Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернувся в суд з позовом до [PERSON], надалі відповідач, в якому просить стягнути кошти в сумі 1000 грн., якими [PERSON] заволоділа шляхом обману та зловживання довірою та відшкодувати заподіяну моральну шкоду, вчинену шахрайськими діями в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що відповідач [PERSON] шляхом обману та зловживанням довірою заволоділа коштами в сумі 1000 грн., які сплатив [PERSON] на поїзду в м. Одеса на тренінг, який повинна була проводити [PERSON], чим вчинила кримінальний злочин, а саме шахрайство. Через певні обставини, він відмовився їхати на тренінг і просив повернення сплачених коштів, однак [PERSON] кошти не повертала тривалий проміжок часу. Також, із відповідачем за твердження позивача виникали суперечності з приводу отримання товару на реалізацію. Зважаючи на незаконні дії [PERSON], які вчиненні шахрайським способом, [PERSON] була завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 3000 грн., які просить стягнути. Відповідач в судові засідання не зявлялася, заперечень проти позову не подала, а тому в порядку ст.ст. 169, 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказах. Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, встановив наступне. Як стверджує позивач в судовому засіданні, він працював дистрибютором у команді офісу «Еліта-Центр» [PERSON]. Будь-яких документів, які б підтверджували факт укладення трудових відносин із [PERSON] не представлено за їх відсутності. 10 липня 2015 року в м. Одеса повинен був проходити тренінг [PERSON] «Золотого лева» «Як стати Золотом». [PERSON], яка організовувала вказаний тренінг шляхом обману та зловживання довірою заволоділа його коштами в розмірі 1000 грн., що входять як вартість квитка на тренінг. Однак, як зазначає в судовому засіданні позивач, він побачив, що вищого ступеня у дистрибюторській діяльності досягають тільки люди із ближчого оточення [PERSON] і вирішив не їхати на тренінг. На прохання повернути кошти в сумі 1000 грн., які були передані [PERSON] в оплату вартості квитка на тренінг, остання відмовилася їх повертати. На неодноразові звернення із вимогою повернути отримані шахрайським способом кошти [PERSON] не реагувала, що стало підставою для звернення до суду. Стаття 3 Цивільного кодексу України передбачає, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Згідно ст. 14 ЦК України цивільна обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак, при розгляді справи судом не було здобуто доказів, які б підтверджували, що відповідач [PERSON] організовувала тренінг в м. Одеса, їй надавалися певні повноваження на збирання коштів від дистрибюторів офісу, зокрема від [PERSON], укладення певного роду угод із працівником [PERSON] щодо його діяльності і в частині його поїздки в м. Одесу на тренінг, а також відповідальність [PERSON] В матеріалах справи відсутні докази самого факту передачі коштів в сумі 1000 грн. [PERSON]. Позивач [PERSON] в позовній заяві і в судовому засіданні не довів, яким саме обманом, зловживання довірою і яким шахрайським способом [PERSON] заволоділа його коштами в розмірі 1000 грн., при тих обставинах, що позивач в засіданні визнав ту обставину, що він кошти передав [PERSON], проте відмовився їхати на тренінг із власних міркувань. Долучені позивачем до матеріалів виписки переписки із електронної пошти та телефонні повідомлення на думку суду не можуть підтвердити викладенні у позовній заяві [PERSON] обставини щодо заволодіння обманних шляхом коштами, а також вчинення [PERSON] шахрайських дій по заволодінню коштами позивача, які встановлюються і доводять в порядку кримінального судочинства. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів в розмірі 1000 грн. слід відмовити, оскільки не підтвердженні матеріалами справи. Крім цього, позивач просить стягнути із відповідача заподіяну моральну шкоду, яку оцінено ним в розмірі 1000 грн. У відповідності до положень статей 16, 23, 1167 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно пункту 3 Постанови визначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Однак, позивачем не доведено належними і допустимим доказами факту заподіяння йому відповідачем [PERSON] моральної шкоди і в чому вона повинна була виражатися, не вказано, якими саме обманними та шахрайськими незаконними діями відповідача заподіяна [PERSON] моральна шкода, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3000 грн. моральної шкоди до задоволення не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed