Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) на праві спільної часткової власності належить житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], по 1/2 частині кожній, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 04.02.2011 року та Витягом про державну реєстрацію прав № 29097059 від 23.02.2011 року (а.с.7-9). Право власності на квартиру за позивачами зареєстроване КП «Криворізьке БТІ» ДОР за №348 в книзі 3допПВ-324 23.02.2011 року, реєстраційний номер об'єкта - 32202446. Як вказували позивачі, що підтверджується довідкою №19 від 07.12.2017 року КОМ ДІС «НОВА-КОМ», в зазначеному житловому приміщенні значиться зареєстрованим місце проживання наступних осіб: [PERSON] - власник, [PERSON] - власник, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук, [PERSON] - інші. При цьому, дослідженням матеріалів справи встановлено, що співпозивач [PERSON] та відповідач [PERSON] знаходяться в родинних стосунках, оскільки між ними укладено шлюб, зареєстрований 02.09.2011 року Саксаганським відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, а/з № 361, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.09.2011 року (а.с.10). Станом на момент ухвалення рішення шлюб між ними не розірвано, однак як слідує з позовної заяви, фактично шлюбні стосунки між ним та [PERSON] припинено, у зв'язку з чим з жовтня 2014 року відповідач не проживає в житловому приміщенні, належному позивачам. Вказані обставини підтверджуються актом з місця проживання від 30.10.2017 року, завіреним ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.11). Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власниками житла та членом їх сім'ї (родичем непрямої лінії споріднення), у зв'язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачам житлі не проживає з жовтня 2014 року, добровільно обравши собі інше постійне місце проживання після припинення шлюбних стосунків із [PERSON], перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив, в той час як реєстрація місця проживання відповідача створює позивачам перешкоди в користуванні належною їм власністю, обмежуючи майнові права [PERSON] та [PERSON], які вимушені сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред'явлених ними вимог негаторного позову та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, п.35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 640 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, понесених саме нею згідно квитанції А-Банк №0.0.911250899.1 від 08.12.2017 року (а.с.1).

Outcome: approved