Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

[PERSON], як законний представник неповнолітньої доньки [PERSON], звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом , вказуючи, що 24.12.2014 р. помер батько неповнолітньої [PERSON] [PERSON], який постійно мешкав за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті залишилась спадщина у виглядів вказаної кооперативної квартири. Донька є його єдиним спадкоємцем за заповітом. Позивач у встановлений строк звернулась до ХДНК №12 із заявою про прийняття спадщини, проте оформити спадщину в нотконторі не вбачається можливим у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. За життя спадкодавця спірна квартира не була зареєстрована належним чином, оскільки членом кооперативу був його батько, [PERSON], який помер 22.12.2000 р. Після його смерті спадщину прийняли дружина, [PERSON], та син, [PERSON] Крім того, [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, [PERSON], але помер, не оформивши спадщину. Просить суд визнати за [PERSON] право власності на квартиру № 10, що знаходиться в м.Харкові, по вул.Танкопія, буд. №19/1, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про встановлення факту належності майна, визнання правочину недійсним, визнання права власності в порядку спадкування за законом, вказуючи, що спірна квартира є спільною сумісною власністю батька [PERSON], матері [PERSON], та їх дітям [PERSON] та [PERSON], оскільки була видана цій сімї у складі 4 осіб. Після смерті [PERSON] 22.12.2000 р. його спадкоємці першої черги за законом спадщину не прийняли. 25.09.2008 р. [PERSON] подав до ХДНК №12 заяву про прийняття спадщини після смерті матері. 27.09.2008 р. , під впливом психологічного тиску з боку брата [PERSON] та тітки [PERSON], він подав до ХДНК №12 заяву про відмову від спадщини на користь брата, [PERSON] Вважаючи вказану заяву нікчемною, просить суд визнати її недійсною, оскільки він бажає прийняти спадщину , та визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] Крім того, просить встановити факт належності померлим спірної квартири із самовільно збудованими приміщеннями в підвальному цокольному поверсі будинку 19/1, та погрібу, який знаходиться на прибудинковій території. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов підтримали, зустрічний не визнали. При цьому [PERSON] пояснила, що за життя [PERSON] зробив усне розпорядження про те, щоб спірна квартира залишилась його синові [PERSON], який доглядав батьків. Сину [PERSON] батько сплатив вартість квартири, тому на час смерті батька відповідач не претендував на спадщину. Після смерті матері відповідач подав до нотконтори заяву про прийняття спадщини, проте його тітка [PERSON] умовила його відмовитись від спадщини, апелюючи до його совісті. Тому він через два дні подав до нотконтори заяву про відмову від спадщини. Заперечуючи проти зустрічного позову по суті, також просили застосувати наслідки сплину позовної давності щодо вимоги [PERSON] про визнання недійсним заяви від 27.09.2008 р. [PERSON] у судовому засіданні первісний позов визнав частково, не оспорюючи право неповнолітньої [PERSON] на спадкування ? частини спірної квартири, зустрічний позов підтримав. Вказав, що він разом з батьком сплачував пайові внески за спірну квартиру, він приймав участь у її ремонті та самочинному будівництві прибудови і погрібу. В 1977 р. він поїхав працювати до м.Кривий Ріг, де постійно проживає. Після смерті батька спадщину не приймав, оскільки хворів та мав інші проблеми. Після смерті матері він з братом подали до нотконтори заяви про прийняття спадщини. Наступного дня між ними почалися сварки, психологічний тиск на відповідача, погрози та образи. Їх тітка [PERSON] умовила його відмовитись від прийняття спадщини, оскільки брат довів її до інфаркту, дружина брата погрожувала покинути його та не дозволить йому бачитись з донькою. Представник ОСББ «Дизель» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив про розгляд справи у його відсутність, що суд вважає за можливе. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно довідки ОСББ «Дизель» №146 від 21.07.2015 р., квартира за адресою: [ADDRESS], була отримана [PERSON] на підставі рішення Московської районної ради м.Харкова №154 від 27.10.1964 р. Перший внесок на будівництво склав 1533,64 руб. Пайові внески у загальній сумі 2162,12 руб. були повністю виплачені у грудня 1977 р.( а.с.12). Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про спірну квартиру відсутні (а.с.80). Відповідно до техпаспорту, виготовленого КП «ХМБТІ» станом на 23.07.2015 р., квартира [ADDRESS] розташована на 3 поверсі пятиповерхового будинку, складається з 2 кімнат житловою площею 30,4 кв.м., загальна площа квартири становить 44,8 кв.м. За вказаною адресою [PERSON] був зареєстрований та мешкав з 04.03.1965 р. до своєї смерті 22.12.2000 р., разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою ОСББ «Дизель» №142 від 13.07.2015 р. (а.с.13, 42). Як пояснив у судовому засіданні [PERSON], який також є сином [PERSON] та [PERSON], він був зареєстрований у спірній квартирі, де мешкав разом з батьками і братом до 1977 р., після чого поїхав працювати та проживати до м.Кривий Ріг, що ніким не оспорюється. Згідно відміток у паспорті громадянина України [PERSON], [INFO], останній 14.09.1990 р. одружився та з 24.01.1995 р. зареєстрований за адресою: [INFO]. (а.с.41). Факт перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі з 20.05.1954 р. підтверджується свідоцтвом про одруження ЯУ № 343770 (а.с.23). Відповідно до ч.3 ст. 384 ЦК України, в разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, що передбачено ст.60 СК України,. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що на час отримання квартири у 1964 р. відповідач [PERSON] та його брат [PERSON] були неповнолітніми, доказів участі [PERSON] у сплаті пайових внесків останній суду не надав, суд вважає, що спірна квартира є спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], які його набули в рівних частках кожний, проте не зареєстровали у встановленому законом порядку. 22.12.2000 р. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ВЛ № 272566 (а.с.9). За повідомленням ХДНК №12 від 05.10.2015 р., після смерті [PERSON] заяви про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини до от контори не надходили, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.73). На час смерті [PERSON] разом з ним постійно мешкали дружина [PERSON] та син [PERSON], відтак, вони як спадкоємці померлого першої черги за законом, прийняли спадщину, яка відкрилась, у вигляді 1/2 частини спірної квартири, в рівних частинах кожний, тобто по 1/4 частині спірної квартири, в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України (а.с.13, 23). 05.04.2008 р. померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 3/4 (1/2 +1/4) частини спірної квартири. За повідомленням №12 від 05.10.2015 р., після смерті [PERSON] до нотконтори 25.09.2008 р. надійшла заява сина спадкодавці [PERSON] про прийняття спадщини. 27.09.2008 р. до нотконтори надійшла заява [PERSON] про відклик вищевказаної заяви про прийняття спадщини та про відмову від спадщини на користь [PERSON] Інші заяви про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини до от контори не надходили, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.49, 50, 73). Свідок [PERSON], допитана судом, пояснила, що після смерті її сестри [PERSON], син померлої, [PERSON], подав до нотконтори заяву про прийняття спадщини. Другий син [PERSON] до нотконтори не ходив та поскаржився їй, що брат хоче відібрати у нього 1/2 частину квартири. Вона (свідок) умовила [PERSON] написати заяву про відмову від спадщини на користь брата, плакала йому, казала, що брата кине дружина, не даватиме йому спілкуватись з донькою. Свідок [PERSON], дружина відповідача, пояснила суду, що [PERSON] не приймав спадщину, оскільки його про це дуже наполегливо прохав брат, вона чула їх телефонні розмови, крім того, їх тітка вплинула на чоловіка. Згідно ч.1 ст.231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного або психологічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Враховуючи, що [PERSON] мав намір прийняти спадщину, яка відкрилась після смерті матері [PERSON], про що свідчить факт подання ним 25.09.2008 р. до нотконтори заяви про прийняття спадщини, що було його справжньою волею, проте 27.09.2008 р. відмовився від вказаної заяви та від прийняття спадщини на користь [PERSON], внаслідок психологічного тиску з боку рідної тітки [PERSON] та рідного брата, суд вважає таку відмову недійсним правочином, з підстав, передбачених ч.1 ст.231 ЦК України. При цьому суд вважає поважною причину пропуску [PERSON] позовної вимоги щодо вимоги про визнання недійсною його заяви від 25.09.2008 р., у звязку з чим його порушене право підлягає захисту, з підстав, передбаченихч.5 ст.267 ЦК України. Так, відповідач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, особою, яка постраждала від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії , має 3 групу інвалідності, перебуває на диспансерному обліку в КЗ «Міська лікарня №3» м.Кривий Ріг з 02.02.1988 р. (а.с.43,44). Відповідач страждає на ряд хронічних захворювань, з приводу яких знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ «Міська лікарня №3» м.Кривий Ріг у період з 06.02.2009 р. по 24.02.2009 р., з 29.06.2010 р. по 17.07.2010 р., з 11.12.2010 р. по 24.12.2010 р.з 21.01.2011 р. по 01.02.2011 р.., з 04.02.2011 р. по 22.02.2011 р., санаторне лікування з 30.12.2010 р. по 17.01.2011 р. (а.с. 56-68). Крім того, відповідач постійно мешкає за межами м.Харкова, в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, що також є обставиною, яка перешкоджала йому у строк до 05.10.2008 р. відкликати заяву про відмову від спадщини, та в межах позовної давності звернутись до Фрунзенського районного суду м.Харкова з відповідними позовними вимогами. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що після смерті [PERSON], спадщину яка відкрилась, прийняли діти спадкодавці, спадкоємці першої черги за законом: [PERSON] в порядку ч.1 ст.1269 ЦК України, та [PERSON], який мешкав разом з померлою, в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, тобто кожний з них набув право власності на 3/8 частин спірної квартири (3/4 : 2), в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON] Також судом встановлено, що 24.12.2014 р. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-ВЛ № 478949 (а.с.10). За життя, 10.12.2014 р. [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, та все те, що належатиме йому на день смерті, та на що він за законом матиме право, він заповів [PERSON], [INFO] (а.с.6). За повідомленням ХДНК №12 від 05.10.2015 р., після смерті [PERSON] до нотконтори надійшла заява дружини спадкодавця [PERSON] про прийняття спадщини. Інші заяви про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини до от контори не надходили, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.73). Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна недієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2, 3, 4 ст.1273 цього Кодексу. Враховуючи, що спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом є його донька, малолітня [PERSON], [INFO], вказаний заповіт не визнаний недійсним, що позбавляє права на спадкування дружину померлого [PERSON] як спадкоємця першої черги за законом, суд вважає малолітню [PERSON] такою, що прийняла спадщину після смерті батька, та визнає за нею право власності на 5/8 частин спірної квартири ( 1/4 + 3/8). Визнаючи за сторонами право власності на певні частини спірної квартири, судом не приймаються до уваги доводи відповідача про належність спадкодавцям обєктів самочинного будівництва приміщення у підвальному цокольному поверсі будинку та погрібу на прибудинковій території, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. Так, згідно висновку про вартість майна, виготовленого ФОП [PERSON], вартість спірної квартир (без ПДВ) складає 370000 грн (а.с.14). Таким чином, вартість 3/8 частин квартири становить 138750,00 грн., 5/8 частин 231250 грн. Враховуючи, що [PERSON] при поданні зустрічного позову як позивач був звільнений від сплати судового збору згідно п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1391,25 грн., що складає 1% від вартості майна, присудженого [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved