Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

[PERSON] мотивував позов тим, що 27.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11279859000 на суму 265000 доларів США з кінцевим терміном повернення 26.12.2014 року. В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору №11279859000 від 27.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 27.12.2007 року був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами № 97 по вул. Лермонтова в м. Вінниці та земельну ділянку загальною площею 0,0937 га за цією ж адресою. В листопаді 2010 АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. АКІБ «УкрСиббанк» було замінено на ТОВ «Кей-Колект» в зв`язку з укладенням 12.12.2011 року договору факторингу, тому до ТОВ «Кей-Колект» перейшли всі права нового кредитора. В ході судового розгляду було встановлено, що у звязку із смертю батька [PERSON] кошти за кредитним договором вона не отримала, оскільки дана сума була необхідна саме для бізнесу батька. Згідно висновку експерта №417-П від 07.02.2014 року в частині заяв на видачу готівки у графах «підпис отримувача» виконані не [PERSON], а іншою особою. Отже, жоден розрахунково-касовий документ щодо зняття коштів з позичкового рахунку не підписувався позичальником. Ці факти відображені і в оскаржуваному рішенні суду. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016 року скасовано ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 02.11.2015 року в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Скасовуючи ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 02.11.2015 року суд касаційної інстанції зазначив про те, що апеляційний суд не дав належної правової оцінки твердженням представника ТОВ «Кей-Колект» про втрату первинної бухгалтерської документації, крім того, факт видачі кредиту та розмір кредитної заборгованості в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не доведений. Оскільки [PERSON] кредитні кошти не отримувала, даний факт був встановлений судом касаційної інстанції, а кредитний договір діяв до 26.12.2014 року, позивач [PERSON] вважає, що основне зобовязання є припиненим. Просив на підставі ст. 17 ч. 1 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 386, 593 ЦК України припинити іпотеку, яка виникла на підставі договору іпотеки, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] від 27.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за номером 8778. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив вимоги [PERSON] задоволити. Наголосив, що судом касаційної інстанції було встановлено, що [PERSON] кредитних коштів не отримувала, тому 16.09.2016 року Апеляційний суд Вінницької області ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення з неї боргу. Оскільки кредитний договір від 27.12.2007 року діяв до 26.12.2014 року, фактично кредитних коштів [PERSON] не отримувала, підстав для забезпечення цього кредиту іпотекою немає, вважає, що основне зобовязання є припиненим. Оскільки договір іпотеки є похідним від основного зобов`язання просив відповідно до ст. 17 ч. 1 Закону України «Про іпотеку» припинити іпотеку, яка виникла на підставі договору іпотеки, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] від 27.07.2007 року. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що законних підстав для припинення іпотеки немає, тому просила відмовити в задоволенні даного позову. Наголосила, що зобовязання припиняється його виконанням, однак зобовязання [PERSON] за договором не є припиненим, а кредит не погашений. Також просила врахувати, що банк не вчиняв дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що 27.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11279859000 на суму 265000 доларів США з кінцевим терміном повернення 26.12.2014 року (а.с. 5). В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору №11279859000 від 27.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 27.12.2007 року був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки (а.с. 4), предметом іпотеки є житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами № 97 по вул. Лермонтова в м.Вінниці та земельна ділянка загальною площею 0,0937 га за цією ж адресою. В листопаді 2010 року АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.05.2013 року первісного позивача - АКІБ «УкрСиббанк» було замінено його правонаступником - ТОВ «Кей-Колект». Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 16.09.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2015 року в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору скасовано. Ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору. Колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та необхідні докази на підтвердження того, що [PERSON] надавались транші відповідно до умов договору, та отримання особисто [PERSON] чи через представника коштів, які були перераховані на її рахунок. Кредитний договір дійсно був підписаний [PERSON], проте позивач не надав заяв позичальника на отримання коштів і доказів отримання [PERSON] кредитних коштів, а згідно висновку експерта № 417-П від 07.02.2014 року в заявах на видачу готівки у графах «Підпис отримувача» підписи виконані не [PERSON], а іншою особою. Факт отримання [PERSON] повідомлення вимоги від банку про наявність заборгованості жодним чином не підтверджує факт отримання нею коштів. Також суд дійшов висновку про відсутність підстав для встановлення та дослідження загального розміру заборгованості. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку іпотечного договору. Оскільки [PERSON] кредитні кошти не отримала, а кредитний договір діяв до 26.12.2014 року, то основне зобов`язання є припиненим, тому і іпотека підлягає припиненню як похідна від основного зобов`язання. Суд вважає таке твердження необґрунтованим виходячи з наступного. Згідно\~ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ч. 1 та ч. 2\~ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Як визначено у ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 5 цієї статті іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення зобовязання визначені главою 50 ЦК України. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В судовому засіданні було встановлено, що зобов`язання за кредитним договором від 27.12.2007 року не припинене, кредит не погашений, а строк дії кредитного договору не завершився (п. 7.7). Згідно п. 7.7 договору строк дії кредитного договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання договору сторонами) до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування. Твердження представника позивача про те, що [PERSON] фактично не брала кредит, тому її зобов`язання є припиненим, суд вважає безпідставним. В судовому порядку спір щодо припинення основного зобов`язання, визнання його недійсним тощо не вирішувався. Це питання також не є предметом розгляду позову [PERSON] Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору єземельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки неприпиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відповідно до п. 6.1 договору іпотеки договір підлягає нотаріальному посвідченню і діє з моменту такого посвідчення до повного виконання зобов`язань за договором , що обумовлюють основне зобов`язання. В судовому засіданні було встановлено, що основне зобовязання не припинене і строк дії іпотечного договору не закінчився, тому підстав для застосування ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» немає. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином під час розгляду справи не встановлено наявності жодної підстави, з числа визначених ст. 593 ЦК України, ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» для припинення іпотеки, тому позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed