Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] в якій просить стягнути за договором позики 24\~810 грн. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили вимоги і з врахуванням як зазначила позивач сплачених частково відповідачем коштів просить стягнути 5\~700 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач в судовому засіданні зазначила, що з відповідачем вини спілкувалися у месенджер Viber , через який відповідач просив переслати йому кошти, а позивачка надсилала йому кошти на його потреби, а потім позивачка просила кошти повернути, вважає що надавала кошти як позику. Відповідач до суду не з`явився про час розгляду справи належно повідомлявся про причини неявки суд не повідомив, судом повідомлений через сайт суду. Ухвалою судді від 13.04.2020 року відкрито провадження та призначено до розгляду. Заслухавши пояснення позивача її представника, дослідивши матеріали справи суд находить позов який задоволенню не підлягає. Встановлено, що позивачка на прохання яке було зазначено у месенджер Viber за період з жовтня по грудень 2019 року перерахувала відповідачу кошти в розмірі 11\~000 грн. та 500 доларів США, які він не повернув. В обґрунтуванні своїх вимог надала роздруківку переписки месенджер Viber та платіжні документи про перерахунок коштів. Частиною 1 ст.15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також органи і особи, уповноважені захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч.2 ст.119 Цивільного процесуального кодексу позовна заява повинна містити, зокрема,зміст позовних вимог виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої палати ВС від 25.06.2019 у справі №924/1473/15). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові КЦС від 23.10.2019 у справі №761/6144/15-ц). Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною1 ст.627 ЦК передбачено ,що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 6 ЦК встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч.2 ст.628 ЦК сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Встановлено, що відповідач розписок про отримання коштів від позивачки не писав, відповідно зобов`язання щодо повернення коштів теж відсутне, то б то коли відповідач зобов`язався повернути кошти невідомо і сторони про це не домовлялися. Відповідно до чч.1, 2 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1 3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьомуразі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК).Частиною 1 ст.220 ЦК встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно зі ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені кількостю речей. Переписка сторін у месенджер Viber про необхідність перерахування коштів, а потім про повернення не створює наслідків по договору позика(аналогічну правову позицію викладено в постанові ВС від 12.02.2020 року у справі №№354/416/13-ц) , тому у задоволенні позову суд відмовляє. Судові витрати покласти на позивача по фактично понесеним витратам. На підставі ст.ст. 3,15, 509,526, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed