Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

[PERSON] просить суд визнати за нею за набувальною давністю право власності на квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказана квартиру, яка знаходиться в реконструйованому гуртожитку, була надана їй для проживання на підставі спільного рішення профкому і адміністрації Дніпропетровського ПТУ № 1 від 10 березня 1998 року і з цього часу вона проживає в цій квартирі. Ордер на заселення їй на підставі відповідного судового рішення було видано лише в жовтні 2012 року. Позивачка вважає, що оскільки вона більш ніж 16 років відкрито і безперервно володіє зазначеним нерухомим майном, то на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України набула право власності на це майно. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідачі Професійно-технічне училище № 2 м. Дніпропетровськ та Департамент освіти та науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання представників не направили, про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою суду від 14 травня 2015 року до участі у розгляді справи у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, залучена Верховна Рада України. Остання була належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи та до суду представника не направила. Надала суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності свого представника. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності відповідачів та третьої особи на підставі ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (справа № 401/10463/12) від 23 січня 2013 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради та Дніпропетровського професійно-технічного училища № 2 про зобов'язання вчинення дій, яке набрало законної сили 05 лютого 2013 року (а.с. 19-21), встановлено, що відповідно до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 21 серпня 1997 року «Про зміну правового режиму гуртожитку ПТУ-2 по [ADDRESS]» був змінений правовий режим гуртожитку ПТУ № 2 та гуртожиток було введено до складу житлового фонду для постійного проживання працівників ПТУ № 2 та управління освіти. Було ухвалено також після реконструкції гуртожитку під житло керівництву управління освіти провести заселення квартир згідно з чинним законодавством України; виконком Амур-Нижньодніпровської ради було зобов'язано видати ордери для постійного проживання сімей працівників ПТУ № 2 та управління освіти. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартири [NUMBER] в житловому будинку (літ. А-9), який розташований у [ADDRESS], зазначені квартири зареєстровані Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації на праві державної власності за державою в особі Верховної Ради України. Згідно із списком, направленим Управлінням освіти Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 20 липня 1998 року голові Амур-Нижньодніпровського райвиконкому м. Дніпропетровська, [PERSON] підлягала поселенню в квартирах по [ADDRESS], які отримало управління після реконструкції гуртожитку ПТУ № 2 згідно договору з МП «Секор», також було висловлено прохання виписати ордери на поселення згідно чинного законодавства ([PERSON] відповідно до рішення від 20 жовтня 1995 року № 507/1 перебувала на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, за місцем реєстрації у виконкомі Амур-Нижньодніпровської районної у місті ради складом сім'ї 3особи: сама [PERSON], та її дві доньки - [PERSON] та [PERSON]). Зазначеним рішенням суду зобов'язано Амур-Нижньодніпровську районну у м. Дніпропетровську раду видати [PERSON] ордер на квартиру [ADDRESS] на склад сім'ї з трьох осіб. До позову додані копія рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської у м. Дніпропетровську ради № 104/5 від 19 квітня 2013 року про видачу ордеру на вказану квартиру позивачці на склад сім'ї з трьох осіб (а.с. 7), а також додано копію самого ордеру (а.с. 6), виданого 24 квітня 2013 року. З копії листа Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 09 жовтня 2014 року (а.с. 27) вбачається, що позивачці відмовлено у приватизації вказаної квартири, оскільки остання не належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, а зареєстрована на праві державної власності за Державою в особі Верховної Ради України. Суд виходить з того, що позивачка просить суд визнати право власності на квартиру з єдиної підстави - за набувальною давністю. Правовідносини щодо набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю врегульовані статтею 344 ЦК України, за частиною першої якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Суд враховує роз'яснення, викладені у п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», за якими відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що ані Професійно-технічне училище № 2 м. Дніпропетровськ, ані Департамент освіти та науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації не є попередніми власниками майна, отже не є належними відповідачами по цій цивільній справі. Позивачка, не дивлячись на роз'яснення судом положень ЦПК України щодо меж судового розгляду, можливості залучення власника майна за її заявою у якості належного відповідача чи співвідповідача, а також наслідків не вчинення такої процесуальної дії, своїми процесуальними правами розпорядилася на власний розсуд та категорично відмовилася від залучення попереднього власника квартири до участі у розгляді справи у якості належного відповідача чи співвідповідача. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог, в тих межах, в яких вони сформульовані позивачкою, слід відмовити в повному обсязі, що не є перешкодою для повторного звернення позивачки з такими самими вимогами, але до належного відповідача. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, згідно вимог ст. 88 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed