Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач) звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач») про стягнення з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду, завдану злочином, в розмірі 10 000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково Позивач зазначила про те, що внаслідок скоєного Відповідачем злочину, вина якого доведена вироком суду, що набрав законної сили, Позивачу було завдано матеріальної шкоди, повязаної з необхідністю постійного лікування, санаторно-курортного лікування, масажу тощо. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні 21 вересня 2015 року клопотав перед судом про надання йому часу на ознайомлення з матеріалами справи, що було задоволено судом. В подальші судові засідання Відповідач не зявився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином (шляхом публікації оголошення про дату та час судового засідання в засобах масової інформації). Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2015 року у справі № 344/7473/15-к [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України. Відповідно до частини 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, як встановлено судом під час розгляду кримінального провадження за обвинувальним актом про обвинувачення [PERSON], внаслідок порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої [PERSON], згідно висновку експерта № 249 від 20.05.2015 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: травми правої стопи з закритим переломом ІІ клиновидної кістки правої стопи з незначним зміщенням відламків та синцем в ділянці тильної поверхні стопи, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що викликали тривалий розлад здоровя і не є небезпечними для життя в момент спричинення. Крім того, як випливає зі змісту мотивувальної частини Вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2015 року у справі № 344/7473/15-к [PERSON] вину у предявленому обвинуваченні визнав повністю. Відповідно до частин 1,2 статті 1166 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1993 року (з наступними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Порядок та підстави відшкодування (компенсації) шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, врегульовано статтею 1177 ЦК України. Так, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини…Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду. Як зазначено пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Враховуючи положення вищенаведених норм права, а також зважаючи на обставини спірних правовідносин, Суд приходить до висновку про те, що в даній цивільній справі Позивачем доведено право на відшкодування матеріальної шкоди Відповідачем, оскільки Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 червня 2015 року у справі № 344/7473/15-к підтверджується факт завдання шкоди Позивачу Відповідачем, а також те, що Відповідач є завдавачем шкоди та особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду. Крім того, вищевказаним вироком суду також встановлено вину [PERSON] у завданні шкоди Позивачу, при цьому вказану вину Відповідач (обвинувачений у кримінальному провадженні) самостійно визнав. На підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди [PERSON] надано суду товарний чек від 03 червня 2015 року на суму 1750,00 грн. (на придбання бандажа на гомілкоступневий суглоб з силіконовими вкладками, бинта еластичного) та видаткову накладну № ХА-0002218 від 03 червня 2015 року (а.с. 4, 5), товарні чеки з аптек (а.с.6-25) на загальну суму 1 502,02 грн., рахунок № А1000036103 від 20 жовтня 2015 року, Акт № 36103 від 06 грудня 2015 року здачі-приймання робіт (надання послуг), Договір № А1/36103 від 20 жовтня 2015 року та Путівку серія АВ № А1/36103 на суму 13 461,00 грн. (а.с. 54-62). При цьому, Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] (а.с. 2) та Довідкою № 2962 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування (а.с.3) підтверджується необхідність [PERSON] пройти санаторно-курортне лікування. Таким чином, арифметичний підрахунок витрат, понесених Позивачем на лікування та відновлення стану свого здоровя після травми (середньої тяжкості тілесних ушкоджень), завданої з вини Відповідача, свідчить про те, що Позивачем доведено розмір завданої їй матеріальної шкоди у 10 000,00 грн. Відповідачем, вина якого у завданні шкоди здоровю Позивача підтверджується вироком суду, який набрав законної сили, не було надано суду доказів, які б спростовували доводи Позивача, а Судом таких обставин не встановлено. Відповідно до частини 1, 2, 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а стягненню з Відповідача підлягає сума завданої Позивачу матеріальної шкоди в розмірі 152636 (сто пятдесят дві тисячі шістсот тридцять шість) грн. 86 коп., а також 800 (вісімсот) грн. витрат на оцінку вартості матеріального збитку (що підтверджується квитанцією № 107 від 26 листопада 2014 року (а.с.15) На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 22, 1166, 1187, 1192, 1193 Цивільного Кодексу України, Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,

Outcome: approved