Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2019 року звернувся до суду з позовом про захист прав споживача і вимагав ухвалити судове рішення, яким зобов`язати житлово-будівельний кооператив «Київський-9» «повернути йому незаконно стягнуту оплату за споживання холодної води в період з 2010 року по 2015 рік включно за поточними тарифами». На виконання ухвали суду від 19.11.2019 року про залишення позову без руху з підстав, визначених ст.175,177 ЦПК України, 26.11.2019 року [PERSON] надав «виправлену позовну заяву». Ухвалою Київського райсуду від 27.11.2020 року відкрите спрощене позовне провадження за позовом [PERSON] до ЖБК «Київський-9» і справу призначено до судового розгляду з викликом сторін. 17.12.2019 року представник відповідача надав до суду відзив на позов і в судовому засіданні 18.12.2019 року позивач просив надати йому час для ознайомлення з відзивом і підготовки відповіді на відзив. [PERSON] відповідь на відзив надав 29.01.2020 року, в судове засідання 30.01.2020 року не з`явився, за телефоном повідомив про свою хворобу і про неявку до суду за станом здоров`я. 12.02.2020 року до суду відповідач надав заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача. 14.02.2020 року судове засідання не відбулося у зв`язку з нарадою суддів в Одеському апеляційному суді. Надалі судові засідання не проводились у зв`язку з оголошеним в державі карантином (постанова КМУ №211 від 11.03.2020 року). В сьогоднішньому судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав і стверджував, що ЖБК «Київський-9» неправомірно нарахував і стягнув з нього - позивача - грошові кошти за 1299,3 куб.м. холодної води за період з 2010 року по 2015 рік, тому як відповідач за вказаний період часу надав йому послугу з постачання холодної води в значно меншому об`ємі. Таким чином, в судовому засіданні позивач доводив, що відповідач при нарахуванні вартості за послуги з водопостачання застосував невірні норми споживання води на одну особу, а не тарифи, як зазначено в позові. Відповідач у відзиві на позов, не визнаючи вимоги [PERSON] , доводив, що [PERSON] не є «належним позивачем і його права захисту не підлягають». Окрім того, ЖБК «Київський-9» просив застосувати строки позовної давності до вимог [PERSON] . Суд вивчив матеріали справи, вислухав пояснення позивача і встановив, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] у відповідності до положень ст.15 ЗУ «Про власність». В квартирі, крім власника, зареєстровані його син - [PERSON] і онук - [PERSON] . Багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] перебуває на балансі ЖБК «Київський-9» і кооператив виконує функції замовника для виконання робіт з утримання і ремонту житлового фонду, нежитлових приміщень і прилеглих територій, укладає договори з ремонтно-експлуатаційними підприємствами, енерго-,водопостачальними та іншими спеціалізованими організаціями, які забезпечують функціонування систем життєзабезпечення будинку і прилеглої території. Послуги з постачання холодної води і водовідведення надають кооперативом мешканцям багатоквартирного будинку на підставі договору №41\\33 від 1.11.2000 року і додатку до договору №251\\1-2 від 07.09.2010 року (а.с. 53-54). Оплату наданих житлово-комунальних послуг споживачі повинні вносити на рахунок ЖБК «Київський-9». Позивач стверджує, що у період 2010-2015 роки він вносив оплату за постачання холодної води в розмірах, які кооператив вказував у квитанціях на оплату комунальних послуг. В 2016 році йому - [PERSON] - стало відомо, що кооператив, розраховуючи вартість послуги з водопостачання, вказував завищену норму споживання води на одну особу. На думку позивача відповідач повинен повернути надмірно стягнуті грошові кошти приблизно в сумі 35000 грн. Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 6 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ст.67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У даному випадку відносини з водопостачання виникли між споживачем і балансоутримувачем він же виконавець. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Із зазначених положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. В квартирі позивача відсутній засіб обліку споживання холодної води, тому розмір плати за водопостачання розраховується за нормами споживання. Статтею 8 Закону про «Житлово- комунальні послуги» передбачено, що стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством. Згідно зі статтею 9 Закону контроль за дотриманням стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг здійснюють центральні органи виконавчої влади та інші уповноважені на це органи виконавчої влади, а також органи місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень. Діючі норми водоспоживання затверджені рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №30 від 25.02.2010 року «Про внесення доповнень до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 15.02.1992 року №63 «Про впорядкування експлуатації та користування системами комунального водопроводу та каналізації м. Одеси». В зазначеному рішенні норма водоспоживання залежить від ступеня благоустрою жилого будинку. На офіційному сайті виконавчого комітету Одеської міської ради і Товариства «Інфоксводоканал» розміщені вищевказані рішення виконкому і повідомлення про норми споживання холодної води мешканцями багатоквартирних житлових будинків. Тому доводи позивача про те, що йому своєчасно не повідомили про норми споживання води не містяться на фактичних обставинах по справі і судом не приймають до уваги. Відповідно до положень ст.ст.3,15 ЦПК України правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.2 ст.78 ЦПК України визначає «обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування». Так, суд не отримав від позивача доказів того, що саме він з 2010 року по 2015 рік сплачував послуги з водопостачання по квартирі [ADDRESS] . Не підтверджені належними доказами доводи позивача про проживання в квартирі у вищевказаний період не трьох, а двох осіб. Розрахунки позивача щодо кількості спожитої води є неповними : відсутні посилання на норми споживання за кожен місяць на одну особу. З Огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є недоведеним і тому не підлягає задоволенню. Суд не розглядає заяву відповідача про застосування строків позовної давності до вимог позивача, тому як згідно з вимогами цивільного законодавства суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, заявлених позивачем до відповідача у спорі.

Outcome: dismissed