Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах дитини [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав встановлення опіки та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначала, що вона є бабусею [PERSON] [INFO] . Батьками дитини є донька позивача - [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] та відповідач. З грудня 2019 року дитина мешкає з позивачем та її чоловіком [PERSON] . Від утримання доньки відповідач ухиляється, участі у вихованні не приймає. Позивач просила позбавити [PERSON] . батьківських прав відносно доньки [PERSON] [INFO] , а також просила призначити її опікуном дитини та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1000 грн. щомісячно до її повноліття. Відповідач [PERSON] про дати підготовчих засідань повідомлявся належним чином шляхом направлення рекомендованих листів з повідомленням за адресою вказаною у позові. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений, про що свідчить ознайомлення з матеріалами справи та його заява від 13.05.2021. Відповідач заяв про розгляд справи за його участю в режимі відеоконференції не надіслав, не скористався і правом надання відзиву на позов. Представник третьої особи Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради - Діденко Д.В. надала заяву від 02.06.2021 про розгляд справи за її відсутністю, вказала, що позов підлягає задоволенню, також надала висновок від 28.05.2021 № 5/6-63 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що донька позивача - [PERSON] та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.02.2019. Донька позивача - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.№9). Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.№10). Позивач у позовній заяві посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків батька, з дитиною не спілкується взагалі, матеріально не допомагає, не цікавиться станом її здоров`я та розвитку. Дитина повністю знаходиться на її утриманні. Відповідно до висновку Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 28.05.2021 № 5/6-63 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його доньки [PERSON] [INFO] , вихованням, лікуванням та утриманням дитини займається бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] дитини, батько дитини [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків, вказане підтверджують [PERSON] , [PERSON] , сестра відповідача [PERSON] та мати відповідача [PERSON] . За вищезазначеного суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] [INFO] , що є у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав. Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, при розгляді справи встановлено, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, одягу, не надає необхідного для дитини грошового забезпечення. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Крім того, суд при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, дійшов висновку, що відповідач, поклавши матеріальне забезпечення, лікування та виховання своєї доньки на позивача, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Доказів протилежного суду відповідачем надано не було. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги зібрані по справі докази та висновок виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпрі ради від 28.05.2021 № 5/6-63 суд приходить до висновку про наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав для позбавлення [PERSON] відносно його доньки [PERSON] [INFO] . Відповідно до ст. 63 ЦК України, опікуна та піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном та піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном та піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна та піклувальника. Позивач просить суд призначити її опікуном малолітньої [PERSON] [INFO] . Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради в особі уповноваженого представника підтримує позовні вимоги і не заперечує проти призначення бабусі [PERSON] малолітньої [PERSON] [INFO] її опікуном. За таких обставин, оскільки дитина проживає в родині позивача, яка разом з чоловіком створили належні умови для її розвитку та виховання, є для дитини рідними бабусею та дідусем, суд вважає за необхідне задовольнити й вимогу про призначення позивача опікуном над дитиною. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення аліментів на малолітню дитину до її повноліття суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України (в редакції від 17.05.2017р.) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 184 СК України (в редакції від 17.05.2017р.), суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також враховуючи те, що відповідач знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина, не має на утриманні інших дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 26.02.2021. При цьому враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Такий розмір аліментів повністю узгоджується з нормами, встановленими ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (в редакції від 17.05.2017р.). Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. за вимоги щодо позбавлення батьківських прав, а також стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. за ту частину вимог, яка стосується стягнення аліментів на малолітню дитину до її повноліття, оскільки це мінімальний розмір судового збору за ставками 2021 за майновими вимогами. При цьому прийнято до уваги, що позивач за законом була звільнена від сплати судових витрат за подачу позовних вимог про стягнення аліментів на малолітню дитину до її повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved