Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх зменшення, мотивовані тим, що позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. Крім позивачів в цьому будинку зареєстрований та проживає [PERSON], який є колишнім чоловіком [PERSON] Однак, [PERSON], як співвласник, згоду на вселення відповідача у спірну квартиру та реєстрацію не надавала. Таким чином, позивачі вважають, що [PERSON] вселився та зареєструвався в квартирі позивачів з порушенням чинного законодавства, без отримання згоди іншого співвласника квартири [PERSON], чим порушено її право власності. У судовому засідання позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просили суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила, причини неявки суду не відомі про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. В судове засідання відповідач не зявився, причини неявки суду невідомі, про місце та час судового засідання був належним чином повідомлений. Суд відповідно ст. 224 ЦПК України вирішив розглядати справу за відсутності відповідачів за наявними матеріалами у справі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 9214 від 17.12.1993 року 1/3 частини квартири, інші 2/3 частини цієї ж квартири належать [PERSON] на підставі свідоцтва № 9214 про право власності від 17.12.1993 року та на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 23.01.2002 року. Згідно рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 23.10.2015 року [PERSON] було вселено в спірну квартиру. Згодом стало відомо, що в належну позивачам квартиру було також вселено та зареєстровано [PERSON]. Будь-яких прав на житло він не має, в утриманні, його ремонті, оплаті послуг участі не приймає. [PERSON], як співвласник, згоду на вселення відповідача та реєстрацію у спірній квартирі не надавала. На вимогу позивачів відповідач виселитись з квартири відмовляється та продовжує проживати в ній, посилаючись на свою реєстрацію. Будь-яких угод між позивачами та відповідачем щодо вселення та порядку користування спірною квартирою не укладались. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що відповідач вселився у квартиру без згоди [PERSON], періодично проживає в ній, висилятись не бажає, не є родичем жодного власника. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положення ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпорядження цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України за згодою власника квартири член сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення і інших членів сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно вимог ст. 116, 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено за систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим проживання в одному будинку. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS], відповідач добровільно виселятись з їх майна не бажає та своїми діями чинить перешкоди позивачам в користуванні їх власністю, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved