Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

[PERSON] , народився [INFO] , батьками записані: [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження видане 13 липня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 3 Харківського міського управління юстиції. Згідно з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА № 981768, [PERSON] , [INFO] , інвалід дитинства, причина інвалідності - родова травма, ДЦП. Згідно довідки № 1142 від 22.11.2016, виданої виконкомом Симинівської сільської ради Вовчанського району Харківської області, [PERSON] , дійсно постійно проживає без реєстрації в [ADDRESS] , і має наступний склад сім`ї: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (син чоловіка), [PERSON] (чин чоловіка). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] видане 29 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] у віці 33 років, про що 29 січня 2016 року складено відповідний актовий запис № 1827. Після смерті [PERSON] Одинадцятою Харківською нотаріальною конторою 27.07.2016 року заведено спадкову справу № 834/2016. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Азадалієва Яна Миколаївна, свідоцтво № 3774 листом № 14/1 від 13.12.2017 року повідомила [PERSON] , що видати свідоцтво на спадщину за законом на однокімнатну квартиру готельного заселення № 126, площею 12, 9 кв. м., яка розташована в будинку [ADDRESS] , на ім`я неповнолітнього сина [PERSON] , після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , не представляється можливим у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради № 1009559, виданої [PERSON] , для подання нотаріусу на запит від 27 липня 2016 року за № 6400/02-14, вбачається, що станом на 31.12.2012 року, згідно матеріалів інвентаризаційних справ КП «Харківське МіськБТІ», [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло видане УКМП ВПДЖФ 18.11.2005 року № [NUMBER] , форма власності приватна, частка 1/1, обтяження об`єкту відсутні, свідоцтво про право власності на житло видане УКМП ВПДЖФ 18.11.2005 року № [NUMBER] , зареєстровано в бюро 23.11.2005 року за зареєстрованим № П-5-66213 на паперових носіях, станом на 31.12.2012 року в електронному реєстрі право власності не зареєстровано. З відповіді П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори № 1644 від 29.04.2021, вбачається, що 27 липня 2016 року подано заяву від імені [PERSON] , яка діє від імені свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , про те, що спадщину він прийняв. Заяву зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 27 липня 2016 року за № 2033 та на підставі неї заведено спадкову справу № 834/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Інших заяв від спадкоємців про прийняття або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. Жодних свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] їх нотаріальною конторою не видавалися. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 64564369 від 29.04.2021 виявлено відсутність заповіту, посвідченого від імені [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Предметом спору у цій справі є визнання права власності на однокімнатну квартиру готельного заселення № 126 площею 12, 9 кв.м., яка розташована в будинку [ADDRESS] в порядку спадкування, оскільки неможливо набути права на спадкове майно у нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів на це нерухоме майно. Згідно з частиною першою статі 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Судом встановлено, що заповіт спадкодавцем не складався. Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Частинами другою-четвертою статті 1273 ЦК України передбачено, що фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Заява про відмову від прийняття спадщини законим представником позивача не подавалася. Таким чином, [PERSON] , відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті свого батька. Відповідно до статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно з п. 4.15, п. 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Отже, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна (частки квартири), спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість (частки квартири). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] просила визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на однокімнатну квартиру готельного заселення № 126 площею 12, 9 кв.м., яка розташована в будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть № 1827, у зв`язку з відмовою нотаріуса видати їй свідоцтво про право на спадщину через відсутність у неї правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на майно. Отже, позивачем обрано належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів (визнання права власності), який узгоджується з положеннями статті 392 ЦК України та є найбільш ефективним у спірних правовідносинах. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 18 лютого 2015 у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 у справі № 6-318цс15, та підтримана Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 332/3923/18, провадження № 61-4683 св 20. За змістом пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку можливе у випадку, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, при цьому у разі, якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 751/8397/16-ц, від 11 березня 2021 року у справі № 289/927/19. Враховуючи вищезазначене, оскільки приватний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, неповнолітній син спадкодавця, який прийняв спадщину, не має можливості реалізувати своє право на спадщину в іншому, ніж судовому порядку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved