Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

[PERSON], РНОКПП [NUMBER], який зареєстрований за адресою: 84535, [ADDRESS], а фактично проживає за адресою: 84501, [ADDRESS] в особі представника - адвоката [PERSON] - звернувся до суду з позовом до [PERSON], РНОКПП [NUMBER], яка зареєстрована за адресою: 84531, [ADDRESS], а фактично проживає за адресою: 28123, [ADDRESS], у якому просить: звільнити позивача від сплати частини заборгованості за аліментами на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в сумі 23047,98 гривень, яка утворилась за період з [INFO] року по 01 лютого 2018 року, та розстрочення залишку заборгованості в розмірі 7267,40 гривень шляхом встановлення щомісячних платежів в розмірі по 500 гривень щомісячно до повної сплати. В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що постановою головного державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі за текстом - Бахмутський МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області) від 20 лютого 2018 року, яка винесена в межах виконавчого провадження № 3906359 на підставі виконавчого листа № 2-13193-2010, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області, звернуто стягнення на доходи позивача за місцем роботи. Вказаною постановою вирішено здійснювати із доходів позивача на користь відповідача на утримання дитини - [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття відрахування у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу, яка за період з 27 серпня 2010 року по 01 лютого 2018 року складає 30315,38 гривень, після утримання боргу стягнення проводити у розмірі 250 гривень щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. До пред'явлення відповідачем виконавчого листа до виконання позивач надавав дитині фінансову допомогу у добровільному порядку, крім того, [INFO] року у позивача народились ще двоє дітей - [PERSON] та [PERSON], які також знаходяться на утриманні позивача та проживають з ним. Згідно довідок про доходи за 2013-2018 роки заробітна плата позивача з 2013 рік склала 14275,50 гривень (в середньому на місяць - 1586,17 гривень), за 2014 рік - 20178,71 гривень (в середньому на місяць - 1681,56 гривень), за 2015 рік - 16989,07 гривень (в середньому на місяць - 1415,76 гривень), за 2016 рік - 20018,90 гривень (в середньому на місяць - 1668,24 гривень); за 2017 рік - 46533,59 гривень (в середньому на місяць - 3877,80 гривень), за січень 2018 року - 3808,68 гривень. Відтак, на думку представника позивача, заборгованість позивача за аліментами з [INFO] року виникла через обставини, що мають істотне значення, а саме: народження ще двох дітей, які перебувають на його утриманні, низький розмір заробітної плати, добровільне надання відповідачу фінансової допомоги на утримання старшої дитини поза межами виконавчого провадження. При цьому, вказані обставини (крім надання фінансової допомоги поза межами виконавчого провадження) існували до часу звернення з позовною заявою до суду, отже, на думку представника позивача, наявні підстави для часткового звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, а саме: від сплати заборгованості, що виникла в період з [INFO] року по 01 лютого 2018 року в розмірі 23047,98 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 1) 14 міс*250 грн. + 2 міс.*255,90 грн. + 1 міс.*261 грн. + 3 міс.*267,90 грн. + 3 міс.*311,10 грн. + 3 міс.*313,20 грн. + 1 міс.*318,00 грн. = 7267,40 грн.; 2) 30315,38 грн. - 7267,40 грн. = 23047,98 грн., де 14, 2, 1, 3 - кількість місяців в періодах від дня виникнення заборгованості по день підвищення прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до дня народження менших дітей; 250; 255,90; 261; 267,90; 311,10; 313,20; 318 - призначений місячний розмір аліментів, визначений з урахуванням Законів України «Про державний бюджет України на 2010 рік» (ст. 52), «Про державний бюджет України на 2011 рік» (ст. 21), «Про державний бюджет України на 2012 рік» (ст. 12), 30315,38 гривень - загальний розмір заборгованості на 01 лютого 2018 року. Оскільки обставини, що стали причиною виникнення заборгованості за аліментами, продовжують існувати по теперішній час, з урахуванням сімейного та матеріального стану позивача, на думку його представника, існують також підстави для розстрочення сплати частини заборгованості, що залишиться після її зменшення, в розмірі 7267,40 гривень, яку з урахуванням балансу інтересів обох сторін можливо розстрочити в розмірі по 500 гривень щомісячно до повної сплати. 23 липня 2018 року на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, яку ухвалою суду від 24 липня 2018 року задоволено та зупинено стягнення частини заборгованості за аліментами на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в сумі 23047,98 гривень, яка утворилася за період з [INFO] року по 01 лютого 2018 року за виконавчим листом, виданим на підставі Артемівського міськрайонного суду Донецької області по справі № 2-13193-2010 (а.с. 27, 32-33). 09 жовтня 2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого [PERSON] просить у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні зазначених у позовній заяві позовних вимоги з наступних підстав. Так, позивач просить звільнити його від сплати частини заборгованості по аліментам за період з [INFO] року по 01 лютого 2018 року в сумі 23047,98 гривень, зокрема з причин низької заробітної плати та добровільного надання фінансової допомоги на утримання дитини поза межами виконавчого провадження, проте ніяких доказів про надання такої допомоги позивачем не надано, крім того, відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу (далі за текстом - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, з чого відповідач робить висновок про те, що добровільне надання дитині допомоги не є обставиною, що має істотне значення при вирішенні питання про повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості. Також, порівнюючи середньомісячний дохід позивача за період з 2013 року по 2018 рік з прожитковим мінімумом для працездатних осіб за той же період відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України» за відповідний рік (таблицю розрахунку додає), відповідач робить висновок, що позивач у середньому отримував заробітну плату більше прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідного віку, у зв'язку з чим вважає, що позивач мав реальну можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, проте навмисно ухилявся від їх сплати. Також [PERSON] не визнається позовна вимога про розстрочення залишку заборгованості шляхом встановлення щомісячних платежів у розмірі 500 гривень щомісячно до повної сплати, оскільки така сума є меншою, аніж встановлений мінімальний розмір аліментів на одну дитину (50% від прожиткового мінімуму на дитину від 6 до 18 років дорівнює 1860/2=930 гривень) (а.с. 60-63). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково представник позивача на запитання суду відповів, що позивач після народження [INFO] року дітей - [PERSON] та [PERSON] до суду з позовом про зменшення розміру аліментів не звертався. При цьому, зауважив щодо того, що судом під час ухвалення рішення по справі не може бути прийнятий у якості доказу відзив, наданий відповідачем, оскільки він поданий з порушенням встановленого ухвалою суду від 24 липня 2018 року строку. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, оскільки у дитини сторін - [PERSON], [INFO], наявні проблеми з зором, які потребують лікування. Відповідач до судового засідання не з'явилась за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило. Враховуючи, що повідомлена належним чином відповідач до судового засідання не з'явилась та причин своєї неявки не повідомила, а її явка обов'язковою судом не визнана, з огляду на те, що до судового засідання з'явився її представник, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставина того, що [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] та [PERSON], ніким із сторін не заперечувалась, а тому у відповідності до частини 1 статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка винесена головним державним виконавцем Бахмутського МРВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Матвієнко І.В. 20 лютого 2018 року в межах виконавчого провадження № 3906359 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-13193-2010, виданого 18 листопада 2010 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області, звернено стягнення на доходи боржника - позивача по справі, які він отримує у СТОВ «Ілюс», у розмірі 50% до виплати загальної суми боргу, яка станом на 01 лютого 2018 року складає 30315,38 гривень, а після утримання боргу постановлено про проведення стягнення у розмірі 250 гривень щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини (а.с. 8). [INFO] року у місті Артемівськ (нині - Бахмут) Донецької області народились [PERSON] та [PERSON], батьками яких є [PERSON] та [PERSON], що вбачається з наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] (а.с. 10) та серії [NUMBER] (а.с. 11). Вказані діти проживають разом зі своїми батьками за адресою: [ADDRESS], що вбачається з копії довідки № 1380, виданої 07 травня 2018 року головою квартального комітету № 3 [PERSON] (а.с. 9). Згідно копії довідки про доходи, виданої 23 квітня 2018 року за № 119/1 директором СТОВ «Ілюс» [PERSON] та бухгалтером СТОВ «Ілюс» [PERSON], позивач працює у зазначеному підприємстві на посаді водія автотранспортних засобів з 01 квітня 2013 року та за період з 01 квітня 2013 року по 31 грудня 2013 року йому нараховано дохід у сумі 17084,82 гривень, з яких утримано 2809,32 гривень, а тому дохід до виплати становить 14275,50 гривень (а.с. 17). З копії довідки про доходи, виданої 23 квітня 2018 року за № 119/2 директором СТОВ «Ілюс» [PERSON] та бухгалтером СТОВ «Ілюс» [PERSON], вбачається, що позивач працює у зазначеному підприємстві на посаді водія автотранспортних засобів з 01 квітня 2013 року та за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року йому нараховано дохід у сумі 24400,90 гривень, з яких утримано 4222,19 гривень, а тому дохід до виплати становить 20178,71 гривень (а.с. 16). Згідно копії довідки про доходи, виданої 23 квітня 2018 року за № 119/3 директором СТОВ «Ілюс» [PERSON] та бухгалтером СТОВ «Ілюс» [PERSON], позивач працює у зазначеному підприємстві на посаді водія автотранспортних засобів з 01 квітня 2013 року та за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року йому нараховано дохід у сумі 20926,04 гривень, з яких утримано 3936,97 гривень, а тому дохід до виплати становить 16989,07 гривень (а.с. 15). З копії довідки про доходи, виданої 23 квітня 2018 року за № 119/4 директором СТОВ «Ілюс» [PERSON] та бухгалтером СТОВ «Ілюс» [PERSON], вбачається, що позивач працює у зазначеному підприємстві на посаді водія автотранспортних засобів з 01 квітня 2013 року та за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року йому нараховано дохід у сумі 25025,02 гривень, з яких утримано 5006,12 гривень, а тому дохід до виплати становить 20018,90 гривень (а.с. 14). Згідно копії довідки про доходи, виданої 23 квітня 2018 року за № 119/5 директором СТОВ «Ілюс» [PERSON] та бухгалтером СТОВ «Ілюс» [PERSON], позивач працює у зазначеному підприємстві на посаді водія автотранспортних засобів з 01 квітня 2013 року та за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року йому нараховано дохід у сумі 58534,40 гривень, з яких утримано 12000,81 гривень, а тому дохід до виплати становить 46533,59 гривень (а.с. 13). З копії довідки про доходи, виданої 23 квітня 2018 року за № 119/6 директором СТОВ «Ілюс» [PERSON] та бухгалтером СТОВ «Ілюс» [PERSON], вбачається, що позивач працює у зазначеному підприємстві на посаді водія автотранспортних засобів з 01 квітня 2013 року та за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року йому нараховано дохід у сумі 16576,19 гривень, з яких утримано 3386,51 гривень, а тому дохід до виплати становить 13189,68 гривень (а.с. 12). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до ст. 8 та ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 статті 51 Конституції України та статтею 180 СК Україна встановлено безумовний обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Способи виконання ними цього обов'язку передбачені статтею 181 СК України. Сімейне законодавство також передбачає судове встановлення порядку сплати заборгованості та умови звільнення від її сплати. Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 197 СК України суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості, виходячи з матеріального та сімейного стану платника аліментів, а також може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Закон не містить визначень істотності обставин, а тому це поняття є оціночним і такий характер обставин має визначатись судом в кожній конкретній справі. Способи правового регулювання правовідносин зі сплати заборгованості за частинами 1 та 2 статті 197 СК України, а саме: відстрочка, розстрочка, часткове та повне звільнення є водночас окремими та взаємопов'язаними заходами сприяння платнику аліментів щодо виходу із важкого матеріального стану, що виник з поважних причин. Аналіз цих заходів, їх послідовне викладення та ступень об'єктивності дають підстави для висновку, що правила частини 2 статті 197 СК України можуть застосовуватись у виняткових випадках, які виходять за межі обставин, зазначених у частині 1 цієї норми (матеріального та сімейного стану). Такими випадками закон визнає тяжку хворобу та/чи інші істотні обставини. Обставини, зазначені позивачем, а саме: народження ще двох дітей, які перебувають на його утриманні, низький розмір заробітної плати, добровільне надання відповідачу фінансової допомоги на утримання старшої дитини поза межами виконавчого провадження, стосуються його матеріального та сімейного стану, що прямо передбачено ч. 1 ст. 197 СК України, та є підставою відстрочки або розстрочки сплати заборгованості. Ці обставини не виходять за межі диспозиції частини 1 цієї норми та не можуть одночасно бути як підставою для розстрочки, відстрочки, так і істотними обставинами за ч. 2 ст. 197 СК України, що дають право на звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості. При цьому, посилання позивача на низький розмір його заробітної плати у даному випадку є безпідставними, оскільки така обставина не звільняє батька від обов'язку утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття в розмірі достатньому для їх повноцінного харчування, фізичного і духовного розвитку, забезпечення необхідними речами повсякденного вжитку, а тому не може бути підставою і для повного або часткового звільнення платника від сплати заборгованості за аліментами, або розстрочення її сплати у розмірі, як просить позивач. Також, не можуть бути підставою для часткового звільнення платника від сплати заборгованості за аліментами та розстрочення її залишку посилання позивача на наявність у нього зобов'язань по утриманню двох менших дітей, оскільки порушення прав та інтересів однієї дитини позивача з метою недопущення порушення прав та інтересів його інших дітей є неприпустимим. Крім того, діти [PERSON] та [PERSON] народилися [INFO] р. і позивач не звертався до суду із заявою про зменшення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO]. При цьому, належних та допустимих доказів добровільного надання відповідачу фінансової допомоги на утримання старшої дитини поза межами виконавчого провадження позивачем суду не надано, з огляду на що існування вказаної обставини не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи. В свою чергу, аргумент, на який представник відповідача посилався у судовому засіданні як на підставу відмови у задоволенні позову, щодо наявності у дитини сторін - [PERSON], [INFO], проблем з зором, які потребують лікування, суд не приймає при ухваленні рішення суду, оскільки він не відноситься до предмету спору, а відповідач має право на підставі статті 185 Сімейного кодексу України звернутися до суду з позовом про стягнення з позивача на її користь додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, такими, як хвороба дитини. Таким чином, суд не вбачає виключних обставин, що могли б бути підставою для звільнення (навіть часткового) [PERSON] від сплати частини заборгованості по аліментам за ч. 2 ст. 197 СК України. При цьому, питання про розстрочення усієї суми заборгованості позивачем не порушувалося. А тому, враховуючи, що вимога про розстрочення залишку заборгованості є похідною від вимоги про звільнення позивача від сплати частини заборгованості за аліментами, вона також не підлягає задоволенню з підстав та мотивів, викладених судом вище. Відповідно до частини 9 статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд вважає за доцільне при ухваленні зазначеного судового рішення скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Артемівського міськрайонний суд Донецької області від 24 липня 2018 року, якою зупинено стягнення частини заборгованості за аліментами на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в сумі 23047,98 гривень, яка утворилася за період з [INFO] року по 01 лютого 2018 року за виконавчим листом, виданим на підставі Артемівського міськрайонного суду Донецької області по справі № 2-13193-2010. При цьому, у відповідності до ч. 10 ст. 158 ЦПК України застосовані судом 24 липня 2018 року заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили цим рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, при подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704,80 гривень, при цьому у відповідності до статті 141 ЦПК України суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, покладає вказаний судовий збір на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed