Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Адвокат Пузін Д.М., який представляє інтереси [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , за місцем проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу боржника). В позові зазначено, що з 2017 по 2018 роки [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину [PERSON] . Фактичні шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину. Відмовляється добровільно надавати кошти на його утримання, а саме: на придбання одягу, лікування, продукти харчування, медикаменти тощо. Дитина повністю знаходиться на утриманні матері. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Представник позивача - адвокат Пузін Д.М., надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, але його представник - адвокат Травянко І.В. надала відзив на позовну заяву та пояснила, що відповідач з вимогами позову погодився та не заперечує проти нього. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 2017 по 2018 роки [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені. Відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина, а саме: на придбання одягу, лікування, продукти харчування, медикаменти тощо. Дитина проживає разом з матір`ю - позивачкою по справі та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи встановлені судом обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини із матір`ю, яка фактично проживає з нею, що буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Домовленості між батьками про розподіл витрат на утримання дитини у добровільному порядку не досягнуто. Статтею 27 Конвенції «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР № 789 ХІІ від 27.02.91 року, передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, з урахуванням викладеного та того, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, інших аліментних зобов`язань не має, у зв`язку з чим має можливість щомісячно та стабільно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини, яка наразі проживає з позивачем, а тому з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини та положень ст.182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів із стягуванням з [PERSON] на користь позивача, аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Підстав, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити в їх стягненні, в ході судового розгляду не встановлено. Також відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави та на користь позивача належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved