Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] у травні 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON]А про виселення з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло серії САВ №162116 від 06.12.2007 року він є власником квартири [ADDRESS] та з 1993 року по теперішній час в ній зареєстрований. В грудні 2003 року на прохання свого сина він дозволив тимчасово проживати в даній квартирі колишній дружині сина [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON], оскільки сам тоді тимчасово мешкав в с. Будище Черкаського району. Між ним, та відповідачками договір найму житла не укладався. Плату (грошові кошти), за проживання в квартирі, відповідачі не сплачують. На даний час він бажає сам проживати в належній йому квартирі, але в добровільному порядку відповідачки відмовляються виселитись з квартири. Він звертався письмово і до матері відповідачок, і до самих відповідачок з вимогою про звільнення житлового приміщення. Однак його прохання відповідачами ігноруються та квартиру вони не звільняють. Проживання в його квартирі на даний час [PERSON] та [PERSON] всупереч його волі, перешкоджає йому, як власнику, в повній мірі здійснювати своє право на користування власним житлом. За таких обставин позивач просив суд виселити [PERSON] та [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Додатково суду пояснив, що відповідачки по справі є його онучками і він їм разом з їх матірю в 2003 році дійсно дозволив тимчасово проживати в належній йому квартирі. Однак такий дозвіл не означав і не може означати, що [PERSON] та [PERSON] будуть жити в його квартирі стільки скільки захочуть і звільнять квартиру тільки тоді коли самі цього забажають. На даний час йому потрібна вказана квартира у м. Черкаси для власного проживання. Це повязано у тому числі із погіршенням стану здоровя та потребою отримання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги, що при проживання в селі є ускладненим. Жити разом з відповідачками він не бажає. Відповідачки є повнолітніми, в них є батьки, а він як дід не зобовязаний забезпечувати їх житлом. Ніяких угод щодо житла з відповідачками, чи їх матірю він не укладав, відповідачі грошей за проживання в його квартирі не сплачують. Його усні прохання та письмові вимоги щодо звільнення квартири відповідачки ігнорують. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Додатково суду пояснила, що позивач у 2003 році на прохання свого сина дозволив тимчасово жити в належній йому квартирі колишній невістці з двома онучками. На даний час позивач бажає проживати в своїй квартирі сам разом із дружиною. Після його звернення з проханням звільнити квартиру, мати відповідачок виїхала з квартири, а відповідачки з надуманих причин відмовляються звільняти квартиру. Відповідачка [PERSON] не визнала позовні вимоги, посилаючись на те, що між її батьком та позивачем, який є її дідом, була домовленість щодо їхнього з сестрою проживання в цій квартирі. Вона на даний час є студенткою і навчається на денній формі в Черкаському національному університеті. Коштів, щоб винайняти собі інше житло вона не має. В університеті є гуртожитки для проживання студентів, але вона з сестрою бажає жити в квартирі діда, бо була домовленість між батьком та дідом, що їм можна проживати в квартирі до закінчення навчання. Позивач може зайти в квартиру, в цьому йому перешкод йому вони не чинять. Відповідачка [PERSON] не визнала позовні вимоги, посилаючись на те, що вони з сестрою проживають в квартирі позивача з його згоди. Вважала, що спільне проживання із позивачем неможливе, оскільки [PERSON] агресивний. Крім того позивач сам в літку 2016 року казав їм з сестрою, що вони можуть жити в його квартирі поки не закінчать навчання. Вона є студенткою денної форми навчання Черкаського національного університету. Вважає, що оскільки їм було дозволено жити до закінчення навчання, то вони з сестрою мають право на проживання в квартирі позивача. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що відповідачки не чинять позивачу перешкод в проживанні в даній квартирі, але позивач хоче проживати в квартирі сам. Відповідачки не мають власного житла, чи коштів для того щоб винайняти собі інше житло. Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №162116 від 06.12.2007 року (а.с. 2) [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] та один зареєстрований у вказаній квартирі (а.с. 62, 64). [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є повнолітніми та у квартирі за адресою: [ADDRESS] не зареєстровані. [PERSON] та [PERSON] на час розгляду справи в суді навчаються в Черкаському національному університеті на денній формі навчання (а.с. 56-59). 03.04.2017 року [PERSON] звернувся з письмовою вимогою до [PERSON] та [PERSON] про звільнення житла за адресою [ADDRESS] і дана вимога була отримана відповідачами 06.04.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 4). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює у Черкаському міському центрі соціальних служб для сімї, дітей та молоді та їй відомо, що у 2007 році [PERSON] перешкоджав проживати онучкам у своїй квартирі. З цього приводу був спір у суді. Однак потім мати дітей їй повідомила, що дідусь погодився купити квартиру онучкам і тому спір вичерпано. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що мешкає в будинку №71 по вул. Героїв Дніпра в м. Черкаси по сусідству із квартирою [PERSON]. Їй відомо, що на даний час у квартирі проживають [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] мешкає окремо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачки є її доньками, а [PERSON] батьком її колишнього чоловіка. З 2003 року вона із дітьми жила у квартирі [PERSON] з його згоди. Батько дітей [PERSON] виїхав проживати в Естонію. У 2007 році після судового процесу [PERSON] та його син пообіцяли придбати дітям інше житло, однак так цього і не зробили. Вона на даний час в квартирі [PERSON] по вул. Героїв Дніпра не проживає. В серпні 2016 року [PERSON] при зустрічі сказав, що нікого з квартири виселяти не буде, а потім надіслав листа з вимогою залишити його квартиру. На даний час для неї складно оплачувати гуртожиток університету для проживання дітей. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За змістом ч.2 ст. 223 ЦПК України, - після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.04.2009 року у цивільній справі № 2-32/09 за позовом [PERSON], в своїх інтересах та інтересах [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права на користування житлом, усунення перешкод в користуванні житлом, зобовязання зареєструвати у житловому приміщенні та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], в своїх інтересах та інтересах [PERSON], [PERSON] про припинення договору найму житла, усунення перешкод у користуванні житлом, про виселення, - відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позову (а.с. 92-95). Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16.06.2009 року (а.с. 90-91) рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.04.2009 року у справі № 2-32/09 залишено без змін, а апеляційна скарга [PERSON] відхилена. Вказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили зокрема встановлено, що у 2003 році [PERSON] разом з своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] зі згоди [PERSON] вселились в квартиру за адресою [ADDRESS] та яка належить останньому на праві власності. Разом з тим ні [PERSON] ні її доньки не є членами сімї [PERSON] та договір щодо порядку користування спірною квартирою між ними не укладався. За таких обставин суди прийшли до висновку, що [PERSON], [PERSON] і [PERSON] у квартирі за адресою [ADDRESS] мають правовий статус тимчасових жильців. Згідно ст. 818 ЦК України, - тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом. Тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання. Відповідно до ст. 98 ЖК УРСР, - тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Зміст права власності полягає в тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає, що [PERSON], як власник житла має право вимагати виселення відповідачів, оскільки квартира за адресою: [ADDRESS] необхідна йому для власного проживання та проживання членів його сімї. Примушування позивача проживати у своїй квартирі спільно із [PERSON] та [PERSON] є протиправним. Про майбутнє виселення із квартири [PERSON] письмово повідомив відповідачів заздалегідь, - ще у квітні 2017 року. [PERSON] страждає на захворювання серцево-судинної системи організму: стенокардія, атеросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз коронарних артерій, гіпертонічна хвороба ІІ ст., 3 ст. високого ризику та потребує нагляду кардіолога. 11.05.2017 року [PERSON] проведено стентування (а.с. 63). А тому заслуговують на увагу доводи позивача про те, що його бажання жити в м. Черкаси де розташований Черкаський обласний кардіологічний центр, викликане, у тому числі необхідністю мати швидкий доступ до невідкладної кваліфікованої медичної допомоги. Законодавство України не передбачає обовязку діда забезпечувати житлом своїх повнолітніх онуків на час їх навчання. Суд вважає позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того суд звертає увагу, що відповідачка [PERSON] мала власне житло та була співвласником квартири за адресою [ADDRESS].. Однак [PERSON] діючи від свого імені та від імені своєї доньки [PERSON] 14.01.2004 року продала вказану квартиру. При цьому відповідно до рішення Органу опіки та піклування [PERSON] повинна була придбати рівнозначне житло для своєї неповнолітньої доньки. 14.01.2004 року між [PERSON] та її донькою [PERSON], яка діяла як законний представник [PERSON], було укладено договір дарування квартири, за яким [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS]. Разом з тим 27.10.2017 [PERSON] та [PERSON] діючи на свій розсуд розірвали Договір дарування квартири від 14.01.2004 (а.с. 101). Таким чином [PERSON] під час розгляду справи в суді свідомо вчинила дії, якими погіршила власне житлове становище. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 640 гривень, а отже вказана сума в рівних частках підлягає стягненню на його користь з відповідачів. На підставі ст. 317, 379, 382, 383, 391, 818 ЦК України, ст. 98, 150 ЖК УРСР,

Outcome: approved