Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], 16.11.1991 року, у Палаці урочистих подій, зареєстрували шлюб, актовий запис № 2274. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що вони мають різні погляди на сімейне життя, спільно не проживають з 2009 року, не спілкуються, та позивач створив нову сім'ю. Посилаючись на викладене, позивач просив суд розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явилися, позивач до судового засідання надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, справу розглянути заочно, відповідач, про час, дату та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд ухвалив розглядати справу заочно. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Як випливає з матеріалів справи, 16.11.1991 року, [PERSON] та [PERSON], у Палаці урочистих подій Виконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстрували шлюб, актовий запис № 2274. Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 16.11.1991 року). [PERSON], [INFO], є інвалідом другої групи (пенсійне посвідчення № [NUMBER]) Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 13.10.1993 року). [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що вони мають різні погляди на сімейне життя, спільно не проживають з 2009 року, не спілкуються, позивач створив нову сім'ю та у нього народився син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. ст. 104-105, 110 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. За таких обставинах, суд дійшов висновку, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше подружнє життя та збереження сім'ї стало неможливим із-за несумісності характерів та різних поглядів на подружнє життя, тому шлюб, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст. 105, 110, 112-113 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3-4, 6-8, 10, 15-16, 58, 60, 79, 88, 109, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved