Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Акціонерне товариство «Держаний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що 31.01.2020 року між АТ «Держаний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 565/0130, відповідно до умов якого було надано кредит на споживчі цілі в розмірі 50000,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 30 січня 2025 року, зі сплатою 56% річних за користування кредитом. Відповідачка [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Однак, взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 04.09.2020 року утворилась заборгованість в сумі 52730,78 грн., а саме: заборгованість за основним боргом 45804,61 грн.; проценти за користування кредитом 6824,55 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 69,89 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 26,57 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 5,16 грн. Вказана заборгованість відповідачкою не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась. Судом вживалися заходи щодо її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що 31.01.2020 року між АТ «Держаний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 565/0130, відповідно до умов якого було надано кредит на споживчі цілі в розмірі 50000,00 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 30 січня 2025 року, зі сплатою 56% річних за користування кредитом. Відповідачка [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Однак, взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 04.09.2020 року утворилась заборгованість в сумі 52730,78 грн., а саме: заборгованість за основним боргом 45804,61 грн.; проценти за користування кредитом 6824,55 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 69,89 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 26,57 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 5,16 грн. Вказана заборгованість відповідачкою не сплачена, тому позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо договором встановлено обов`язок Позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки тощо. Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved