Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просила визнати договір дарування квартири, укладений 29.04.2010 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] удаваним, вчиненим для приховання іншого договору купівлі - продажу квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та встановити, що відносини сторін регулюються правилами щодо правочину купівлі-продажу, який сторони насправді вчинили. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що вона та відповідач [PERSON] 12 березня 2010 року уклали шлюб, про що Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Від даного шлюбу у позивачки та відповідача народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Позивачка також вказує, що 20 квітня 2010 року подружжям спільно було придбане трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. За твердженням [PERSON] вона вважала, що вказана квартира була придбана за договором купівлі-продажу та є спільним сумісним майном подружжя, однак від [PERSON] в червні 2013 року позивачка дізналась, що квартира була оформлена за договором дарування, хоча за її придбання було сплачено попереднім власникам - відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 87 000 доларів США. [PERSON] наполягає на тому, що вказаний договір дарування є удаваним, оскільки сторонами насправді було вчинено саме договір купівлі-продажу, а спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Викладені обставини зумовили звернення [PERSON] до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник у судове засідання з'явилися, позов не визнали, вказували на те, що сторони договору вчинили правочин саме щодо дарування спірної квартири, посилалися на сплив строку позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] про час та місце судового засідання неодноразово повідомлялися належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адреси їх місця реєстрації, визначені судом на підставі довідок з адресно -довідкового бюро ГУМВС України в Одеській області (а.с. 25, 26, 28), однак у жодне судове засідання не з'явилися, про поважність причин відсутності не повідомили, заперечень на позовну заяву не надали. При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Приймаючи до уваги, що відповідачка [PERSON] своєчасно отримала судову повістку (а.с. 96), а всі інші судові відправлення від [PERSON], [PERSON], [PERSON] були повернуті поштою із відмітками «за відмовою адресата від одержання», «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 82-87, 99-100, 112-114, 120, 122, 123), суд вважав за можливе розглядати справу без участі цих відповідачів за наявними в ній матеріалами з огляду на сплив граничного строку розгляду справи. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника, відповідача [PERSON] та його представника, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні [PERSON] та відповідач [PERSON] 12 березня 2010 року уклали шлюб, про що Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 4). Від даного шлюбу у позивачки та відповідача народилася дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 52). 29 квітня 2010 року відповідачі уклали договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняв у дар трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36). 19.10.2010 року [PERSON] зареєстрував право власності на вказану квартиру у КП «ОМБТІ та РОН» (а.с. 37). В силу приписів ст. 60 ЦПК України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати докази, а суду встановити, що усі сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Закон визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жоден доказ не має наперед встановленого значення. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказуючи, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] уклали з [PERSON] договір дарування, який фактично є договором купівлі-продажу, позивачка в порушення вимог вищевказаних статей ЦПК України належними засобами доказування не довела свої твердження, не надала суду жодного доказу на підтвердження своїх вимог, що виключає можливість задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку із відмовою в позові судові витрати [PERSON] не відшкодовуються.

Outcome: dismissed