Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

[PERSON], як представник Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» (далі ПрАТ «Київобленерго», позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON], (далі - [PERSON], відповідач), в якому просила стягнути з останньої на користь ПрАТ «Київобленерго» заборгованість за спожиту електричну енергію у сумі 1650,21 грн., та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позову посилалася на те, що 18.02.2000 року з [PERSON], було укладено Договір про користування електроенергією №58/39 за адресою: [ADDRESS] На даний час власником будинку за вказаною вище адресою є [PERSON] Як вбачається з показників лічильника СОЕ-5028 №05165766 за особовим рахунком [NUMBER], боржника станом на 01.04.2018 року спожито електричної енергії у розмірі 10470 кВт.год., таким чином заборгованість боржника за спожиту електричну енергію на підставі укладеного договору становить 1650,21 грн. Ухвалою суду від 24.05.2018 року позовну заяву ПАТ «Київобленерго» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали суду від 24.05.2018 року та позовну заяву з додатками відповідач отримала 13.06.2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №0800100838628 - 0800100834606. У строк, встановлений судом, відзив на позов відповідач не подала. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач, ПрАТ «Київобленерго» є суб'єктом господарювання, що отримав ліцензію НКРЕ серії АГ №578471 від 11.07.2011р. на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та Ліцензію НКРЕ АГ №578470 від 11.07.2011р. на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами на території Київської області (відповідно до статті 11, 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» установчі документи Товариства оприлюднені на порталі електронних сервісів: https://kap.minjust.gov.ua/). Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальником регулюються Законом України «Про електроенергетику» від 16.10.1997 року № 575/97-ВР, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», від 24.06.2004 №1875-IV, Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357 (далі - ПКЕЕН) та ін. Так, 18.02.2000 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір про користування електроенергією №58/39 за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9). За вказаним договором позивач взяв на себе зобов'язання постачати споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до встановленої потужності 1 кВт, а споживач зобов'язався своєчасно сплачувати спожиту електричну енергію. 05.03.2018 року [PERSON] звернулась до позивача з заявою про розірвання Договору про користування електроенергією, оскільки будинок за адресою: [ADDRESS], нею було відчужено громадянці [PERSON] (а.с.10). Так, згідно договору обміну, посвідченого 19.03.2002 року приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №368, [PERSON] передала [PERSON] належну їй на праві власності частину житлового будинку (квартиру [ADDRESS]) з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в селищі [ADDRESS], в порядку обміну на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку розміром 0,180 га в селищі [ADDRESS] належні [PERSON] (а.с.11-13). Як вказав позивач у позові, згідно показників лічильника СОЕ-5028 №05165766 за особовим рахунком [NUMBER], боржника станом на 01.04.2018 року спожито електричної енергії у розмірі 10470 кВт.год., таким чином заборгованість боржника за спожиту електричну енергію становить 1650,21 грн. Між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються вимогами п. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яким передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Крім того, обов'язком сплатити надані й спожиті послуги випливає також з положення ч. 1 ст. 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов'язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Статтею 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачені обов'язки та відповідальність споживачів енергії, зокрема: додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії згідно із законодавством України. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так на підтвердження заборгованості відповідача за спожиту електричну енергію у розмірі 1650,21 грн., позивачем було надано Виписку з особового рахунку споживача [NUMBER], відкритого 01.01.2000 року ще на ім'я [PERSON] та Рахунок за електроенергію [NUMBER] за березень 2018 року на зазначену суму (а.с. 14-15, 16). Тож, оцінюючи надані позивачем докази, кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] згідно договору обміну є власником частини житлового будинку [ADDRESS], а саме квартири [ADDRESS], тоді як борг за спожиту електроенергію, як вбачається з наданих позивачем Виписки з особового рахунку споживача [NUMBER], та Рахунку за електроенергію [NUMBER] за березень 2018 року, виник за адресою: [ADDRESS], а не по квартирі [ADDRESS]. Таким чином, позивач не довів належними доказами ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак уразі відмови в задоволенні позову відшкодуванню не підлягає. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed