Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей. Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 09 листопада 2012 року зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1444 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . 03 березня 2020 року шлюб між ними було розірвано, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області ( на час звернення до суду рішення не набрало законної сили). Діти зареєстровані та проживають з позивачем у квартирі в [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності згідно договору дарування. Квартира облаштована усім необхідним для навчання, відпочинку та розвитку дітей. Вихованням та матеріальним утриманням позивач займається сама, заводить та забирає дітей з садочка, дбає про їхній стан здоров`я, відвідує з ними медичні заклади, в разі необхідності оплачую лікування.Позивач регулярно отримує матеріальну допомогу, приділяє дітям увагу та час, відповідально ставиться до своїх обов`язків щодо їх виховання. Відповідач проживає окремо. Згоди між ними з приводу визначення місця проживання дітей не досягнуто. Відповідач іноді забирає дітей до себе, проте в обумовлений час не привозить їх, та приховує від неї місце її знаходження. З урахування наведеного, вважає, що визначення місця проживання неповнолітніх дітей саме з нею відповідає їх інтересам, а тому просить визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з нею. Від представника позивача [PERSON] адвоката Гаврильчика М.А. до суду надійшла заява у якій він просить розглядати справу без його участі та участі позивача. Позовні вимоги просить задовольнити повністю. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла письмова заява у якій він просить справу розглядати без його участі. Позовні вимоги позивача визнає повністю, згідний щоб діти проживали за місцем проживання матері [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради на розгляд справи не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Березнівської міської ради на розгляд справи не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Від заступника міського голови з питань діяльності виконавчого комітету В. Тарасюка надійшов лист у якому він повідомив, що провести обстеження матеріально-побутовий умов [PERSON] неможливо, оскільки за адресою [ADDRESS] він зареєстрований, але не проживає. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження дітей серія [NUMBER] від 17 грудня 2014 року, серії [NUMBER] від 27 січня 2016 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З довідки про склад сім`ї та/або кількість зареєстрованих осіб у житловому приміщені від 05.03.2020р. №13435 виданої [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] , дочка - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до договору дарування від 05 липня 2017 року [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено у п.1 ст.3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно припису 6 Декларації прав дитини прийнята резолюцією 1386 (ХІV) генеральної Асамблеї ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. З урахуванням вище викладеного, приймаючи до уваги встановлені в судовому засіданні фактичні обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Інших фактичних даних, які мають значення для справи, немає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Outcome: approved