Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулдась до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] вона придбала у свого рідного дядька, [PERSON] та двоюрідного брата [PERSON] , квартиру [ADDRESS] . Відразу ж після укладання договору [PERSON] знявся з реєстраційного обліку у вищезазначеній квартирій, а брат, [PERSON] , не зважаючи на те, що мешкає в [ADDRESS] , знятися з реєстраційного обліку не може. У вказаній квартирі позивач мешкає разом зі своєю родиною, проте змушена сплачувати комунальні послуги ще й за свого брата. [PERSON] в добровільному порядку не бажає вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку, на неодноразові прохання в телефонному режимі повідомляє, що має намір добровільно знятися з реєстраційного обліку, але протягом трьох з половиною років так цього і не робить, тому позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 04.02.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі. У судове засідання, яке було призначено на 05.05.2020 року не з`явилась позивач, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Станом на 05 травня 2020 року відзив на позов від відповідача до Мар`їнського районного суду Донецької області суду не надійшов, про відкриття та розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження по справі відповідач був належним чином повідомлений, заперечень на позов не подав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Згідно вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. З копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 07 червня 2016 року, зареєстровано у реєстрі за № 611 вбачається, що [PERSON] і [PERSON] продали, а покупець [PERSON] купила квартиру номер [ADDRESS] . Відповідно акту-підтвердження від 23.12.2019 року, складеного депутатом Курахівської міської ради [PERSON] , за адресою [ADDRESS] [PERSON] фактично не проживає з червня 2016 року. Статтями 47, 48\~Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Відповідно до вимог ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1-2 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 ст.\~405\~ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1-2 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.\~ Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Відповідно до ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу втратив право власності на квартиру [ADDRESS] , не є членом сім`ї нинішнього власника квартири та не проживає у вищевказаному житловому приміщенні, понад один рік, викладені обставини дають суду підстави для визнання відповідача [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вирішуючи питання щодо задоволення позовної вимоги про зобов`язання уповноваженого органу зняти [PERSON] з реєстраційного обліку суд виходить з наступного. Абзацом 13 частини 3 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вказані положення знаходить свій розвиток в Правилах реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, пунктом 26 яких додатково закріплено підстави зняття особи з реєстрації місця проживання згідно якого до таких підстав належить, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, наявність судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житлом є достатньою підставою для зняття її з реєстрації. За змістом ст.1, ст.4 ЦПК України, ст.15-18 ЦК України суди не вправі перебирати на себе повноваження органів державної влади, органів місцевого самоврядування, тощо у питаннях, що належать до їхньої компетенції. Повноваженнями з реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації наділені органи реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради (ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Вищенаведене також узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною в Постанові від 03 квітня 2019 року у справі 753/11812/17 згідно якої рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою, є саме по собі підставою для зняття його з реєстрації у вказаній квартирі. Крім того, суд додатково зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази наявності спору між позивачем і реєстраційним органом з приводу зняття відповідача з реєстраційного обліку. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 808 гривень 40 копійок, сплачений позивачем при поданні позовної заяви. При цьому з відповідача на користь держави необхідно стягнути недоплачений позивачем при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 32 гривні 40 копійок, оскільки ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, поданою фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 840 гривень 80 копійок, в той час як позивачем сплачено лише 808 гривень 40 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial