Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обгрунтування якого вказувала на відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки. Тривалий час живуть кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами, сім`я фактично припинила своє існування, шлюбні стосунки припинені, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. Позивач та відповідач у засідання не з`явилися, надали заяви, позивач просила задовольнити позов, а відповідач погодився на розірвання шлюбу, розгляд справи здійснювати в їх відсутності. В своїх заявах сторони зазначили про неможливість примирення між ними. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задооволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Сторони зареєстрували шлюб 06.08.2011 року у Першому Суворовському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №537. Від шлюбу у подружжя є малолітній син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю.. Причинами розпаду сім`ї стали відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки. Тривалий час кожний з подружжя живуть окремим життям та своїми інтересами, сім`я фактично припинила своє існування, шлюбні стосунки припинені, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки. На примирення сторони не згодні. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи, що у сторін сім`я розпалася, відповідач погодився на розірвання шлюбу, про що надав заяву до суду, тому суд вважає, що надавати строк для примирення не доцільно, тому що це суперечить моральним засадам суспільства. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved