Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

[PERSON]І.(далі за текстом-позивач) звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі за текстом-відповідач), в якому після уточнення просить стягнути з відповідача борг за договором позики від 10.10.2013 року в сумі 20000,00 грн., за договором позики від 18.04.2015 року в сумі 3700 доларів США за офіційним курсом, що діє на момент винесення рішення та за договором позики від 11.11.2013 року в сумі 39000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 10 жовтня 2013 року між сторонами укладено договір, позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 20\~000,00 грн., про що складено відповідну розписку. 18 квітня 2015 року відповідачем складено розписку про отримання від позивача 3700,00 доларів США. 11.11.2013 року відповідачем складено розписку про отримання від позивача 39000,00 грн. Відповідно до умов договорів позики повернення боргу повинно відбутись за першою вимогою позивача. Однак за вимогою позивача від 09.04.2016 року та 27.04.2015 року відповідач гроші не повернув, тому [PERSON] була змушена звернутись до суду. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідачів на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до приписів ч. 5 ст. ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] 10.10.2013 року укладено договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти на суму 20\~000,00 грн. Згідно умов розписки від 10.10.2013 року [PERSON] зобов'язався повернути борг за першою вимогою [PERSON] 18.04.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти на суму 3700,00 доларів США. Згідно умов розписки від 18.04.2015 року [PERSON] зобов'язався повернути борг за першою вимогою [PERSON] Як вбачається із матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] 11.11.2013 року укладено договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти на суму 39\~000,00 грн. Згідно умов розписки від 11.11.2013 року [PERSON] зобов'язався повернути борг за першою вимогою [PERSON] Позивач зверталась до відповідача 09.04.2016 року та 27.04.2015 року з вимогою повернути їй суму заборгованості за вищевказаними договорами, проте грошові кошти на даний час повернуті не були. Згідно\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно\~зі ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував, у визначені сторонами строки погашення заборгованості не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалась заборгованість у розмірі 20000,00 грн., 3700,00 доларів США та 39000,00 грн. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм, матеріалів справи та враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу на суму 20000,00 грн. та 3700,00 доларів США та 39000,00 грн. Крім того суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Станом на 19.09.2015 року Національний банк України встановив такі курси валют 2590.1081 грн. за $100; 2907.6554 грн. за 100 євро; Таким чином з відповдіча на користь позивача підлягає стягненню борг 95834 грн. що є еквівалентом 3700,00 доларів США (3700,00 х 2590.1081) Питання про стягнення витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved