Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

АК «Харківобленерго» звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 923,28 грн. за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого часу; судові витрати покласти на відповідача. Позивач посилається на те, що відповідач працював в АК «Харківобленерго» з 17.08.2011 року на посаді електрослюсаря з ремонту устаткування розподільних пристроїв 3 розряду Лозівського високовольтного району електричних мереж, а 08.05.2014 року був переведений на посаду акумуляторника 5 розряду. Згідно з наказом від 18.03.2015 року № 4/294в йому була надана основна щорічна відпустка на 26 календарних днів з 01.04.2015 року по 27.04.2015 року за період роботи з 17.08.2014 року по 16.08.2015 року, заробітна плата за час основної щорічної відпустки була виплачена відповідачу у сумі 3834,74 грн. Після закінчення основної щорічної відпустки відповідач до роботи не приступив, був звільнений з роботи за прогул без поважних причин. У день звільнення йому був направлений лист, в якому останньому було запропоновано прибути до управління кадрів для отримання трудової книжки, але до цього часу відповідач так не звернувся . Враховуючи, що відповідач був звільнений до закінчення робочого року, за який він вже одержав відпустку повної тривалості, за останнім залишилась заборгованість у сумі 923,28 грн. за 7,88 календарних днів відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтями 10, 57, 60, 179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється \~на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести \~ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідач по справі [PERSON] працював в Акціонерній компанії «Харківобленерго» з 17.08.2011 року на посаді електрослюсаря з ремонту устаткування розподільчих пристроїв 3 розряду Лозівського високовольтного району електричних мереж, що підтверджується копією наказу (розпорядження) № 4/278к від 17.08.2011 року (а.с.5). Відповідно до наказу (розпорядження) про переведення на іншу роботу № 4/122к від 08.05.2014 року, [PERSON] було переведено на посаду акумуляторника 5 розряду на тому ж підприємстві (а.с.6). Згідно з наказом № 4/294в від 18.03.2015 року [PERSON] була надана основна щорічна відпустка тривалістю 26 календарних днів з 01.04.2015 року по 27.04.2015 року за період роботи з 17.08.2014 року по 16.08.2015 року (а.с.7). На підставі п.4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України відповідач [PERSON] був звільнений з роботи за прогул без поважних причин (після закінчення основної щорічної відпустки до роботи не приступив), що підтверджується копією наказу (розпорядження) № 4/226к від 01.07.2015 року про припинення трудового договору (контракту) (а.с.8). Із листа АК «Харківобленерго» від 01.07.2015 року за № 32/06-72 вбачається, що відповідача було повідомлено про звільнення з 01.07.2015 року за прогул без поважних причин, необхідність прибути до управління кадрів для отримання трудової книжки та про нарахування суми при звільненні (а.с.9,10). Згідно ч.1 ст. 22 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року № 504/96-ВР, у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем було використано 26 календарних днів відпустки за робочий рік з 17.08.2014 року по 16.08.2015 року, але фактично відповідач не відпрацював цей робочий рік у повному обсязі, оскільки був звільнений за прогул без поважних причин 01.07.2017 року, тобто на час звільнення [PERSON] не була відпрацьована частина основної щорічної відпустки у кількості 7,88 календарних днів. Відповідно до розрахунку, зробленого позивачем, заборгованість у сумі 923,28 грн. залишилась невідшкодованою. З огляду на вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Позивачем при подачі позову був сплачений судовий збір в сумі 1600,00 грн., що підтверджується квитанцією № 21268 від 17.07.2017 року. Тому суд стягує на користь позивача сплачені їм судові витрати у сумі 1600,00 грн., оскільки відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved