Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі Відповідач) третя особа: Івано-Франківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, в якому просив визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 0,1000 га призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована в м. Івано-Франківську, по вул. Левинського, 44, як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON], померлого 11.03.2015 року. Позивачем подано заяву, в якій він просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій вона позовні вимоги визнала повністю. Третьою особою, Івано-Франківською державною нотаріальною конторою, подано заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-НМ №203857, виданого 12.03.2015 року ВДРАЦС реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ, актовий запис 443, 11.03.2015 року помер батько Позивача [PERSON], внаслідок чого відкрилася спадщина на його майно. Позивач являється спадкоємцем першої черги по закону, як син померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а с.6). До кола спадкоємців померлого [PERSON] [PERSON] належить і Відповідач, яка відмовилась від прийняття спадщини, про що подала нотаріусу заяву. 09.12.2015 року Івано-Франківською державною нотаріальною конторою Позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом -на домоволодіння по вул. Левинського, 44 в м. Івано-Франківську, заведено спадкову справу №390/2015, зареєстровано в реєстрі за №1-1357 та внесено відповідні відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. ( а.с.10-11). З матеріалів справи випливає, що спадковим майном померлого [PERSON] є також земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована в м. Івано-Франківську по вул. Левинського 44, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку від 13.02.2008 року серії ЯД №861007, виданого Івано-Франківською Міською радою. Вказана земельна ділянка обслуговує домоволодіння по вул. Левинського 44 в м. Івано-Франківську, на яке Позивачу видано свідоцтво про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 09.12.2015 року Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на вищевказану земельну ділянку з причин відсутності оригінала правовстановлюючого документу-державного акту на земельну ділянку (а.с.15). Враховуючи вищевикладене, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про визнання права власності на спадкове майно. Статтею 328 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною 1 статті 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (частина 2 статті 373 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 статті 1268 визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 09 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000 га, що розташована в м. Івано-Франківську, по вул. Левинського, 44, що належала [PERSON], який помер 11.03.2015 року. Постановою державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 грудня 2015 року державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться в м. Івано-Франківську, вул. Левинського, 44 у звязку з тим, що Позивачем не надано оригінала правовстановлюючого документу з реєстрацією у відповідних органах державної влади про належність земельної ділянки [PERSON], який помер 11.03.2015 року. Відтак, як випливає зі змісту вищевказаної постанови, підставою відмови Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом стала відсутність оригіналів правовстановлюючих документів з реєстрацією у відповідних органах державної влади про належність земельної ділянки [PERSON], який помер 11.03.2015 року. Враховуючи вищевикладене, [PERSON], звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 0,1000 га призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що розташована в м. Івано-Франківську, по вул. Левинського, 44, як за спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON], померлого 11.03.2015 року. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Частиною 1 статті 81 Земельного кодексу України (надалі «ЗК України») визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 ЗК України). Як зазначено в пункті 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків. Відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. В пункті 3.5. [PERSON] спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено наступне: «cпори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут)»/ Враховуючи все вищевикладене в сукупності, дослідивши матеріали справи, зважаючи на визнання позову Відповідачем, як спадкоємцем померлого [PERSON] за законом, Суд дійшов висновку про те, що оскільки право власності спадкодавця [PERSON] на спірну земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, копія якого міститься в матеріалах справи ( а.с.14), а тому Суд вбачає підстави для визнання за Позивачем, як за спадкоємцем за законом відповідно до положень\~ст.1258 ЦК України, права власності на дану земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків. За ч.1,4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач по справі позов визнав. \~Оскільки є законні підстави для визнання за позивачем права власності на спадщину у порядку спадкування за законом, а визнання Відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов необхідно задовольнити в повному обсязі. \~На підставі викладеного,

Outcome: approved