Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

[PERSON] (надалі також «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ПП «ГРЕССТОК» (надалі «Відповідач 1»), ПП «ФІНВЕСТКОР» (надалі «Відповідач 2»), ТзДВ «СК «ТРАДО» (надалі «Відповідач 3») про визнання недійсними договорів № 070164 від 21.08.2014 року, № 070164 від 28.08.2014 року, № 007453 від 28.08.2014 року, укладені між [PERSON] та ПП «ГРЕССТОК», ПП «ФІНВЕСТКОР», ТзДВ «СК «ТРАДО» про надання безвідсоткової позики, надання інформаційно-консультаційних послуг та страхування від нещасних випадків; стягнення з ПП «ГРЕССТОК», код ЄДРПОУ 39211694 на користь [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], 7000,00 грн. сплачених згідно договорів № 070164 та № 070164 від 21.08.2014 р., 28.08.2014 р., укладених між [PERSON] та ПП «ГРЕССТОК», ПП «ФІНВЕСТКОР» про надання безвідсоткової позики, надання інформаційно-консультаційних послуг; стягнути з ТзДВ «СК «ТРАДО», код ЄДРПОУ 38799866 на користь [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], 3000,00 грн. сплачених згідно договору № 007453 від 28.08.2014 року, укладеного між [PERSON] та ТзДВ «СК «ТРАДО» про страхування від нещасних випадків; стягнення з ПП «ГРЕССТОК», код ЄДРПОУ 39211694 на користь [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], 1000,00 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що укладені між [PERSON] та ПП «ГРЕССТОК», ПП «ФІНВЕСТКОР», ТзДВ «СК «ТРАДО» договори № 070164 від 21.08.2014 року, № 070164 від 28.08.2014 року, № 007453 від 28.08.2014 року про надання безвідсоткової позики, надання інформаційно-консультаційних послуг та страхування від нещасних випадків відповідно, є, на думку Позивача, недійсним, оскільки їх було укладено з використанням нечесної підприємницької практики та під впливом обману. Як зазначено Позивачем в позовній заяві, особа, яка діяла від імені ПП «ГРЕССТОК», ПП «ФІНВЕСТКОР», умисно ввела Позивача в оману щодо дійсної суті правовідносин, що виникли внаслідок укладення оскаржуваних договорів, крім того, умисно зобовязала Позивача укласти також і договір страхування з ТзДВ «СК «ТРАДО». Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги представник Позивача підтримував в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач 1 ПП «ГРЕССТОК», явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, письмового відношення до позову [PERSON] не надіслав, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на зареєстровану у встановленому порядку юридичну адресу Відповідача 1 та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Відповідач 2 ПП «ФІНВЕСТКОР», явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, письмового відношення до позову [PERSON] не надіслав, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на зареєстровану у встановленому порядку юридичну адресу Відповідача 2 та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу за відсутністю адресата. Відповідач 3 ТзДВ «СК «ТРАДО», явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованого відправлення. В матеріалах справи містяться письмові заперечення ТзДВ «СК «ТРАДО» на позов, в яких Відповідач 3 посилається на ненадання Позивачем доказів ведення ТзДВ «СК «ТРАДО» нечесної підприємницької практики, а, відтак, правових підстав для визнання договору про страхування від нещасних випадків недійсним, у звязку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, викладені в письмових запереченнях пояснення представника Відповідача 3, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 21 серпня 2014 року між ПП «Фінвесткор» (Підприємство) та [PERSON] (Учасник) було укладено Договір № 070164 (надалі також «Договір № 070164 від 21.08.2014 р.»), відповідно до пункту 1.1 статті 1 якого за цим Договором підприємство за згодою Учасника зобовязується вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку № 1 до даного Договору, на підставі ст. 1046, 1048 Цивільного кодексу України та на умовах діяльності програми «Credit Invest», надалі за текстом Програма, що міститься в Додатку № 2 до даного Договору, який є невідємною частиною цього договору, у тому числі: а) організовувати та проводити розподіл Фонду Учасників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь Учасника за рахунок Фонду Учасників; б) надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені Сторонами у порядку та в строки, передбачені цим Договором та Додатками до нього. 28 серпня 2014 року між [PERSON] (Замовник) та ПП «Грессток» (Виконавець) було укладено Договір № 070164 (надалі також «Договір № 070164 від 28.08.2014 р.»), відповідно до пункту 1.1 якого за цим Договором Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобовязання за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації. Вартість плати за надання послуг Виконавця погоджена Сторонами і складає 7000,00 грн. Згідно квитанцій від 21 серпня 2014 рок та 28 серпня 2014 року (а.с. 14, 16) [PERSON] сплатила на рахунок отримувача ПП «ГРЕССТОК» 7 000,00 грн. 28 серпня 2014 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» (Страховик) та [PERSON] (Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків № 007453 (надалі також «Договір № 007453 від 28.08.2014 р.»), за умовами якого Страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити згідно з чинним законодавством України страхову виплату Страхувальникові або Вигодонабувачеві в порядку і на умовах, визначених цим Договором та Правилами, а Страхувальник зобовязується сплатити страховий платіж у визначений цим Договором строк та виконувати інші умови цього Договору. Пунктом 2 Договору № 007453 від 28.08.2014 р. визначено обєкт страхування, відповідно до змісту якого обєктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України і повязані з життям, здоровям та працездатністю Застрахованої особи. Застрахованою особою є Страхувальник. Згідно з пунктом 3 Договору № 007453 від 28.08.2014 р. страховим ризиком (випадком) є смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, що стався під час дії Договору страхування; страхова сума 100 000,00 грн.; страховий платіж 3000,00 грн. Як вбачається зі змісту квитанції від 28 серпня 2014 року (а.с. 15) [PERSON] сплатила на рахунок отримувача ТзДВ «СК «ТРАДО» 3 000,00 грн. Посилаючись на те, що вищевказані договори було укладено Позивачем в результаті введення її в оману щодо дійсного їх предмету та подальших наслідків, а фактично метою укладення договорів був намір отримати безвідсоткову позику, [PERSON] звернулася до суду з даним цивільним позовом про визнання недійсними Договору № 070164 від 21.08.2014 р., Договору № 070164 від 28.08.2014 р., Договору № 007453 від 28.08.2014 р. та застосування наслідків недійсності право чинів у вигляді стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди. Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, за змістом якого відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підстави недійсності правочину визначено статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За змістом частини 1статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману визначено статтею 230 ЦК України. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Згідно із положеннями частини 1, пункту 7 частини 3, частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції чи послуг. Крім того, вищевказаним законом також задекларовано недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. В позовній заяві Позивач, обґрунтовуючи факт введення її в оману при укладенні оскаржуваних договорів, покликається на те, що її дійсним наміром було отримання безвідсоткової позики, у звязку з чим вона звернулася до відповідачів 1,2, представник яких (одна й та сама особа) запевнила Позивача, що для отримання безпроцентної позики в розмірі 100 000,00 грн. необхідним є укладення двох договорів та договору страхування, а також сплатити відповідну суму внеску у фонд учасників програми, з якого вказана сума позики буде видана Позивачу протягом 10 днів. При цьому, Суд звертає увагу на те, що ні в самих договорах № 070164 від 21.08.2014 р. та № 070164 від 28.08.2014 р., ні в актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с.12,13) не було конкретизовано, які саме певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, а також інформаційні, консультативні послуги ПП «ГРЕССТОК» та ПП «ФІНВЕСТКОР» надає [PERSON], і пошук якої саме інформації та з якою метою здійснюється підприємствами для неї. При цьому, умовами Договору № 070164 від 21.08.2014 р. чітко передбачено, що безвідсоткова позика надається за рахунок фонду Учасників програми, який формується за рахунок їх внесків. Таким чином, в даному випадку мова не йде про пошук Відповідачем 2 для Позивача оптимальних умов кредитування шляхом аналізу пропозицій існуючих на фінансовому ринку банків та інших фінансових установ. Суд також звертає увагу на те, що після укладення Договору № 070164 від 21.08.2014 р. з ПП «ФІНВЕСТКОР» між [PERSON] та іншим господарським підприємством ПП. «ГРЕССТОК» (від імені якого діяла одна і та ж особа) через декілька днів було укладено Договір № 070164 від 28.08.2014 р. не про видачу позики цим товариством, а про надання інформаційних, консультаційних послуг та послуг з пошуку інформації. При цьому, як зазначено Позивачем в позовній заяві та не спростовано належними засобами доказування відповідачами, безвідсоткову позику в розмірі 100 000,00 грн. [PERSON] надано не було. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові Верховного Суду України від 23 травня 2012 pоку у справі № 6-35 цс 12, у разі якщо споживач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, а суб'єкт підприємницької діяльності без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності відповідної системи, укладений між сторонами договір не є угодою про посередницьку діяльність; діяльність підприємця з реалізації такої системи є такою, що вводить споживача в оману. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на зміст спірних правовідносин, хронологію подій та суть вчинених сторонами дій, Суд дійшов висновку про те, що Договори № 070164 від 21.08.2014 р. та № 070164 від 28.08.2014 р. не були спрямовані на настання реальних правових наслідків у вигляді надання безвідсоткової позики, а укладалися з метою участі [PERSON] у програмі «Credit Invest» та сплати нею відповідних внесків до фонду даної програми з метою його подальшого розподілу для створення видимості надання позик. В даному випадку Суд дійшов переконання, що вищевказаний розподіл коштів учасників програми «Credit Invest» являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми. Тому Суд приходить до висновку, що оскаржувані договори № 070164 від 21.08.2014 р. та № 070164 від 28.08.2014 р. було укладено Позивачем з відповідачами 1,2 під впливом обману, з використанням нечесної підприємницької практики відповідачів 1,2. Такі договори порушують споживчі права Позивача, оскільки їх укладення спрямовано не на задоволення потреб [PERSON] в отриманні інформації та консультацій, а з метою сприяння розвитку пірамідальних схем відповідачів 1,2. Враховуючи викладене, зазначені договори № 070164 від 21.08.2014 р. та № 070164 від 28.08.2014 р. є недійсними в силу частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Стосовно позовної вимоги про визнання недійсним Договору № 007453 від 28 серпня 2014 року, укладеного між [PERSON] та ТзДВ «СК «ТРАДО» про страхування від нещасних випадків, Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Представником Позивача надано до матеріалів справи Витяг-інформацію про юридичну особу ТзДВ «СК «ТРАДО», зі змісту якого вбачається, що видом діяльності Відповідача 3 є «Код КВЕД 65.12 Інші види страхування, крім страхування життя». У поданій до суду заяві представник Позивача звертав увагу на вказану обставину та просив врахувати її як додаткову підставу для визнання недійсним оскаржуваного договору страхування. Пунктом 2 Договору № 007453 від 28.08.2014 р. визначено обєкт страхування, відповідно до змісту якого обєктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України і повязані з життям, здоровям та працездатністю Застрахованої особи. Застрахованою особою є Страхувальник. Згідно з пунктом 3 Договору № 007453 від 28.08.2014 р. страховим ризиком (випадком) є смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, що стався під час дії Договору страхування; страхова сума 100 000,00 грн.; страховий платіж 3000,00 грн. Таким чином, Суд звертає увагу на те, що, не зважаючи на вживання в пункті 2 договору в назві обєкта страхування словосполучення «майнові інтереси», фактично в даному випадку обєктом страхування є життя страхувальника. В той же час, зі змісту матеріалів справи вбачається, що ТзДВ «СК «ТРАДО» не надано право здійснювати діяльність, повязану зі страхуванням життя. Правові наслідки укладення юридичною особою правочину, якого вона не мала права вчиняти визначено статтею 227 ЦК України. Так, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином. Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що Договір страхування від нещасних випадків № 007453 від 28.08.2014 р. слід визнати недійсним на підставі положень статті 227 ЦК України. Відповідно до положень статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності оспорюваного правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відтак, враховуючи висновок суду про недійсність оскаржуваних договорів, на підставі положень статті 216 ЦК України на користь [PERSON] підлягають поверненню кошти, сплачені нею за даними правочинами. Таким чином, стягненню з ПП «ГРЕССТОК» на користь [PERSON] підлягає сума у 7000,00 грн., сплачена згідно договору № 070164 від 28.08.2014 р. Крім того, стягненню з ТзДВ «СК «ТРАДО» на користь [PERSON], підлягає сума 3000,00 грн., сплачена згідно договору № 007453 від 28.08.2014 року. Щодо позовної вимоги про стягнення з ПП «ГРЕССТОК на користь [PERSON] 1000,00 грн. моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на зміст спірних правовідносин та те, що оскаржувані договори, укладені між Позивачем та відповідачами 1,2 було укладено внаслідок введення Позивача в оману, Суд дійшов висновку про те, що позовна вимога [PERSON] про стягнення з ПП «ГРЕССТОК» моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 3, 202, 203, 215, 233, 234, 230, 547, 553, 626, 627 Цивільного Кодексу України, статей 15,16 ЦПК України,

Outcome: approved