Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

[PERSON] (надалі - також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» (надалі - також «Відповідач 1», «ПрАТ СК «Галицька»), [PERSON] (надалі - також «Відповідач 2») про стягнення з ПрАТ СК «Галицька» на користь [PERSON] суму несплаченого страхового відшкодування в розмірі 44 877,49 грн. вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля «Шевроле Лачеті» д.н.з. [NUMBER] ; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 1000,00 грн., розміру франшизи за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідачем 1, як страховиком цивільно-правової відповідальності громадянина [PERSON] , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний Позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження, не виконано вимоги законодавства про страхування та не виплачено на користь Позивача суму страхового відшкодування у розмірі 44 877,49 грн. Крім того, внаслідок ДТП, що мала місце з вини Відповідача 2, Позивачу, як це зазначено в позовній заяві, було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 10 000,00 грн., та яку просить стягнути з Відповідача 2. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачем 1 - Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Галицька», - явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечено, про причини неявки суду не сповіщено, про дату та час судових засідань товариство повідомлялося належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові конверти, які направлявся на юридичну адресу Відповідача 1 та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання» та «за відсутністю адресата». На адресу суду Відзиву на позов від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» не надходило. Відповідач 2 - [PERSON] , - в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судових засідань повідомлявся належним чином. На адресу суду Відзиву на позов від [PERSON] не надходило. Оскільки відповідачі вважаються належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомили, відзиву не подали, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з постанови Оболонського районного суду м. Києва від 11 січня 2018 року у справі №756/7239/17, яка набрала законної сили 20.01.2018 року, згідно до протоколу про адміністративні правопорушення серії БР №168949 від 20.05.2017 р. [PERSON] 20.05.2017 р. о 12 год. 45 хв. керуючи автомобілем «Шевроле-лачетті» д/н [NUMBER] по вулиці Г. Дніпра 24 в м. Києві, порушив проїзд дорожньої розмітки і здійснив рух по смузі зустрічного напрямку, що призвело до зіткнення з автомобілем «Деу-ланос» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що рухався попереду та виконував маневр повороту ліворуч, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим [PERSON] порушив п.п. 34.1.3, 13.1, 12.1, 11.4 ПДР України та скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно до протоколу про адміністративні правопорушення серії БД № 441577 від 10.11.2017 р., [PERSON] 20.05.2017 р. о 12 год. 45 хв. по вулиці Г. Дніпра 24 в м. Києві керуючи автомобілем «Деу-ланос» д/н [NUMBER] при зміні напрямку руху, не впевнився у безпечності своїх дій, внаслідок чого скоїв зіткнення із автомобілем «Шевроле-лачетті» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до пошкодження автомобілів, чим [PERSON] порушив п. 2.3. (б) п. 10.1 ПДР України та скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Відтак, постановою Оболонського районного суду м. Києва від 11 січня 2018 року у справі №756/7239/17, яка набрала законної сили 20.01.2018 року: Провадження по справі щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП; [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; провадження по справі щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП - закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Як встановлено судом, на момент вчинення ДТП цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу «Деу-ланос» д/н [NUMBER] , було застраховано в ПрАТ СК «Галицька» (Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АК/02914971. 28.02.2018 року представник [PERSON] повідомив ПрАТ СК «Галицька» про страховий випадок та подав заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.26). Згідно наявного в матеріалах справи Висновку №364/17 експертного товарознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 06.06.2017 року (а.с.5-23) загальна вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Шевроле-лачетті» д/н [NUMBER] внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталась 20.05.2017 року, становить 43 377,49 грн. Доказів, які б спростовували дійсність та обґрунтованість вказаного розрахунку вартості матеріального збитку Позивача (суми страхового відшкодування), Суду з боку відповідачів не надано. Як зазначено в позовній заяві, станом на час розгляду справи Відповідачем 1 не виплачено на користь Позивача за його заявою суми страхового відшкодування. Вказану обставину не спростовано належними засобами доказування з боку Відповідача 1, не надано відповідних доказів на спростування цього. У зв`язку з викладеним, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом. Так, частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності. Так, відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Згідно з пунктом 34.1. статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Відповідно до пункту 34.2. статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку, та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Так, відповідно до статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Отже, за змістом законодавства про страхування настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. При цьому, відповідно до абзацу першого пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Таким чином, в межах суми страхового відшкодування Відповідач 1 зобов`язаний сплатити на користь Позивача суму страхового відшкодування у 43 877,49 грн. (вартість ремонту автомобіля та витрат, пов`язаних з проведенням експертного дослідження у 1500,001 грн. з вирахуванням суми франшизи у 1000,00 грн.). В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження заперечень Відповідача 1 щодо здійснення на користь Позивача суми страхового відшкодування, або наявність передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування. За таких обставин, Суд вважає обґрунтованою та підставною позовну вимогу про стягнення з Відповідача на користь Позивача невиплаченої суми страхового відшкодування у 42 377,49 грн. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, сума франшизи у 1000,00 грн. підлягає стягненню з Відповідача 2 [PERSON] , як безпосереднього винуватця ДТП. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Позивача моральної шкоди у 10 000,00 грн., Суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши доводи Позивача щодо завданої йому моральної шкоди, форм її прояву, заявленого до відшкодування розміру завданої моральної шкоди у 10 000,00 грн., Суд звертає увагу на те, що належних доказів на підтвердження саме такого розміру завданої моральної шкоди Позивачем Суду не надано. Так, обґрунтовуючи форми прояву завданої Позивачу моральної шкоди, представник в позовній заяві покликається на те, що моральної шкоди було завдано Позивачу у зв`язку з порушенням його психічного та емоційного стану, що призвело до моральних страждань. Враховуючи зазначене, проаналізувавши пояснення представника Позивача в щодо форм прояву завданої моральної шкоди, зважаючи на обставини конкретних правовідносин, - Суд приходить до висновку про те, що в рамках даної цивільної справи Позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди Відповідачем 2. Разом з тим, Суд звертає увагу на те, що в рамках даної цивільної справи доказуванню підлягає не лише факт завдання моральної шкоди та конкретних форм її прояву, а й заявлений до відшкодування розмір у 10 000,00 грн. Доказів на підтвердження того, що розмір моральної шкоди Позивачу за наслідками дій Відповідача 2 становить саме 10 000,00 грн., - Позивачем Суду не надано. Отже, враховуючи конкретні обставини спірних правовідносин, Суд вважає обґрунтованими вимоги Позивача щодо відшкодування розміру моральної шкоди у розмірі 2 000 грн., оскільки вважає вказаний розмір розумним, справедливим та адекватним способом відновлення порушеного немайнового права Позивача. В задоволенні решти позовних вимог про стгянеен6я моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідачів на користь Позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору пропорційно до задоволених щодо кожного з них позовних вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 6, 12, 20, 22, 29, 34, 35, 36,37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 625, 979, 988, 1166, 1194 ЦК України

Outcome: partial