Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

[PERSON] пред`явив у Подільському районному суді міста Києва позов до [PERSON] про стягнення боргу, повернення майна та відшкодування завданої шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що 15.04.2017 року між сторонами було укладено Договір оренди транспортного засобу № 15/4. Відповідно до умов Договору позивач, як власник автомобіля Ford Transit, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , передає його у користування [PERSON] на платній основі. Відповідач, отримавши вказаний автомобіль у користування, не сплачував орендну плату на користь позивача. Натомість 27.05.2017 року [PERSON] написав розписку, відповідно до якої він зобов`язується сплатити на користь позивача грошові кошти у розмірі 14360 грн. 00 коп. до 11.06.2017 року, а у разі неповернення вказаної суми у відповідний строк зазначив, що сума буде встановлена в подвійному розмірі. За таких обставин, позивач, не отримавши у вказані строки грошову суму, просить суд стягнути з відповідача її подвійний розмір а саме 28720 грн. 00 коп., а також розмір інфляційних втрат - 5825 грн. 78 коп. та 3% річних - 1591 грн. 01 коп. Крім того, позивач зазначає, що коли ним було отримано автомобіль, автомобільні шини у кількості 4 шт. марки Continental VANSOR 195/70, не були повернуті відповідачем. Останній пояснив, що вони ним були втрачені. Відтак, позивач просить суд зобов`язати відповідача повернути вказане майно в натурі а у разі неможливості такого повернення компенсувати їхню вартість у розмірі 8984 грн. 00 коп. Позивач свого права на участь у судовому засіданні не використав. До суду звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач також свого права на участь у судовому засіданні не використав. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля Ford Transit, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджено Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . (а.с. 7) 15.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди транспортного засобу № 15/4. Відповідно до умов вказаного Договору, автомобіль передається відповідачу строком на 1 рік. Автомобіль використовуватиметься орендарем для цілей перевезення вантажів. Відповідно до п. 5 розмір орендної плати становить 7500 грн., орендна плата вноситься в строк - 10 числа місяця. Відповідно до ч. 5 ст. 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. У поданому позові позивач стверджує, що орендна плата складає 7500 грн. щомісячно, однак умови Договору оренди транспортного засобу № 15/4 не містять положення про те, що така грошова сума має вноситься щомісячно, навпаки чітко зазначено про необхідні сплати конкретної грошової суми. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями договорів оренди, а також Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Разом з тим, 27.05.2017 року відповідачем було написано розписку, відносно до якої він зобов`язується сплатити на користь позивача грошові кошти у розмірі 14360 грн. 00 коп. до 11.06.2017 року, а у разі неповернення вказаної суми у відповідний строк зазначив, що сума буде встановлена в подвійному розмірі. Таким чином, вищевказана розписка розцінюється судом як доказ визнання з боку відповідача наявності у нього заборгованості перед позивачем у розмірі 14360 грн. 00 коп. за Договором оренди транспортного засобу № 15/4. Проте, суд не розцінює приписку, висловлену у розписці [PERSON] , відповідно до якої у разі неповернення вказаної суми у відповідний строк зазначив, що сума буде встановлена в подвійному розмірі, як умову договору оренди. Відтак, подвоєння суми заборгованості у разі її непогашення не є умовою договору оренди транспортного засобу. Цю розписку також не можна розцінювати як доказ укладення усної угоди між сторонами, адже предмет договору оренди потребує письмового підтвердження укладення договірного зобов`язання. Дана розписка також не є новим договором між сторонами, адже містить виключно волевиявлення [PERSON] , та не містить погодження з боку позивача умов нового зобов`язання. Таким чином, суд вбачає, що вищевказана розписка слугує доказом підтвердження з боку відповідача наявності боргу перед позивачем у розмірі 14360 грн. 00 коп. Суд вбачає доведеним факт фактичної передачі предмета оренди у користування відповідача, так як сторонами підписано Акт приймання-передачі предмета оренди від 15.04.2017 року. Разом з тим, відповідно до положень ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Договір оренди укладений між сторонами не є нотаріально посвідченим, однак з огляду на те, що відповідач розпискою від 27.05.2017 року фактично підтвердив наявність у нього заборгованості перед позивачем за Договором оренди транспортного засобу, суд вбачає що факт вступу сторін у договірні відносини підтверджений, так як настали його реальні наслідки. Відтак, сума боргу у розмірі 14360 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім стягнення суми основного боргу позивач просить суд також стягнути з відповідача штрафні санкції за прострочення виконання умов договору оренди. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до позовної заяви, [PERSON] розраховує період прострочення виконання умов грошового зобов`язання, починаючи з 11.06.2017 року, тобто з того дня, до настання якого відповідач у рукописній розписі зобов`язувався повернути грошові кошти у розмірі 14360 грн. 00 коп. Разом з тим, така дата як 11.06.2017 року не передбачена умовами договору оренди, як така, з настанням якої наступають юридичні наслідки. За таких обставин, суд вбачає за доцільне проводити розрахунок штрафних санкцій, починаючи з 16.04.2018 року, тобто з дати закінчення строку дії Договору оренди, так як договір оренди укладався на 1 рік, положення договору не містять вказівки про оплату оренди щомісячно. Враховуючи також те, що відповідач визнав заборгованість у розмірі 14360 грн. 00 коп. у відповідній розписці, тобто в більшому розмірі, ніж передбачає Договір оренди, суд вважає за необхідне здійснити розрахунок індексу інфляції та 3% річних за період з 16.04.2018 року до 15.04.2019 року на суму 14360 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене, за вказаний період розмір інфляційних втрат складає 1140 грн. 18 коп., розмір 3% річних - 430 грн. 80 коп. Окрім того, позивачем ставиться також вимога про зобов`язання відповідача повернути в натурі автомобільні шини у кількості 4 шт. марки Continental VANSOR 195/70, які відповідачем не були повернуті, або ж у разі неможливості такого повернення компенсувати їхню вартість у розмірі 8984 грн. 00 коп. Стаття 772 ЦК України передбачає, що наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження. Частина 1 ст. 1212 ЦК України встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Стаття 1213 ЦК України передбачає, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Суд вбачає доведеним той факт, що позивач передав у користування відповідача окрім автомобіля також автомобільні шини у кількості 4 шт. марки Continental VANSOR 195/70, що підтверджено Актом прийому-передачі від 15.04.2017 року. Доказів повернення вказаних шин до позивача в матеріалах справи не міститься. Відтак, суд вбачає за необхідне зобов`язати відповідача повернути позивачеві автомобільні шини у кількості 4 шт. марки Continental VANSOR 195/70. Проте, задоволенню не підлягає альтернативний спосіб захисту порушеного права, як то стягнення з відповідача вартості цих шин у розмірі 8984 грн. 00 коп., так як жодного доказу на підтвердження грошової оцінки цього майна у вказаному розмірі матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial