Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] у серпні 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. При цьому вказала, що з 2005 року вона проживала з відповідачем однією сім'ю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час вони разом не проживають, однак після припинення шлюбних відносин відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дітей, від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється. За таких обставин просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі по ? частини заробітку чи іншого доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку кожної дитини, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. 14.09.2017 року позивачка [PERSON] надала суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 18.08.2017 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. У судове засідання позивач надала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Додатково повідомила, що на даний час не працює, єдиним джерелом її доходів є соціальні виплати на дітей в розмірі близько 1000 грн. на місяць. Стан здоров'я її та дітей задовільний. Наголосила, що з моменту припинення шлюбних відносин відповідач не надавав допомоги на утримання дітей, в тому числі і за час перебування справи в суді. При цьому просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, однак адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Суд оголосивши заяву позивача, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7). Згідно довідки Худоліївської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 14.09.2017 року № 398 позивачка [PERSON] з синами [PERSON] та [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] без реєстрації (а.с. 20). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні зі позивачем зобов'язаний нести витрати на утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин [PERSON] зобов'язаний утримувати синів [PERSON] та [PERSON] до досягнення ними повноліття. Вказаний обов'язок є безумовним. Враховуючи, що фактично піклуванням дітей займається позивачка, то вона має право на отримання від відповідача аліментів на їх утримання. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічні роз'яснення містить п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вимог статей 182 СК України та обставин встановлених під час судового розгляду, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 18.08.2017 року (дата звернення до суду) і до [INFO] року, тобто до повноліття [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає 640 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 180-183, 184, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

Outcome: approved