Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до Біловодського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, посилаючись на наступне. Між АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 340_107 від 11.07.2012, згідно якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 110 000,00 грн., а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користуванням кредиту в розмірі 20,5% річних. Кредит надавався на 163 місяці з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 10.02.2026 на придбання житла. Відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, у зв`язку із чим, утворилась заборгованість в розмірі 156 686,96 грн, яка була стягнута в солідарному порядку [PERSON] та [PERSON] заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 у справі № 408/255/18-ц, яке набрало законної сили. В зв`язку з тим, що відносини між банком та позичальником не припинялись, відповідно до умов кредитного договору, позичальнику щомісячно нараховувались проценти за користування кредитом. У зв`язку з чим, перед банком існує заборгованість, яка, з урахуванням заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 у справі № 408/255/18-ц та періоду нарахування, починаючи з 13.11.2017, складає - 19560,13 грн, у тому числі: -7312,26 грн - прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2018 по 06.09.2018; -3144,57 грн - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 13.11.2017 по 04.03.2021, що нараховані на борг по кредиту, який стягнуто заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 у справі № 408/255/18-ц; -1089,85 грн - три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 13.11.2017 по 04.03.2021, в тому числі три проценти річних в сумі 463,00 грн, які нараховані на проценти, що були стягнуті рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 у справі №408/255/18-ц; -2952,31 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з листопада 2017 року по лютий 2021 року, в тому числі інфляційні втрати в сумі 2291,26 грн, які стягнуто заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 у справі № 408/255/18-ц; -5061,13 грн - інфляційні втрати за прострочення боргу кредитом за період з листопада 2017 року по лютий 2021 року, що нараховані на борг по кредиту, який стягнуто заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 у справі № 408/255/18-ц. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідачів зазначену суму заборгованості та судові витрати в розмірі сплаченого судового збору. Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 24.05.2021 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено відповідачам строк на подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заяви про розгляд справи без їх участі та відзиви на позов від відповідачів до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статей 280, 281 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії договору про іпотечний кредит № 340_107 від 11.07.2012 Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ №10012/0107 філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» Третьяка І.І. та до [PERSON] уклали договір, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 110 000,00 грн., а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користуванням кредиту в розмірі 20,5% річних. Кредит надавався на 163 місяці з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 10.02.2026 на придбання житла. Також, 11.07.2012, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі керуючого ТВБВ № 10012/0107 філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» Третьяка І.І. та [PERSON] уклали договір поруки № 340_107, відповідно до положень якого поручитель взяв на себе прямі зобов`язання відповідати перед кредитором (позивачем) по зобов`язаннях боржника до [PERSON] за договором про іпотечний кредит № 340_107 від 11.07.2012. Згідно копії заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 по справі № 408/255/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит 340_107 від 11.07.2012 року, яка складає 156 686 (сто п`ятдесят шість тисяч шістсот вісімдесят шість) гривень 96 копійок. Судове рішення набрало законної сили 07.09.2018 та є преюдиційним у даній справі. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, факт наявності кредитних правовідносин, як і факт порушення відповідачем зобов`язань, який був встановлений рішенням суду від 07.08.2018 по справі №408/255/18, не потребує доведення в межах розгляду даної справи. Посилаючись на те, що заборгованість за Кредитом не погашена, вищевказане рішення суду відповідачами не виконане, відносини між Банком та Позичальником не припинялися, відповідно до умов кредитного договору, позичальнику щомісячно нараховувалися проценти за користування кредитом (п.1.6.1. - до моменту закінчення терміну, на який надано кредит), позивач просив суд стягнути з солідарно відповідачів [PERSON] та [PERSON] на свою користь, відповідно до розрахунку заборгованості, з урахуванням заочного рішення Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 по справі № 408/255/18 та періоду нарахування, починаючи з 13.11.2017, заборгованість за Кредитним договором, яка складає 19560,13 грн, у тому числі: -7312,26 грн - прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2018 по 06.09.2018; -3144,57 грн - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 13.11.2017 по 04.03.2021, що нараховані на борг по кредиту, який стягнуто заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 у справі № 408/255/18-ц; -1089,85 грн - три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 13.11.2017 по 04.03.2021, в тому числі три проценти річних в сумі 463,00 грн, які нараховані на проценти, що були стягнуті рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 у справі №408/255/18-ц; -2952,31 грн - інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом за період з листопада 2017 року по лютий 2021 року, в тому числі інфляційні втрати в сумі 2291,26 грн, які стягнуто заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 у справі № 408/255/18-ц; -5061,13 грн - інфляційні втрати за прострочення боргу кредитом за період з листопада 2017 року по лютий 2021 року, що нараховані на борг по кредиту, який стягнуто заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 у справі № 408/255/18-ц. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦКУ країни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що банк, у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. У справі, яка є предметом розгляду, встановлено, що банк скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставними. Таким чином, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 та заочне рішення Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 по справі №408/255/18, у задоволенні вимог позивача про стягнення прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 7312,26 грн за період з 01.03.2018 по 06.09.2018 слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. За таких обставин у позивача не виникло право нараховувати і три відсотки річних за прострочення відсотків за користування кредитом у період з 13.11.2017 по 04.03.2021, та інфляційні втрати за прострочення відсотків за користування кредитом у період з листопада 2017 року по лютий 2021 року, які загалом нараховані після стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором вказаним судовим рішенням, яким достроково стягнуто кредит та, відповідно, змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору. А отже у задоволенні вимог про стягнення трьох відсотків річних за прострочення процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 13.11.2017 по 04.03.2021 у сумі 626,85 грн, та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з листопада 2017 року по лютий 2021 року у сумі 661,05 грн слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. В той же час дані позивачем розрахунки в частині нарахування трьох відсотків та інфляційних втрат, нарахованих на відсотки за користування кредитом в межах періоду кредитування до звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, а саме: - три проценти річних в сумі 463,00 грн, які нараховані за прострочення процентів за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 13.11.2017; - інфляційні втрати в сумі 2291,26 грн, які нараховані за прострочення процентів за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 13.11.2017, оскільки три відсотки річних та інфляційні втрати нараховані за прострочення відсотків за користування кредитом за період, що охоплюється періодом кредитування до звернення до суду про дострокове стягнення кредиту та заборгованість за якими стягнута заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області по справі №408/255/18 від 07.08.2018. Стосовно частини позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] суд зазначає наступне. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. На підставі вищевикладеного, врахувавши, що позивач звернувся до суду з цим позовом в межах строку дії поруки, який згідно договору поруки продовжено до 3 років, суд приходить до висновку про обргунтованість позовних вимог про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за цим кредитним договором. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги вище зазначене, позов підлягає задоволенню частково та з відповідачів на користь АТ «Ощадбанк» належить стягнути в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 340_107 від 11.07.2012, яка складає - 10959,96 грн, у тому числі: 3144,57 грн - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 13.11.2017 по 04.03.2021; три проценти річних в сумі 463,00 грн, які нараховані на проценти, що були стягнуті рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 у справі №408/255/18-ц; інфляційні втрати в сумі 2291,26 грн, які стягнуто заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 у справі №408/255/18-ц та інфляційні втрати в сумі 5061,13 грн за прострочення боргу кредитом за період з листопада 2017 року по лютий 2021 року, що нараховані на борг по кредиту, який стягнуто заочним рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07.08.2018 у справі № 408/255/18-ц. В решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України на користь позивача стягненню з відповідача підлягають судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial