Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач 1» ) про повернення орендованого транспортного засобу, в якому просить зобов»язати [PERSON] повернути [PERSON] автомобіль [NUMBER],2007 року випуску, вартість якого складає 43 457 грн., стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 58449,24 грн. відшкодувань, повязаних безпідставним використанням транспортного засобу. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, просив позов задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення , яке повернулось на адресу суду з відміткою про отримання. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подала, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Між [PERSON] та [PERSON] 26.10.2009 року укладено договір оренди автомобіля. Відповідно до п.1.1. договору в порядку та на умовах, визначених даним договором, орендодавець ( [PERSON]Я.) зобовязується передати орендарю ([PERSON]М.) в термінове володіння та користування, а орендар зобовязується прийняти в термінове володіння і користування автомобіль, визначений у даному договорі ( надалі орендований автомобіль) і зобовязується сплачувати орендодавцю орендну плату. Предметом договору оренди є автомобіль марки ВАЗ 21112, д.н.з. АТ 6146АМ, 2007 року випуску, вартість чкого складає 43 457 грн. На виконання умов договору Позивач передав транспортний засіб Відповідачу,- п.2.1. Договору, відповідно до якого підписання даного договору сторонами розцінюється як передання автомобіля. Відповідно до п.3.1 Договору термін оренди автомобіля із 26.10.2009 року по 26.10.2013 року. Як зазначено у п.2.2 вказаного договору повернення майна після закінчення строку дії договору найму (оренди) здійснюється на першу вимогу орендодавця, заявлену у письмовій формі, що оформляється актом, скріпленим підписами учасників правочину. На письмову вимогу [PERSON] Відповідач не відреагував. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. У порушення зазначених норм та умов договору Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Як встановлено Судом, Орендар неналежно виконував взяті на себе за договором від 26.10.2009 року зобовязання. Вищевказана обставина підтверджується вимогою про повернення автомобіля. ( а.с.3). Доказів, які б спростовували дану обставину Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за договором оренди автомобіля від 26.10.2009 року належним чином та у встановлені строки. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного договором оренди автомобіля від 26.10.2009 року. В позовній заяві Позивач просить стягнути із Відповідача за час використання вказаного транспортного засобу відшкодування, які повязані із використанням вказаного транспортного засобу у розмірі встановленої договором місячної орендної плати за 3 роки безпідставного використання у період з 26.10.2013 року по 26.10.2016 року, що згідно розрахунку відшкодування становить 1623,59 грн. * 36 місяців =58449,24 грн. Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання [PERSON] зобовязань за договором оренди автомобіля від 26.10.2009 року, Позивач звернувся до суду з вимогою про зобовязання [PERSON] повернути [PERSON] Автомобіль марки ВАЗ 21112, д.н.з. [NUMBER], 2007 року випуску, вартість якого складає 43 457 грн. стягнення з громадянина [PERSON] 58449,24 грн. відшкодувань, повязаних безпідставним використанням транспортного засобу. Проаналізувавши матеріали справи, положення договору оренди автомобіля від 26.10.2009 року, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимога Позивача про зобовязання [PERSON] повернути [PERSON] автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску, вартість якого складає 43 457 грн., стягнення з громадянина [PERSON] 58449,24 грн. відшкодувань, повязаних безпідставним використанням транспортного засобу, підлягає задоволенню, оскільки наявні в матеріалах справи докази підтверджують невиконання умов договору оренди транспортного засобу від 26.10.2009 року. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищезазначене, Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь [PERSON] витрат по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 16, 20, 526, 527 ч. 1, 530, 548 ч. 1, 549, 551 ч.3, 611, 612,672, ЦК України,

Outcome: approved