Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] , представником яких є адвокат Кульчицький О.С., звернулись до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» та просять стягнути з відповідача страхове відшкодування: на користь [PERSON] 6259,50 грн., на користь [PERSON] 31793,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 22.05.2019 близько 23 год. 40 хв. на автодорозі Н-09 Мукачево-Львів між населеними пунктами с. Бабухів та с. Конюшки Рогатинського району водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Renault-19, р.н. [NUMBER] , рухаючись у напрямку Бурштина, на проїзній частині вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм помер на місці. З постанови про закриття кримінального провадження від 31.10.2019 вбачається, що потерпілий [PERSON] не дотримався правил дорожнього руху, у зв`язку з чим настала ДТП, яка спричинила його смерть. Відповідно до виписки з сайту МТСБУ автомобіль на дату ДТП був застрахований в приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Перша». 20 червня 2019 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах позивачів звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 076,00 грн. та витрат на поховання в розмірі 26 030,00 грн. 03.03.2020 відповідач виплатив лише частину страхового відшкодування в сумі 38053,00 грн. Своє рішення відповідач обґрунтував тим, що відповідно до п.36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Таким чином, відповідач прийняв рішення виплатити лише 50% від розміру завданої шкоди. Покликаючись на положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачі вважають відмову відповідача щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі безпідставною та такою, що грубо порушує їх права на відшкодування шкоди. Положення ст.36.3 вищезгаданого Закону стосується заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними сукупними діями за участю декількох транспортних засобів (наприклад: внаслідок зіткнення декількох транспортних засобів, наїзду на пішохода декількома транспортними засобами), а заподіяна шкода не може розподілятись між водієм транспортного засобу (в даному випадку - страховиком) та пішоходом, який загинув внаслідок наїзду на нього транспортного засобу. Пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. На момент ДТП ліміт страхового відшкодування становив 200000,00 грн. Таким чином, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачам невиплачену суму страхового відшкодування в розмірі 38053,00 грн. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити позивачам у задоволенні заявлених ними позовних вимог в повному обсязі, так як дані вимоги є не обґрунтованими, безпідставними та надуманими. У відзиві на позовну заяву представник покликається на те, що автомобіль марки «Renault» д.н.з. [NUMBER] на момент вчинення ДТП, що мало місце 22.05.2019 на автодорозі Н-09 сполученням Мукачево-Львів між населеними пунктами с. Бабухів та с. Конюшки Рогатинського району за участю водія [PERSON] та пішохода [PERSON] , відповідно до умов Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії та № АМ/0918418 (надалі - Поліс) було застраховано в ПрАТ «СК «Перша». В результаті даного ДТП [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув. 25 червня 2019 року за вх. №3997 через засоби поштового зв`язку від представника позивача було отримано заяву про виплату страхового відшкодування з певним переліком документів. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 31 жовтня 2019 року за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019090000000350 від 23 травня 2019 року, провадження було закрито у зв`язку із відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину. В даній постанові містилася інформація щодо наявності вини в діях або бездіяльності гр. [PERSON] , внаслідок яких останній помер. Пішохід [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, самовільно на власний страх та ризик вийшов на проїзну частину дороги, не виділяючи себе, не впевнившись, що це не створить небезпечну ситуацію для його життя та здоров`я, з огляду на що через власну злочинну самовпевненість загинув. З метою врегулювання даного страхового випадку та здійснення виплати страхового відшкодування, 18 листопада 2019 року спеціалістами ПрАТ «СК «Перша» було складено Страхові акти №ЦВ0918418, ЦВ0918418-1 та розрахунки належних сум страхового відшкодування для кожної з осіб, що мають право на отримання коштів. 02 березня 2020 року відповідачем виплачено на рахунок представника позивачів грошові кошти: на користь [PERSON] - 6 259,50 грн. у якості відшкодування моральної шкоди; на користь [PERSON] - 18 778,50 грн. у якості відшкодування моральної шкоди та 13 015,00 грн. у якості відшкодування витрат на поховання [PERSON] . Однак, відповідач не погоджується із вимогами позивачів про виплату їм страхового відшкодування у розмірі 6 259,50 грн. та 31 793,50 грн., покликаючись на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1190, 1193 ЦК України, оскільки ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода [PERSON] , а не водія застрахованого автомобіля марки «Renault» д.н.з. [NUMBER] , тому розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Крім того, позивачка [PERSON] отримала на свою користь страхове відшкодування у якості компенсації моральної шкоди та зобов`язувалась самостійно врегулювати питання з іншими родичами відносно розподілу/виплати/повернення коштів, що були сплачені на її рахунок, що підтверджується її заявою від 06 червня 2019 року. При здійсненні розрахунку розміру належного до виплати кожній із позивачок страхового відшкодування відповідачем було застосовано приписи п.36.3 ст.36 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.2 ст.1193 ЦК України. ПрАТ «СК «Перша» вважає себе таким, що в повному обсязі виконало зобов`язання у виплаті позивачам страхового відшкодування. Крім того, позивачі не обґрунтували зазначений розмір позовних вимог належними та допустимими доказами, не надали відповідних документів для встановлення тих обставин, на які посилаються в позовній заяві. Також у відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує на те, що представником позивачів не надано інформацію про місце знаходження документів, а саме: оригіналу постанови про закриття кримінального провадження та оригіналів ордерів на надання правничої допомоги позивачам, а також на те, що позов подано з порушенням правил підсудності. Представник позивачів - адвокат Кульчицький О.С. надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. У прийнятому рішенні щодо виплати страхового відшкодування та у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на приписи п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 та положення ст. 36.3 вищезгаданого Закону відсутність вини у особи, яка керувала транспортним засобом, за участю якого трапилась ДТП у разі наїзду на пішохода чи на велосипедиста, або при заподіянні шкоди пасажиру такого транспортного засобу не є перешкодою для відшкодування відповідачем, як володільцем джерела підвищеної небезпеки заподіяної таким джерелом шкоди, оскільки за роз`ясненнями п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, та з огляду на норму ч.2 ст.1187 ЦК України обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, виникає у її заподіювана незалежно від наявності вини. Пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 27 Закону страховик (МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної шати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами (п. 27.3). Отже, вина потерпілого не враховується при відшкодуванні шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, в тому числі і при здійсненні страхових виплат, передбачених ст. 27 Закону. Щодо змісту та місця подачі позовної заяви (на що звернув увагу представник відповідача у відзиві на позовну заяву) представник позивачів зазначив, що інформація про знаходження оригіналу постанови про закриття кримінального провадження є загальновідомим фактом, адже відповідно до ч.5 ст. 284 КПК України слідчий надсилає копію постанови про закриття кримінального провадження заявнику, потерпілому, прокурору. З огляду на це оригінал постанови про закриття кримінального провадження знаходиться в органі досудового розслідування. До позовної заяви долучались оригінали ордеру на надання правової допомоги позивачам, відповідно, оригінали долучені в суд, про що зазначати не було потрібно. Стосовно територіальної юрисдикції розгляду даної судової справи, відповідно ч.3 ст.28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди. Враховуючи вищенаведене, представник позивачів просить відмовити відповідачу у прийнятті відзиву на позовну заяву та долученні його до матеріалів справи; позовні вимоги позивачів задовольнити в повному обсязі. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник - адвокат Кульчицький О.С. в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивачів, позовну заяву підтримують в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 12.10.2021, проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та за допомогою програмного забезпечення EasyСon, підтримав відзив на позовну заяву, просив відмовити позивачам у задоволенні заявлених ними позовних вимог в повному обсязі, так як дані вимоги є не обґрунтованими та безпідставними. Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, проаналізувавши їх в сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 22.05.2019 близько 23 год. 40 хв. на автодорозі Н-09 Мукачево-Львів між населеними пунктами с. Бабухів та с. Конюшки Рогатинського району водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Renault-19» р.н. [NUMBER] , рухаючись у напрямку м. Бурштин, на проїзній частині дороги вчинив наїзд на пішохода [PERSON] , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у темну пору доби, будучи одягнутим у темний одяг без світлоповертальних елементів, рухався проїзною частиною. Від отриманих травм [PERSON] помер на місці події. Про смерть [INFO] [PERSON] , [INFO] , в с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23 травня 2019 р. Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15 від 23 травня 2019 р. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження № 12019090000000350 від 23.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР. 31 жовтня 2019 р. слідчим - начальником відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області підполковником поліції Маланчиним Л.Е. було прийнято постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019090000000350 від 23.05.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що в діях водія автомобіля «Renault-19» р.н. [NUMBER] [PERSON] немає порушень Правил дорожнього руху України, які б сприяли виникненню дорожньо-транспортної пригоди, оскільки він не мав технічної можливості попередити ДТП з моменту настання небезпеки для руху; ДТП трапилася внаслідок порушення Правил дорожнього руху України пішоходом [PERSON] . Транспортний засіб RENAULT-19 державний номер [NUMBER] на дату ДТП (22.05.2019) був застрахований в ПрАТ «СК «Перша» відповідно до полісу № АМ6570896. З копії інформації про склад сім`ї потерпілого [PERSON] від 06.06.2019, наданої позивачкою [PERSON] ПрАТ «СК «Перша», вбачається, що родичами першого ступеня споріднення потерпілого [PERSON] на момент ДТП є: дружина - позивачка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , мати - позивачка [PERSON] , [INFO] , яка перебувала на утриманні потерпілого; батько потерпілого [PERSON] , 1945 р.н., помер [INFO] . Про те, що померлий [PERSON] , [INFO] , та позивачка [PERSON] , [INFO] , були подружжям свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09 травня 1993 р. Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 2 від 09 травня 1993 р. [PERSON] , [INFO] , є дочкою померлого [PERSON] та позивачки [PERSON] , що стверджується копіями: повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 липня 2008 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис за № 7 від 04 вересня 1993 р., та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24 лютого 2012 р. виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, з якого слідує, що [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис за № 06 від 24 лютого 2012 р. [PERSON] , [INFO] , є сином померлого [PERSON] та позивачки [PERSON] про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24 лютого 1995 р. Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, запис за № 1 від 24 лютого 1995 р. Те, що позивачка [PERSON] та [PERSON] є батьками померлого [PERSON] , [INFO] , стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 серпня 1971 р. Торговицькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 48 від 14.08.1971. Батько [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 4 від 22 лютого 2016 р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Вербівцівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Позивачка [PERSON] , [INFO] , на день смерті сина [PERSON] знаходилася на його утриманні, що стверджується копією довідки № 200, виданою 05 червня 2019 р. виконкомом Вербівцівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. 06.06.2019 [PERSON] , як утриманець померлого внаслідок ДТП сина, звернулася до уповноваженої особи страхової установи із заявою про надання їй страхового відшкодування згідно п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку із втратою годувальника - сина [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] відмовилися від своєї частки страхового відшкодування моральної шкоди згідно ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яке їм належить внаслідок дружньо-транспортної пригоди, яка мала місце [INFO] р., де загинув їх батько [PERSON] , на користь матері - позивачки [PERSON] , про що свідчать копії їх заяв про відмову від частки страхового відшкодування від 05.06.2019. 20.06.2019 ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в особі керівника В. Тарасова подало в інтересах позивачів [PERSON] та [PERSON] заяву до ПрАТ «СК «Перша» про виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 226 334 грн.: для дружини - [PERSON] 12 519 грн. (відшкодування моральної шкоди - ст.27.3 Закону), 26 030 грн. (витрати на поховання - ст.27.4 Закону); для матері - [PERSON] 12 519 грн. (відшкодування моральної шкоди - ст.27.3 Закону), 150 228 грн. (відшкодування на утримання - ст.27.2 Закону); для доньки - [PERSON] 12 519 грн. (відшкодування моральної шкоди - ст.27.3 Закону); для сина [PERSON] 12 519 грн. (відшкодування моральної шкоди - ст.27.3 Закону), шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування». Як слідує з відзиву на позовну заяву ПрАТ «СК «Перша» 02 березня 2020 року виплатило на рахунок представника позивачів грошові кошти: на користь [PERSON] - 6 259,50 грн. у якості відшкодування моральної шкоди; на користь [PERSON] - 18 778,50 грн. у якості відшкодування моральної шкоди та 13 015,00 грн. у якості відшкодування витрат на поховання [PERSON] та вважає, що в повному обсязі виконало зобов`язання, оскільки відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є дві особи: водій [PERSON] та пішохід [PERSON] . З копії повідомлення Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) № 5197/13-12 від 11.03.2020, наданого на запит керівника ТзОВ «Юридична компанія «Відшкодування» В. Тарасова щодо врегулювання відносин [PERSON] із ПрАТ «СК «Перша» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що відсутні підстави для застосування заходів впливу до ПрАТ «СК «Перша». Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У відповідності до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Частиною третьою ст.1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, та у разі відшкодування витрат на поховання. Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. У відповідності з вимогами ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, що має враховуватись судом згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Такі правові висновки, що враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 445/370/19. Суд вважає необґрунтованим твердження відповідача про те, що пішохід [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, самовільно на власний страх та ризик вийшов на проїзну частину дороги, не виділяючи себе, не впевнившись, що це не створить небезпечну ситуацію для його життя та здоров`я, з огляду на що через власну злочинну самовпевненість загинув. При цьому суд зазначає наступне. У постанові про закриття кримінального провадження дійсно констатовано, що ДТП трапилась внаслідок порушення пішоходом [PERSON] , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, вимог п. 4.4, п.4.14 ПДР України. Однак, у даній постанові відсутня інформація про умисел потерпілого чи усвідомлене бажання заподіяти шкоду - спричинити ДТП. Також відповідачем не доведено наявність непереборної сили потерпілого у заподіянні шкоди. Згідно вимог п. 27.2 - 27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування: - шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; - моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; - витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата на момент вчинення ДТП (22.05.2019) у місячному розмірі становила 4173,00 грн. Таким чином, законодавцем на відповідача покладено обов`язок відшкодувати дружині, дітям та матері померлого [PERSON] моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, в рівних частинах в загальній сумі 50 076,00 грн. (12 х 4 173,00 грн.). Враховуючи те, що діти померлого[PERSON] та [PERSON] відмовилися від своєї частки страхового відшкодування моральної шкоди на користь матері - позивачки [PERSON] , а також виплачену [PERSON] моральну шкоду в сумі 18778,50 грн., суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки [PERSON] недоплачену суму страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 18778,50 грн. (50 076,00 грн. : 4 х 3 - 18778,50 грн.). Виходячи з того, що позивачці [PERSON] виплачено моральну шкоду в сумі 6259,50 грн., тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки [PERSON] недоплачену суму страхового відшкодування моральної шкоди в розмірі 6259,50 грн. (50 076,00 грн. : 4 - 6259,50 грн.). Із копії товарного чеку № 36 від 23.05.2019, наданого підприємцем [PERSON] , вбачається, що позивачка [PERSON] понесла витрати на поховання в сумі 26030 грн. Даний розмір не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (50 076,00 грн.). Враховуючи наведене, а також те, що позивачці [PERSON] виплачено 13 015,00 грн. у якості відшкодування витрат на поховання [PERSON] , тому з відповідача на користь позивачки [PERSON] слід стягнути недоплачену суму страхового відшкодування витрат на поховання [PERSON] в розмірі 13 015,00 грн. грн. (26030 грн. - 13 015,00 грн.). Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачці [PERSON] відповідачем не було виплачено страхове відшкодування на її утримання відповідно до ст.27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в сумі 150 228 грн., однак вимогу про стягнення даного відшкодування нею не заявлено. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути до державного бюджету судовий збір в розмірі 1816,00 грн. за дві вимоги майнового характеру. На підставі ст.ст. 979, 1167, 1168, 1187, 1193, 1200, 1201 ЦК України, ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved