Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачі у позові вказали, що у квартирі за адресою: [ADDRESS], що належить їм на праві спільної власності, зареєстрований її колишній співвласник [PERSON], який фактично з 2007 року там не проживає, місце його фактичного проживання їм не відомо, жодної участі в оплаті комунальних послуг та поліпшенні стану квартири не приймає, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. Оскільки відповідач належну йому частину квартири продав позивачам і не проживає у квартирі більше 6 місяців, позивачі не можуть оформити субсидію на житлово-комунальні послуги і вимушені сплачувати за нього комунальні послуги, і тому просять визнати його таким, що втратив право користування квартирою. Позивачі в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили, надали заяву про підтримання позовних вимог, в якій просили розглядати справу без їх участі (а.с. 22). Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, які містяться в матеріалах справи, оскільки, згідно з ч. 5 ст. 76 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, та через оголошення у пресі, про що свідчить № 147 газети «Слобідський край» від 10 грудня 2015 року, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав (а.с. 23). Представник третьої особи - Чугуївського РВ ГУ ДМС України в Харківській області в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника згідно з вимогами чинного законодавства (а.с. 24). За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.04.1995р., виданого комісією по приватизації житла при ЖКВ АТ «Чугуївська паливна апаратура», та договору дарування частини квартири від 15.10.2013р. - на 68/100 частини і відповідно до рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24.09.2015р. по справі № 636/3892/15-ц (провадження № 2/636/1862/15) - на 32/100 частини (а.с. 5, 6, 8). Право власності позивачів на квартиру [ADDRESS], зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 10890839 від 15.10.2013р. та № 45366546 від 09.10.2015р. (а.с. 7, 9). У квартирі, що належить позивачам, зареєстрований відповідач [PERSON], який з 2007 року там не проживає, що підтверджується довідкою голови правління ОСББ «Ельдорадо-126» № 397 від 26.10.2015р. (а.с. 37). Згідно вказаної довідки факт не проживання відповідача у квартирі позивачів з 2007 року підтверджується сусідами позивачів: [PERSON], яка проживає у квартирі № 62 цього ж будинку, та [PERSON], що проживає у квартирі № 63 цього ж будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Реєстрація ж відповідача у квартирі, яка належить позивачам, перешкоджає здійсненню власниками права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, позивачі не можуть реалізувати свої права користування та розпорядження майном, оскільки в квартирі, співвласниками якої вони є, зареєстрований колишній співвласник квартири відповідач, який фактично не проживає у квартирі з 2005 року, тому вимоги позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та законними. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved