Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду с позовною заявою до територіальної громади Баглійського району м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в особі виконкому Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (надалі - відповідач), про визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 2000 року він мешкає за зазначеною адресою, де до 1993 року проживала його бабуся, а потім - матір. В 1993 році його матір виїхала за кордон, де й мешкає на теперішній час. З 2000 р. й дотепер він безперервно та відкрито користується цим житловим приміщенням, доглядає за будинком, здійснює ремонт, сплачує комунальні послуги, тобто ставиться до спірного майна як до свого, інше житло у нього відсутнє. Тому просить суд визнати за ним право власності квартиру [ADDRESS], за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник виконкому Баглійської районної ради м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, був повідомлений належним чином; в судове засідання не з'явився, заперечень і клопотань до суду не надав. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги Позивача, виходячи з наступного. У судовому засіданні були встановлені наступні факти. Згідно рішення Баглійського районного суду за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування за законом. право власності на нерухоме майно було зареєстровано в КП БТІ м. Дніпродзержинська за реєстровим № 3922, що підтверджується технічним паспортом, копія якого є в матеріалах справи. [PERSON] померла [INFO], смерть зареєстрована за актовим записом № 752 25.08.1993 р. Згідно інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості стосовно за адресою [ADDRESS] -1. Згідно з технічним паспортом, житловий будинок А-1 складається: з квартири № 1: 1-1 коридор, площею 43,0 квадратних метри; 1-2 кухня, площею 75,5 квадратних метри; 1-3 кімната, площею 14,5 квадратних метри; 1-4 кімната, площею 7, 4 квадратних метри; 5 коридор площею 3,4 квадратних метри. Разом по квартирі № 1 загальна площа складає 33,8 квадратних метри, житлова 21,90 квадратних метри, присадибні будівлі: сарай Б-1, площею 32,7 квадратних метри; В-1 сарай, площею 7,7 кв. м, Г-1 туалет, площею 1,0 кв. м, З-1 погреб, площею 1,3 кв. м. Вищезазначеним майном, як вбачається з пояснень [PERSON], він безперервно та відкрито користується, доглядає, здійснює ремонт, сплачує комунальні послуги, тобто ставиться до спірного майна як до свого, інше житло у нього відсутнє. Після смерті [PERSON] права на спадщину ніким заявлені не були; майном, яке їй належало, фактично відкрито і безперервно володіла [PERSON], яка була її рідною дочкою, утримувала його в належному стані та сплачувала комунальні послуги, обробляла і засаджувала земельні ділянки. З 2000 р. [PERSON] продовжує фактично відкрито і безперервно володіти зазначеним майном. З часу смерті [PERSON] на час розгляду справи минув 21 рік. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відкрито і безперервно володіє квартирою [ADDRESS] Отже, встановлено, що позивач більше 10 років постійно проживає в квартирі за вищевказаною адресою, претензій щодо законності його вселення та володіння житлом юридичні чи фізичні особи за цей час не пред'явили. Зі змісту ст. 344 Цивільного кодексу України випливає, що у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Підстави набуття права власності визначені Главою 24 Цивільного кодексу України. Відповідно до норм ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 Цивільного кодексу України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом - з 1 січня 2001 року. Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року та відповідно приписи ст. 344 Цивільного кодексу України поширюються лише на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Враховуючи те, що позивач користується, володіє нерухомим майном з 2000 року, то зі спливом десяти років, він набув право звернутись до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України. Таким чином матеріалами справи встановлено факт тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння позивачем домоволодінням більш як десять років, як своїм власним майном, без певного юридичного титулу. Визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини, щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.316-319 ЦК України). Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (ст.16 ЦК України). Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право приватної власності набувається в порядку, визначному законом, та є непорушним (ст.41 Конституції України). У відповідності до цивільного законодавства України однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. На підставі викладеного, за позивачем необхідно визнати право власності на квартиру [ADDRESS], в будинку А-1: 1-1 коридор, площею 43,0 квадратних метри; 1-2 кухня, площею 75,5 квадратних метри; 1-3 кімната, площею 14,5 квадратних метри; 1-4 кімната, площею 7, 4 квадратних метри; 5 коридор площею 3,4 квадратних метри. Разом по квартирі № 1 загальна площа складає 33,8 квадратних метри, житлова 21,90 квадратних метри, присадибні будівлі: сарай Б-1, площею 32,7 квадратних метри; В-1 сарай, площею 7,7 кв. м, Г-1 туалет, площею 1,0 кв. м, З-1 погреб, площею 1,3 кв. м.

Outcome: approved