Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач»), в якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просив: припинити стягнення аліментів з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], стягнуті на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], за березень місяць 2018 року у розмірі 2483,44 грн.; стягувати з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з часу звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття; стягувати з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 29.03.2018 року (дня подання позовної заяви) до закінчення навчання, тобто до 30.06.2018 року включно. Позовні вимоги мотивовані тим, що з моменту ухвалення рішення Івано-Франківського міського суду від 16.02.2009 року про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], - змінилися відповідні обставини, а саме - діти станом на даний час проживають разом із батьком, і саме він здійснює їх повне матеріальне утримання, продовжуючи сплачувати на користь Відповідача аліменти, які вона, як зазначено в позовній заяві, використовує не на потреби доньки, а на власний розсуд. Як випливає зі змісту позовної заяви, донька [PERSON], [INFO], є неповнолітньою, а тому потребує матеріального утримання і з боку матері. Син [PERSON], [INFO], вже є повнолітнім, однак станом на час звернення до суду продовжував навчання у навчальному закладі, який закінчив 30.06.2018 року, а тому Позивачем пред'явлено вимоги про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, за відповідний період. Крім того, як зазначив Позивач в позовній заяві, станом на березень місяць 2018 року, коли неповнолітня донька [PERSON] фактично проживала з батьком, ним було оплачено на користь Відповідача [PERSON] суму аліментів у 2 483,44 грн., однак вказані кошти Відповідач не передала доньці, а потратила на власний розсуд, у зв'язку з чим Позивач просить стягнути вказану суму коштів з Відповідача. Позивачем18.12.2018 року подано до суду заяву, в якій він просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачем на адресу суду направлено Заперечення проти позову, в якій вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог та залишити без змін Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2009 року про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] аліментів. Крім того, в поданих до суду запереченнях на позов Відповідач, як на підставу відмови в позові про стягнення аліментів, покликається на незадовільний стан здоров'я, відсутність працевлаштування та наявність на утриманні батьків пенсійного віку. В судове засідання 18.12.2018 року Відповідач [PERSON] не з'явилася, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином за адресою зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання. Враховуючи зазначене, зважаючи на повторність неявки Відповідача в судове засідання, наявність в матеріалах справи її відзиву на позов, відсутність будь-яких заяв Відповідача, враховуючи категорію даної цивільної справи, Суд дійшов висновку про розгляд даної справи без участі Відповідача, яка є належним чином повідомленою про дату та час судового засідання. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальноготехнічного засобу не здійснюється. Проаналізувавшивикладені в письмових заявах пояснення Позивача, Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. За час перебування у шлюбі у сторін ([PERSON] та [PERSON]) народилося двоє дітей: син: [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім, та дочка [PERSON], [INFO] (а.с.4-6). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2009 року у справі №2-975/2009 було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітної плати щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину визначеного для дітей відповідного віку до досягнення ними повноліття. [INFO] син [PERSON] досягнув повноліття, а тому аліменти на його утримання з [PERSON] з цього часу не стягуються. [PERSON] станом на час розгляд справи є неповнолітньою, а тому з доходу Позивача згідно вищевказаного рішення суду щомісячно стягується відповідна сума аліментів. Покликаючись на те, що станом на даний час обоє дітей проживають разом з ним, [PERSON] 29 березня 2018 року звернувся до суду з даним цивільним позовом, в якому, з урахуванням змінених позовних вимог, просив припинити стягнення з нього аліментів на утримання доньки, стягувати аліменти на утримання доньки з матері, стягувати з матері аліменти на утримання сина, який продовжує навчатись, а також просив стягнути суму аліментів, сплачених ним за березень 2018 року. 1. Щодо позовної вимоги про припинення стягнення аліментів Так, як встановлено Судом, станом на час звернення до суду та розгляду справи діти сторін - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується наданими суду Довідкою №02-02/00068 981 від 16 травня 2018 року про склад сім'ї (а.с.28). Згідно довідки Івано-Франківського державного коледжу технологій та бізнесу від 23.01.2018 року №04-46/31 (а.с.11) [PERSON] в 2015 році вступив до Івано-Франківського державного коледжу технологій та бізнесу, станом на 23.01.2018 року навчався на ІІІ-му курсі денної форми навчання в групі ФК-55-ІІІ; строк закінчення навчального закладу - 30 червня 2018 року. Відповідно до Довідки №76 Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №24 від 05.03.2018 року (а.с.13) [PERSON], [INFO], є ученицею 11-А класу Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №24 від 05.03.2018 року. Актом обстеження житлово-побутових умов сім'ї [PERSON] від 15 травня 2018 року (а.с.27) визначено, що сім'я складається з трьох осіб: батько [PERSON], брат [PERSON] та [PERSON]. Зі змісту наявної в матеріалах справи довідки директора школи та класного керівника [PERSON] (а.с.30) вбачається, що займається дитиною та її успіхами в школі [PERSON]. Відповідно до частини 3 статті 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відтак, Судом встановлено, що станом на час звернення до суду та станом на час розгляду справи повнолітній [PERSON] та неповнолітня [PERSON] проживають разом із батьком [PERSON] в м. Івано-Франківську. Вказаний факт не заперечено та не спростовано Відповідачем в поданих до суду письмових запереченнях на позов, оскільки у вказаних запереченнях вона визнала той факт, що станом на даний час діти проживають в м. Івано-Франківську з батьком. При цьому, згідно з Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2009 року у справі №2-975/2009 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітної плати щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму визначеного для дітей відповідного віку до досягнення нею повноліття. Згідно поданої [PERSON] заяви до органу державної виконавчої служби (а.с.12, 32) з квітня 2018 року аліменти, які стягуються з [PERSON], переводяться безпосередньо на рахунок [PERSON] (а.с.24, 33, 35, 37). В той же час, покликаючись на те, що донька [PERSON] фактично проживає з батьком, і саме він несе витрати по її матеріальному утриманні, Позивач звернувся до суду про припинення стягнення з нього аліментів на утримання доньки. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. З аналізу норми частини 2статті 181 СК Українивипливає, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов'язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Відтак, з урахуванням предмета даного спору (зокрема, припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Зі змісту норм Сімейного кодексу України вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів матері дитини. При цьому обов'язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави звільнення від сплати. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК Українизміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннямист. 273СК Українимає на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину або діти проживають із батьком. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім'я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов'язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Враховуючи встановлені Судом обставини, а саме те, що з осені 2017 року неповнолітня [PERSON] перестала проживати з матір'ю, а стала проживати з батьком [PERSON], тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, а також є обставиною, яка має істотне значення, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, Суд вважає за необхідне захистити порушене право Позивача шляхом звільнення його від сплати аліментів (припинення від примусового стягнення на користь матері аліментів), оскільки сімейний стан платника аліментів та особи, що їх одержує змінився, а дитина стала мешкати з батьком. Отже, стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітної плати щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму визначеного для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, на підставі Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2009 року у справі №2-975/2009, - слід припинити. 2. Щодо позовної вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» «за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно». Порядок визначення розміру аліментіву частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини визначено статтею 183 СК України. Так, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. (частина 1 статті 183 СК України). В поданій до Суду позовній заяві Позивач просить стягувати з Відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 всіх видів її заробітку. Заперечуючи проти позову, Відповідач в письмових запереченнях покликається на те, що вона має проблеми із здоров'ям, на даний час не працевлаштована, а також зазначає про необхідність утримання непрацездатних батьків. При цьому, Суд звертає увагу на те, що той факт, що Відповідач офіційно не працевлаштована, не звільняє її від обов'язку утримувати неповнолітню дитину, оскільки чинне законодавство не обумовлює право неповнолітньої дитини на утримання з боку батьків фактом їх офіційного працевлаштування. Крім того, в поданих до суду відповіді на заперечення Позивачпокликається на те, що Відповідач періодично працює за кордоном (в Польщі) та отримує відповідний дохід. Вказану обставину не спростовано Відповідачем належними засобами доказування. При цьому, Суд також акцентує увагу на тому, що, покликаючись у запереченні на позов на наявність проблем із здоров'ям та наявність непрацездатних утриманців, [PERSON], не надано належних доказів на підтвердження таких обставин. Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини [PERSON], Суд дійшов висновку про доцільність стягування з Відповідачана користь Позивача аліментів на утримання дитини [PERSON] розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку, починаючи з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття, оскільки даний розмір аліментів відповідає інтересам дитини такого віку, а також відповідає обов'язку матері на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів Суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини [PERSON], зокрема те, що дитини проживає разом з Позивачем. Також Судом враховано, що Відповідач є працездатною особою і спроможна платити аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Доказів, які б спростовували вищевказане, Відповідачем [PERSON] подано не було, а Судомтаких обставин не встановлено. Визначений Позивачем розмір аліментів у 1/4 частини всіх видів заробітку Відповідача, за висновком Суду, є обґрунтованим та доцільним з точки зору віку, стану здоров'я та матеріального становища дитини, а також з точки зору стану здоров'я, матеріального становища та сімейних обставин Відповідача. Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року 1492 гривні, з 1 липня 1559 гривень, з 1 грудня 1626 гривень; прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860 гривень, з 1 липня 1944 гривні, з 1 грудня2027 гривень. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, Суд дійшов висновку, що в цій частині позов слід задовольнити та стягувати з з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з часу звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття Стосовно наданих Відповідачем копій квитанцій ПАТ «Приватбанк» від 11.07.2018 р. та від 20.09.2018 р. (а.с.70-71), зі змісту яких вбачається, що [PERSON], перераховувала на відповідний рахунок одержувача (не ідентифіковані) грошові кошти, Суд вважає за необхідне зауважити, що вказані документи не можуть бути сприйняті судом як докази сплати Відповідачем аліментів на користь дитини за липень та вересень 2018 року, оскільки зі змісту вказаних документів не вбачається цільового призначення коштів, ініціалів одержувача коштів, а також номеру карткового рахунку. В той же час, Суд звертає увагу Відповідача на те, що в разі необхідності коректно заповнений розрахунковий документ може бути наданий нею державному виконавцю (в разі набрання рішенням суду законної сили та пред'явлення його до примусового виконання) для зарахування до суми сплачених аліментів. 3. Щодо позовної вимоги про стягнення з Відповідача аліментів на утримання сина, який продовжує навчання. Згідно довідки Івано-Франківського державного коледжу технологій та бізнесу від 23.01.2018 року №04-46/31 (а.с.11) [PERSON] в 2015 році вступив до Івано-Франківського державного коледжу технологій та бізнесу, станом на 23.01.2018 року навчався на ІІІ-му курсі денної форми навчання в групі ФК-55-ІІІ; строк закінчення навчального закладу - 30 червня 2018 року. Згідно з частиною 1 статті 28 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці визнають право дитини на освіту, і з метою поступового досягнення здійснення цього права на підставі рівних можливостей вони, зокрема: а) вводять безплатну обов'язкову початкову освіту; b) сприяють розвиткові різних форм середньої освіти, як загальної, так і професійної, забезпечують її доступність для всіх дітей та вживають таких заходів, як введення безплатної освіти та надання у випадку необхідності фінансової допомоги; с) забезпечують доступність вищої освіти для всіх на підставі здібностей кожного за допомогою всіх необхідних засобів; d) забезпечують доступність інформації і матеріалів у галузі освіти й професійної підготовки для всіх дітей; е) вживають заходів для сприяння регулярному відвіданню шкіл і зниженню кількості учнів, які залишили школу. Відповідно до частини 1 статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Статтею 199 СК Українивизначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов'язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. В позовній заяві Позивачем пред'явлено позовну вимогу про стягнення з Відповідача на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, аліментівв розмірі 1/6 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 29.03.2018 року (дня подання позовної заяви) до закінчення навчання, тобто до 30.06.2018 року включно. Відповідно до частини 1 статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (частина 2 статті 200 СК України). Згідно з статтею 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, до яких відносяться: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зміст ст. 200 Сімейного Кодексу вказує про те, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як встановлено Судом, повнолітньому сину сторін [PERSON] на час звернення до суду з позовом (29 березня 2018 року) виповнилось 18 років, він продовжував навчання до 30.06.2018 року, у зв'язку з чим потребував матеріальної допомоги. Враховуючи вищевикладене, та, зокрема, те, що повнолітній [PERSON] в період з 29.03.2018 р. по 30.06.2018 р. був студентом денної форми навчання, а тому потребував утримання, зважаючи на стан здоров'я та матеріальний стан Відповідача [PERSON], Суд, виходячи з принципів справедливості та розумності, приходить до висновку про те, що сума аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/6 від усіх видів її заробітку, буде достатньою та посильною для Відповідача. Стосовно наданих Відповідачем разом із запереченнями на позов квитанціями про оплату навчання [PERSON] (а.с.75-85), Суд звертає увагу на те, що вказані оплати здійснювались [PERSON] в період, який не охоплених заявленими позовними вимогами, оскільки позов пред'явлено про сплату аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, з 29 березня 2018 року. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи зазначене, Суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжував навчання, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 29.03.2018 року (дня подання позовної заяви) до закінчення навчання, тобто до 30.06.2018 року включно. 4. Щодо позовної вимоги про стягнення з Відповідача стягнуті на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] за березень місяць 2018 року у розмірі 2483,44 грн. Обґрунтовуючи дану позовну вимогу, Позивач посилається на те, що станом на березень 2018 року неповнолітня донька [PERSON] проживала разом з ним, однак ним було сплачено на користь Відповідача суму аліментів у 2483,44 грн., яку Відповідач не потратила на утримання дитини, а на власний розсуд. В той же час, Суд звертає увагу на те, що вказані кошти стягувалися на користь Відповідача [PERSON] на підставі Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.02.2009 року у справі №2-975/2009, яке станом на березень 2018 року було чинним та не скасованим у встановленому законом порядку. Крім того, статтею 186 СК України визначено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Доказів на підтвердження того, що [PERSON] дотримано порядку контролю за цільовим використанням [PERSON] аліментів Суду не надано, як і не надано відповідного висновку органу опіки та піклування. Крім того, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення Відповідача стягнутих на її користь аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] за березень місяць 2018 року у розмірі 2483,44 грн., слід відмовити. Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому зВідповідача слід стягнути 704 гривні 80 копійок судового збору в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191, 199, 200 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial