Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії\~Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі\~АТ Ощадбанк»), від імені якого діє представник за довіреністю, пред`явило дійсний позов. В обґрунтування своїх\~вимог позивач зазначив, що 17.06.2005 між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений Договір відновлювальної кредитної лінії №ЗД-74, зі змінами, внесеними додатковими угодами до нього, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит на споживчі потреби в сумі 176680,00 грн., зі сплатою 24% річних за користування кредитом, в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, з остаточним терміном поверненням кредиту не пізніше 17.06.2010. В якості забезпечення виконання зобов`язань, між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки від 17.06.2005 року, згідно якого останній поручився перед кредитором боржника [PERSON] солідарно відповідати за виконання нею свого обов`язку щодо повернення суми кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій. Зобов`язання щодо погашення позичальником та поручителем виконані не були, тому станом на 19.11.2019 існує заборгованість, яка складає 1\~279 424, 48 грн., та складається з: боргу за кредитом\~в розмірі 176\~231,77 грн.; відсотків за користування кредитом з 20.07.2012 по 19.11.2019 в розмірі 330712,72 грн.; інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з липня 2012 року по листопад 2019 року в розмірі 565648,31 грн.; 3% річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 20.07.2012 по 18.11.2019 в розмірі 50268,04 грн.; пеня за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 20.07.2012 по 13.04.2014 в розмірі 156563,64 грн.\~ Існуючу заборгованість позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку, а також просить покласти на них судові витрати. В судове засідання сторони не з`явились. Представник АТ «Державний ощадний банк України» надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом розміщення повістки про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада України» на сторінці Троїцького районного суду Луганської області. Заперечень на позов не надали. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі\~ст. 81 ЦПК України\~вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 17 червня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником всіх прав і обов`язків якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та [PERSON] укладено кредитний договір №ЗД-74, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 98 000,00 грн. зі сплатою 24 % річних за користування кредитом згідно договору, з терміном остаточного погашення не пізніше 17 червня 2010 року (а.с.12-13). Згідно додаткових угод до договору відновлювальної кредитної лінії від 17.06.2005 №ЗД-74: №1 від 24.06.2005, №2 від 08.11.2005, №3 від 04.03.2006, №4 від 17.07.2006, №5 від 28.07.2006, №6 від 25.10.2006, №7 від 26.12.2006, №8 від 24.01.2007, №9 від 04.04.2007, №10 від 16.04.2007, №11 від 21.05.2007, №12 від 27.06.2007, позичальнику надавалися транші для споживчих потреб строком до 17.06.2010 (а.с. 14-25). Додатковою угодою №13 від 27.07.2007 до договору відновлювальної кредитної лінії від 17.06.2005 №ЗД-74, викладено п.1.1. 1.2. Кредитного договору в наступній редакції: банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 176680,00 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 176680,00 грн., та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 24% річних в порядку на умовах та в строки, визначені договором відновлювальної кредитної лінії від 17.06.2005 №ЗД-74. Кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) на 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 17.06.2010. Сторони погодили суму ліміту кредитування (а.с.26). В якості забезпечення виконання зобов`язань, між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки від 17.06.2005 року, згідно якого останній поручився перед кредитором боржника [PERSON] солідарно відповідати за виконання нею свого обов`язку щодо повернення суми кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій (а.с.27). Відповідно до п.4.2 договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань по кредитному договору від 17 червня 2005 року №ЗД-74 не пред`явить вимоги до поручителя. Позивачем надано до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором № ЗД-74 від 17.06.2005 (а.с.5-11), строк дії якого з 17.06.2005 до 17.06.2010, де період, з якого починається розрахунок зазначений з 01.07.2012, отже, у суду не має можливості встановити нарахування, які проводилися за період з 17.06.2005 до 01.07.2012. З розрахунку заборгованості вбачається, що на початок складання цього розрахунку, обліковувалась заборгованість по кредиту у розмірі 176231,77 грн. (при цьому, з розрахунку неможливо встановити складові вказаної заборгованості). Судом неодноразово надавалась можливість позивачу роз`яснити порядок нарахувань за кредитним договором, але протягом підготовчого провадження представник позивача в судові засідання не з`являвся, жодних пояснень з приводу нарахованих сум не надійшло. Із виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 26.06.2012 до 31.12.2016 вбачається, що за [PERSON] обліковується заборгованість за кредитом в сумі 176231,77 грн. Крім того, у виписці зазначена інформація про суми прострочених відсотків за кредитом та інформація про обліковані суми пені (а.с.30-73) Згідно зі\~статтею 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачу. Остання зобов`язалася за договором повертати кредит відповідно до умов Договору. Відповідно до ч.1\~ст. 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до\~ст. 610 ЦК України\~\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Так як судом встановлено, що заборгованість по кредиту згідно з розрахунком заборгованості від 19.11.2019 року та випискою по особовому рахунку складає 176231,77 грн., суд вважає заявлені вимоги в частині стягнення з [PERSON] боргу за кредитом у вказаному розмірі обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої\~статті 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом за методом факт/факт на фактично отриману Позичальником суму Кердиту починаючи з дати видачі кредиту та до дня повернення кредиту (його частини), який наданий на 60 місяці - до 17 червня 2010 року. Відтак, у межах строку кредитування до 17 червня 2010 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами щомісячно, не пізніше останнього числа кожного місяця. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК\~Україні. Така позиція відповідає висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в цивільній справі №444/9519/12, який згідно ч. 4\~ст.263 ЦПК України\~\~має враховуватися судом. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем (а.с.5-11), банком нараховувалися відсотки за користування кредитними коштами з 01.07.2012 по 01.11.2019, що не відповідає вимогам діючого законодавства. За таких обставин у позивача не виникло право нараховувати і три відсотки річних та інфляційних втрат за прострочення відсотків за користування кредитом у період з 01.07.2012 по 01.11.2019. А отже у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 20.07.2012 по 19.11.2019 в розмірі 330712,72 грн.; трьох відсотків річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 20.07.2012 по 18.11.2019 у сумі 11492,22 грн., інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з липня 2012 по листопад 2019 у розмірі 280417,19 грн. та пені по прострочених процентах за період з 20.07.2012 по 13.04.2014 у розмірі 27105,69 грн. слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. С приводу стягнення інфляційних витрат по простроченому основному боргу та 3% річних по простроченому основному боргу, слід зазначити наступне: Статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Згідно з наведеною нормою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону інфляційні втрати, нараховані на суму боргу, та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні кредитору матеріальних втрат від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, що належать до сплати кредиторові. Таким чином, розрахунки в частині нарахування трьох відсотків та інфляційних втрат, нараховані по простроченому основному боргу, підлягають задоволенню, а саме: інфляційні втрати по простроченому основному боргу за період з липня 2012 по листопад 2019 у розмірі 285231,12 грн.; три проценти річних по простроченому основному боргу з 20.07.2012 по 18.11.2019 у розмірі 38775,82 грн. Щодо стягнення пені за простроченим основним боргом за період з 20.07.2012 по 13.04.2014, суд зазначає таке. Згідно\~ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Положеннями\~ст.610 ЦПК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за простроченим основним боргом за період з 20.07.2012 по 13.04.2014 у розмірі 129457,95 грн. На підставі вищезазначеного суд вважає доведеними та обґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №ЗД-74 від 17.06.2005 у розмірі 629696,88 грн., яка складається з: суми основного боргу за кредитом у розмірі 176231,77 грн.; інфляційних втрат по простроченому основному боргу за період з липня 2012 по листопад 2019 у розмірі 285231,12 грн.; 3% річних по простроченому основному боргу з 20.07.2012 по 18.11.2019 у розмірі 38775,82 грн. та пені за простроченим основним боргом за період з 20.07.2012 по 13.04.2014 у розмірі 129457,95 грн. Що стосується вимог позивача до поручителя, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 553 ЦК України\~під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Згідно ч. 1\~ст. 554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ч. 4\~ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пунктом 4.1, 4.2 договору поруки від 17.06.2005 встановлено наступний термін дії договору, а саме: порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором; порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. В п.24 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ВССУ зазначив, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам\~статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки включно в межах строків, установлених у ч. 4\~ст. 559 ЦК України. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що строк виконання основного зобов`язання за вказаним вище кредитним договором настав 17.06.2010. З цього часу позивач мав право протягом 6 місяців пред`явити вимоги до поручителя [PERSON] , чого не зробив. Таким чином, порука за договором поруки від 17.06.2005 є припиненою і була припиненою станом на час пред`явлення даного позову до суду 17.12.2019. На підставі викладеного, позивач не має права на стягнення заборгованості за кредитним договором №ЗД-74 від 17.06.2005 з поручителя\~\~ [PERSON] за порукою, яка припинилася. В зв`язку з цим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] , як солідарного поручителя, на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №ЗД-74 від 17.06.2005. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 8064788413 від 04.12.2019 про сплату судового збору у сумі 19191,37 (а.с. 1). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги задоволені частково на 49,22 %, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частки позовних вимог в сумі 9446,00 грн. (19191,37 грн.* 49,22%=9446,00 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial