Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

[PERSON] як спадкоємець за законом першої черги спадкування після смерті [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Тайницької сільської ради Тетіївського району Київської області про визнання недійсним заповіту, складеного від імені [PERSON] на користь [PERSON] , посвідченого секретарем виконкому Тайницької сільської ради Тетіївського району Київської області 13 березня 2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3, посилаючись на те, що [PERSON] даний заповіт не складала, підпис в заповіті виконаний не нею, а іншою особою. В судовому засіданні представник позивача адвокат Порхун О.П. позовні вимоги підтримала та просить вирішити питання про розподіл судових витрат з урахуванням сплати позивачем судового збору та витрат на проведення експертизи. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Макопиненко С.М. позовних вимог не визнали, посилаючись на письмове заперечення проти позову (а.с.63-64). Представник відповідачаТайницької сільської ради Тетіївського району Київської області Поліщук Л.А. позовних вимог не визнала. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] від 06.10.2017 року (а.с.8) та копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 18.05.2017 року (а.с.9). На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Тайницької сільської ради Тетіївського району Київської області 13 березня 2017 року, в якому все своє майно, права та обов`язки заповіла відповідачу по справі [PERSON] (копія заповіту - а.с.11). Проте із висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 18223/18224/18-32 від 03.06.2019 року вбачається, що підпис від імені [PERSON] у заповіті від її імені на ім?я [PERSON] від 13.03.2017 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням почерку [PERSON] (а.с.215-222). Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. А згідно з ч. 3 цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Як встановлено судом, [PERSON] заповіт на ім?я [PERSON] , посвідчений секретарем виконкому Тайницької сільської ради Тетіївського району Київської області 13 березня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 3, не складала, підпис в заповіті вчинений не нею, а іншою особою, а відтак даний заповіт складений за відсутності волевиявлення заповідача, а тому є недійсним на підставі ч. 2 ст. 1257 ЦК України. Таким чином, аналізуючи зібрані в судовому засідання докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено в судовому засіданні, позивач поніс судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору в сумі 640 грн. та витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 6149 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.1, 238), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачів в рівних частинах.

Outcome: approved