Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Адвокат Пересадько В.О. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з заявою про встановлення факту постійного спільного мешкання, в якій просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка с. Георгіївка Лутугинського р-ну Луганської області, постійно спільно проживала однією родиною разом [PERSON] , [INFO] , громадянином України, уродженцем с. Успенка Лутугинського р-ну Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , з 2014 року та по момент його смерті, яка настала [INFO] . В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що у смт. Успенка Лутугинського р-ну Луганської області, разом із нею проживав її двоюрідний дідусь - [PERSON] , [INFO] . Нажаль, майже всі наші документи було втрачено підчас подій 2014 року, у тому числі й документи, які свідчать про наші родинні відносини. Більшість з актових записів відсутня у реєстрі ДРАЦС, тому додати документи, які б могли підтвердити їхні з дідусем родинні відносини вона не має можливості. вона зареєстрована за паспортом за адресою: [ADDRESS] , її двоюрідний дідусь був зареєстрований у паспорті за іншою адресою: [ADDRESS] . її дідусь був самотнім, не мав дітей, та інших родичів, крім неї, які б могли про нього потурбуватись. вона часто їздила до нього у с. Хороше Слов`яносербського р-ну Луганської області, щоб провідати та привезти ліки, які важко було придбати у цьому селищі. Згодом стан здоров`я її родича все більш погіршувався, я не могла їздити до нього частіше, тому ще у 2014 році перевезла її жити до себе за адресою: [ADDRESS] , щоб мати можливість піклуватись про нього. [INFO], знаходячись в неї вдома за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] помер. Поховання я здійснювала за власний рахунок. Після поховання її двоюрідного дідуся вона звернулась Старобільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за отриманням свідоцтва про смерть відповідного зразка, але мені було роз`яснено, що у відділі РАЦС неможливо зареєструвати факт смерті на підставі документів про смерть, виданих на непідконтрольній Україні території, та запропоновано звернутися до суду. Вона звернулась до Старобільського районного суду Луганської області, на підставі рішення якого 26.07.2021 року у Старобільському відділі ДРАЦС мені було видано свідоцтво про смерть [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась деяка спадщина, тому вона звернулась до Старобільської ДНК, де дізналась, що не може вважатись спадкоємицею, яка вже прийняла спадщину шляхом спільного мешкання на момент смерті зі спадкодавцем, тому що вони зареєстровані за різними адресами, а довідки, які свідчать про їхнє спільне мешкання, не є дійсними, тому що були видані на тимчасово непідконтрольній Україні території, вона не може надати довідку відповідного зразка форми 3, тому що вони з дідусем мешкали на тимчасово непідконтрольній Україні території. Про її спільне мешкання разом із двоюрідним дідусем з 2014 року та по момент його смерті свідчать довідки, видані їй в так званій «ЛНР» від 22.06.2021 року, та також її спільне мешкання разом із дідусем можуть підтвердити свідки. У судове засідання заявник [PERSON] , представник заявника [PERSON] в заяві просили розглянути заяву без їх участі, підтримують заву у повному обсязі. Заінтересована особа - Старобільська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилася. В своїй письмовій заяві не заперечують проти задоволення заяви [PERSON] та просила суд розглянути справу у їх відсутності. На підставі ч.3 ст.211, ч.3 ст.294 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявника та заінтересованої особи. В зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії паспорту серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Георгіївка Лутугинського району Рівненської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 6-7). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у [ADDRESS]. (а.с. 9) Відповідно до копії паспорту [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженець с.-ще Успенка Лутугинський район, Луганська область, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 10-11) Відповідно до довідки від 22.06.2021 року № 18 [PERSON] на момент смерті [PERSON] , яка настала [INFO] проживала з померлим за адресою: [ADDRESS] . (а.с.12) Відповідно копії акту про фактичне місце проживання з померлою особою на день його смерті № 14 від 22.06.2021 [PERSON] на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] спільна проживав з [PERSON] . (а.с 13). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке заявник має намір успадкувати. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо. За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов`язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Оцінюючи ксерокопію довідки про фактичне проживання, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту суд вважає, що надана заявником ксерокопія актів та довідок є підтвердженням того, що дійсно [PERSON] фактично постійно спільно проживала на момент смерті із своїм двоюрідним дідусем [PERSON] , померлим [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту постійного спільного проживання заявника з 2014 року з спадкодавця, має для неї юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після його смерті. В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник документально не може підтвердити факту постійного спільного проживання з [PERSON] на момент його смерті. Таким чином, суд вважає заяву адвоката Пересадько В.О. в інтересах [PERSON] , заінтересована особа: Старобільська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного спільного мешкання такою, що підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved