Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на 90/100 однокімнатної квартири [ADDRESS]. Відповідач, який з'явився у одне із судових засідань, позов визнав в частині визнання за позивачем права власності на 74/100 квартири. Подав суду заперечення із зазначенням підстав запропонованого ним поділу. Однак, неявка відповідача у судове засідання, в якому проводився розгляд справи, з огляду на відсутність заперечень інших осіб, що були присутні у судовому засіданні, змусила суд сприяти забезпеченню права відповідача на справедливий суд шляхом проведення заочного розгляду справи. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що запропонований позивачем поділ спільного майна подружжя якнайкраще забезпечить інтереси дітей, які проживають з матір'ю. Вказав, що прав третіх осіб на квартиру немає. Просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, а також про належну обґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. Обставина набуття квартири у спільну власність подружжя визнана сторонами. Відповідно до п. 22 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 р. Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи відсутність можливості призначення експертизи для визначення вартості нерухомого майна, у зв'язку з відсутністю заяви про її призначення від осіб, які взяли участь у справі, суд вважає, що це майно між сторонами слід розділити з врахуванням пропозицій самих сторін. В даному випадку суд вбачає підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі рухомого майна, оскільки у батька наявний обов'язок утримувати дітей, а позивач та діти не позбавлені права на таке утримання. Згідно положень статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Суд вважає, що подружжя має право на поділ майна. Необхідність захисту такого права подружжя обумовлена законодавством. При цьому, інтереси третіх осіб на це майно не можуть бути порушені, оскільки до позивача переходять всі зобов'язання щодо виділеної їй частки майна за укладеними відповідачем договорами щодо спірної квартири. Суд вважає, що при поділі квартири слід застосувати положення ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України та задовольнити позовні вимоги матері, з якою проживають діти, повністю, оскільки проживання дитини разом з матір'ю є доцільним. Таким чином, квартиру [ADDRESS], слід розділити між подружжям, відступивши від рівності часток згідно вимоги позивача, передавши у власність [PERSON] 90/100 квартири [ADDRESS], а [PERSON] передати у власність 10/100 квартири [ADDRESS], оскільки квартира є однокімнатною і неподільною, таке відступлення сприятиме інтересам матері і дітей, однак не позбавляє відповідача при цьому можливості проживати у квартирі та спілкуватися з сім'єю. З відповідача на користь позивача також слід стягнути сплачений позивачем судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст. 8, 24, 55, 124 Конституції України, ч. 2 ст. 15, 372 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ст. 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved