Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] у січні 2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за аліментами на утримання їх сина [PERSON], [INFO], стягнутих на підставі рішення Красногвардійського районного суду Автономної Республіки Крим від 03 листопада 2010 року, в сумі 7380,00 грн., та пені від суми несплачених аліментів за період з жовтня 2010 року по грудень 2013 року в розмірі 66298,26 грн. Вимоги мотивовані ухиленням відповідача від сплати аліментів, з вини якого виникла заборгованість. У судовому засіданні [PERSON], яка представляла інтереси позивачки, підтримала позов та доводи в його обґрунтування, викладені в позовній заяві. Представник позивачки зазначила, що на підставі рішення Красногвардійського районного суду від 03 листопада 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Протягом вказаного часу відповідач аліментів не сплачував. Заборгованість [PERSON] за аліментами на час досягнення їх сином повноліття складає 7380,00 грн. Просила стягнути з відповідача заборгованість за аліментами та пеню від суми несплачених аліментів за період з жовтня 2010 року по 31 грудня 2013 року в розмірі 66298,26 грн. У судовому засіданні [PERSON], який представляв інтереси відповідача, позовні вимоги не визнав. Не оспорюючи розмір заборгованості [PERSON] з виплати аліментів на утримання сина, зазначив, що нарахований позивачкою розмір пені від суми несплачених аліментів, з урахуванням матеріального стану відповідача, останній сплатити не зможе. Він ніде не працює, джерелом його доходів є тимчасові заробітки. Крім того вважав, що у виникненні заборгованості з виплати аліментів немає вини відповідача, якого не було повідомлено про примусове виконання рішення. Також просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (пені). Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частин першої, третьої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа, виданого Красногвардійським районним судом АР Крим 10 листопада 2010 року, [PERSON] мав сплачувати [PERSON] кошти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 01 жовтня 2010 року і до досягнення сином повноліття. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Платник аліментів [PERSON] допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум платежів аліментів починаючи з жовтня 2010 року. Відповідно до статті 195 Сімейного кодексу України (далі - СК України) заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не проводилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно з довідкою-розрахунком, обчисленим заступником начальника відділу державної виконавчої служби Красногвардійського районного управління юстиції, заборгованість [PERSON] за аліментами станом на 01.05.2012 року складає 7380,00 грн. Згідно із вказаним розрахунком, відповідачем у період з жовтня 2010 року по квітень 2012 року включно аліменти не сплачувались. Частиною першою статті 196 СК України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Виходячи зі змісту зазначеної норми та положень статей 214, 215 ЦПК України суд під час ухвалення рішення повинен встановити факт заборгованості за аліментами, вину платника в її виникненні, період часу, за який виникла ця заборгованість, час її погашення та період, на який було прострочено сплату аліментів - з моменту виникнення до її погашення. При встановленні вини платника в виникненні заборгованості слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання. Саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Суд не погоджується з розрахунком пені від суми несплачених аліментів, представленим позивачкою. Оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу. При цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюється за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року (справа № 6-81 цс 13). Так, в межах заявлених позовних вимог, загальний розмір пені від суми несплачених відповідачем аліментів на утримання сина, стягнутих на підставі рішення Красногвардійського районного суду від 03 листопада 2010 року, за період з жовтня 2010 року по 31 грудня 2013 року складає 63417 грн. 28 коп., у тому числі 3716,28 грн. від суми несплачених аліментів за жовтень 2010 року (1147 днів прострочення з виплати аліментів в розмірі 324 грн.), 3619,08 грн. від суми несплачених аліментів за листопад 2010 року (1117 днів прострочення з виплати аліментів в розмірі 324 грн.), 3518,64 грн. від суми несплачених аліментів за грудень 2010 року (1086 днів прострочення з виплати аліментів в розмірі 324 грн.), 3418,20 грн. від суми несплачених аліментів за січень 2011 року (1055 днів прострочення з виплати аліментів в розмірі 324 грн.), 4046,38 грн. від суми несплачених аліментів за лютий 2011 року (1027 днів прострочення з виплати аліментів в розмірі 394 грн.), 3924,24 грн. від суми несплачених аліментів за березень 2011 року (996 днів прострочення з виплати аліментів в розмірі 394 грн.), 3806,04 грн. від суми несплачених аліментів за квітень 2011 року (966 днів прострочення з виплати аліментів в розмірі 394 грн.), 3683,90 грн. від суми несплачених аліментів за травень 2011 року (935 днів прострочення з виплати аліментів в розмірі 394 грн.), 3565,70 грн. від суми несплачених аліментів за червень 2011 року (905 днів прострочення з виплати аліментів в розмірі 394 грн.), 3443,56 грн. від суми несплачених аліментів за липень 2011 року (874 дня прострочення з виплати аліментів в розмірі 394 грн.), 3321,42 грн. від суми несплачених аліментів за серпень 2011 року (843 дня прострочення з виплати аліментів в розмірі 394 грн.), 3203,22 грн. від суми несплачених аліментів за вересень 2011 року (813 днів прострочення з виплати аліментів в розмірі 394 грн.), 3081,08 грн. від суми несплачених аліментів за жовтень 2011 року (782 дня прострочення з виплати аліментів в розмірі 394 грн.), 2962,88 грн. від суми несплачених аліментів за листопад 2011 року (752 дня прострочення з виплати аліментів в розмірі 394 грн.), 2840,74 грн. від суми несплачених аліментів за грудень 2011 року (721 день прострочення з виплати аліментів в розмірі 394 грн.), 2718,60 грн. від суми несплачених аліментів за січень 2012 року (690 днів прострочення з виплати аліментів в розмірі 394 грн.), 2987,72 грн. від суми несплачених аліментів за лютий 2012 року (661 день прострочення з виплати аліментів в розмірі 452 грн.), 2847,60 грн. від суми несплачених аліментів за березень 2012 року (630 днів прострочення з виплати аліментів в розмірі 452 грн.), 2712,00 грн. від суми несплачених аліментів за квітень 2012 року (600 днів прострочення з виплати аліментів в розмірі 452 грн.). Згідно з частиною першою статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу, а відтак, до правовідносин, які регулюються статтею 196 СК України, не поширюється дія Цивільного кодексу України, зокрема стаття 258. Відповідно до частини другої статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно ніде не працює, джерелом його доходів є тимчасові заробітки. Вказані обставини у судовому засіданні не оспорювались. В той же час, відповідач [PERSON] є повністю працездатним, на обліку як безробітний в центрі зайнятості не перебуває, членів своєї сім'ї, яких за законом він зобов'язаний утримувати, не має. Розмір заборгованості відповідача за аліментами у період, за який позивачка просить стягнути неустойку (пеню) за прострочення їх сплати, складає 7380,00 грн., що значно менше розміру нарахованої пені (63417,28 грн.). Враховуючи розмір заборгованості відповідача безпосередньо зі сплати аліментів, сума боргу, який [PERSON] повинен сплатити на користь [PERSON] разом з нарахованою неустойкою (пенею), становить 70797,28 грн. (7380,00 + 63417,28). На підставі частини другої статті 196 СК України, з урахуванням матеріального стану [PERSON], суд вважає можливим зменшити нарахований до сплати розмір неустойки (пені) від суми несплачених аліментів з 63417,28 грн. до 3000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. В решті заявлених позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: partial