Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 23 жовтня 2013 року звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи [PERSON] та [PERSON], про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що житловий будинок літ. А-1 за адресою: [ADDRESS] почали будувати [PERSON], [PERSON] без належного дозволу. В подальшому в 1966 році [PERSON] та його дружина [PERSON] самовільно побудували житловий будинок літ. В-1, житловою площею 23,2 кв.м., загальною площею 29,0 кв.м., сараї літ. К, М, Х, погріб літ. Л, вбиральню літ. Ф, водоколонку № 13. Зазначений житловий будинок та господарські будівлі були прийняті в експлуатацію, однак акт не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Позивачі просили суд визнати за ними в рівних частках право власності на самочинно збудований житловий будинок літ. А-1, житловою площею 29,6 кв.м., загальною площею 83,8 кв.м., житловий будинок літ. В-1, житловою площею 23,2 кв.м., загальною площею 29,0 кв.м., сараї літ. М, Р, х, вбиральню літ. С, Ф, навіс літ. Р1, погреби літ. Л, П, душ літ. Н, споруди № 5, 7-10, 12-18, І, ІІ за адресою: [ADDRESS]. 18 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Дніпропетровської міської ради, [PERSON] та [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що житловий будинок літ. Б-1 за адресою: [ADDRESS] у період з 1936 року почав будувати [PERSON] (дід [PERSON]), з 1946 року - [PERSON] (батько [PERSON].) без належного дозволу. Зазначений житловий будинок та господарські будівлі були прийняті в експлуатацію, однак акт не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Позивач просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок літ. Б-1, загальною площею 59,9 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м. та господарські споруди - літню кухню літ. Г, сараї літ. г, Е, Ж, вбиральню літ. Ц, споруди № 1-4, ІІ за адресою: [ADDRESS]. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, зустрічний позов визнає. Представник третьої особи - позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, зустрічний позов підтримує. Представник Дніпропетровської міської ради надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], зустрічний позов [PERSON] підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що житловий будинок літ. А-1 за адресою: [ADDRESS] почали будувати [PERSON], [PERSON] (дід та баба [PERSON], батьки чоловіка [PERSON] - [PERSON].) без належного дозволу. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1023 кв.м. і складалося з: житлового будинку літ. А-1, житловою площею 29,6 кв.м., загальною площею 83,8 кв.м., а також господарські споруди. В подальшому в 1966 році [PERSON] та його дружина [PERSON] самовільно побудували житловий будинок літ. В-1, житловою площею 23,2 кв.м., загальною площею 29,0 кв.м., сараї літ. К, М, Х, погріб літ. Л, вбиральню літ. Ф, водоколонку № 13. Зазначений житловий будинок та господарські будівлі згідно Акту державної технічної комісії по прийняттю в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд, були прийняті в експлуатацію, що затверджено рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Дніпропетровська за № 363 від 15 квітня 2005 року. Однак дане рішення не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно інформаційної довідки Центру містобудування, архітектури, землеустрою та кадастру Дніпропетровської міської ради № 14233, отриманої у 2012 році, житловим будинкам присвоєна адреса: [ADDRESS]. У відповідності з технічним паспортом, виготовленим станом на 11 жовтня 2013 року, житлові будинки літ. А-1 та літ. В-1 за адресою: [ADDRESS] закінчені будівництвом до 1992 року. Житловий будинок літ. Б-1 за адресою: [ADDRESS] у період з 1936 року почав будувати [PERSON] (дід [PERSON]), з 1946 року - [PERSON] (батько [PERSON]) без належного дозволу. Вищезазначене домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 905 кв.м.і складалося з: житлового будинку літ. Б-1, житловою площею 36,6 кв.м., загальною площею 59,9 кв.м., а також господарських будівель. Зазначений житловий будинок та господарські будівлі згідно Акту державної технічної комісії по прийняттю в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд, були прийняті в експлуатацію. Однак даний акт не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Згідно інформаційної довідки Центру містобудування, архітектури, землеустрою та кадастру Дніпропетровської міської ради № 14233, отриманої у 2012 році, житловим будинкам присвоєна адреса: [ADDRESS] У відповідності з технічним паспортом, виготовленим станом на 11 жовтня 2013 року, житловий будинок Б-1, загальною площею 59,9 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., а також господарські споруди - літня кухня літ. Г, сараї літ. г, Е, Ж, вбиральня літ. Ц, споруди № 1-4, ІІ закінчені будівництвом до 1992 року. Відповідно до висновку щодо можливості оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку по фактичному розміщенню об'єкта самочинного будівництва, Головне архітектурно-планувальне управління міської ради вважає можливим оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку, для чого строком до двох років надає можливість замовникам вирішити питання прийняття в експлуатацію та оформлення правовстановлюючих документів на вказаний об'єкт у встановленому законом порядку, що також підтверджується схемою адресації житлового будинку, узгодженою з ГоловАПУ, схемами графічних і сематичних даних, графічними матеріалами М 1: 500, висновком ГоловАПУ. Згідно до вимог Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва і комунального господарства від 19 березня 2013 року № 95, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2013 року за № 612/23144, яким затверджено порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 2 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. На підставі ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], зустрічні позовні вимоги [PERSON] законні, повністю доведені та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved