Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» 30 липня 2020 року звернулось до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.02.2017 року в сумі 117208 грн. 62 коп., яка складається з: тіла кредиту - 77940,72 грн.; прострочені відсотки - 5719,50 грн.; відсотки нараховані на прострочений кредит -33548,40 грн. Також просить стягнути з відповідачки у відшкодування понесених витрат по оплаті судового збору 2 102 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при укладенні договору з відповідачкою сторони керувались положеннями ч.1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання. Відповідач особистим підписом в анкеті-заяві підтвердила, що вона проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши відповідну заяву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у визначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 15 000 грн. Таким чином, позивач зазначає, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач в порушення договірних зобов`язань зобов`язання за вищевказаним договором не виконала. Також, посилається на те, що в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 сторони дійшли згоди, що з 181 дня порушення зобов`язань з погашення кредиту, відповідач зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які встановлені у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна» та 84,0% для картки «Універсальна голд». У зв`язку з зазначеними порушеннями у відповідачки утворилась заборгованість в сумі 117208 грн. 62 коп. станом на 18.05.2020. Ухвалою суду від 26 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з викликом (повідомленням) сторін. Сторони належним чином повідомлені про те, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з їх викликом. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, у позові просив слухати справу у відсутність представника, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не надала, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності належно повідомлених учасників справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши веб-сайт за посиланням https://privatbank.ua/terms, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідач [PERSON] звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у зв`язку з чим 09.02.2017 підписала анкету-заяву №б/н. В заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами використання, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 18.05.2020 у відповідача існує заборгованість за кредитом в сумі 117208 грн. 62 коп., яка складається з: тіла кредиту - 77940,72 грн.; прострочені відсотки - 5719,50 грн.; відсотки нараховані на прострочений кредит -33548,40 грн.. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] за договором б/н без зазначення дати вбачаються операції: Старт карткового рахунку - 22.12.2017 - [NUMBER]; Зміна кредитного ліміту - 22.12.2017 - Кредитний ліміт: 15000,00; Примітка: Встановлення кредитного ліміту; Зміна кредитного ліміту - 27.07.2018 - Кредитний ліміт: 0,00; Примітка: Зменшення кредитного ліміту. Позивачем надана довідка про видачу відповідачці [PERSON] за кредитним договором № б/н, без зазначення дати, наступну картку: -№ [NUMBER] від 22.10.2017, терміном дії до 10/21; Позивачем надана роздруківка руху коштів [PERSON] № [NUMBER] , № [NUMBER] . Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яка не встановлена договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку - відповідач) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві від 09.02.2017 відсутні умови договору щодо розміру кредиту (кредитного ліміту), процентної ставки за користування кредитом, встановлення відповідальності за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як невід`ємні частини спірного договору. Матеріали справи не містять інформації про те, які саме тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» були застосовані банком при визначені заборгованості відповідачки («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD»). Матеріали справи не містять також і підтверджень, що саме з цими Умовами та правилами та Витягом з Тарифів ознайомилась відповідачка та погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування. З оглянутого в порядку ст. 85 ЦПК України за клопотанням представника позивача веб-сайту, вбачається, що за посиланням https://privatbank.ua/terms Архів договорів - більше - на сторінці 4 розміщено файл з найменуванням «Повний договір (актуальний на 01 січня 2017 року)». При огляді зафіксовано, що відомостей про те, що вказаний файл був розміщений на даному сайті на момент підписання заяви відповідачем 09.02.2017 суду не надано. Суд вважає, що позивач не надано належних доказів на підтвердження сум отриманого кредиту, виписка по рахунку не є первинним документом, що узгоджується з висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року № 61-5191св18. Суд вважає, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви інформацію про умови кредитування у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила надання банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про отримання кредиту та його розміру, сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг, на що є посилання в анкеті-заяві відповідачки про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, зокрема обов`язку відповідачки з 181 дня порушення зобов`язання сплати процентів у підвищеному розмірі чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані відповідачкою. Суд вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Крім того, згідно з вказаним правовим висновком, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, останній має право відповідно до ст. 530 ЦК України вимагати повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ст. ст.12,13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З роздруківки руху коштів на рахунках відповідачки, наданої позивачем, вбачається, що їй було нараховано пеня, відсотки, проводилось автоматичне списання процентів за користування кредитним лімітом, автоматично погашалась її заборгованість з інших карток, проводилось автоматичне погашення простроченої заборгованості як з кредитної картки, так і з рахунку. З огляду на викладене, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, суд вважає, що внесені на карткові рахунки суми повинні були бути зараховані на погашення тіла кредиту. Враховуючи, що позивачем безпідставно, без узгодження з відповідачкою, проводилось нарахування та автоматичне списання коштів на погашення процентів, у тому числі у підвищеному розмірі, пені, а не на погашення заборгованості за отриманими кредитними коштами за карткою, суд приходить до висновку, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є не обґрунтованим, позивачем не надано достовірних доказів на підтвердження доводів щодо наявності заборгованості у відповідачки за тілом кредиту у вказаній в позовній заяві сумі. Крім того, суд вважає, що надана позивачем довідка не є достатнім доказом отримання відповідачкою кредитної картки, про стягнення заборгованості за якою заявлено позовні вимоги. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не доведені, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed