Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання. Позов мотивований тим, що 21.05.1996 року сторони уклали шлюб. До шлюбу, [INFO], у них народилася дитина. Через зловживання відповідачем алкогольними напоями у 2003 році сторони вирішили припинити спільне ведення господарства та спільне проживання, продали сумісну квартиру. Позивач поселилася в с.Засулля Лубенського району Полтавської області, де проживала з сином, відповідач - в с.Яришівка Тиврівського району Вінницької області. В наступному сторони примирилися та з 2008 року почали жити разом, вести спільне господарство. Однак, відповідач не зміг позбутися алкоголізму і наразі продовжує зловживати алкогольними напоями. Відповідач, як колишній військовослужбовець має значну пенсію, однак повністю її пропиває. При цьому цих грошей йому не вистачає, а тому він почав брати кредити в різних банках. Розірвати шлюб з відповідачем позивачу заважають релігійні переконання. А тому вона просить встановити режим окремого проживання, що дозволить їй в майбутньому захистити свої майнові права. Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали. При цьому, позивач пояснила, що наразі вони з відповідачем проживають окремо через зловживання останнім алкоголем, однак шлюб вона не бажає розривати через власні релігійні переконання. Відповідач проти задоволення позову не заперечує. Пояснив, що дійсно зловживає алкоголем, бере кошти в кредит. Наразі з позивачем разом не проживають. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та її представника, відповідача, свідка [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 21.05.1996 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу /а.с.8/ Сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO]. /а.с.9/ Позивач, відповідач та їх син зареєстровані за адресою: [ADDRESS] /а.с.11/, яка придбана [PERSON] 17.06.2003 року. /а.с.10/ Однак, фактично [PERSON] та [PERSON] проживають окремо від відповідача, в орендованому житлі по [ADDRESS]. Даний факт визнаний та підтверджений сторонами по справі. Позивач стверджує, що спільне проживання з відповідачем неможливе через зловживання ним алкогольними напоями. Таке зловживання негативним чином впливає на добробут родини. Відповідач дану обставину в судовому засіданні не спростовує. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що сторони по справі є його батьками. Наразі батьки проживають окремо, оскільки [PERSON] зловживає алкоголем, бере кошти в кредит. Водночас, розірвати шлюб з відповідачем позивач не бажає через власні релігійні переконання. Відповідно до ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом Відповідно до ч.1 ст. 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Відповідно до ст. 120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов'язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні положень статей 119, 120 СК України судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Незважаючи на окреме проживання, сторони не прийняли рішення щодо неможливості зберегти сім'ю, в тому числі, позивач є «свідком Єгови» і не бажає розривати шлюб через власні релігійні переконання. Режим окремого проживання дозволить не розриваючи шлюб, захистити майнові права кожного з подружжя. За таких підстав, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved