Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

[PERSON] свій позов мотивує тим, що вона не перебувала у шлюбі з [PERSON]. Проте, з відповідачем мають сина, [PERSON], [INFO], який постійно проживає разом з нею. Відповідач матеріально не забезпечує, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку сина, життям дитини не цікавиться, всі питання щодо виховання та утримання дитини вона вирішує самостійно, має змогу вивозити сина за межі України на відпочинок та оздоровлення, однак відповідач з незрозумілих причин не надає згоди на виїзд сина за межі України. В березні 2013 року вона зверталась до суду з метою надання дозволу на виїзд за межі України їхнього сина без згоди та супроводу батька [PERSON] та рішенням суду такий дозвіл було надано строком на три роки. [PERSON] не оскаржував дане рішення суду. Їхній з відповідачем син часто хворіє, за рекомендаціями лікарів потребує санаторного лікування для оздоровлення. Крім того, син відвідує товариство польської культури, де вивчає польську мову і поїздки за кордон на відпочинок з метою розширення кругозору, ознайомлення з культурою інших народів сприятимуть стимулюванню вивчення іноземних мов та підготовці до самостійного життя. Незважаючи на це, відповідач відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд сина за кордон для оздоровлення, на відпочинок та відвідування рідних. Вважає, що така позиція батька неповнолітнього [PERSON], шкодить інтересам дитини та не сприяє всебічному її розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Посилаючись на наведене, позивач просила суд надати дозвіл неповнолітньому [PERSON], [INFO], на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення ним 16 років, тобто до 15 серпня 2022 року, у супроводі матері [PERSON] або визначених нею представників, без згоди та супроводу батька: [PERSON]; надати дозвіл [PERSON] на оформлення, виготовлення та отримання відповідних віз та дозволів в консульських та інших дипломатичних установах для перетину кордону України та країн шенгенської угоди, країн Євросоюзу, республіки Білорусь, Російської Федерації, Туреччини, Єгипту, США, Канади, Ізраїлю, Об'єднаних Арабських Еміратів, її неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], до досягнення ним 16 років, тобто до 15 серпня 2022 року, без згоди батька: [PERSON]. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує з підстав, наведених у позовній заяві, просила задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представник Служби у справах дітей Луцької міської ради [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, не заперечує щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон терміном на три роки. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення в пресі «Волинська реклама», №24 (432) від 30 червня 2016 року. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача по наявних матеріалах та зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. На підставі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода-пересування, вільний вибір ця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. З копії свідоцтва про народження серії І-ЕГ № 040513 від 19жовтня 2006 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області вбачається, що 15 серпня 2006року народився [PERSON], батьками якого є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Судом встановлено, що сторони проживають окремо. Неповнолітній син сторін [PERSON] проживає з разом матірю [PERSON], та перебуває на її утриманні. Як встановлено судом, відповідач в добровільному порядку надати нотаріальну згоду на виїзд неповнолітнього сина за межі України з метою оздоровлення та розширенню світогляду останнього надати безпідставно відмовляється. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст. 33). Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). Отже, правило щодо права дитини на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ст. 313 ч. 3 ЦК України), не є абсолютним. Спеціальне законодавство передбачає у випадку відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон і виникнення відповідного спору вирішення такого судом, в т.ч., шляхом вирішення питання про надання дозволу на відповідні дії одному з батьків без згоди на їх вчинення другим. Кожна особа має право на проживання в сімї, особа може бути примусово ізольована від сімї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст. 7 ч.ч. 7, 8 СК України). Як слідує із змісту ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обовязки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На думку суду, крім оздоровлення, тимчасовий виїзд дитини за межі України (екскурсії, відпочинок) зумовлений потребою духовного, фізичного і морального розвитку дитини, сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на інтелектуальному розвитку як особистості. Обставин, які обмежують право неповнолітньої дитини [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України суд не вбачає, виїзд за межі України не суперечить інтересам дитини. Разом з тим, надання дозволу для виїзду дитини за кордон на такий період, як зазначає позивач, а саме: до 15.08.2022р., без згоди батька, порушуватиме його право на участь у вихованні дитини та фактично позбавить його можливості знати місцезнаходження сина, умови проживання та інші обставини стосовно нього, що, згідно з вимогами вищевказаних норм матеріального права є неприпустимим, а тому суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково, та надання дозволу неповнолітньому [PERSON] на тимчасові виїзди за межі України та на виготовлення проїзних документів без згоди та супроводу батька дитини [PERSON], строком на 3 роки, а саме: до досягнення дитиною сторін тринадцятирічного віку, тобто до 15 серпня 2019 року. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial