Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2020 року звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із зазначеною позовною заявою про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що за інформацією наданою відповідачем, 19.08.2010 року. до відповідача надійшов виконавчий документ - виконавчий лист від 20.03.2009 №2-816, Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, який був виданий на виконання рішення суду. Постановою державного виконавця накладено арешт на частину квартири [ADDRESS] . Разом з тим, відповідачем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Таким чином, виконавче провадження № 20925045, за яким виносилася постанова про накладання арешту на майно позивача, було завершено ще 16 вересня 2010 року. При цьому, арешт накладений постановою державного виконавця, не скасовано. Згідно відповіді начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі від 07.09.2020 № 31263, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №9/34 від 20.10.2020 державним реєстратором зареєстрованого обтяження про арешт нерухомого майна №10394468.За наявним номером внесеного обтяження неможливо встановити за яким саме виконавчим провадженням реєструвалось дане обтяження. Надати більш детальну інформацію за виконавчим провадженням неможливо, оскільки строк зберігання завершених виконавчих проваджень,переданих на зберігання,становить 3 (три) роки. 24.09.2020 р. Тому, у державного виконавця Індустріального ВДВС у м.Дніпрі відсутні підстави для зняття арешту з майна та припинення обтяження. Додатково до відповіді, позивач отримав інформаційну довідку № 225438233, у якій містяться відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер:10394468, яке зареєстровано 20.10.2010 р. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, від 22.10.2010 року, 09:29:41 Індустріального ВДВС ДМУЮ, об`єктом обтяження є невизначене майно, нерухоме майно власника - [PERSON] . Враховуючи наведене, позивач просить: зняти арешт з нерухомого майна - частину квартири [ADDRESS] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.10.2010 р., ВП № 20925045, Індустріального Від ділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції державний виконавець Єлісєєва Р.С., реєстраційний номер обтяження: 10394468, що було зареєстроване 22.10.2010 р. 0929:41 на нерухоме майно [PERSON] ; зобов`язати Індустріальний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) скасувати запис - тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: №10394468, 22.10.2010 0929:41 за № 10394468, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.10.2010 р., ВП № 20925045, Індустріального ВДВС ДМУЮ, державний виконавець Єлісєєва Р.С., на нерухоме майно [PERSON] . Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 01 грудня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, натомість подав заяву про розгляд справи 21.12.2020 року без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні визнала позовні вимоги в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Суд, заслухавши думку представника відповідача, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20.03.2009 року Індустріальним районний судом, видано виконавчий лист № 2-817 про стягнення з [PERSON] на користь держави, витрати у розмірі 51,00 гривень. Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 19.08.2010 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-817. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.10.2010 року, Індустріальним відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, накладено арешт на частину квартири, за адресою: [ADDRESS] , що на праві власності належить [PERSON] , [INFO] . Постановою державного виконавця від 16.09.2010 року виконавчий документ № 2-817 виданий 20.03.2009 року Індустріальний районним судом м. Дніпропетровська повернуто стягувачу. Згідно з листом начальника Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі від 07.09.2020 року № 31263, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №9/34 від 20.10.2020 державним реєстратором зареєстрованого обтяження про арешт нерухомого майна №10394468. За наявним номером внесеного обтяження неможливо встановити за яким саме виконавчим провадженням реєструвалось дане обтяження. Надати більш детальну інформацію за виконавчим провадженням Відповідачем неможливо, оскільки строк зберігання завершених виконавчих проваджень,переданих на зберігання, становить 3 (три) роки. Враховуючи вищевикладене, у державного виконавця Індустріального ВДВС у м. Дніпрі відсутні підстави для зняття арешту з майна та припинення обтяження. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Приписами ч. 1 та п. 3 ч. 2\~ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року\~арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до\~ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999\~у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні положення наведені й в п.3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5. Разом з тим, судом встановлено, що державним виконавцем, під час повернення виконавчого документу, не вирішено питання про зняття арешту з майна боржника [PERSON] . Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст.\~321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та законом. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 16 ЦК України\~встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності. Між тим, статтею 41\~Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Судом враховано, що відповідачем визнано позов, а відповідно до положень ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, оцінюючи всі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємний зв`язок, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved