Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову вказує, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі зареєстрованому 12.10.1996 року Тетевчицькою сільською радою Радехівського району Львівської області, актовий запис № 06. Від даного шлюбу вони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Як на причину розірвання шлюбу позивач посилається на те, що в них з чоловіком різні погляди на життя і вони не розуміють один одного. Відповідач живе виключно своїми інтересами і для себе, через що між ними постійно виникають сварки та конфлікти. Крім того, відповідач зловживає алкогольними напоями, а будучи в стані алкогольного сп»яніння влаштовує вдома скандали та дебоші, створюючи при цьому неможливі для спільного проживання умови. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повній мірі й дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовільнити. Відповідач позов не визнав, на розірвання шлюбу не погоджується, однак із позивачем не спромігся примиритися, а також не навів жодних доказів якими б заперечив позовні вимоги. Заслухавши пояснення учасників процесу й перевіривши матеріали справи, суд приходить до переконливого висновку про задоволення поданої заяви виходячи із наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 12 жовтня 1996 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №06 (а.с.3). Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей: дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6). У судовому засіданні сторони не заперечували тієї обставини, що між ними склалися неприязні відносини і постійно виникали конфлікти, що і стало причиною звернення з позовом до суду про розірвання шлюбу. Частиною 1 ст.24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно частин 3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до частин 3,4 ст.23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, прийнятого 16 грудня 1966 року, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. Держави, які беруть участь у цьому Пакті, повинні вжити належних заходів для забезпечення рівності прав і обов'язків обох з подружжя щодо одруження, під час перебування в шлюбі і при його розірванні. В разі розірвання шлюбу має передбачатися необхідний захист усіх дітей. Враховуючи наведенні обставини, суд приходить до висновку, що подальше перебування у шлюбі між сторонами шкодитиме правам та інтересам позивача, а також те, що подальше збереження сім'ї є неможливим. Таким чином, приймаючи до уваги вищевказане, суд приходить до висновку, що при такій ситуації, яка склалася на останній час, позивач правомірно визнає, що зберігати сім'ю не має резону, сім'я сторін розпалася остаточно, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved