Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

[PERSON], уточнивши позовні вимоги, звернулась до суду з позовом до [PERSON] університету управління та права про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, виплату всіх сум, що належать працівникам при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 12.06.2014 року її було поновлено на посаді професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування [PERSON] університету управління та права, з якої її вдруге було звільнено з 26.07.2014 року. При цьому відповідачем не було виплачено всіх належних їй сум відповідно до вимог чинного трудового законодавства, що призвело до порушення прав позивачки за захистом яких вона змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 13.06.2014 року до 26.07.2014 року та з 27.07.2014 року до 08.08.2014 року включно в сумі 4647,84 гривень, недоплачену суму компенсації за 5 календарних днів невикористаної відпустки в розмірі 400 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 09.08.2014 року до дня ухвалення рішення у даній справі, судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивачка та її представник уточненні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та уточненні до неї, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача подав до суду заперечення, в якому вказав, що позивачці за періоди з 01.06.2013 рок по 01.12.2013 року та з 01.01.2014 року по 01.07.2014 року виплачено суму 36025,48 гривень, в тому числі і компенсація за 112 календарних днів невикористаної відпустки, відтак вважає, що всі виплати належні працівникові на день звільнення виплати були виплачені позивачці у повному обсязі, що, на його думку, свідчить про безпідставність позовних вимог, у задоволенні яких він просив відмовити. У судовому засіданні належним чином уповноважений представник відповідача [PERSON] університету управління та права - начальник юридичного відділу [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав, наведених у письмовому запереченні проти позову. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ректор [PERSON] університету управління та права [PERSON] у судове засідання не з'явився, попередньо подавши суду заяву, в якій просив проводити розгляд даної справи без його участі, а проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, установа повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] наказом № 621-к від 08.08.2014 року було звільнено з 26.07.2014 року з посади професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування [PERSON] університету управління та права на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Одночасно бухгалтерію університету було зобов`язано нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 112 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, розмір якої згідно розрахункової відомості за лютий 2015 року становить 8960,00 гривень. При цьому відповідачем не було враховано, що щорічна основна відпустка має бути надана тривалістю пропорційно до відпрацьованого часу з розрахунку тривалості щорічної основної відпустки за кожний відпрацьований місяць 5,6 календарних дня за тривалості щорічної основної відпустки відповідно 56 календарних днів. Отже, відповідачем при звільненні [PERSON] не було нараховано та виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 01.07.2014 року по 26.07.2014 року, тривалістю 5 календарних днів, розмір якої становить 400 гривень (8960,00х5:112). Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що [PERSON] не має права на компенсацію за невикористану відпустку з тих підстав, що позивачка на момент звільнення пропрацювала менш як 10 місяців, оскільки таке спростовується матеріалами справи, зокрема роз`ясненням Департаменту заробітної плати Міністерства соціальної політики України від 16.06.2014 року за вих. № 209/131/133-14, з якого вбачається, що компенсація за невикористану відпустку, якщо працівник пропрацював менше 10 місяців, виплачується пропорційно до відпрацьованого ним часу. Крім того, позивачці при звільненні в день звільнення, тобто 08.08.2014 року не було виплачено належних [PERSON] сум, відтак у неї виникло право на виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 09.08.2014 року по 22.09.2015 року, розмір якого, згідно уточненого розрахунку становить 32825,37 гривень. З приводу позовної вимоги про стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу з 13.06.2014 року до 26.07.2014 року та з 27.07.2014 року до 08.08.2014 року включно в сумі 4647,84 гривень суд вважає, що у задоволенні такої слід відмовити виходячи з наступного. З розрахункової відомості за період з 01.06.2014 року по 31.08.2014 року вбачається, що [PERSON] було нараховано за серпень 2014 року оплату за час вимушеного прогулу в сумі 3582,71 гривень, з яких 3512,56 гривень компенсація відпустки, відповідно до оплати підлягала сума 55,99 гривень і така була виплачена позивачці, що підтверджується копією платіжного доручення № 859 від 08.08.2014 року. Що стосується стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу з 27.07.2014 року по 08.08.2014 року, тобто за 11 робочих днів, слід зазначити, що вказаний період був предметом розгляду судової справи за позовом [PERSON] до [PERSON] університету управління та права, з участю третьої особи [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, в якій 08.07.2015 року було ухвалено судове рішення, відтак не підлягає розгляду в межах даної справи. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial