Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Дядюк Г.Д. про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсної декларації про готовність об'єкта до експлуатації, визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання спільною сумісною власністю майна подружжя, поділ майна подружжя, виділення у власність ? частини будинку та визнання права власності на ? частину земельної ділянки. Позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (том №1, а.с.108-110) зазначала, що перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON], що був зареєстрований 03 червня 1993 року в Броварському районному відділі РАЦС, актовий запис № 213. Шлюб було розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2014 року. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, за спільні кошти нею та [PERSON] було набуто спірне майно: - побудовано житловий двоповерховий цегляний будинок за адресою: [ADDRESS], загальною площею 200,0 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га. Згідно висновку експертної оцінки, вартість об'єкта оцінки, без ПДВ та земельної ділянки становить 1950934 (один мільйон дев'ятсот п'ятдесят тисяч дев'ятсот тридцять чотири) гривні; - автомобіль марки «Mitsubishi L 200», державний реєстраційний номер [NUMBER]; - нежиле приміщення за адресою: [ADDRESS] - магазин, загальною площею - 202,7 кв.м. Вищевказане майно являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно відповіді Управління містобудування та архітектури Броварської міської ради Київської області, а саме викопіювання з топозйомки М 1:2000 м. Бровари 2013 р., станом на 2013 рік на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], вже стояв збудований двоповерховий цегляний житловий будинок, що підтверджує той факт, що будинок було побудовано у шлюбі [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти подружжя. Крім того, даний факт є підставою для скасування договору дарування земельної ділянки № 1164 від 29.07.2014 р., площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Дядюк Ганною Дмитрівною за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати недійсним договір дарування земельної ділянки № 1164 від 29.07.2014 р., площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Дядюк Ганною Дмитрівною за адресою: [ADDRESS]; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON], номер запису про право власності 6494830, індексний номер 24884721 на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]; визнати недійсною декларацію про готовність об'єкта до експлуатації оформлену на ім'я [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: сарай «Б», споруди № І, II, № 1-3 за адресою: [ADDRESS], визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 19578132 від 24.02.2015 р. про реєстрацію права власності за ім'я [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на об'єкт нерухомого майна, реєстраційний номер 582319732106, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: сарай «Б», споруди №1, II, № 1-3 за адресою: [ADDRESS], загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 125,6 кв.м.; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 34085926 від 24.02.2015 р., на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 125,6 кв.м., видане на ім'я [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]; визнати право власності, а саме, як спільну сумісну власність подружжя [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами: сарай «Б», споруди № І, II, №1-3 за адресою: [ADDRESS], загальною площею 285,2 кв.м., житловою площею 125,6 кв.м.; здійснити поділ спільного майна подружжя, виділити у власність [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], ? частину будинку за адресою: [ADDRESS] - вартістю 1 950 934 (один мільйон дев'ятсот п'ятдесят тисяч дев'ятсот тридцять чотири) гривень, визнати право власності за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на ? частину земельної ділянки, цільове призначення: будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача витрати на юридичні послуги, витрати, пов'язані з розглядом справи у суді та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Дядюк Г.Д. не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила до суду заяви про розгляд справи у її відсутність (том №2, а.с.91,140). В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він офіційно здавав у найм відповідачу з сином [PERSON] квартиру в м. Києві з січня 2011 року по лютий 2014 року, було укладено відповідний договір, разом з відповідачем була жінка на ім'я [PERSON]. Позивача [PERSON] ніколи в квартирі не бачив. З відповідачем у свідка були приятельські відносини, останній купував у нього біологічні добавки. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є сином сторін - позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] До 2011 року вони проживали однією сім'єю, а в 2011 році батько став проживати окремо, свідок періодично жив то з батьком, то з матір'ю, то з бабусею до 2014 року. Поки жили всі разом мати не працювала, однак пам'ятає той час, коли вона займалася роботою організовуючи відпочинок для дітей, був у неї і офіс, в якому свідок допомагав матері підготовлювати товар для продажу, товар рахували та зберігали в квартирах, що знаходяться в м. Бровари та м. Києві. Спірний житловий будинок в 2014 році будувала бабуся - матір батька, свідок з батьком в 2013 році на земельній ділянці висаджували дерева, будинку ще не було. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є матір'ю позивача [PERSON], взяла позику в банку в розмірі 25 тисяч доларів, в 2007 році зять - відповідач [PERSON] умовив її на укладення договору дарування земельної ділянки, з 2009 року почав будувати на ній житловий будинок, який подарував своїй матері. Будинок будували разом для родини за спільні кошти подружжя, відповідач працював, старався, мав оформлений на себе бізнес, проте ним займалася позивач. Свідок допомагала своїй дочці реалізовувати товар. Який подружжя мало дохід свідку не відомо. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що була сусідкою сторін, коли вони проживали 5 років у будинку по [ADDRESS], відповідача часто зустрічала, бачила як він приїжджав залишав свою машину на всю ніч в дворі, привозив продукти, виходив палити в нижній білизні, внаслідок чого свідок дійшла висновку, що сторони проживали однією сім'єю та підтримували шлюбні відносини. Мали сторони бізнес, свідок часто приходилася до них в квартиру, подивитися новий товар. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є дочкою сторін - позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Батьки проживали однією сім'єю, підтримували шлюбні відносини, працювали вдвох, всі зароблені гроші відкладали на будівництво житлового будинку. В 2011 році позивач працювала в кадровій агенції, також займалася продажем цуценят породи тойтер»єр та китайської продукції. Який дохід був у матері вона не знає, але зазначала, що немаленький, оскільки собаки продавалися по високій ціні в умовних одиницях, а китайська продукція - у великій кількості. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], набута відповідачем [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] на підставі договору дарування земельної ділянки від 22 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., зареєстрованого в реєстрі за реєстраційним № 16209 (том №1, а.с.9,27). Право власності на земельну ділянку було посвідчено Державним актом про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим відділом земельних ресурсів у м. Бровари 11.02.2008 р., зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів про право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010833800581 (том №1, а.с.28). В силу п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, вказана земельна ділянка у момент її придбання та під час перебування сторін у шлюбі була об'єктом приватної власності відповідача [PERSON] Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України від 11.05.2011 р. «Особливості посвідчення договорів відчуження спільного майна подружжя», не все майно подружжя є його спільною власністю. Статтею 57 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У зазначених випадках договори щодо розпорядження майном посвідчуються без згоди другого з подружжя. На підставі договору дарування земельної ділянки від 29 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Дядюк Г.Д., зареєстрованого в реєстрі за реєстраційним № 1164, спірна земельна ділянка була подарована третій особі [PERSON] (том №1, а.с.161). Відповідно до письмових пояснень приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Дядюк Г.Д., дарувальник [PERSON] у своїй заяві заявляв, що земельна ділянка не є спільною сумісною власністю, а є його особистою приватною власністю, оскільки отримана в дар, що підтверджується договором дарування земельної ділянки, посвідченого 03 лютого 2012 року Щербиною Т.В., приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу за реєстровим № 94 зареєстрованого17 квітня 2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 5403049, що підтверджується витягом із зазначеного реєстру про реєстрацію права власності, індексний №20689775, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 342927032106. Спірна земельна ділянка на підставі договору дарування земельної ділянки від 23.03.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., зареєстрованого в реєстрі за реєстраційним № 1532, була подарована [PERSON] (том №2, а.с.76-79). Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 статті 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. З огляду на вищевказане, спірна земельна ділянка не належала відповідачу безперервно від часу прийняття її в дар, а перебувала у його власності в періоди з 11.02.2008 р. (виготовлення Державного акту) по 23.03.2011 р. і в період з 17.04.2014 р. (реєстрація права власності) по 29.07.2014 р. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Враховуючи, що спірна земельна ділянка внаслідок її дарування відповідачу [PERSON] була його особистою приватною власністю, при укладенні оспорюваного договору дарування від 29.07.2014 р. було дотримано вимог ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, у зв'язку із чим відсутні підстави для визнання правочину недійсним. Таким чином, позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку не підлягає задоволенню, як похідна. В судовому засіданні було встановлено та письмовими матеріалами справи підтверджується, що 13 січня 2011 року між відповідачем [PERSON], в якості орендаря, та [PERSON], в якості орендодавця, було укладено договір оренди № 1-152 квартири [ADDRESS], в якій відповідач з часу укладання договору почав проживати. В подальшому строк договору оренди було продовжено з 13.12.2011 р. до 13.12.2014 р. У вказаній квартирі останній проживав з іншою жінкою - [PERSON] (том №1, а.с.106-108). У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно Декларації про готовність до експлуатації об'єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання, зареєстрованої Департаментом архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 19.01.2015 р. за №142150190497, будівельні роботи виконані, а право власності підлягає реєстрації на ім'я [PERSON] (том №1, а.с.71-72,123-126). Для повного та всебічного розгляду даної справи судом було призначено і проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 31 травня 2017 року № 1570/16-43 (том №2, а.с.21-46). Так, згідно із вказаним висновком станом на момент проведення експертизи, при будівництві будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], орієнтована вартість будівельних матеріалів, виробів та конструкцій складає: 1 355 688,8 грн. (один мільйон триста тридцять п'ять тисяч шістсот вісімдесят вісім) гривень 80 копійок, а орієнтовна вартість будівельно-монтажних робіт та використання машин і механізмів може складати 890 459 (вісімсот дев'яносто тисяч чотириста п'ятдесят дев'ять гривень) 20 копійок. Згідно зі змістом висновку 07.02.2017 р. та 21.03.2017 р. дослідження не відбулося, дослідження проводилося за наявними матеріалами справи. В той же час, згідно із висновком спірний будинок має бетонний фундамент, цегляні стіни, залізобетонне перекриття над першим поверхом те дерев'яне перекриття над другом поверхом, покриття з бітумної черепиці, покриття підлог: паркет та плитка, сходи дерев'яні, бетонний ґанок з залізобетонним козирком. Будинок обладнаний балконом, площею 23,6 кв.м., підключений до інженерних мереж, електропостачання, водопостачання, каналізації, опалення. Сарай літера «Б» має бетонний фундамент, стіни з газобетону, перекриття дерев'яне, покриття з металевого профільованого листа, покриття підлоги - плитка. В судовому засіданні експерт Київського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] пояснила, що для натурного обстеження об'єктів дослідження вона не потрапила на спірну земельну ділянку та спірний житловий будинок, висновок експерта було вчинено на підставі документів на садовий будинок та топозйомки земельної ділянки, однак, на підставі даних документів час будівництва житлового будинку встановити не є можливим. Згідно із наданими на дослідження матеріалами вона дійшла до висновку про те, що будинок міг бути побудований у продовж вказаного періоду та не могла вказати, які саме частини будинку і в який період будувалися. Експерт [PERSON] пояснила, що відомості про конструктивні елементи будинку та його внутрішнє оздоблення були отримані з даних технічного паспорта, який наявний у матеріалах справи. Однак, технічний паспорт спірного будинку (том №1, а.с.127-132) містить у собі виключно технічний план і експлікацію житлових/нежитлових приміщень. Жодних відомостей про конструктивні елементи забудови чи внутрішнє оздоблення у технічному паспорті не зазначено, у зв'язку із чим, висновок у вказаній частині суперечить іншим матеріалам, наявним у справі. Також у висновку вказано, що розташований за адресою: [ADDRESS], житловий будинок був розпочатий будівництвом у 2011 році, а всі його несучі та огороджуючі конструкції були побудовані у 2013 році, що підтверджується Викопіюванням з топозйомки М 1:2000 м. Бровари, 2013 р. Вказані висновки експерта обґрунтовані на підставі топозйомки М 1:2000 Бровари 2013 р. та із використанням програмного продукту Google Earth. В той же час, використані експертом матеріали не ідентифікують об'єкт дослідження, не містять в собі прив'язки до конкретної адреси. Використаний експертом програмний продукт не надає можливості відшукати об'єкт нерухомості за його точною адресою та не відображає адреси житлових будівель або ж будівельні адреси споруд. Відповідно до статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Таким чином, суд критично оцінює висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 31 травня 2017 року № 1570/16-43 та не приймає його до уваги в якості доказу в даній цивільній справі. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На обґрунтування доводів позовної заяви про те, що в період шлюбу спірний будинок був побудований спільними коштами сторін позивачем [PERSON] будь-яких доказів надано не було, як і не було надано доказів, на підставі яких можливим є визнання недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно та рішення про його державну реєстрацію за [PERSON], а судом не здобуто. Крім того, при вирішенні даного спору суд вважає необхідним враховувати, що на підставі договору дарування нежилих приміщень від 30 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Дядюк Г.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 1715, відповідач [PERSON] подарував належні йому на праві особистої власності нежилі приміщення з № 1 по № 6 (групи приміщень 422) загальною площею 54,30 кв.м. в літ. А в [ADDRESS], позивачу [PERSON] та дочці сторін [PERSON] в рівних частках. На час укладення зазначеного договору нежилі приміщення сторонами оцінені в 296 787,00 грн. (двісті дев'яносто шість тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень (том №1, а.с.75). За змістом ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ч. 1 ст. 64 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Укладання вказаного договору дарування між сторонами свідчить про наміри відповідача у добровільному порядку передати належне йому майно колишній дружині та дочці. З огляду на викладене в сукупності, суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed