Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON], яка представляє за довіреністю інтереси [PERSON], звернулась до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що [PERSON] є власником домоволодіння, що розташовано за адресою: вул. Степова, 37-а, м. Первомайськ Миколаївської області, на підставі договору дарування житлового будинку, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 07.08.1997 р. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, яка згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 27 липня 1994 р. передана для обслуговування житлового будинку у власність [PERSON] Оскільки позивач набув право власності на житловий будинок, вважає, що і земельна ділянка для його обслуговування повинна перейти у його власність. Просить позов задовольнити. Позивач та його представник в судове засідання не зявились; представник позивача подала суду заяву про розгляд справи без їх участі, просить позов задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява про слухання справи без його участі; позов визнає у повному обсязі; не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи подала заяву про розгляд справи без її особистої участі; рішення просить прийняти на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. Згідно з договором купівлі-продажу від 05.08.1997 р., [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Степова, 37-а, м. Первомайськ Миколаївської області, на земельній ділянці розміром 457 кв.м., згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, виданим Первомайським міськвиконкомом 27.07.1994 р. Вказаний договір був зареєстрований у Первомайському МБТІ за № 13065 книга № 58 стор. 17 05.08.1997 р. Згідно з договором дарування від 07.08.1997 р., [PERSON] подарувала [PERSON] в дар житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: вул. Степова, 37-а, м. Первомайськ Миколаївської області. Вказаний договір був зареєстрований у Первомайському МБТІ і записаний 26.08.1997 р. в реєстрову книгу № 58 стор. 121 за реєстр. № 13065. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю земельна ділянка, розташована на території м. Первомайська по вул. Степовій, 37-а, площею 0,0457 га, передана для обслуговування житлового будинку у приватну власність [PERSON] на підставі рішення № 132 від 21.06.1994 р. виконкому Первомайської міської Ради народних депутатів. Відповідно до листа Первомайського міжміського бюро технічної інвентаризації № 550/04-02-03 від 05.10.2017 р., станом на 31.12.2012 р. по даним паперових носіїв інформації право власності на житловий будинок за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Степова, 37-а, зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] від 07.08.1997 р., реєстр № 967. Відповідно до листа Відділу у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 858/118-17 від 10.10.2017 р., згідно з земельно-обліковими даними Відділу станом на 31.12.2012 р. за адресою: вул. Степова, 37а, м. Первомайськ Миколаївської області, державний акт на право приватної власності на землю реєстраційний номер 3092 від 27.07.1994 р. видано [PERSON] (на підставі рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради від 21.06.1994 р. № 132), площею 0,0457 га для обслуговування житлового будинку. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 100112292 від 12.10.2017 р. відомостей щодо вищезазначеного нерухомого майна немає. Згідно з висновком про грошову оцінку земельної ділянки від 18.09.2017 р., ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0457 га, яка розташована за адресою: вул. Степова, 37-а, м. Первомайськ Миколаївської області, станом на дату оцінки становить 24\~300,00 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 ЦК України\~цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленню, майновій самостійності їх учасників. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно зі ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Пленум Верховного суду України в своїй\~Постанові від 16.04.2004р. за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~зазначив, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК\~до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до ст. 120 ЗК 2001 року\~на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі ст. 377 ЦК, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007р. № 997-V- і згідно зі\~ст. 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Вирішуючи питання про захист права власності на майно, суд виходить з того, що правовий режим майна визначається з урахуванням законодавства, чинного на момент набуття права на відповідне майно. Відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України № 2768-ІІІ від 25.10.2001 р. право власності на землю\~це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України № 561-ХІІ від 18.12.1990 р. (в редакції чинній на час укладання правочинів) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Статтею 67 ЗК України № 561-ХІІ від 18.12.1990 р. (в редакції чинній на час укладання правочинів) передбачено, що громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач; розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара; розмір земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва не повинен перевищувати 0,1 гектара, будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Згідно з приписами\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач отримав у власність за договором дарування від 07.08.1997 р. житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: м. Первомайськ Миколаївської області, вул. Степова, 37-а, розташований на земельній ділянці площею 457 кв. м.; даруватель набув право власності на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами на підставі договору купівлі-продажу від 05.08.1997 р. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0457 га, яка розташована за адресою: м. Первомайськ Миколаївської області, вул. Степова, 37-а, виданий 27.07.1994 р. [PERSON] відчужувачу за договором купівлі-продажу від 05.08.1997 р. Державної реєстрації зміни власника вказаної земельної ділянки немає. Розмір земельної ділянки, на якій розташовано будинок не перевищує розмірів, визначених статтею 67 ЗК України № 561-ХІІ від 18.12.1990 р. За таких обставин, відбувся перехід права власності на вищезазначені будівлю і споруди, у звязку з чим разом з цими об'єктами перейшло у розмірі 0,0457 га, що не суперечить ст. 67 ЗК України № 561-ХІІ від 18.12.1990 р., і право власності на земельну ділянку за вказаною адресою без зміни її цільового призначення обслуговування житлового будинку. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що вимога позивача є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved