Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

[PERSON], Приватна багатогалузева фірма «Експрес» звернулися до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції, Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», в якому остаточно просили стягнути з відповідачів солідарно завдані збитки у вигляді упущеної вигоди на користь [PERSON] - в розмірі 1 797 434,58 гривень, на користь Приватної багатогалузевої фірми «Експрес» - в розмірі 2 396 579,45 гривень. В обґрунтування свого позову позивачі зазначили, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить кафе з прибудовою, загальною площею 224,3 кв.м, котельня, загальною площею 3,4 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. 06.05.2011 року між [PERSON], ПБФ «Експрес» та [PERSON] було укладено попередній договір про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме кафе з прибудовою, загальною площею 224,3 кв.м., основною площею 149,6 кв.м., котельня загальною площею 3,4 кв.м., основною площею 3,4 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS]. Згідно умов даного Попереднього договору, сторони взяли на себе зобов'язання в строк не пізніше 10.05.2011 року укласти в майбутньому договір купівлі-продажу кафе з прибудовою, загальною площею 224,3 кв.м., основною площею 149,6 кв.м., котельня загальною площею 3,4 кв.м., основною площею 3,4 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS]. Вартість об'єкта сторони визначили в національній валюті України (гривні) в сумі, еквівалентній 2 300,00 доларів США за один квадратний метр за офіційним курсом НБУ на день підписання основного договору. Таким чином, станом на 10.05.2011 року, вартість майна, яке було предметом договору купівлі-продажу, становила 523 710,00 доларів США, що в еквіваленті становило 4 186 014,03 гривень (523 710,00*7,9930 грн/дол). Однак, не зважаючи на укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомості, позивачі були позбавлені права розпорядитись ним на власний розсуд у зв'язку з протиправними діями з боку Відповідачів, які полягають в наступному. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2011 року було встановлено, що державним виконавцем в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не було скасовано арешт, накладений постановою ВДВС Новомосковського міськрайонного управління юстиції від 23.05.2007 року на кафе, що розташоване за адресою: [ADDRESS], власниками якого є позивачі, у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Арешт було знято лише 09.06.2011 року, тобто за межами строків, встановлених попереднім договором. Дії державного виконавця визнано неправомірними. Крім того, Банк незаконно утримував правовстановлюючі документи та технічну документацію на нерухомість, що належить позивачам і повернув документи лише 01.06.2011 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.05.2012 року встановлено факт того, що банком в порушення діючого законодавства утримувалися правовстановлюючі документи та технічна документація на нерухомість, що належить позивачам. Тобто, саме з вини відповідачів було порушено право відповідачів на розпорядження своїм нерухомим майном, через що останні зазнали збитків, а саме Позивачами не було одержано доходів, які б вони могли реально одержати, якби їх право не було порушено (упущена вигода), а саме позивачами не було отримано доходів від продажу кафе «[INFO]», які вони могли б реально одержати за звичайних обставин, якби їх право не було порушене (упущена вигода). Суму упущеної вигоди позивачі оцінюють сумою вартості об'єкта нерухомості на момент укладення попереднього договору купівлі-продажу, яку просять стягнути з відповідачів солідарно. Крім того, позивачі просять стягнути 8 000,00 гривень реального збитку, яка була виплачена [PERSON] за рішенням суду, а також стягнути з відповідачів судові витрати по справі в сумі 3 441,00 гривень. В судовому засіданні позивача [PERSON] та представник позивача ПБФ «Експрес» - Курта П.П. позов підтримали, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві просили його задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - Заєць П.Л. проти позову заперечував, надавши письмові заперечення (а.с.92-97), якими зазначив, що ч.4 ст.623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Щодо неправомірної поведінки Банку, яка виразилася у протиправному, на думку позивачів, утриманні правовстановлюючих документів, то позивачі, укладаючи попередній договір, яким передбачили занадто короткі строки, проявили недбалість та безвідповідальність відносно його умов. Саме така поведінка позивачів стала причиною неможливості укладення основного Договору в строк, передбачений попереднім Договором. Як випливає з попереднього Договору, для можливості укладення основного Договору сторони ([PERSON], ПБФ «Експрес» та [PERSON]) визначили чотириденний строк (з 06.05.2011 року по 10.05.2011 року), а точніше дводенний (оскільки 7,8,9 травня були вихідними днями). Однак позивачі розуміли, або щонайменш повинні були розуміти, що процедура купівлі-продажу об'єктів нерухомості передбачає підготовку пакету документів, отримання витягів та інше. Крім того, позивачі, укладаючи попередній договір, достеменно знали, що правовстановлюючі документи у них відсутні. Відомо було позивачам і про той факт, що на спірне приміщення було накладено арешт, однак не зважаючи на це ними у попередньому договорі були встановлені занадто короткі строки для укладення основного договору. Із зазначеного вбачається відсутність неправомірних дій зі сторони Банку. У зв'язку з вищевикладеним, просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача - Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Позивачам на праві спільної сумісної власності належить кафе «[INFO]» з прибудовою, загальною площею 224,3 кв.м, котельня, загальною площею 3,4 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-9). Судом встановлено, що 06.05.2011 року між [PERSON], ПБФ «Експрес» та [PERSON] було укладено попередній договір про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме кафе «[INFO]» з прибудовою, загальною площею 224,3 кв.м, котельня, загальною площею 3,4 кв.м, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). Відповідно до п.1 попереднього договору, сторони беруть на себе зобов'язання в строк не пізніше 10.05.2011 року укласти в майбутньому договір купівлі-продажу кафе з прибудовою, загальною площею 224,3 кв.м., основною площею 149,6 кв.м., котельня загальною площею 3,4 кв.м., основною площею 3,4 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS]. Однак, в строки, передбачені попереднім договором, основний договір укладено не було. Не укладено його і на момент розгляду справи в суді. Дана обставина не заперечувалась сторонами в судовому засіданні, а тому на підставі ст. 61 ЦПК України не підлягає доведенню. Як стверджують позивачі основний договір не було укладено через неправомірні дії Банку та Державної виконавчої служби, у зв'язку з чим вони і звернулись до суду із зазначеним позовом. Дійсно, Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.12.2011 року визнано дії Відділу державної виконавчої служби Новомосковского міськрайонного управління юстиції в особі державного виконавця Качур О.В. щодо не скасування арешту після закінчення виконавчого провадження, накладеного постановою державного виконавця державної виконавчої служби Новомосковского міськрайонного управління юстиції Качур О.В. від 23.05.2007 року на кафе, розташоване за адресою: [ADDRESS], власниками якого на праві спільної часткової власності є [PERSON] та багатогалузева фірма «Експрес» - неправомірними, а в задоволенні позову [PERSON] відмовлено лише через те, що на момент розгляду справи в суді арешт вже було знято (а.с.26-29). Рішенням Новомосковского міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2012 року встановлено, що ПАТ «Банк Кредит Дніпро» в порушення вимог діючого законодавства, утримувало правовстановлюючі документи та технічну документацію на кафе «[INFO]» з прибудовою, що були передані йому під час підписання договору іпотеки № 251005/1-1 за № 341257, чим позбавило позивача права розпорядження цим об'єктом нерухомості, однак в задоволенні позовних вимог відмовлено через те, що жодним Законом України не встановлено такого способу захисту права, як визнання протиправними дій юридичної особи приватного права (а.с.30-33). Рішенням Новомосковского міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.10.2011 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], приватної багатогалузевої фірми «Експрес» про стягнення грошової суми, стягнуто на користь позивача 8 000,00 гривень забезпечувального платежу за попереднім договором, укладеним 06.05.2011 року між [PERSON], ПБФ «Експрес» та [PERSON] (а.с.99-101). Даним судовим Рішенням встановлено, що [PERSON], маючи намір укласти в майбутньому договір купівлі-продажу передав завдаток у розмірі 8 000,00 гривень, який потім було стягнуто з [PERSON] та ПБФ «Експрес» через не укладення основного договору. Зазначені обставини вважаються судом встановленими та такими, що не підлягають доведенню на підставі ст. 61 ЦПК України, оскільки вищезазначені Рішення судів набрали чинності у встановленому законом порядку. Однак, суд вважає позовні вимоги позивачів не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Відповідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень. Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Однак, частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Тобто, позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Проте, позивачами не надано належних та допустимих доказів того, що сума в розмірі 4 186 014,03 грн., яку вони просять стягнути з відповідача була б ними реально отримана у разі своєчасного повернення Банком правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Крім того, Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2012 року, на яке, зокрема, посилаються позивачаі, встановлено, що 14.05.2010 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Кредит Дніпро» припинено основне зобов'язання у зв'язку зі сплатою заборгованості за кредитним договором від 27.04.2004 року, разом з яким, відповідно до вимог чинного законодавства, припинені і всі додаткові зобов'язання, а тому правовідносини, які склалися між [PERSON], ПБФ «Експрес» та ПАТ «Банк Кредит Дніпро» після 14.05.210 року взагалі не можна вважати зобов'язальними. Також суд вважає за необхідне зауважити, що вищезазначеними рішеннями судів також визначено, що [PERSON] та ПБФ «Експрес», достеменно знаючи про той факт, що правовстановлюючі документи Банком не повернуті, що на нерухоме майно, яке було предметом попереднього договору, накладено арешт, в договорі, стороною якого (у якості продавця) були позивачі по даній справі, передбачили строк для укладення основного договору, терміном 4 дні (з 06.05.2011 року по 10.05.2011 року) з урахуванням того, що 7,8,9 - святкові та вихідні дні. Дійсно, дане питання вирішується сторонам договору на власний розсуд, однак, суд вважає за необхідне надати оцінку даній обставині, а саме зазначити, що при укладенні попереднього договору позивачам було відомо, що об'єкт нерухомості, який був предметом попереднього договору, являвся предметом договору іпотеки, тому укладаючи попередній договір і встановлюючи такі короткі терміни для укладення основного зобов'язання, власники нежитлового приміщення мали можливість передбачити, що його виконання може бути неможливим через відсутність у них правовстановлюючих документів, а також інших документів, на виготовлення яких необхідний більш тривалий час, ніж встановлений сторонами в попередньому договорі. Дана обставина зазначена судом і в Рішенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.10.2011 року (а.с.101). Крім того, при визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход. А саме, незважаючи на те що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди теж повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобов'язання належним чином. Однак, як зазначалося вище сторони взагалі не знаходились у зобов'язальних відносинах на момент укладення попереднього договору, а тому говорити про упущену вигоду немає підстав. Навіть з урахуванням того, що неправомірність дій, як державного виконавця так і службовців Банку, визнана судовими Рішеннями, які набрали чинності у встановленому законом порядку, суд приходить до переконання, що в розумінні ч.4 ст. 623 ЦК України, позивачі не вжили всіх необхідних заходів щодо отримання доходів від продажу кафе «[INFO]». Виходячи з положень ст.22 ЦК України упущена вигода - це є збитки, а саме доходи, які особа могла б отримати, однак не отримала. Позивачі ж у якості збитків (упущеної вигоди), зазначають вартість нерухомого майна на момент укладення договору купівлі - продажу. Однак дана грошова сума взагалі не може розцінюватись, як збитки, оскільки дану суму позивачі отримали б у разі відчуження належного їм об'єкту нерухомості. Дана угода не відбулась, у зв'язку з чим вони не отримали зазначену суму, однак, і об'єкт нерухомості залишився у їх власності. Як зазначив представник відповідача та не заперечували самі позивачі, документи Банком були повернуті 01.06.2011 року, однак з цього моменту до моменту розгляду справи в суді позивачі об'єкт нерухомості не відчужили, хоча мали реальну можливість це зробити. Дійсно, відповідно до вимог Конституції України, Цивільного кодексу України - розпорядження своєю власністю на свій розсуд - це право особи, у власності якої знаходиться майно, однак, якщо позивачі ставлять питання про відшкодування не отриманих доходів, то вони повинні були щонайменш довести факт того, що вартість нерухомого майна, яка була встановлена попереднім договором знизилась (майно знецінилось), і саме різниця між вартістю, передбаченою попереднім договором та вартістю майна на момент розгляду справи в суді могла бути розцінена, як упущена вигода (і тільки за умови доведеності даної обставини), однак ніяким чином не загальна вартість нерухомості, яка була предметом попереднього договору, оскільки нерухоме майно залишилось у власності позивачів, які на даний момент мають право користуватись та розпоряджатись ним на свій розсуд. Щодо відшкодування 8 000,00 гривень, то в цій частині позову суд також вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. На виконання умов попереднього договору від 06.05.2011 року [PERSON] (покупець) в рахунок майбутнього основного договору передав продавцю 8 000,00 гривень, які внаслідок неукладення основного договору були стягнуті з [PERSON] та ПБФ «Експрес», однак дані грошові кошти також не можна розцінювати, як збиток, оскільки - це кошти передані [PERSON] у якості завдатку в рахунок укладення Основного договору купівлі-продажу. Враховуючи, що договір укладено не було, то сторони були повернуті судом у первісне становище, а саме у [PERSON] та ПБФ «Експрес» лишилось нерухоме майно, а [PERSON] повернули грошові кошти в сумі 8 000,00 гривень, сплачені ним в рахунок оплати вартості нерухомого майна, передбаченої основним договором, який так і не було укладено. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed