Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) в серпні 2015 року звернулася до суду із позовом до свого сина [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення аліментів на її утримання як непрацездатної матері, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває на пенсії, має дорослого сина - відповідача у справі. Він одружений, має дружину, яка не працює, перебуває у нього на утриманні, а інших родичів, які надавали б або могли надавати допомогу вона не має. Її старший син [PERSON] помер в липні 1999 року, її рідна сестра проживає в Росії та не може надавати їй допомогу. Відповідач є матеріально забезпеченим, а вона не може забезпечити собі гідне існування в зв'язку з низьким розміром пенсії та відсутністю інших джерел існування, з огляду на свій стан здоров'я вона не має можливості заробляти на прожиття працею. Просить суд стягнути з її сина [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач та її представники на позовних вимогах наполягають посилаючись на викладені обставини. Інтереси позивача в суді по довіреності представляли [PERSON] та [PERSON] Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить суд в задоволенні позову відмовити повністю та врахувати, що він раніше надавав допомогу матері. Він має сімю, весь час утримує дружину та до повноліття її дитину. Він має інвалідність, отримує тільки пенсію, не має іншого доходу, на обліку в Олександрійському міськрайонному центрі зайнятості його дружина не перебуває. Не погоджується сплачувати аліменти на утримання матері за рішенням суду, однак погоджується добровільно надавати матері допомогу продуктами харчування, в якому розмірі - не вказує. Вважає, що його мати не дієздатна, просить призначити їй медичне обстеження. Просить суд також врахувати, що між ним та його матір'ю уже багато років, з часу його одруження, мають місце неприязні стосунки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-15, 16, 22 ЦК України та ст.ст.3 - 15, 17-20, 184, 202- 206 Сімейного кодексу України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Утримання батьків дітьми є відповідною компенсацією за утримання і турботу, надану батьками дитині. В нормальних умовах діти добровільно допомагають своїм непрацездатним батькам і турбуються про них. Неможливо змусити дорослих повнолітніх дітей любити і поважати своїх батьків. Любов, доброта, порядність, чесність є етичними поняттями, а не юридичними. Тим не менш суд враховує, що однією з основних цілей регулювання сімейних відносин відповідно до ч. 2 ст. 1 Сімейного кодексу України є утвердження почуття обов'язку перед батьками. За змістом ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до вимог ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Суд приймає до уваги те, що: обов'язок виплачувати аліменти батькам може бути покладено лише на повнолітніх дітей; потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв'язку із відсутністю пенсій чи їх низького розміру, а також у зв'язку із відсутністю у них інших джерел існування; непрацездатними визнаються особи, які досягли пенсійного віку (чоловіки - 60 років, жінки - 55 років) та інваліди I, II та III груп (стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»). Суд приймає до уваги, що обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення, факт біопоходження); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Повнолітні дочка, син зобов'язані надавати утримання батькам незалежно від власного статку. Обов'язок дітей не пов'язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. За змістом ст. 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Розмір аліментів визначається в судовому порядку в залежності від матеріального та сімейного становища батьків та дітей. При цьому судом враховуються всі заслуговуючи на увагу інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо. Таким чином, в кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків. В залежності від цих обставин суд визначає розмір аліментів. Аліменти підлягають сплаті щомісяця в твердій грошовій сумі. Єдиний випадок, коли незалежно від наявності підстав покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків, такий обов'язок не виникає - є позбавлення матері, батька батьківських прав при умові, що ці права не були поновлені. Судом встановлено, що позивач у справі - [PERSON], 1935 року народження є пенсіонером, а відповідач у справі - [PERSON], 1958 року народження, є сином позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження відповідача та копією свідоцтва про розірвання шлюбу позивачем. Суд приймає до уваги, що позивач не працює, отримує пенсію у розмірі 1 160 грн. щомісячно (на сьогодні розмір пенсії збільшено на 100 грн.). Судом також встановлено, що відповідач дійсно є інвалідом 3 групи загального захворювання, що підтверджується копією довідки МСЕК, отримує пенсію в розмірі 3 279 грн. щомісячно, одружений, має дружину, яка не працює та не отримує допомогу по безробіттю, виховав сина дружини, який проживає окремо (був опікуном дитини), хворіє, що підтверджується епікризами, часто перебуває на стаціонарному лікуванні та відповідно несе витрати на своє лікування, зі слів відповідача щомісячно в розмірі більшому як розмір його пенсії. Судом достовірно встановлено, що спір щодо надання утримання виник між непрацездатною матір'ю та непрацездатним повнолітнім сином. У випадку, якщо обидві сторони у спорі є непрацездатними, вирішального значення набуває факт потреби в матеріальній допомозі. Якщо обидві сторони потребують матеріальної допомоги, необхідно враховувати, що обов'язок батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх здатності надавати матеріальну допомогу дітям. В той час як обов'язок повнолітніх дочки, сина такою обставиною не обумовлений. Таким чином, формально закон припускає можливість стягнення з непрацездатних повнолітніх дітей аліментів на утримання непрацездатних батьків, і в тому випадку, якщо самі діти є нужденними. Остаточне вирішення цього питання залишається за судом. Суд приймає до уваги розмір прожиткового мінімуму в розрахунку на місяць у 2015 - 2016 роках та сукупний доход і позивача і відповідача. Судом враховано, що позивач та її представник не надали до суду доказів (належних, переконливих, достовірних) про стан здоров'я позивача та щомісячний розмір понесених нею витрат на лікування. Також не було надано до суду жодних доказів, що позивач має таке скрутне матеріальне становище, а інших переконливих доказів, які підтверджували б викладені позивачем обставини ні позивачем, ні представником позивача до суду не надано. З огляду на це суд не погоджується з розміром обрахованої позивачем суми аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно на утримання непрацездатної матері, яка отримує пенсію в розмірі 1 260 грн. щомісяця, оскільки прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць осіб, які втратили працездатність у 2016 році на час розгляду справи в суді складає 1 074 грн. Суд вважає, що такий розрахунок розміру аліментів не узгоджується з вимогами ст. 205 Сімейного кодексу України. Суд дійшов висновку, що не може бути автоматичною підставою застосування судом ст. 205 Сімейного кодексу України лише з мотивів бажання позивача, оскільки безспірних та переконливих доказів на підтвердження обставин, з якими, як з юридичним фактом пов'язувались вимоги позивач до суду не надала. Викладені позивачем обставини щодо її стану здоров'я та понесених нею витрат на лікування не були доведені в суді належними та допустимими доказами. Ті обставини, на які посилається позивач в судовому засіданні не є достатніми для висновку суду про наявність підстав для задоволення позову повністю. Виходячи з викладених обставин, суд вважає, що позивач потребує матеріальної допомоги та визначає розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в розмірі, що становить 253 грн. 00 коп. щомісячно, враховуючи сукупний дохід позивача та відповідача та його дружини (1 260 грн. пенсії +3 279 грн. пенсії = 4 539 грн. пенсії : 3 особи = по 1 513 грн. доходу на кожного). Розмір аліментів складає 253 грн. щомісячно (1 513 грн. - 1 260 грн.). Саме таку суму суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача. Визначаючи розмір аліментів судом враховано матеріальне становище і в сім'ї позивача, і в сім'ї відповідача, який має інвалідність, проживає з дружиною, яка не працює та не має доходу. Суд приймає до уваги і моральний аспект, оскільки до суду не були надані докази, що відповідач надавав матері раніше матеріальну допомогу. Суд також приймає до уваги, що позивач раніше не зверталася до суду із позовом про стягнення аліментів. За викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки доводи позивача та представників не знайшли свого повного підтвердження в суді. Суд критично оцінює позицію відповідача про відсутність коштів на утримання матері та приймає до уваги довідку про розмір його пенсії в сумі 3 279 грн. щомісячно, а інших переконливих доказів, які підтверджували б викладені відповідачем обставини до суду не було надано. Суд не приймає до уваги та не приймає до уваги позицію відповідача, що за умови, що мати відмовиться від позову, він погодиться на вимоги позивача та добровільно буде надавати матері щомісячно допомогу, оскільки відмову від аліментів не регулює жодна стаття Сімейного та Цивільного кодексу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Суд вважає необхідним стягнути судові витрати частково і з відповідача, і з позивача на користь держави, оскільки позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial