Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Адвокат Стецяк Т.І., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON], про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Позов мотивує тим, що[PERSON] є власником будинку за адресою м. [ADDRESS] Відповідно до відомостей будинкової книги та довідки з відділу реєстрації місця проживання Ужгородської міської ради №2000/19-21 від 27.06.2018 року, за вищевказаною адресою зареєстровано, зокрема, двоє осіб, [PERSON] та [PERSON]. Однак, з моменту реєстрації, а саме з 17.03.2006 року по теперішній час відповідач за вищевказаною адресою не проживає, що підтверджується Актом перевірки паспортного режиму №79 від 05.07.2018 року. У зв'язку з тим, що відповідач не проживає за адресою [ADDRESS], без поважних причин понад один рік, зв'язатися з ними позивачу не вдається, наявність реєстрації останнього не дає змоги оформити субсидію, просить визнати [PERSON]таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, однак представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та будь яких пояснень суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання на його зареєстроване місце проживання копії ухвали про відкриття провадження у справі та додатків до неї, а в подальшому через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Згідно з Договором купівлі продажу від 09.07.1995 року, посвідченого нотаріусом Гусак М.П. №350 та зареєстрованого в реєстровій книзі КП «БТІ м. Ужгорода» за №4020 від 07.08.1995 року, [PERSON] є власником будинку за адресою м. [ADDRESS] Згідно з наданими відомостями з відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області, копією Будинкової книги для прописки громадян, які проживають у [ADDRESS] та копією довідки з відділу реєстрації місця проживання Ужгородської міської ради №2000/19-21 від 27.06.2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS]. З дослідженого у судовому засіданні Акту перевірки паспортного режиму №79 від 05.07.2018 року встановлено, що [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS] не проживає з 17.03.2006 року. Згідно зіст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За приписами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідач не надав, так само не надав доказів на підтвердження того факту, що залишив будинок і тривалий час був відсутній в ньому з поважних причин. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування житловим приміщенням в судовому засіданні не встановлено. За приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved