Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] є власниками домоволодіння № 42 по вул. Комсомольська в м. Сміла Черкаської області, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу [PERSON] 08 серпня 2009 року, згідно з яким позивачі купили, а відповідачі продали належне останнім зазначене домоволодіння. Водночас, на час укладення договору купівлі-продажу будинку, документація з землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право власності на присадибну земельну ділянку, на якій розташоване дане домоволодіння, знаходилася на виконанні в Смілянському міському відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК». Згідно договору купівлі-продажу, продавці, після отримання державного акту на земельну ділянку, зобовязались продати її покупцям домоволодіння. Разом з тим, земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Комсомольській, 42 в м. Сміла Черкаської області, на якій розташовано вказане домоволодіння, площею 0,1000 га є приватизованою і до цього часу залишається зареєстрованою за колишніми власниками [PERSON], [PERSON] та, [PERSON], на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 24 липня 2009 року, посвідчених державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори, зареєстрованих в реєстрі за №№ 1862, 1866,1870. Посилаючись на вказані обставини та те, що в позасудовому порядку переоформити на себе земельну ділянку по вул. Комсомольській, 42 в м. Сміла Черкаської області не можливо, оскільки відповідачі постійно ухиляються від оформлення договору купівлі-продажу, позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачів і просять визнати за ними право власності на вказану земельну ділянку. Відповідачі позов визнали повністю, що вказали у поданій до суду заяві. Позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Як вбачається із свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 24 липня 2009 року, посвідчених державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори, зареєстрованих в реєстрі за №№ 1862, 1866, 1870, [PERSON], [PERSON] та, [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/3 частині кожному, належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, розташована по вул. Комсомольській, 42 в м. Сміла Черкаської області. Згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу [PERSON] 08 серпня 2009 року, [PERSON] та [PERSON] купили, а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продали належне їм в рівних частках домоволодіння № 42 по вул. Комсомольська в м. Сміла Черкаської області. Безпосередньо умовами вказаного договору передбачено, що продавці, після отримання державного акту на земельну ділянку, зобовязались продати її покупцям, однак зобовязання не виконали. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007року - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 року. В звязку з набуттям позивачами права власності на домоволодіння № 42 по вул. Комсомольська в м. Сміла Черкаської області до них переходить право власності на земельну ділянку за вказаною адресою. При цьому право власності [PERSON], [PERSON] та, [PERSON] на спірну земельну ділянку припинилося. За таких обставин з врахуванням положень ст. 377 ЦУ України та ст. 120 ЗК України за позивачами слід визнати право власності на зазначену земельну ділянку. На підставі наведеного, ст. 377 ЦК України, 120 ЗК України,

Outcome: approved