Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

[PERSON] пред'явив в суді позов до [PERSON] про стягнення суми боргу за розпискою з урахуванням індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.06.12р. між сторонами було укладено договір позики, на виконання якого [PERSON] було надано [PERSON] розписку із зазначенням умов про час, спосіб та місце виконання зобов'язань. Згідно умов розписки [PERSON] зобов'язувалась повернути [PERSON] грошову суму в розмірі 100000,00 доларів США в строк до 18.11.12р. шляхом внесення їх до індивідуального банківського сейфу з внутрішнім футляром, який знаходиться у відділенні № 7 «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» за адресою: м. Київ, вул П.Сагайдачного, 25 з наступною передачею позивачу відповідного ключа від сейфу та відповідної довіреності на право користування сейфом з її подальшою реєстрацією у відділенні банку. 19.11.12р. [PERSON] звернувся до відділення банку з проханням надати йому інформацію про реєстрацію на його ім'я довіреності щодо користування індивідуальним банківським сейфом. Однак, відділенням банку було надано позивачеві довідку, що у Київському відділенні № 7 не було зареєстровано довіреність на його ім'я щодо користування індивідуальним банківським сейфом. Враховуючи те, що строки повернення позики закінчилися, відповідач добровільно повертати борг відмовляється, позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом за захистом свого порушеного майнового права. У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за розпискою позивач просив стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. 02.07.14р. [PERSON] звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути суму боргу у гривнях за офіційним курсом НБУ станом на 25.06.14р. з урахуванням індексу інфляції, 3% річних від простроченої суми та понесені судові витрати Під час розгляду справи позивач підтримав уточнені позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач та її представники під час розгляду справи проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що [PERSON] не брала у борг у [PERSON] зазначену ним суму коштів та відповідно ніякої розписки не підписувала. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши експертів, з'ясувавши обставини справи та дослідивши докази встановив наступне. Згідно наявної в матеріалах справи розписки від 27.06.12р. [PERSON] отримала в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США (а.с. 11). За умовами зазначеної розписки, вищезазначені грошові кошти 100 000,00 доларів США [PERSON] зобов'язалась повернути [PERSON] в Подільському районі м. Києва в строк до 18.11.12р. шляхом внесення їх до індивідуального банківського сейфу з внутрішнім футляром, який знаходиться за адресою: сховище для індивідуальних сейфів у відділенні № 7 «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ» м. Київ, вул. П.Сагайдачного, 25 з наступною передачею [PERSON] ключа від сейфу та відповідної довіреності на право користування сейфом з її реєстрацією у відділенні банку. У зв'язку з запереченням з боку [PERSON], самого факту підписання розписки та за згодою сторін, судом було призначено комплексну судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизу розписки. За результатами проведеної експертизи було складено висновок від 23.09.13р № 6893/13-34/6894/13-33/6895/13-32 (а.с. 74-79), згідно якого експертами КНДІСЕ встановлено, що: 1) підпис, розміщений під друкованим текстом у рядку «[PERSON]» у розписці від 27.06.12р. від імені [PERSON] виконаний самою [PERSON]; 2) будь-які діагностичні ознаки, які б свідчили про вплив на виконавця підпису збиваючих факторів природного характеру, до яких може відноситися виконання в незвичайному стані (хворобливий стан, сп'яніння, стомлення, хвилювання, під дією фармакологічних препаратів, травмування тощо), а також про вплив на виконавця зовнішніх збиваючих факторів (обмеження зорового контролю, незвична поза, незвичне тримання приладу для написання, температурні навантаження) в досліджуваному підписі відсутні; 3) підпис від імені [PERSON] у досліджуваній розписці від 27.06.2012 року нанесений ручкою, спорядженою чорнилом чорного кольору; 4) питання ухвали щодо встановлення послідовності нанесення друкованого тексту та підпису у розписці від 27.06.2012 не вирішувалось у зв'язку з ненаданням письмового дозволу судді на застосування таких методів дослідження як вологе копіювання та механічне зняття тонеру деяких штрихів друкованого тексту у досліджуваному документі; 5) встановити час виконання підпису у розписці від 27.06.2012 від імені [PERSON] не видається можливим із причин відсутності у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик дослідження часу виконання рукописних записів та підписів чорнилом. Встановити час виконання друкованого тексту у розписці від 27.06.2012 від імені [PERSON] не видається можливим із причин відсутності у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик дослідження часу виконання друкованих текстів. У зв'язку з тим, що сторонами у клопотанні про призначення експертизи не було надано суду, а судом в свою чергу експерту, письмового дозволу на застосування таких методів дослідження як вологе копіювання та механічне зняття тонеру деяких штрихів друкованого тексту у досліджуваному документі, висновок експертів КНДІСЕ від 23.09.13р. виявився неповним. Вказані обставини стали причиною призначення у справі додаткової судово-технічної експертизу спірної розписки. 31.01.14р. експертами КНДІСЕ проведено додаткову судово-технічну експертизу документів та складено висновок № 12545/12546/13-34/12547/12548/13-33 (а.с. 102-105). За результатами проведення судово-технічної експертизи, експерт [PERSON] дійшов висновку, що у наданій на дослідження розписці від 27.06.2012 року друкований текст виконаний поверх підпису від імені [PERSON] Однак, в дослідницькій частині вказаного висновку, експерт [PERSON] зазначив, що: «В наданій на дослідження розписці від 27.06.2012 підпис від імені [PERSON] виконаний поверх друкованого тексту». Щодо встановлення часу виконання друкованого тексту та рукописних записів, то за відсутності у експертів відповідної методики зазначені питання не вирішені. Як вбачається з журналу судового засідання від 21.05.14р. [PERSON], будучи допитаним в якості експерта, повідомив, що в дослідницькій частині висновку було допущено технічну помилку. Разом з цим, експерт зазначив, що допущення помилок у висновку не передбачено (а.с. 198-200). Враховуючи те, що висновки та дослідницька частина експертного висновку від 31.01.14р. мали протиріччя (технічна помилка визнана експертом), судом на законних підставах 21.05.14р. було призначено повторну судово-технічну експертизу, проведення якої з метою об'єктивності було доручено експертам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в м. Києві. Також для проведення експертизи, зазначеною ухвалою, експертам було надано дозвіл на застосування таких методів дослідження як вологе копіювання та механічне зняття тонеру деяких штрихів друкованого тексту у досліджувальному документі. Згідно висновку експерта НДКЦ при ГУМВС України в м. Києві [PERSON] №268/тдд від 19.06.14р., у наданій на дослідження розписці від 27.06.2012 року, яка починається словами «Розписка м. Київ 27.06.2012 р. Я, [PERSON]» та закінчується словами «… Будь-яких претензій до [PERSON] не маю. 27.06.2012 року [PERSON]», спочатку був нанесений друкований текст після чого був виконаний підпис від імені [PERSON] (а.с. 206-210). Допитана під присягою у судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердила висновок повторної судово-технічної експертизи вказавши на його сувору відповідність вимогами діючого законодавства та методичних рекомендацій. Таким чином, висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи достовірно встановлено, що спочатку в розписці був нанесений друкований текст, після чого був виконаний підпис від імені [PERSON] В порушення вимог ст. 60 ЦПК України зазначений висновок не було спростовано відповідачем у судовому засіданні, а отже посилання на наявність у матеріалах справи двох взаємовиключних висновків з метою призначення третьої експертизи (комісійної) судом було безпідставним та неправомірним. Причиною спору на думку позивача стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов'язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі розписки у визначений строк. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України та умовами розписки від 27.06.12р. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З аналізу вказаної норми вбачається, що видача розписки на підтвердження отримання суми коштів є дотриманням письмової форми правочину. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] була представлена власноруч підписана розписка позичальника. З наданої розписки позики вбачається, що відповідач взяла в борг у позивача 100000 доларів США. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Заперечуючи факт отримання коштів, відповідач посилалася на те, що розписки не підписувала. Разом з цим, зазначені посилання [PERSON] спростовані висновком НДКЦ при ГУМВС України в м. Києві №268/тдд від 19.06.14р. Висновок експертів КНДІСЕ від 23.09.13р. в частині встановлення послідовності нанесення друкованого тексту та підпису у розписці від 27.06.12р. та часу виконання підпису від імені [PERSON], не може бути прийнятим до уваги, оскільки під час дослідження спірної розписки експертами не встановлено послідовність нанесення друкованого тексту та підпису у розписці від 27.06.12р., а також час виконання підпису від імені [PERSON] Щодо додаткового висновку експертів КНДІСЕ від 31.01.14р., то експертами не встановлено час виконання підпису та друку тексту на спірній розписці, зазначено суттєві розбіжності між дослідницькою частиною та відповідними висновками, а тому зазначений висновок в цій частині не є належним доказом в розумінні Глави 5 ЦПК України. Таким чином, факт існуючого боргу [PERSON] перед [PERSON] у розмірі 100000 доларів США жодними доказами в розумінні положень ст.ст. 10, 57, 59, 60, 64 ЦПК України відповідачем не спростовано. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, законним платіжним засобом,обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку із цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи вищевказане, судом встановлено, що позовні вимоги позивача про стягнення суми боргу в розмірі 100000 доларів США підлягають задоволенню з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, встановленого НБУ станом на 25.06.14р., що в гривневому еквіваленті дорівнює 1 189 206 грн. 30 коп. (100000 доларів США х 11,892063 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки сума боргу складає 1 189 206 грн. 30 коп., період прострочення з 19.11.12р. по 25.06.14р. становить 584 дні, то загальна сума 3% дорівнює 57081 грн. 90 коп. (1 189 206 грн. 30 коп. х 3 х 584 : 365 : 100). Щодо стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції, то слід звернути увагу позивача, що інфляція - це знецінення грошей і безготівкових коштів, що супроводжується зростанням цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України № 519 від 14.11.2006 року). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін, який характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, що купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базовим. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене договором у гривні. Як вбачається зі змісту розписки, що міститься в матеріалах справи, [PERSON] взяла у [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 100000 доларів США. Отже, підстав для стягнення з [PERSON] суми боргу з урахуванням індексу інфляції немає. Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному і безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів в їх сукупності та

Outcome: partial