Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Адвокат Жердєва Марина Вадимівна в інтересах [PERSON] , діючого в інтересах неповнолітнього [PERSON] , звернулася до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу другого з батьків. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначила, що позивач [PERSON] перебував у шлюбі із відповідачем [PERSON] з 24.04.2002. [INFO] у позивача та відповідача народився син, [PERSON] . Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30.07.2010 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Син проживав із матір`ю (відповідачем) за згодою позивача та відповідача. Відповідач зараз проживає в Російській Федерації. Позивач сплачує аліменти справно. Син [PERSON] приїхав від відповідача до України у березні 2019 року, щоб провідати батька та інших родичів. Відповідач зараз не має можливості приїхати до України, щоб надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, а саме до РФ до відповідача, проте хоче таку згоду надати. [PERSON] бажає поїхати до РФ до матері. У зв`язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду та просить суд надати [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] , [INFO] , за кордон України до Російської Федерації без нотаріально посвідченої згоди та супроводу матері дитини [PERSON] з 01.08.2019 до 04.04.2021. 05.07.2019 представником позивача адвокатом Жердєвою М.В. до суду подана заява про зміну позовних вимог, в якій остання просить суд надати [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] , [INFO] , за кордон України до Російської Федерації без нотаріально посвідченої згоди та супроводу матері дитини [PERSON] одноразово протягом 3 місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, змінені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду надіслала заяву (відзив), в якій просила задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі та надати йому дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] , [INFO] , за кордон України до Російської Федерації без її нотаріально посвідченої згоди та супроводу на будь-який термін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14.04.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис № 246. В графі батько зазначений [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно з рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30.07.2010 у справі № 2-3396/10 шлюб, зареєстрований 24.04.2002 року в Відділі РАГС Сєвєродонецького міського управління юстиції, актовий запис № 210, між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було розірвано. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем права їх неповнолітнього сина на перетин кордону із метою продовження навчання та проживання разом із матір`ю, що відповідає інтересам дитини у межах здійснення ним батьківських прав та обов`язків. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та інших нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі. Відповідно до вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Стаття 154 СК України надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з вимогами частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, виходячи з аналізу зазначених вище правових норм, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначені поїздки із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. З аналізу вказаного вище вбачається, що предметом розгляду при вирішенні вказаної категорії справ є: відповідність такої поїздки до іншої країни інтересам дитини (відпочинок, оздоровлення, розвиток, відвідування родичів тощо), ухилення одним із батьків від надання згоди на таку поїздку, зазначення конкретної країни та конкретного періоду часу перебування у цій державі, тобто разову поїздку. В позовній заяві позивач вказує, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю (відповідачем) у Російській Федерації та приїхав до України у гості до батька, однак наразі дитині необхідно виїхати за кордон, а саме до РФ до матері та для продовження навчання, а відповідач не має можливості приїхати до України, щоб надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, що суперечить інтересам дитини, яка має конституційне право на освіту, здоровий образ життя та право вільно залишити територію України, а відсутність письмової згоди матері позбавляє її цих прав. Отже, враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що відповідач [PERSON] не може дати згоди на виїзд за кордон України її неповнолітньої дитини [PERSON] , а такий тимчасовий виїзд дитини за кордон буде здійснений в інтересах дитини, буде сприяти її всебічному розвитку і не буде суперечити діючому законодавству, а також не позбавить дитину права та можливості спілкуватися з матір`ю, то суд вважає за можливе надати неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до Російської Федерації без нотаріально посвідченої згоди та супроводу його матері [PERSON] у супроводі батька - [PERSON] , [INFO] , одноразово протягом 3 місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 0.0.1352795126.1 від 15.05.2019 року у сумі 768, 40 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved