Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

[PERSON] у грудні 2011 року звернулась до суду із позовом до [PERSON], ПП «Рефтранс», яким, з урахуванням неодноразових уточнень предмету, просила суд встановити факт проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без шлюбу, [PERSON] та [PERSON], починаючи з 2000 року по [INFO], тобто по день смерті [PERSON]; визнати [PERSON] спадкоємицею четвертої черги за законом до спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], померлого [INFO]; змінити черговість спадкування спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], померлого [INFO], і надати [PERSON] право на спадкування спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], разом зі спадкоємцями першої черги спадкування за законом; визнати за [PERSON] право власності на одну другу частину майна та майнових прав ПП «Рефтранс»; визнати право власності на одну другу частину статутного капіталу ПП «Рефтранс»; визнати право власності на одну другу частину майнових прав та статутного капіталу ПП «Рефтранс», визнати право власності на одну другу частину квартири [ADDRESS], одну другу частину трьох одиниць вогнепальної зброї; одну другу частину простих іменних акцій ВАТ «Північтранс» в кількості 912 штук, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В судовому засіданні позивачка та її представники позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з наступних підстав: Як стверджує позивач, вона з осені 2000 року почала проживати зі [PERSON] як чоловік та жінка без шлюбу, і фактично проживали однією сім'єю по день смерті спадкодавця. Влітку 2000 року [PERSON] тяжко захворів, у нього було виявлено гепатит «С». Крім того, [PERSON] за життя хворів на сукупність тяжких хвороб, і в 2011 році за загальним захворюванням, за наявністю у нього декількох супутніх тяжких захворювань, йому було надано ІІ групу інвалідності. В зв'язку із тяжкою хворобою чоловіка вона піклувалась про нього, доставляла до медичних закладів, доглядала за ним, організовувала нормальні умови життєдіяльності. Як стверджує позивач, за життя в 1999 році [PERSON] заснував ПП «Рефтранс», і його частка в статутному капіталі становила 100 %. В 2004 році розмір статутного капіталу ПП «Рефтранс», за участі позивачки, суттєво був збільшений, та становив 600 000 грн. Таким чином, на думку позивачки, вона має право на частку майна та статутного капіталу ПП «Рефтранс», що за життя належали спадкодавцеві, а також на відповідну частку іншого майна, що за життя належало [PERSON] Крім того, позивачка просила змінити черговість спадкування, в силу ч. 2 ст. 1259 ЦК України. В судове засідання [PERSON], його представник адвокат [PERSON] повторно не з'явились, сповіщались судом про дату, час та місце проведення судового засідання, доказів поважності причин своєї неявки суду не повідомили, в зв'язку із чим, суд, заслухавши думки з'явившихся учасників процесу, виходячи з приписів ст. 169 ЦПК України, вважав за можливе розглядати справу в їх відсутність. В раніше проведених судових засіданнях [PERSON] та його адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали в повному обсязі, надали суду вичерпні заперечення з приводу заявленого позову, детально пояснили суду правову позицію своїх заперечень. Представник ПП «Рефтранс» в судовому засіданні повністю підтримав позицію [PERSON] та його представника. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думки та правові обгрунтування сторін, суд встановив наступні правовідносини: За життя [PERSON] 22.02.1999 року заснував ПП «Рефтранс», і його частка в статутному капіталі становила 100 %. (т.1 а.с 23,24). ПП «Рефтранс» на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 08.11.2004 року Крижанівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області, на підставі договору купівлі- продажу земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності від 29.12.2003 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області, належить на праві власності земельна ділянка, площею 2,1616 га, що розташована на [ADDRESS], «цільова призначення для комерційного використання, будівництва та експлуатації автомобільної стоянки». (т.1 а.с 60-63) Крім того, ПП «Рефтранс» на праві власності належать будівлі, розташовані на [ADDRESS], що встановлено судом зі змісту витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.09.2010 року № 27333781. (т.1 а.с 64) За життя, [PERSON] належали на праві власності прості іменні акції ВАТ «Північтранс», в кількості 912 штук, загальною вартістю 228 грн., що встановлено судом зі змісту сертифікату серії [NUMBER] від 02.10.2000 року. (т.1 а.с. 220) За життя, [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS], що встановлено судом зі змісту свідоцтва № 1296/02 про право власності на квартиру, що видано 04.12.2002 року Управлінням з питань розподілу та реалізації житла виконавчого комітету міської ради. (т.2 а.с. 35) За життя, [PERSON] на праві власності належали причеп марки ОДАЗ 8144 Одісей, номерний знак [NUMBER], та причеп марки Бастай, номерний знак [NUMBER], що встановлено судом зі змісту довідки № 7/9-369 від 21.03.2012 року РЕВ 9 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області. (т.2 а.с. 51) Також, за життя [PERSON] на праві власності належало три одиниці вогнепальної зброї - СК, калібру 157.62, серії [NUMBER]; ИЖ -27Е, калібру 12, серії [NUMBER], вінчестер, калібру 12, серії [NUMBER], що в судовому засіданні не заперечувалось сторонами, і в силу ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. [PERSON] є сином [PERSON], що встановлено судом зі змісту свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 23.06.1987 року відділом ЗАГС Суворовського РВК м. Одеси, актовий запис про народження № 1052 від 06.07.1985 року. (т. 2 а.с. 32 (зворот)) [PERSON] є донькою [PERSON], що встановлено судом зі змісту свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 24.11.1979 року відділом ЗАГС Ленінського РВК м.Одеси, актовий запис про народження № 2589 від 24.11.1979 року. (т. 2 а.с. 118) За життя, [PERSON] у період часу з 01.01.2000 року по 30.06.2011 року не перебував у шлюбі, що встановлено судом зі змісту довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області від 21.10.2011 № 5080/08-21. (т.1 а.с. 39) [INFO] року [PERSON] помер, що встановлено судом зі змісту свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданого 30.06.2011 року Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис про смерть № 1030. (т. 2 а.с 24) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. З матеріалів спадкової справи № 1325/2011, заведеної Четвертою одеською державною нотаріальною конторою до майна [PERSON], померлого [INFO] року, спадщину прийняли [PERSON], та [PERSON] ( т.2 а.с. 21, 22, 27 (зворот), 28) В теперішній час видача свідоцтв про право на спадщину призупинена у зв'язку зі спором спадкоємців щодо права на спадкування, що знаходиться на вирішенні в суді. Вирішуючи позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю з особою, яка померла після 1 січня 2004 р., суд застосовує норми ЦК України, що набрав чинності на час відкриття спадщини, тобто ЦК України 2003 р. Відповідно до ст. 256 ч. 2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти (крім визначених у ч.1 ст. 256 ЦПК України), від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, слід враховувати те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, законодавцем імперативно визначено, що п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності СК України. До спадкоємців четвертої черги належать жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу (п. 21 абз. 1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Отже, встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу для позивачки має юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення у позивачки права на спадкування за законом у четверту чергу. Суд приймає до уваги, що порядок встановлення зазначеного юридичного факту іншим шляхом, ніж на підставі рішення суду, законодавцем не визначений. Зі змісту довідки відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області від 21.10.2011 № 5079/08-21 [PERSON] за період з 18.05.1999 року по час надання відовіді у зареєстрованому шлюбі не перебувала. (т.1 а.с. 38) Факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу у період з жовтня 2000 року по [INFO], тобто по день смерті [PERSON] суд вважає повністю доведеним, що підтверджується наступними доказами: - довідкою ПП «Ерідан», що є орендарем ПП «Рефтранс», за змістом якої працівники цього підприємства підтверджують факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю. (т.1 а.с. 80) - договором про надання послуг № 338 від 06.05.2007 року (т.1 а.с. 95-96) - договором про надання послуг від 18.12.2007 року № 330/07 (т.1 а.с. 97). - запрошенням [PERSON] та [PERSON] на церемонію укладення шлюбу (т.1 а.с. 98) - сімейними фотографіями, на яких зображені моменти життя [PERSON] та [PERSON], а також зображені моменти поховання [PERSON] (т.1 а.с. 99-107) - довідкою про замовлення поминального обіду (т.1 а.с 108) - разовим дорученням № 1801 від 09.09.2011 року на ім'я [PERSON] на отримання допомоги на поховання [PERSON] (т.1 а.с 109) - квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2119 на ім'я [PERSON] на замовлення ритуальних послуг (т.1 а.с 110) - довідкою Громадської організації «Водно-моторного спортивно- оздоровчого товариства рибалок-любителів» «Причал № 195 «Ярмарочна», з підписами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], засвідчених головою товариства, про те, що з 2000 року по день смерті [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю як чоловік та жінка, мали спільний побут, спільне господарство (т.1 а.с.111) - письмовими поясненнями лікаря [PERSON], який спостерігав [PERSON] як лікар з 2000 року по день смерті, і [PERSON] він знав як дружину померлого (т.1 а.с. 112) - довідкою директора ПП «Рефтранс» від 03.08.2011 року № 119, про те, що директор [PERSON], заст. директора [PERSON], головний інженер -[PERSON], нач. відділу експлуатації - [PERSON], головний бухгалтер - [PERSON], підтвержують той факт, що у житловому будинку, що знаходиться на території підприємства, одніє сім'єю, як чоловік та жінка, проживали [PERSON] та [PERSON], вели спільне господарство. (т.1 а.с. 113) - довідкою від 31.01.2012 року № 5 медичної компанії «Теком» про виклик швидкої хворому [PERSON] жінкою - [PERSON] (т.1 а.с. 167) - письмовими показами [PERSON] (т.1 а.с. 249) - свідченнями свідка [PERSON], який пояснив суду, що дружив зі [PERSON], і знав [PERSON] за його дружину, яка фактично почала з ним проживати з 2000 року, і проживала по день смерті [PERSON] - свідченнями свідка [PERSON], яка пояснила, що дізналась про те, що [PERSON] та [PERSON] не чоловік та жінка лише після смерті останнього, підтвердила суду факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та жінки з 2000 року. - такі самі свідчення надані суду свідками - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - на конкретно поставлене запитання суду до свідка [PERSON], чи може він підтвердити факт проживання [PERSON] зі [PERSON] однією сім'єю як чоловік та жінка, [PERSON] затруднився відповісти, до чого суд ставиться критично, оскільки раніше [PERSON] підписався під письмовим свідченням проживання [PERSON] зі [PERSON] однією сім'єю як чоловік та жінка, а в теперішній час, на переконання суду, діє в інтересах іншого спадкоємця. (т.1 а.с. 113) Таким чином, суд знаходить повністю доведеним юридичний факт проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без шлюбу, [PERSON] та [PERSON], починаючи з жовтня 2000 року по [INFO], тобто по день смерті [PERSON], в зв'язку із чим ці позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Доводи [PERSON], якими він обгрунтовує свої заперечення даного факту, зокрема, що [PERSON] не була жінкою [PERSON], та з ним не проживала однією сім'єю, а лише допомогала йому по господарству, суд вважає неспроможними, оскільки вони повністю спростовуються зібраними по справі матеріалами. Інші докази, які б спростовували даний юридичний факт матеріали справи не містять. В силу положення ст. 1264 Цивільного Кодексу України [PERSON] відноситься до четвертої черги спадкоємців за законом. Судом встановлено, що позасудовим порядком особи, які прийняли спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], не дійшли згоди щодо зміни черговості одержання права на спадкування. Частиною 2 ст. 1259 Цивільного Кодексу України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Абзацом 3 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як встановлено матерілами справи, [PERSON] за життя був єдиним засновником ПП «Рефтранс», якому присвятив майже весь останній час свого життя. Зі змісту витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців № 11113042 від 13.09.2011 року, судом встановлено, що з дати державної реєстрації (22.02.1999 року) на момент формування витягу, директором підприємства є [PERSON] (відповідно до статуту) (т. 2 а.с. 26-27, 130-131) З 25.08.2010 року [PERSON] був призначений на посаду комерційного директора (т.2 а.с. 67), і був звільнений з даної посади 30.06.2011 року у зв'язку зі смертю (т.2 а.с. 69). В матеріалах справи містяться відомості про нарахування працівникам ПП «Рефтранс» (в тому числі [PERSON]) заробітної плати. (т. 2. а.с 70-80, 132-157) Разом із тим, ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.06.2012 року з ПП «Рефтранс» витребувано трудову книжку на ім'я [PERSON], заяву [PERSON] про звільнення з посади директора ПП «Рефтранс» та призначення на посаду комерційного директора, відомості про нарахування заробітної плати. Суду були надані лише відомості про нарахування заробітної плати, інші витребувані докази суду надані не були, в зв'язку із чим суд позбавлений можливості перевірити достовірність офіційного оформлення [PERSON] на посаду комерційного директора ПП «Рефтранс». Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] лише контролював роботу ПП «Рефтранс», а всім на підприємстві фактично керував [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] також все контролював на ПП «Рефтранс», активно приймав участь у життєдіяльності підприємства, був трудоголіком. Аналогічні свідчення надали свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Разом із тим, матеріали справи містять достатньо доказів, що останній час, приблизно десять років, [PERSON] тяжко хворів. Зокрема, лікар [PERSON] надав письмові пояснення, що вперше у [PERSON] у 2000 році виявлено гепатит «С», знаходився під наглядом лікарів 18 поліклініки м. Одеси, протягом періоду 2006-2007 року [PERSON] переніс гострий інфаркт міокарда, знаходився на стаціонарному лікуванні кардіологічного відділення ОКБ, в серпні 2009 року переніс повторний інфаркт міокарда. Цими ж поясненнями, лікар [PERSON] підтвердив суду, що весь цей час необхідного медичного лікування, зі [PERSON] перебувала його жінка- [PERSON] (т.1 а.с. 112) Згідно виписки -епікризу від 08.10.2010 року № 21616 ООКЛ [PERSON] на цей час мав основні та супутні захворювання та ускладення: сечокам'яна хвороба, камінь правого сечоточника (відходження), правостороння почечна коліка, макрогематурія, цукровий діабет 2 типу, середньої важкості, субкомпенсація, ішемічна хвороба сердця, стабільна стенокардія, ЗФК, постінфарктний та атеросклеротичний кардіосклероз, атеросклероз аорти, гипертонічна хвороба 2 ступеня, прогресуючий перебіг, 3 ступеня ризику, дисциркуляторна енцефалопатія, 2 ступеня, змішаного генезу (гипертензивна, атерослкеротична, диабетична), з цефалгічним і астено-іпохондриальним синдромом, діабетична ангио-полинейропатія, більш виражена у нижніх кінцівках, сенсорна форма, вегето -трофичні появи, хронічний вірусний гепатит «С» з мінімальним ступеням активності, хронічний панкреатит у фазі нестійкої ремісії, ГЕРБ, пупочна грижа. (т.1 а.с. 137, т.2 а.с. 47) Наявність у [PERSON] сукупності тяжких захворювань підтверджується: -показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], -медичною карткою хворого (т.1 а.с 138-163); -випискою з історії хвороби № 1505 від 07.07.2007 року (т.1 а.с 164); -випискою- епікризом № 1110 від 31.01.2008 (т.1 а.с. 165-166, т. 2 а.с. 48-49); -випискою з історії хвороби № 12456 від 14.06.2007 року ООКЛ (т.2 а.с. 44-45); -випискою з історії хвороби № 26213 від 07.12.2006 року (т.2 а.с. 46); -випискою -епікризом № 13335/604 від 13.06.2008 року (т.2 а.с 57); -показаннями спеціалістів- лікарів: так, в судовому засіданні спеціаліст- кардіолог вищої категорії [PERSON] пояснила суду, що [PERSON], в силу наявних у нього кардіологічного та супутніх захворювань, не міг самостійно надавати собі необхідну медичну допомогу, потребував стороннього догляду. Лікування такого захворювання є дорогим, оскільки [PERSON] мав приймати ліки від набряку та сердцеві ліки пожиттєво, і, на конкретно поставлене запитання адвокатом [PERSON], спеціаліст відповіла, що на її думку, [PERSON] за сукупністю його захворювань та їх тяжкості, ІІ групи інвалідності, був у безпорадному стані, і, однозначно, потребував сторонньої допомоги. Термін безпорадного стану не є медичним терміном, а є оціночним поняттям. Даний спеціаліст підтвердив суду, що [PERSON] потребував відповідної дієти (що окремо підтверджується рекомендаціями у численних виписках-епікризах), самостійно готувати відповідну їжу він собі не міг. Спеціаліст- ендокринолог [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] страждав на важке захворювання- цукровий діабет, 2 типу, середньої важкості, субкомпенсація, в зв'язку із чим був змушений приймати великі дози інсуліну, не менше 5 разі на добу, потребував стороннього догляду та допомоги, і, з урахуванням ваги, комплекції, характеру захворювань, їх сукупності, [PERSON] в повній мірі не міг себе обслуговувати. Спеціаліст- уролог [PERSON] надав суду аналогічні пояснення. Зі змісту довідки до акта огляду МСЕК серії 2-18 ОД № 067456 від 03.11.2010 року [PERSON] у листопаді 2010 року присвоєно другу групу інвалідності за загальним захворюванням, протипоказаний труд з фізичним навантаженням (т.1 а.с. 29). За життя, [PERSON] у зв'язку із загальним захворюванням, та присвоєнням другої групи інвалідності, визначена індивідуальна програма реабілітації інваліда № 2199 від 03.11.2010 року, і встановлені обмеження життєдіяльності: - 13.1 до самообслуговування; - 13.2 до пересування; - 13.3 до трудової діяльності. Встановлений середній реабілітаційний потенціал, метою реабілітації інваліда встановлено часткове відновлення обмеження життєдіяльності; часткове відновлення соціально- побутового стану; часткове відновлення професійної та трудової діяльності. Відповідно до п. 1.1 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 07.04.2004 року № 183 (далі - Інструкція) інвалідність - соціальна недостатність (дезадаптація) внаслідок обмеження життєдіяльності людини, яка викликана порушенням здоров'я зі стійким розладом функцій організму, що призводить до необхідності соціального захисту і допомоги. Обмеження життєдіяльності - неможливість виконувати повсякденну діяльність способом та в об'ємі, звичайних для людини, що створює перешкоди у соціальному середовищі, ставить її в незручне становище порівняно зі здоровими і проявляється частковою або повною втратою здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, спілкування, навчання, контролю за поведінкою, а також значним обмеженням обсягу трудової діяльності, зниженням кваліфікації і призводить до соціальної дезадаптації. Категорії (критерії) життєдіяльності- це здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності. Здатність до самообслуговування- можливість ефективно виконувати повсякденну побутову діяльність і задовольняти потреби без допомоги інших осіб. Здатність до пересування- можливість ефективно пересуватися у своєму оточенні (ходити, бігати, долати перепони, користуватися особистим та громадським транспортом). Здатність до трудової діяльності- сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров'я, що дозволяє йому займатися різного роду трудовою діяльністю. Судом приймається до уваги, що [PERSON] встановлений другий ступінь обмеження самообслуговування - за яким, він був здатний до самообслуговування з використанням допоміжних засобів та за допомогою інших осіб; встановлений другий ступінь обмеження до пересування- за яким, він був здатний самостійно пересуватися з використанням допоміжних засобів та (чи) за допомогою інших осіб; встановлений другий ступінь обмеження до трудової діяльності- за яким, він був здатний до виконання трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів та (чи) спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб. Саме [PERSON] весь час фактичного проживання однією сім'єю зі [PERSON], фактично піклувалась по нього, допомогала йому у здійсненні повсякденних умов його життєдіяльності, прала, готувала їжу, в решті решт, стригла ногті, які померлий, за життя, не був здатний сам собі пістригти в силу своєї ваги, комплекції, захворювань, опікувалась щодо його лікування, що підтверджується зібраними по справі матеріалами. Таким чином, суд вважає повністю доведеною сукупність тих умов, за якими суд може надати право на спадкування спадкоємцеві наступної черги, зокрема, безпорадність стану спадкодавця, внаслідок наявності у нього сукупності тяжких захворювань, потребування сторонньої допомоги у забезпеченні умов своєї життєдіяльності, та тривалість часу, близько десяти років, надання такої допомоги, систематичність надання допомоги, віднесення особи до кола спадкоємців за законом, наявність спору між спадкоємцями щодо зміни черговості одержання права на спадкування. Твердження адвоката [PERSON] про те, що [PERSON] міг самостійно себе утримувати, оскільки був забезпеченою людиною, що також підтверджується свідченнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], у сукупній оцінці з іншими встановленими обставинами справи, та зібраними доказами, суд знаходить неспроможними, оскільки законодавець не пов'язує неможливість зміни черговості спадкування з забезпеченістю особи, яка перебуває у безпорадному стані та отримує сторонню допомогу. Суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині зміни черговості спадкування спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], померлого [INFO], є обгрунтованими, доведені відповідними належними та допустими доказами, засновані на нормі матеріального закону, в зв'язку із чим [PERSON] слід надати право на спадкування спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], разом зі спадкоємцями першої черги спадкування за законом. Що стосується позовних вимог в частині визнання за [PERSON] право власності на одну другу частину майна та майнових прав ПП «Рефтранс», визнання права власності на одну другу частину статутного капіталу ПП «Рефтранс», суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у редакції, яка була чинною на момент спірних правовідносин), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не перебували у шлюбі, то право спільної сумісної власності на майнові права ПП «Рефтранс», та на особисте майно [PERSON], що за життя належали йому на праві власності, не виникло. Разом із тим, за змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про власність»), тощо. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Матеріали справи не містять доказів спрямування коштів, що були надані [PERSON] на рахунки ПП «Рефтранс», або їх оприбуткування цим підприємством. Крім того, відсутні докази укладення між [PERSON] та ПП «Рефтранс» письмової угоди про створення спільної власності. Крім того, одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Реалізація майнових прав підприємства здійснюється в порядку, встановленому Господарським Кодексом України, іншими законодавчими актами України (ч. 4 ст. 66 ГК України). Відносини стосовно майна підприємства регулюються нормами ЦК України, Господарського кодексу України (далі - ГК України) та Закону України «Про підприємництво». Результатом наділення юридичних осіб - приватних підприємств свободою господарської діяльності та підприємництва є застосування ними цивільно-правових договорів як правової форми їх діяльності. Відповідно до ст. 55 ГК України суб'єктами господарювання є юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, та фізичні особи - громадяни, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані як підприємці. Однією з організаційних форм господарювання є підприємство (ст. 62 ГК України ). Підприємство, засноване на приватній власності засновника, є приватним підприємством (ст. 63 ГК України). Підприємство є юридичною особою, йому належить право власності на майно, у тому числі і яке передане засновником до статутного фонду як внесок (ст. ст. 62, 66 ГК України). Судом достеменно встановлено, що право власності на нерухоме майно (земельна ділянка, майновий комплекс, транспортні засоби (підприємства)) належить ПП «Рефтранс», і не перебувало у власності [PERSON], в зв'язку із чим суд не знаходить правових підстав для зміни правового режиму майна приватного підприємства на режим спільного сумісного майна подружжя (за твердженням позивача), чи у спільній частковій власності, оскільки з моменту внесення майна до статутного фонду підприємство є єдиним власником майна, і це майно не може одночасно перебувати у власності інших осіб. Таким чином вимоги в цій частині позову не можуть бути захищені судом, і задоволенню не підлягають. Що стосується вимог в частині визнаня права власності на одну другу частину майнових прав та статутного капіталу ПП «Рефтранс», визнання права власності на одну другу частину квартири [ADDRESS], одну другу частину трьох одиниць вогнепальної зброї; одну другу частину простих іменних акцій ВАТ «Північтранс» в кількості 912 штук, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO], суд виходить з наступного: У відповідності до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - нотаріальний порядок. Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах, або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, передбачені обставини, при наявності яких нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Згідно із п. 3 Глави 13 цього Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Судом встановлено, що нотаріусом не було винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, і сторони не втратили можливості вирішити питання отримання спадщини в нотаріальному порядку. Свою позицію з цього приводу висловив в інформаційному листі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, увагу суддів звернуто на те, що слід звертати увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, суд відмовляє у цій частині позовних вимог. В силу ст. 217 ЦПК України суд вважає можливим встановити порядок виконання судового рішення таким чином, що це рішення суду, після набрання ним законної сили, є підставою для видачі Державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори свідоцтв про право на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], померлого [INFO], спадкоємцям першої черги спадкування за законом. На підставі наведеного,

Outcome: partial