Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

[PERSON] пред`явив у суді позов до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] є дружиною покійного [PERSON] 12.10.1963 року було видано ордер на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , на сім`ю з чотирьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У вищевказаній квартирі зареєстровані наразі 3 особи: син позивача - [PERSON] , а також відповідачі. Відповідачі більше 10 років не проживають у вищевказаній квартирі. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась. До суду позивач звернулась із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 11.03.21 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що відповідно до Ордеру № 107897 від 12.10.1963 року його було виданого щодо користування двокімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS] , на сім`ю з чотирьох осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] . Згідно Свідоцтва про шлюб, позивач була дружиною померлого [PERSON] . [PERSON] є сином позивача та померлого [PERSON] . В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про те, що вони підтверджують факт не проживання відповідачів за спірною адресою більше 10 років. Правовідносини, що виникли регулюються положеннями Цивільного кодексу України та Житлового кодексу Української РСР. Згідно положення ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частина 2 вказаної норми передбачає, що якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання особи має бути зареєстроване у встановленому законодавством порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вбачає за необхідне відмовити у задоволенні позову, так як позивач не є наймачем спірної квартири, а відтак, не наділена правом ставити питання про визнання осіб такими, що втратили право користування нею. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed