Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до Виноградівської міської ради про визнання права власності.\~ Позов обґрунтували тим, що з 2007 року позивачі добросовісно володіють, продовжують відкрито, безперервно володіти житловою квартирою, яка розташована в [ADDRESS] . На цій підставі просять визнати за ними право власності за набувальною давністю на 1/2 частину квартири за кожним. В судове засідання учасники справи не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення судового розгляду справи. Позивачі подали до суду письмові заяви, у яких просять розглянути справу без їх участі. Від Виноградівської міської ради відповідача надійшла письмова заява, у якій відповідач просить розглядати справу без участі представника відповідача, заявили про визнання позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлової квартири за [ADDRESS] . Дана обставина стверджується Свідоцтвом на право власності за № [NUMBER] , виданим 23.10.2007 року, Виноградівською міською радою Закарпатської області та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, зареєстрованого реєстратором Виноградівського бюро технічної інвентаризації від 02.11.2007 року за №16512862. З 2007 року, позивачі добросовісно заволоділи та продовжують відкрито, безперервно володіти житловою квартирою, яка розташована в [ADDRESS] . Даний факт підтверджується довідкою депутата округу №11 Виноградівської міської ради Виноградівського району Декет Т.В. від 28.11.2019 року. За весь час відкритого володіння вказаною квартирою, позивачі [PERSON] та [PERSON] , провели поточний ремонт квартири, ключі від якої також знаходяться у позивачів. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України, а саме:наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт;законність об`єкта володіння;добросовісність заволодіння чужим майном;відкритість володіння;безперервність володіння;сплив установлених строків володіння;відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Право власності (ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України) набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких фактичних обставин, суд переконався, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, позов є обґрунтованим, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 392, 1218, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved