Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» на свою користь страхове відшкодування в розмірі 47000,00 грн., пеню в розмірі 14790,45 грн., збитки від інфляції в сумі 3613,90 грн., три відсотки річних в сумі 1120,27 грн., відшкодувати моральну шкоди в розмірі 10000,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 744,58 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Під час розгляду справи, 01 листопада 2016 року судом постановлена ухвала про залучення до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON]. (а.с.50-51) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що 14 березня 2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шевроле Авто», державний номер [NUMBER], який належить позивачу. На підставі постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 07 липня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Оскільки, згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0514879 цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Нова», позивач звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, при цьому страховик, після ознайомлення з поданими документами, повідомив про те, що документи оформлені належним чином та у відповідності до вимог законодавства, зауважень щодо оформлення документів не висловив, прийняв рішення про виплату страхового відшкодування, в межах ліміту відповідальності страховика 50000,00 грн., та добровільно виплатив позивачу 3000,00 грн., однак в повному обсязі страхове відшкодування до цього часу страховиком не виплачено, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду з вимогою стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 47000,00 грн., пеню в розмірі 14790,45 грн., яка нарахована відповідно до п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», збитки від інфляції в сумі 3613,90 грн. та три відсотки річних в сумі 1120,27 грн., за прострочення виконання грошового зобов'язання на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, та вимагати відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., що є предметом позовних вимог. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, які надавались позивачем в судовому засіданні. Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, у відповід\-ності до пунктів 1, 3 ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявнос\-ті вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у від\-повідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що на підставі постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 07 липня 2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП - закрити у зв'язку з закінченням строків накладання адміністративного стягнення. (а.с.31) Як встановлено у мотивувальній частині постанови суду: «[PERSON] 14.03.2015 року о 12-30 год., керуючи автомобілем «Опель Вектра» д/н [NUMBER], в м. Києві по вул.. Жмаченка, не врахував дорожню обстановку та швидкість руху, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду (бордюрний камінь), внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Шевроле» д/н [NUMBER], «Форд» д/н [NUMBER] та електроопору, що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдало матеріальних збитків». Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова-відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За нормою ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як убачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Нова» згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0514879, зі строком дії з 30 жовтня 2014 року до 29 жовтня 2015 року, за умовами договору забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Опель Вектра», державний реєстраційний номер [NUMBER]. 23 липня 2015 року [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» з заявою про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, який мав місце 14 березня 2015 року за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Опель Вектра», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував водій [PERSON] (а.с.30) Як передбачено у ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. У відповідності до положень цього Закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об'єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід'ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об'єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності. Згідно ст. 9 цього ж Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції країни та Фондом державного майна України № 1074/8395 від 24.11.2003 року. Отже, єдиним законним доказом вартості нанесеного матеріального збитку - є відповідний експертний висновок суб'єкта оціночної діяльності. 30 березня 2015 року Суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа [PERSON], на підставі заяви [PERSON], склав Звіт №1889 з оцінки транспортного засобу, яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту складає 82136,70 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок пошкодження при ДТП складає 57330,62 грн. (а.с.14-28) Відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Відповідно до п. 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. За змістом положень п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] правомірно пред'явлено вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про виплату страхового відшкодування в розмірі 46500,00 грн., в межах ліміту відповідальності страховика, визначений згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0514879, за мінусом франшизи 500,00 грн., при цьому суд враховує, що за відсутності страхового акту, який не надано відповідачем під час розгляду справи, оскільки відповідач не скористався процесуальним правом надати докази на підтвердження чи спростування заявлених позовних вимог, в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про перерахування Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» на рахунок [PERSON], в рахунок виплати страхового відшкодування, 3000,00 грн., що свідчить про прийняте страховиком рішення про визнання страхового випадку та правомірність вимоги [PERSON], як потерпілої особи, на отримання страхового відшкодування. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, з наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). ( п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») Відповідно дол. ст.992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальнику або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Як передбачено п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Виходячи з вищенаведених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] підставно пред'явлені вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про стягнення пені, з урахування положень п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідач, прийнявши рішення про виплату страхового відшкодування, в межах визначеного законодавством строку не виплатив угоджену суму страхового відшивання. При визначенні розміру пені, яка підлягає до стягнення з відповідача, суд враховує наступне, що позивачем при проведенні розрахунку пені вірно визначено період до нарахування, який має починатись з 15 листопада 2015 року (кінцева дата виплати страхового відшкодування, з урахуванням п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») по 30 серпня 2016 року (дата звернення позивача з позовом до суду), однак позивачем безпідставно взято за основу суму для проведення розрахунку невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 47000,00 грн., тобто не виключено із загальної суми страхового відшивання франшизу в сумі 500,00 грн., тому в цій частині позовні вимоги підлягають корегуванню в сторону зменшення суми позовних вимог, та з уражанням розміру облікової ставки НБУ, яка діяла в цей період, присуджує до сплати позивачу на користь позивача пені в загальному розмірі 14626,47 грн. Виходячи з положень частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України, обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК). Отже, договір про надання послуг (зокрема, страхових) є складним зобов'язанням, що органічно поєднує між собою: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Проаналізувавши норми статей 524, 533-535, 625 ЦК, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошове зобов'язання - це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до останнього виду грошових зобов'язань належить укладений сторонами договір про надання послуг, оскільки ним установлена ціна договору - страхова сума. Крім того, слід зазначити, що ст. 625 розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов'язання» кн. 5 ЦК, а тому її дія поширюється на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу таких правовідносин сторін, як грошові зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Виходячи з аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, внаслідок несвоєчасної виплати страхового відшкодування, що передбачено ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, однак при визначенні загальної суми до стягнення в цій частині, суд враховує, що загальний розмір невиплаченої суми страхового відшкодування складає 46500,00 грн., у зв'язку з чим визначена позивачем сума заявлених позовних вимог в цій частині підлягає корегуванню в сторону зменшення, та присуджує стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних в розмірі 1105,00 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3425,23 грн., за прострочення виконання грошового зобов'язання, які розраховані позивачем за період з 15 листопада 2015 року по 30 серпня 2016 року. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до пункту першого частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статі 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Різницю між сумою відшкодування визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3,4 частини другої ст. 23 Цивільного кодексу України, то таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині відшкодування за рахунок Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» моральної шкоди, яка визначена позивачем в розмірі 10000,00 грн., оскільки заявлені вимоги в цій частині необґрунтовані та не підтверджуються належними та допустимими доказами, які мають підтвердити заподіяння позивачу моральної шкоди, також відсутні відомості, що позивачу відмовлено у виплаті моральної шкоди страховиком у порядку, передбаченому статтею 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. ( ст. 16 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», третя особа [PERSON] про виплату страхового відшкодування, стягнення пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 46500,00 грн., пеню в розмірі 14626,47 грн., інфляційні втрати в розмірі 3425,23 грн. та три відсотки річних в розмірі 1105,00 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, в іншій часині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Пунктом 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Відшкодування витрат на правову допомогу здійснюється судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. В межах даного спору інтереси позивача представляв представник позивача - адвокат [PERSON], на підтвердження повноважень представника до справи долучено Договір №14-04/15 про надання адвокатом правової допомоги від 14 квітня 2015 року, розрахунок суми гонорару за надану адвокатом правову допомогу на загальну суму 5000,00 грн., який сплачена позивачем згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №14-04/15 від 05 вересня 2016 року, що дає підстави суду при вирішення питання розподілу судових витрат присудити до стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, в межах суми позовних вимог майнового характеру, які підлягають задоволенню, вирішує питання розподілу судових витрат шляхом присудження до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» на користь [PERSON] судового збору в розмірі 656, 57 грн., який сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документа. Враховуючи наведене та

Outcome: partial