Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Адвокат Ткачук Олена Валеріївна в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , якою просить визнати відповідачів таким, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивачів подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та без участі позивачів. Не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідачі у встановлений їм строк правом на подачу відзиву на позов не скористались. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиції учасників справи. Позиція позивачів полягала в тому, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] . [PERSON] як одна з співвласників цієї квартири надала членам своєї сім`ї, а саме: доньці та онуку, право користування цією квартирою. Однак відповідачі не проживають у вказаній квартирі з липня 2010 року. А реєстрація місця проживання відповідачів у цій квартирі, заважає співвласникам вільно розпоряджатись та користуватись квартирою і тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування зазначеною квартирою. Відповідачі правом на подачу відзиву на позов не скористались, і будь-які докази суду не надали; були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; представник позивачів не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Оцінка суду щодо фактів. І на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: 19 червня 2006 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с. 9). А 14 серпня 2006 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували своє право приватної власності на зазначену квартиру (а.с. 10). 21 травня 2010 року [PERSON] надала своїй доньці та онуку право користування вказаною квартирою, і того ж дня її донька та онук - [PERSON] та [PERSON] зареєстрували своє місце проживання у квартирі [ADDRESS] (а.с. 11). Але відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання від 01 жовтня 2021 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , з липня 2010 не проживають (а.с. 12). Оцінка суду правовідносин учасників спору. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачами та відповідачами виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідачів, як членів сім`ї одного зі співвласників, права користування квартирою у зв`язку з їхньою відсутністю понад десять років. Оцінка суду щодо права. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) прямо встановлюють, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником. Отже, члени сім`ї власника квартири можуть отримати право користування ним від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у квартирі якою можуть користуватись члени його сім`ї. Судом встановлено, що відповідачі отримали право користування квартирою [ADDRESS] , саме як члени сім`ї одного з співвласників, оскільки відповідачі являються донькою та онуком (а.с. 1-3,11). Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тож з огляду на те, що відповідачі продовжують бути зареєстрованими у квартирі [ADDRESS] , але позивачами доведена їх відсутність у квартирі без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачами та відповідачами відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідачів, як членів сім`ї одного з позивачів, слід визнати такими, що втратили право користування цією квартирою. Висновок суду по суті позову. З урахуванням наведеного, позовні вимоги про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування [ADDRESS] , слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved