Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] у вересні 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] з 26.09.2009 року по 11.02.2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], народження 08.06.2012, який проживає разом з матірю та знаходиться на її повному утриманні. Дитина потребує постійної матеріальної допомоги для існування, особистого, духовного та морального розвитку. Відповідач добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини не бажає, хоча має можливість та повинен надавати допомогу на утримання сина. Просила стягти з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Позивач пояснила, що відповідач працює, інших утриманців не має, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини всіх видів його заробітку. Виходячи із встановленого розміру прожиткового мінімуму на дитину до 6 років та з огляду на співвідношення доходів позивача та відповідача, вважала, що саме такий розмір аліментів буде справедливим та відповідатиме потребам дитини. Позивач не заперечувала, що відповідач добровільно надавав кошти на утримання дитини в розмірі 600 грн щомісячно, проте направляв кошти після її наполегливих прохань. Крім того, пояснила, що відповідач приховував від неї реальний розмір своїх доходів. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що з моменту припинення шлюбних відносин сторони домовилися про те, що відповідач буде добровільно перераховувати кошти на утримання дитини. Відповідач не ухиляється від свого обовязку щодо утримання неповнолітнього сина та щомісячно перераховує позивачу кошти у розмірі 600 грн. При зустрічі із сином відповідач намагається надавати йому допомогу і в натуральній формі (цукерки, фрукти, іграшки тощо). Указаний вище розмір аліментів, що сплачується відповідачем добровільно, вищий за встановлений мінімальний розмір та був обумовлений з позивачем, є достатнім для забезпечення потреб дитини. Крім того, просив врахувати також, що обовязок утримувати дитину покладається на обох батьків і суд також має врахувати матеріальне становище позивача та її можливість утримувати дитину. Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши усі наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 26.09.2009 по 11.02.2016 знаходилися у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення суду (а.с. 6-8). У шлюбі у сторін 08 червня 2012 року народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії І-КЕ № 155064, виданим 13.06.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області (а. с. 9). [PERSON] проживає разом із матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, про що свідчить довідка № 3550 від 16.08.2016 видана відділом муніципальних послуг та правових питань виконкому Пирятинської міської ради (а.с. 10). Відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання дитини, що не заперечувалося позивачем. Проте між сторонами виник спір щодо розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до положень\~ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положень\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу\~(визначення аліментів у твердій грошовій сумі). Позивач просила стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача. На думку суду, такий розмір аліментів є відповідним та обґрунтованим з огляду на наступне. Відповідач працює поліцейським Управління поліції охорони в Полтавській області, регулярно отримує заробітну плату та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Розмір його середнього заробітку складає 3975,68 (а.с.28). Інших утриманців відповідач не має, стягнень по виконавчих документах з нього не проводиться, стан його здоровя задовільний. Позивач працює на посаді молодшої медичної сестри Лубенського міжрайонного відокремленого підрозділу лабораторних досліджень ДУ «Полтавський ОЛЦ МОЗ України» та її середній заробіток складає 1865,51 грн (а.с.31). При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини сторін, судом враховується матеріальне становище обох сторін та їх можливість утримувати неповнолітню дитину. Посилання відповідача на відсутність спору між сторонами є необґрунтованими, оскільки про наявність спору свідчить як сам факт звернення позивачки до суду із позовом до відповідача, так і зміст заперечень відповідача, враховуючи, що розмір заявлених до стягнення аліментів ним не визнається. Викладені відповідачем обставини щодо надання добровільної матеріальної допомоги дитині, участь у її вихованні, розвитку та постійне спілкування з дитиною не позбавляють позивачку права на отримання аліментів за рішенням суду. З огляду на викладене, враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та встановлені вище обставини справи, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку, щомісячно. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved