Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON] предявила позов до Старокостянтинівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 2 січня 2014 року померла її мати [PERSON], якій належав житловий будинок з господарському будівлями та спорудами, що знаходяться по вул. Колгоспній, 2/1 в м.Старокостянтинові, на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 20 січня 1988 року виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради. Після смерті матері вона прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем. 9 вересня 2015 року вона звернулась до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак в цей же день постановою державного нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину із-за того, що в договорі дарування від 11 червня 1988 року, яким [PERSON] подарувала їй 8/25 частин житлового будинку, не вірно вказана частина житлового будинку, що належала матері, а також помилково зазначено, що майно переходить в користування, а не у власність. Іншим шляхом оформити право власності на спадкове майно неможливо, тому позивачка просить задовольнити її вимоги. Представник позивачки в судове засідання не зявився, однак подав письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує. У випадку неявки представника відповідача просить ухвалити заочне рішення. Представник відповідача також в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд вважає за можливе за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення на підставі наявних документів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що матері позивачки [PERSON] належав житловий будинок з господарськоми будівлями та спорудами, що знаходяться по вул. Колгоспній, 2/1 в м.Старокостянтинові, на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 20 січня 1988 року виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради. 11 червня 1988 року [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за №2104, подарувала позивачці 8/25 частин вказаного житлового будинку. При оформленні договору дарування державний нотаріус замість того, щоб вказати, що обдарованому у власність переходить відповідна частина приміщень житлового будинку, помилково зазначила, що вони переходять в користування. 2 січня 2014 року [PERSON]Д померла. Після її смерті спадщину прийняла позивачка, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем. Постановою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 9 вересня 2015 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом із-за допущенних помилок при оформленні договору дарування, зокрема не вірно вказана частина житлового будинку, що належала матері, а також помилково зазначено, що майно переходить в користування, а не у власність обдарованого. На час розгляду даної справи вказаний договір дарування є чинним. Зазначені обставини підтверджуються даними спадкової справи померлої [PERSON], свідоцтвами про народження, укладення шлюбу і смерті, свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 20 січня 1988 року, договором дарування від 11 червня 1988 року та матеріалами інвентарної справи домоволодіння по вул. Колгоспній, 2/1 в м.Старокостянтинові. Відповідно до вимог ст.1216-1218, 1223 ч.2, 1258 ч.1, 1261, 1268 ч.1,3,5, 1269 ч.1, 1270 ч.1 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Оскільки після смерті [PERSON], якій належало 17/25 частин житлового будинку з господарському будівлями та спорудами, що знаходяться по вул. Колгоспній, 2/1 в м.Старокостянтинові, на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 20 січня 1988 року виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради, позивачка прийняла спадщину, тому її позовні вимоги слід задовольнити та визнати за нею право власності на вказане спадкове майно. Щодо визнання права власності на 8/25 частин житлового будинку за позивачкою в порядку спадкування за законом, то дані позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Як убачається з матеріалів інвентарної справи домоволодіння по вул. Колгоспній, 2/1 в м.Старокостянтинові та договору дарування, на час відкриття спадщини померлій [PERSON] належало 17/25 частин житлового будинку, а позивачці на підставі договору дарування - 8/25 частин. Оскільки зазначений договір є чинним, тому вказана частина житлового будинок не може бути предметом даного спору. Враховуючи, що відповідачем по справі є орган місцевого самоврядування, тому судові витрати слід віднести на рахунок позивача. На підставі ст. 1216-1218, 1233, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: partial