Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 3 січня 1997 року між ними та відповідачем були укладені договори оренди земельних ділянок строком на п'ять років. Прийняті на себе договірні зобов'язання по орендній платі відповідач не виконав. Загальна сума заборгованості за 2011-2012 роки складає за порушення договірних зобов'язань по 3326-60 грн. кожному. Оскільки відповідач порушив і не виконав умови договорів оренди земель, просять стягнути з нього на їх користь зазначену суму орендної плати та моральну шкоду в розмірі по 1000 грн. кожному. Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач у судове засідання не з'явився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши позивача, який за довіреністю представляє інтереси [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.792 ЦК України, за договором оренди земельної ділянки орендодавець зобов'язаний передати орендарю земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння і користування за плату. Статтею 526 ЦК України передбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (ст.21 Закону України «Про оренду землі». Встановлено, що позивачі, згідно Державних актів на право приватної власності на землю №031324 і №031330, є власниками земельних ділянок, площами по 4.89 га, які розташовані на території Маринівської сільської ради Березівського району Одеської області, а 3 січня 2007 року вони уклала з ТОВ «Маринівське» договори оренди зазначених земельних ділянок строком на п'ять років з додатками до них (а.с.6-15). З дослідженого в судовому засіданні договорів оренди вбачається, що вони набули чинності з дня їх реєстрації 9 липня 2008 року у державному реєстру земель. Змістом цих договорів чітко визначені істотні умови, зокрема, строк оренди, розмір та форма орендної плати, відповідальність сторін тощо. Орендна плата, яка визначена у п.9 вищевказаних договорів, становить 1,5 % від грошової оцінки земельних ділянок, тобто 700 грн. або 1200 кг зерна на рік і сплачується орендодавцю до 30 жовтня поточного року (а.с.6,9). Однак, як вказує позивач, розрахунок по орендній платі відповідач за 2011 рік не провів, свої зобов'язання за договорами не виконав, у зв'язку з чим допущені істотні порушення умов договорів та виникла заборгованість по кожному договору по орендній платі на суму 3326-60 грн., що підтверджується листами Березівського РВ ГУ МВС України в Одеській області та розрахунком суми заборгованості (а.с.21,40). Відповідно до ст.651 ЦК України істотним є таке порушення договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Зазначене положення ЦК України повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховували позивачі, відповідачем порушені. Згідно Указу Президента України від 2.02.2002 р. №92/2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» із змінами, внесеними Указом Президента України №830/2002 від 13.09.2002 року запроваджено плату за оренду земельних часток (паїв) у розмірі 1.5 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної частки (паю). Зазначених положень відповідач теж не виконав. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів про стягнення орендної плати повинні бути задоволені. Вирішуючи питання щодо компенсації моральної шкоди, суд відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 враховує, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом в межах заявлених позовних вимог, залежно від характеру і обсягу заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача і інших обставин. Особливо враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін в його життєвих зв'язках, ступінь зниження ділової репутації, часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, намірів, з якими діяв заподіювач шкоди. Частина 2 ст.16 ЦК України передбачає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути також і відшкодування моральної шкоди. У разі порушення зобов'язань відповідно до п.41 вищевказаних договорів сторони несуть відповідальність згідно із законом або договором. Як встановлено правилами ст.611 ЦК України, внаслідок невиконання умов договірних зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вина відповідача щодо заподіяння позивачам моральної шкоди доведена, а тому слід відшкодувати з нього в рахунок компенсації моральної шкоди .кожному позивачу в розмірі по 500 грн.

Outcome: approved