Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) в серпні 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі Відповідач) про відшкодування збитків та упущеної вигоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є сусідом і проживає на одній вулиці в с. Олександрівка, Олександрійського району, Кіровоградської області. Відповідач в своєму домоволодінні тримає пасіку, яка знаходиться на відстані близько 150 метрів від його домоволодіння. 31 липня 2015 року сусіди повідомили йому, що його бичка, який випасався на пасовищі, покусали бджоли. Від сусідів він дізнався, що з пасіки [PERSON] вилетів рій бджіл та напав на бичка, а працівник, який в той день працював у відповідача та був у спецодязі, допомагав струшувати бджіл з бичка. Стверджує, що в ніч на 03 серпня 2015 року стан бичка погіршився та він загинув від алергічної реакції, якого було утилізовано, оскільки мясо тварини не було використано. Просить суд прийняти рішення, за яким стягнути з відповідача реальні збитки внаслідок смерті бичка (був вагою 350 кг по ціні 25 грн. за 1 кг ваги), якого покусали бджоли та він загинув внаслідок інтоксикації, а також упущену вигоду в розмірі 3 750 грн. та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник на своїх вимогах наполягають, посилаючись на викладені обставини та просять суд прийняти до уваги, що між ними давно почалися сварки та непорозуміння через утримання пасіки в домоволодінні В суді інтереси позивача по довіреності представляв адвокат [PERSON] Відповідач заявлений позов визнає частково, в тій частині що бичок був покусаний бджолами та здох, заперечує, що бичка покусали саме його бджоли та пояснив суду, що дійсно того дня вони качали мед, від цього бджола не буває агресивною. Заперечує, що із його пасіки вилетів рій, то були льотні бджоли, але не його бджоли, оскільки бджоли можуть літати в радіусі до 5 км. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, згідно ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст.4-11,15, 16, 22, 316, 386, 391, 1166, 1192, 1193 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст..ст.386,391 ЦК України власник може передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За загальним правилом відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. При вирішенні питання про відшкодування шкоди підлягають зясуванню такі питання: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням заподіювача вини та вини останнього в заподіянні шкоди. Відповідно до вимог ст.ст. 1192, 1193 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом враховується вина потерпілого та матеріальне становище фізичної особи, яка завдала шкоди. Судом встановлено, що сторони є сусідами, проживають довгий час по вул. Зелена в с. Олександрівка, Олександрійського району, Кіровоградської області. 31 липня 2015 року на пасовищі поблизу домоволодінь сторін в день бичка позивача, який був вагою 350 кг., покусали бджоли, який загинув внаслідок алергічної реакції, що підтверджується довідкою ветеринарного лікаря. Судом враховано, що між позивачем та відповідачем останнім часом склались вкрай неприязні стосунки. Допитані в судовому засіданні свідки показали: [PERSON], яка показала, що [PERSON] в своєму домоволодінні тримає грузинські бджоли, які раніше загризли її собаку; [PERSON], який показав, що влітку він чув крики у дворі [PERSON], а згодом бачив, як дружині позивача викликали швидку допомогу; [PERSON], яка показала, що того дня вона чула крики та бачила [PERSON], яка разом із працівником насилу відвязали бичка, який на третій день пропав; Суд приймає до уваги показання свідка [PERSON], яка показала суду, що 31 липня 2015 року, після дощу було сонце, в обід вона їхала на роботу та побачила, що бичок позивача був обліплений бджолами, вона хотіла його відвязати, однак бджоли почали її кусати, тому вона побігла до подвіря [PERSON], вийшов працівник, який був у захисному костюмі та одвязав бичка, який бутів та відвів його в сторону, а вона зателефонувала ветлікарю. Свідок стверджує, що вона не бачила рій бджіл, однак вона бачила, що бджоли летіли з пасіки [PERSON] Судом також враховано показання свідка [PERSON], який працює ветеринарним лікарем щодо того, що він приходив на виклики до бичка, якого 31 липня 2015 року покусали бджоли та приймає до уваги його показання, що бичок загинув саме від множинних укусів бджіл, внаслідок чого наступила інтоксикація, тобто від алергічної реакції, про що він видав довідки що м'ясо не рекомендовано вживати в їжу, а рекомендовано його утилізувати. Він не був присутній при утилізації. Посилаючись на показання свідка [PERSON], суд дійшов висновку, що саме бджоли відповідача покусали бичка. Виходячи із середньої вартості 1 кг. великої рогатої худоби по ціні 25 грн. за 1 кг ваги, згідно довідки Управління агропромислового розвитку Олександрійської райдержадміністрації від 11 серпня 2015 року №19-545, позивачем визначена реальна вартість збитків, що завдані внаслідок загибелі бичка в сумі 8 750 грн. (25 грн.х350 кг). Упущену вигоду позивач визначив в сумі 3 750 грн. (25 грн. х150 кг.) . За викладених обставин, суд вважає, що відповідач має відшкодувати позивачу реальні збитки від загибелі бичка Барона, який був вагою 350 кг в сумі 8 750 грн. Позицію відповідача, який визнає що бичка дійсно покусали бджоли, але не його, суд не приймає до уваги, оскільки ним суду не було заявлено чиї то могли бути бджоли, або чиї пасіки були розташовані поруч до суду ним не надані, а тому суд розцінює цю позицію як спосіб ухилитись від відповідальності. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності своїх вимог, а також

Outcome: partial