Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років. Позивач зазначала, що 24 липня 2015 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №632. Від спільного подружнього життя мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося, тому рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2017 року шлюб між ними було розірвано. Після припинення спільного проживання відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач не може забезпечити нормальні умови життя дитини, яка проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Крім того, дитина знаходиться під постійним наглядом лікаря-ортопеда, потребує спеціального медичного лікування, ортопедичного взуття, відвідування медичних закладів та спеціалізованих процедур. Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, на даний час не має змоги працювати, оскільки займається вихованням дитини, єдиним джерелом існування є соціальна допомога від держави на утримання дитини, яку отримує позивач, та сума державної щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з окупованої території та районів проведення АТО. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, та аліменти в розмірі 1/10 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня пред'явлення позову. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, направили до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник відповідача направила до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із зайнятістю в іншому процесі, проте жодних належних доказів на підтвердження зазначеного до клопотання не долучила, тому з врахуванням довготривалого розгляду даної справи та з метою запобігання порушення процесуальних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність сторони відповідача за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с.4) і, на підставі ст.180 Сімейного Кодексу України, відповідач зобов'язаний утримувати неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.5-6). Відповідно до довідки медичного центру «Довіра» від 11 квтня 2018 року, неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], знаходиться під постійним наглядом лікаря-ортопеда, потребує спеціального медичного лікування, ортопедичного взуття, відвідування медичних закладів та спеціалізованих процедур (а.с.9). Позивач [PERSON] має статус внутрішньо переміщеної особи, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Як розяснено п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки відповідач ухиляється від обов'язку щодо утримання дитини, право позивача на стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає захисту судом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та матеріальним становищем сторін, а також виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, з розрахунку на одну дитину та урахуванням матеріального стану сторін, те, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю, батько з сім'єю не проживає, участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає, домовленості між батьками про сплату аліментів не досягнуто, а також є працездатним, фізично здоровим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі ј частини від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 17 квітня 2018 року по [INFO] року. Згідно вимог ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, з огляду на вищевикладене, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно на утримання дружини [PERSON], починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років, тобто з 17 квітня 2018 року по [INFO] року. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved