Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) звернулася до суду з позовом до фізичної особи - [PERSON] (надалі відповідач) про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів за договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 листопада 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір №АА-312\\0511 WK, який досі не виконано. За умовами договору відповідач зобов'язалася протягом 25 днів виконати роботи з виготовлення та встановлення виготовлених ПВХ конструкцій (металопластикові вікна) вартістю 5 059 грн. На неї був покладений обов'язок оплатити та прийняти готові вироби та роботу згідно договору. За умовами договору від 05 листопада 2014 року вартість виробів складає 5 059 грн., загальна площа конструкції складає 4, 358 кв. м., передоплата складала в сумі 5 059 грн., однак до цього часу відповідач не виконала свої обов'язки, оскільки не виготовлені та не встановлені ПВХ конструкцї. Неодноразові звернення до відповідача щодо виконання зобов'язання були безрезультатними. Посилаючись на вимоги ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просить суд стягнути з відповідача сплачені нею кошти, оскільки їй було завдано збитків. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, в заяві до суду представник позивача на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить розглянути справу за його відсутності. Проти заочного розгляду не заперечує, просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. Інтереси позивача в суді представляв адвокат Мунтян В.І. Відповідач в судове засідання двічі не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомила, письмових заяв та клопотань до суду від неї не надійшло. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази, матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. . 3-15, 16, 22, 310,311, 328, 334, 346,509-518,598-601, 610-615, 617,618, 626, 653, 655-664, 673, 675-676, 679 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів». Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання , несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 549, 550 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ст.ст. 4, 8, 10-16 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що держав забезпечує громадянам як споживачам захист їх прав відповідно до їх потреб і гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання. Судом встановлено, 05 листопада 2014 року між сторонами було укладено договір №АА-312\\0511 WK. За умовами договору відповідач зобов'язалася протягом 25 робочих днів виконати роботи з виготовлення та встановлення виготовлених ПВХ конструкцій вартістю 5 059 грн. На позивача був покладений обов'язок оплатити та прийняти готові вироби та роботу згідно договору. За умовами договору від 05 листопада 2014 року вартість виробів складає 5 059 грн., передоплата складала в сумі 5 059 грн., однак до цього часу відповідач не виконав в прийняті обов'язки, оскільки не виготовлені та не встановлені ПВХ конструкцї. Позивач зверталась із заявою до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Кіровоградській області, однак за наявністю цивільно-правового спору їй було рекомендовано звернутись до суду. На час розгляду справи відповідач не виконала в повному обсязі прийняті обов'язки, тобто неодноразові звернення позивача до відповідача щодо виконання зобов'язання були безрезультатними. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності позовних вимог, а також

Outcome: approved