Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої невиконанням умов договору та стягнення пені за прострочку виконання зобовязання. В обґрунтування позову зазначено, що 12 травня 2016 року між [PERSON] (Замовник) та ФОП [PERSON] (Виконавець) було укладено договір YA0018V на встановлення вікон, балконного блоку та утеплення стін. Виконати свої зобовязання виконавець мав протягом 28 днів, тобто до 9 червня 2016 року. 17 травня 2016 року між [PERSON] (Замовник) та ФОП [PERSON] було укладено договір № 1 про виконання робіт з утеплення стін. Виконавець повинен був виконати роботи за договором протягом 28 днів, то 15 червня 2016 року. На час звернення до суду зобовязання за договором не виконані. Зверталися до відповідача з письмовими претензіями та вимагали виконання умов договору, проте їхні вимоги не були виконані. У звязку з порушенням умов договору з боку виконавця [PERSON] просила суд розірвати договір укладений між нею та відповідачем 12 травня 2016 року, стягнути з відповідача неустойку на її користь у розмірі 4009 грн. 60 коп., стягнути з відповідача на її користь сплачені нею кошти в сумі 17\~925 грн. та 1000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Позивач [PERSON] просила суд розірвати договір, укладений між нею та відповідачем 17 травня 2016 року, стягнути з відповідача на її користь неустойку у розмірі 84685 грн. 80 коп., 8900 грн. гроші сплачені нею відповідачу за договором та 1000 грн. в рахунок завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивачі позов підтримали, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. [PERSON] суду пояснила, що раніше у відповідача вже робили замовлення, тому знов до нього звернулися. У визначений договором строк він поставив лише вікно та балконний блок, а утеплення не було зроблено. За утеплення вона сплатила 7000 грн. Він постійно обіцяв, що зробить все, проте нічого зроблено не було, а потім він взагалі припинив виходити на звязок. Позивач [PERSON] дала суду аналогічні свідчення. Також позивачі зауважили, що вони брали кредит на оплату цих послуг за договором, сплатили його. Вони розраховували на те, що взимку в них будуть утеплені квартири, але через невиконання умов договору відповідачем цього зроблено не було. Зараз вони змушені витрачати час, кошти на те, звертатися до правоохоронних органів, щоб відновити своє порушене право, тим самим їм завдано моральну шкоду. Відповідач в судове засідання не зявився. про час та місце розгляду справи у відповідності до ч. 5 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи без його участі не надав. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 12 травня 2016 року між [PERSON] (Замовник) та ФОП [PERSON] (Виконавець) було укладено договір № YA0018V, відповідно до умов якого Виконавець взяв на себе зобовязання організувати роботи та передачу у власність ПВХ конструкцій та утеплення, а Замовник зобовязався сплатити 17925 грн., з яких 7000 грн. за утеплення. Пунктом 3.2. Договору було передбачено строк виконання робіт - протягом 28 робочих днів (а.с.7). Також 17 травня 2016 року між [PERSON] (Замовник) та ФОП [PERSON] (Виконавець) було укладено договір № 1 на виконання робіт з утеплення стін. Відповідно до умов договору Виконавець взяв на себе зобовязання власними силами, будівельними матеріалами та технічними засобами виконати роботи по утепленню стін за адресою: [ADDRESS]. Загальна вартість робіт була визначена сторонами в сумі 8990 грн. Виконавець зобовязався виконати роботи протягом 28 календарних днів з моменту попередньої оплати (а.с.12). Змовниками [PERSON] та [PERSON] обовязок по оплаті замовлення та робіт було виконано в повному обсязі, що підтверджується відповідним квитанціями (а.с.11, 15-16). Проте Виконавцем не було виконано роботи з утеплення за обома договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виходячи з правовідносин, що склалися між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON], [PERSON] між ними було укладено договір про надання послуг. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На час розгляду справи судом зобовязання з боку виконавця фізичної особи-підприємця [PERSON] не було виконано. Позивачі неодноразово звертався до відповідача з метою вирішення питання про виконання замовлення або повернення сплачених грошових коштів особисто. Відповідно до ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Уклавши із [PERSON], [PERSON] договір про надання послуг, фізична особа-підприємець [PERSON] допустив порушення зобовязання та не виконав роботу по утепленню стін за замовленням [PERSON] та [PERSON] у строки, визначені договором. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст.907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Враховуючи те, що відповідач не приступив до виконання зобовязань за договором, суд приходить до висновку, що це є істотним порушенням договору, що є підставою для його розірвання, а тому вимоги позивачів в цій частині є законним та обґрунтованими. Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Враховуючи те, що [PERSON] було сплачену відповідачу 7000 грн., а [PERSON] 8990 грн. відповідно до умов договору, проте послугу вони так і не отримали, суд приходить до висновку, що такі витрати є збитками, а тому вони підлягають відшкодуванню відповідачем внаслідок розірвання договору про надання послуг. Щодо вимог про стягнення неустойки, суд приходить до таких висновків. Пунктом 4.2 договору YA0018V від 12 травня 2016 року передбачено, що у випадку невиконання умов договору щодо виконання послуг у строк, визначений договором, Виконавець зобовязаний сплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості договору за кожний день прострочки. Відповідно до розрахунку позивача розмір неустойки за період з 10 червня 2016 року до 25 квітня 2017 року становить 4009 грн. 60 коп. Також відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Відповідно до розрахунку позивача [PERSON] розмір неустойки за прострочку надання послуг становить 84685 грн. 80 коп. Враховуючи те, що відповідач допустив прострочку виконання зобовязання, тобто не приступив до його виконання у строки, визначені в договорі, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивачів про стягнення з відповідача неустойки. Разом з тим згідно з ч. 3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи те, що розмір неустойки за прострочку надання послуг становить розмір завданих збитків, суд приходить до висновку, що розмір неустойки, який підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягає зменшенню. Щодо відшкодування завданої моральної шкоди, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість цих вимог з огляду на таке. Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Враховуючи те, що права позивачів були порушені відповідачем внаслідок невиконання ним умов договору, суд приходить до висновку, що є всі законні підстави для відшкодування позивачам завданої моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у звязку з протиправною поведінкою відповідача. При визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину душевних страждань, яких позивачі зазнали через незаконну бездіяльність відповідача, ступінь вини відповідача, який навіть не прикладав зусиль щодо належного виконання зобовязання, а також вимоги розумності та справедливості та приходить до висновку про законність та обґрунтованість розміру грошового відшкодування моральної шкоди, визначеною позивачами в сумі 1000 грн. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивачами було понесено витрати на сплату судового збору (а.с.1-2, 22, 24), суд приходить до висновку, що понесені позивачами витрати підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно до розміру задовлених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial