Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

[PERSON] подала до Суворовського районного суду м. Одеси позовну заяву до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON], [PERSON] про зняття арешту з ? частини квартири [ADDRESS], накладеного 03 червня 2003 року постановою про арешт майна боржника б/н Суворовського РВ ДВС управління юстиції в м. Одесі. Позовна заява мотивована тим, що 02 червня 2003 року [PERSON] подарував [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS]. Далі, постановою державного виконавця про арешт майна боржника від 03 червня 2003 року при примусовому стягненні боргу з [PERSON] на користь [PERSON] було накладено арешт на частину вищевказаної квартири. Між [PERSON] та [PERSON] у 2005 році було укладено мирову угоду, але арешт з квартири не знято. На теперішній час, виконавче провадження в рамках якого накладено арешт знищено, тому скасувати арешт з майна та заборону його відчуження державний виконавець не в змозі. У звязку з тим, що вирішити питання про скасування обтяження в рамках виконавчого провадження не можливо, [PERSON] вимушена звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Ухвалою Суворовського районного суду міста [PERSON] від 16.07.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.\~ У підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в підготовчому засіданні позовні вимоги визнала, підтвердила що не має до позивача та третіх осіб майнових претензій, просила скасувати арешт з квартири. [PERSON] до\~підготовчого засідання\~не зявився,\~подав до\~суду заяву,\~в якій\~проти задоволення\~позовних вимог\~не заперечує, просить розгляд справи провести за його відсутності. [PERSON] до підготовчого засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник відповідача - Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції в Одеській області у підготовче засідання не зявився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток з повідомленням про вручення, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно до договору дарування від 02 червня 2003 року [PERSON], діючий від імені [PERSON] подарував [PERSON] ? частини квартири № 68, розташованої у будинку № 62 по вул. Дніпропетровська дорога у м. Одесі. Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 червня 2003 року, державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-77/02 про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 11407, 29 грн. та моральної шкоди у розмірі 25000 грн. накладено арешт на ? частини квартири № 68, розташованої у будинку № 62 по вул. Дніпропетровська дорога у м. Одесі. В підготовчому засіданні [PERSON] підтвердила, що зобовязання [PERSON] перед нею виконані у повному обсязі, на якій підставі не було скасовано арешт з майна їй не відомо, матеріальних претензій до позивача по справі вона не має. Згідно листа начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси від 22.05.2018р. № 23768, надати детальну інформацію стосовно виконавчого провадження в рамках якого накладено арешт на частину квартири неможливо, оскільки відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби термін зберігання таких становить три роки, в звязку з чим виконавче провадження знищено. Також, додатково було роз'яснено, що для зняття арешту з майна позивачу необхідно звернутися до суду. Отже з представлених до суду доказів не вбачається обґрунтованих підстав для подальшого існування обтяження, яке було накладено в 2003 році. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, накладення арешту на майно позивача обмежує її законні права як власника, щодо вільного користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність скасування такого арешту. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved