Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним вище позовом до [PERSON] за яким просили зобов`язати відповідача відновити межі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , звільнивши самовільно захоплену частину земельної ділянки, шляхом знесення побудованого паркану (з металевого профілю) та зобов`язати не чинити позивачам перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою. Позов обгрунтовано тим, що відповідач самовільно захопив земельну ділянку, що поеребуває в спільному користуванні сторін, чим унеможливив проїзд до земельних ділянок, які перебувають у користуванні позивачів. Провадження за позовом відкрите на підставі ухвали судді від 10.10.2018 року. [PERSON] , від свого імені, та імені [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримала, надала пояснення, що зводяться до викладеного в позовній заяві. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Відзиву на позов не надходило. Представник Головного Управління Держгеокадастру у м. Києві Задорожко К.В. на вирвішення спору поклалась на розсуд суду. Київська міська рада свого представник в судове засідання не направили. Судом встановлено таке. Головним Управлінням Держгеокадастру у м. Києві за заявою [PERSON] 17.08.2016 року була здійснена реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд). Головним Управлінням Держгеокадастру у м. Києві за заявою [PERSON] 17.10.2016 року була здійснена реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] , площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд). Вказані земельні ділянки перебувають у фактичному користуванні позивачів. [PERSON] є користувачем суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Інститут добросусідства, який безпосередньо закріплений в главі 17 ЗК України фактично виходить з того, що добросусідські відносини базуються на обов`язках кожної сторони. Якщо такий обов`язок не дотримується одним із суб`єктів, власники та землекористувачі суміжних (сусідніх) земельних ділянок мають право вимагати припинення відповідної діяльності (ст. 104 ЗК України). Тобто право добросусідства встановлює обмеження прав на землю. З матеріалів справи вбачається, що позивачами протягом тривалого часу здійснюються дії, спрямовані на захист своїх порушених прав щодо усунення будь-яких перешкод у володінні, користуванні і розпорядженні належними їм на праві власності земельними ділянками та житловим будинком, а саме щодо встановленого відповідачем металевого паркану. Позивачі неодноразово зверталися до щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та порушення правил добросусідства, що підтверджується копіями відповідних заяв та копіями відповідей уповноважених осіб на дані звернення. Як вбачається з відповіді Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва від 09.08.2018 року Департамент не видавав та не реєстрував документів дозвільного та декларативного характеру, які б надавали право на виконання підготовчих та будівельних робіт на [ADDRESS]. Крім того проведення позапланової перевірки за вказаною адресою не відбулась, у зв`язку з відсутністю суб`єкта містобудування або уповноваженої ним особи. На визначену дату [PERSON] для надання документів не з`явився, документів не надав. Як вбачається з відповіді Головного Управління Держгеокадастру у м. Києві від 18.09.2018 року проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок за адресами: [ADDRESS] погоджено Головним Управлінням Держгеокадастру у м. Києві. Проек землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] до Головного Управління Держгеокадастру у м. Києві на погодження не надходив. Факт встановлення та існування на даний час згаданого об`єкту (споруди) за адресою: [ADDRESS] сторонами не заперечується. Однак, не зважаючи на зазначене, [PERSON] на зауваження органів місцевого самоврядування, обов`язкові для виконання приписи та звернення самих позивачів не реагує. Відповідно до п.г) ч.1 ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч.1, 2 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п.б), д) ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ст.319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до об`єктів благоустрою належать, зокрема, території загального користування. У відповідності до вимог ст.ст.16, 17 даного Закону громадяни повинні дотримуватися правил благоустрою та не порушувати права та законні інтереси інших суб`єктів благоустрою. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.33 Постанови № 5 від 30.03.2012року із відповідними змінами «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Влаштування проїздів як об`єкту вулично-дорожньої і транспортної мережі населеного пункту потребує виконання геологічних та геодезичних вишукувань територій, здійснення відповідних розрахунків та проектування, в тому числі водовідвідних систем і споруд, проведення експертиз містобудівної документації та проектів, вирішення питань фінансування тощо. Можливість влаштування проїздів у населених пунктах, як одного з напрямків містобудівної діяльності, здійснюється в рамках комплексного розвитку території, який забезпечує нормальне функціонування відповідних земельних ділянок та прилеглих територій, умови проживання населення і охорону довкілля. Планування територій, в тому числі реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури тощо здійснюється на загальнодержавному, регіональному та місцевому рівнях відповідними органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Таким чином, з матеріалів справи у їх сукупності слідує, що своїми діями відповідач створює перешкоди у користуванні позивачами майном, яке їм належить на праві власності шляхом обмеження користуваня вулицею, проїздом загального користування, чим порушуються їх законні права. Суд вважає, що позивачі протягом судового розгляду надали належні та допустимі докази щодо вказаних позовних вимог до [PERSON] , і обставин, на які вони посилаються. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може гуртуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що зведена відповідачем огорожа (паркан) за адресою: [ADDRESS] обмежує позивачів в праві вільного доступу до їх земельних ділянок та житлового будинку, а також безперешкодного користування ділянкою вулиці, оскільки встановлений на такій ділянці загального користування паркан ускладнює прохід (проїзд) до об`єктів нерухомості позивачів. Судовим розглядом встановлено, що факти, викладені позивачами в позовній заяві, в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими та іншими доказами, з досліджених судом матеріалів вбачається, що спорудженей відповідачем металевий паркан на проїзді вулиць дійсно перешкоджає позивачам у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїм майном, та ці права підлягають захисту в судовому порядку з метою невчинення в подальшому перешкод у користуванні та розпорядженні майном та дотримання правил добросусідства. На підставі вищевикладеного, з огляду на фактичні обставини справи та норми закону, якими вони врегульовані, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, і необхідність відновлення порушених прав позивачів шляхом зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні вулицею та проїздом загального користування шляхом демонтажу вказаного металевого паркану. Питання про розподіл судових витрат позивачами не порушувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved