Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~Адвокат Касьян М.С., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 04 квітня 2020 року (надійшла до суду 15 квітня 2020 року), в якій просить суд стягнути з ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 134 849 грн. 46 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати. \~ \~ \~ \~Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 31 січня 2017 року [PERSON] було прийнято на роботу в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» водієм автотранспортних засобів на умовах повної зайнятості. 02 грудня 2019 року [PERSON] звільнився з підприємства за власним бажанням. Фактичною причиною такого звільнення стало те, що за весь період роботи в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» він так і не отримав заробітної плати. Заборгованість по заробітній платі станом на 02 грудня 2019 року склала 134 849 грн. 46 коп. У зв`язку з систематичним порушенням роботодавцем трудових прав [PERSON] , останній вимушений був шукати інше місце роботи. Факт невиплати ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» заробітної плати підтверджується відсутність доказів її виплати [PERSON] та довідкою за формою ОК-5 з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, де зазначені суми нарахованих, але не виплачених заробітних плат. Жодних документів про отримання заробітної плати за час роботи в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» [PERSON] не підписував. Оскільки заборгованість по заробітній платі підприємство позивачеві не виплачує, не визнаючи факт наявності заборгованості загалом, оскільки відмовляється видати йому довідку про заборгованість, тому за захистом порушених трудових прав [PERSON] , діючи через повноважного представника, вимушений звернутися до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 17 квітня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представником відповідача ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» подано відзив на позов шляхом направлення на електронну пошту суду (а.с.45-46, 55-58 - оригінал), в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] з огляду на їх безпідставність та невідповідність дійсним обставинам. Свої заперечення представник відповідача мотивував тим, що позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування пред`явлених вимог стосовно наявності заборгованості по виплаті заробітної плати за весь період його трудової діяльності на підприємстві. Довідка форми ОК-5 з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, на яку він посилається, підтверджує лише нарахування пенсії, кількість днів та сплату страхових внесків, однак ніяким чином не може підтверджувати наявність заборгованості по виплаті заробітної плати застрахованій особі позивачеві. Натомість відповідно до наявної в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» інформації, за період роботи з 31 січня 2017 року по 02 грудня 2019 року [PERSON] підприємством було сплачено 103 809 грн. 92 коп. заробітної плати (сума зазначена з урахуванням утриманих податків та обов`язкових платежів). З огляду на те, що заробітна плата позивачеві була виплачена, заборгованість по ній відсутня, підстави для задоволення пред`явлених ним вимог відсутні. \~ \~ \~ \~Відповідь на відзив позивач та його представник не подали, додаткового часу не потребували. \~ \~ \~ \~Крім того, 11 вересня 2020 року представником відповідача ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» - адвокатом Петровою Т.А. подано письмові пояснення в порядку п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України щодо виконання ухвали суду від 28 травня 2020 року про витребування доказів із одночасним заявленням клопотання про виклик свідків (а.с.73-75). У своїх поясненнях представник посилалась на те, що з 31 січня 2017 року [PERSON] було прийнято на роботу В ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» водієм автотранспортних засобів автоколони №64 (бригада №647) за основним місцем роботи з місячним випробувальним терміном та посадовим окладом згідно штатного розпису. Наказом від 02 грудня 2019 року позивача звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України з виплатою невикористаної відпустки в кількості 67 календарних днів. При звільненні з позивачем проведено повний розрахунок. Представник відповідача зазначила, що позивачу щомісячно нараховувалась мінімальна заробітна плата, яка становила з 01 лютого 2017 року по 31 грудня 2017 року щомісячно по 3200 грн., з якої утримувались податки, а з серпня по листопад 2017 року із заробітної плати позивача утримувалась заборгованість за постановою Укртрансінспекції в сумі 515 грн. 20 коп., 515 грн. 20 коп., 515 грн. 20 коп., 474 грн. 40 коп.; з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року позивачу нараховувалась заробітна плата щомісячно по 3723 грн. 00 коп., з якої утримувались податки; з 01 січня 2019 року по 02 грудня 2019 року позивачу нараховувалось по 4173 грн. 00 коп., з якої утримувались податки, крім листопада 2019 року нараховано 2225 грн. 60 коп., грудня 2019 року 9070 грн. 46 коп. Таким чином, за період трудової діяльності позивача в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» [PERSON] було нараховано заробітну плату в загальному розмірі 132 902 грн. 06 коп., з яких: 103 809 грн. 92 коп. фактично отримано ним, 27 072 грн. 14 коп. утримані податки, 2020 грн. утримані кошти за постановою Укртрансінспекції. Окремо зауважила, що підприємством після нарахування та виплати заробітної плати до контролюючих органів подавались відповідні звіти. У відповідності до п.18 розділу ІІ «Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні» №148 від 29 грудня 2017 року ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» мало всі правові підстави та користувався ними для виплати працівникам заробітної плати готівкою через касу підприємства, про що складалась відповідна відомість на виплату готівки (додаток №1 до Положення). Установа / підприємство має право зберігати в касі готівку для виплат, які належать до фонду оплати праці, та здійснюються за рахунок готівкової виручки. В таких відомостях про отримання готівки працівники ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» проставляли свої підписи при отриманні готівкою заробітної плати. Згідно з п.п.6,1, 6,2 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку від 24 травня 1999 року №88, первинні документи та облікові регістри, що пройшли обробку, бухгалтерська та інша звітність підлягають обов`язковій передачі до архіву. Однак, надати суду первинні документи про виплату заробітної плати, а саме відомості на виплату готівку, не є можливим у зв`язку з їх втратою після передачі до архіву підприємства. Так, 25 грудня 2019 року внаслідок затоплення архівного приміщення ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» було повністю знищено архівні справи, у тому числі і видаткові відомості щодо виплати заробітної плати [PERSON] . На виконання вимог п.6.10 Положення №88, ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» було створено комісію для встановлення переліку відсутніх та знищених документів, яка за наслідком своєї роботи склала перелік таких архівних документів (справ), що були знищені внаслідок аварії на системі опалення в нежитловому приміщенні архіву підприємства в м. Одеса. Таким чином, документального підтвердження виплати заробітної плати відповідач не може надати суду у зв`язку з втратою таких первинних бухгалтерських документів, однак виплату заробітної плати можуть підтвердити працівники ПАТ «ПІВНІЧТРАНС», з якими [PERSON] отримував заробітну плату, а саме: водії [PERSON] , [PERSON] та касир [PERSON] . \~ \~ \~ \~В ході розгляду справи: ухвалою суду від 28 травня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.38); ухвалою суду від 10 листопада 2020 року, постановленою на місці, задоволено клопотання представника відповідача про допит свідків (а.с.75, графа №17 протоколу с/з а.с.110). \~ \~ \~ \~Присутній в судовому засіданні представник позивача адвокат Касьян М.С. пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Зауважив, що [PERSON] дійсно працював на підприємстві, весь період часу не отримуючи заробітну плату. Позивач має інший дохід від сільськогосподарської діяльності на земельній ділянці, за рахунок чого він і утримував матеріально свою сім`ю. \~ \~ \~ \~Представник відповідача ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях. Зауважила, що довідка форми ОК-5 з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, на яку посилається позивач, підтверджує лише нарахування пенсії, кількість днів та сплату страхових внесків, однак ніяким чином не може підтверджувати наявність заборгованості по виплаті заробітної плати застрахованій особі позивачеві. Заробітна плата виплачувалась готівкою через касу підприємства двічі на місяць в м. Кривому Розі, після чого наприкінці місяця відомості про нарахування та виплату заробітної плати запаковували та передавали до головного офісу підприємства в м. Одеса. Первинні бухгалтерські документи стосовно виплати заробітної плати втрачено внаслідок затоплення архівного приміщення ПАТ «ПІВНІЧТРАНС», про що є відповідні докази. Вважала вимоги позивача надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, оскільки [PERSON] має сім`ю, яку повинен матеріально утримувати, а тому є не зрозумілим, як би він працював на підприємстві 2 роки, не отримуючи заробітну плату. \~ \~ \~ \~Допитаний судом в якості свідка [PERSON] суду показав, що з [PERSON] він знайомий, працювали разом на одному маршруті, стосунки нейтральні. В ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» він працює з 2013 року, на маршруті №201, а з початку 2020 року на маршруті №214. Особисто з [PERSON] знайомий. Йому відомо, що [PERSON] також працював на маршруті №214. Коли він прийшов на роботу в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» та звільнився йому не відомо. На даний час, десь з пів року, заробітна плата на підприємстві виплачується на банківську картку, до цього заробітну плату видавали двічі на місяць через касу підприємства. Деякі працівники за бажанням могли отримувати заробітну плату один раз на місяць, інші двічі. У дні видачі заробітної плати в офісі підприємства в м. Кривому Розі (вул. Бикова 10) він і бачив [PERSON] , який разом з ним стояв в черзі за отриманням нарахованої заробітної плати. В касі працівникам надавали відомість про видачу заробітної плати, де працівники ставили свої підписи, після чого готівкою отримували заробітну плату. Зауважив, що протягом періоду роботи на підприємстві його трудові права стосовно нарахування та отримання заробітної плати не порушувались, чи допускались порушення таких прав відносно інших працівників з боку підприємства йому не відомо. \~ \~ \~ \~Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він працює водієм автотранспортних засобів в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» приблизно з 2014-2015 року, з [PERSON] знайомий, візуально його пам`ятає, оскільки працював разом з ним на підприємстві, а маршрути, на яких вони працювали, пересікались; стосунки нейтральні. Заробітна плата на підприємстві виплачувалась готівкою через касу в офісі, розташованому по [ADDRESS] двічі на місяць, однак деякі працівники отримували заробітну плату один раз. З початком карантину заробітну плату почали перераховувати на банківські картки. [PERSON] бачив востаннє 2-3 роки назад в касі в черзі за отриманням заробітної плати. При отриманні заробітної плати через касу особу працівників встановлювали за паспортом або водійським посвідченням, після чого надавали для проставлення підпису відомості про видачу заробітної плати, і тільки потім видавали готівкою кошти. [PERSON] також отримував разом з ним в черзі заробітну плату. Зауважив, що протягом періоду роботи на підприємстві його трудові права стосовно нарахування та отримання заробітної плати не порушувались, чи допускались порушення таких прав відносно інших працівників з боку підприємства йому не відомо. \~ \~ \~ \~Допитана судом в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона працює касиром в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС». Прізвище позивача їй відоме, візуально його не пам`ятає. Суть справи, в якій вона допитується в якості свідка, їй відома. Заробітна плата виплачує на підприємстві двічі на місяць 7 та 22 числа відповідно, щомісячно, готівкою по відомостям, в яких працівники ставлять свій підпис за отримання заробітної плати готівкою через касу, що знаходиться по [ADDRESS] . Приходячи до офісу, водії знаходять своє прізвище в відомостях на виплату заробітної плати, у відповідній графі ставлять свій підпис та отримують кошти. Якщо водій не приїздить за отриманням заробітної плати через касу йому телефонують від керівництва підприємства та просять з`явитись за отриманням коштів. Протягом останнього часу з моменту введення карантину безготівковим розрахунком на банківські картки водіїв. Наприкінці звітного місяця відомості бухгалтерія оформляє та передає до головного офісу ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» в м. Одеса. Особисто вона віддає відомості та списки працівників керівникові, водіям вона не телефонує, за це відповідальні інші працівники. Скарг від працівників щодо нарахування та виплати заробітної плати не надходило. Дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення представників сторін, покази свідків, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] з огляду на наступне. ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ПІВНІЧТРАНС» (скорочене найменування ПАТ «ПІВНІЧТРАНС»), код ЄДРПОУ 05523553, є юридичною особою, створене 15 травня 1997 року, запис №1 556 120 0000 008546 та здійснює діяльність згідно з КВЕД: 49.31. Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (основний); 49.39. Інший пасажирський наземний транспорт, н. в. і. у.; 52.21. Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 45.11. Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 45.20. Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 45.32. Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 46.21. Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.31. Оптова торгівля фруктами й овочами; 46.36. Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами; 85.32. Професійно-технічна освіта; 85.53. Діяльність шкіл із підготовки водіїв автотранспортних засобів; 46.71. Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 66.22. Діяльність брокерів і страхових агентів; 68.20. Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 71.20. Технічні випробування та дослідження (а.с.16-17, 46-47). На підставі наказу №20 від 30 січня 2017 року (а.с.76) [PERSON] прийнято на роботу в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» водієм автотранспортних засобів автоколони №64 (бригада №647) за основним місцем роботи з 31 січня 2017 року, з місячним випробувальним терміном, з посадовим окладом згідно штатного розпису. Встановлено стажування на маршруті в обсязі 32 години: таб. №9699 автобусу марки «БАЗ». Цього ж дня з [PERSON] було укладено трудовий договір (а.с.80). На підставі\~наказу №250\~від 02\~грудня 2019\~року (а.с.77)\~ [PERSON] \~звільнений за\~власним бажанням\~на підставі\~ст.38\~КЗпП України,\~підстава \~заява працівника. Бухгалтерії виплатити працівникові компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 31 січня 2017 року по 02 грудня 2019 року у кількості 67 календарних днів. Вказані обставини підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці серії [NUMBER] , виданій 30 вересня 1991 року на ім`я [PERSON] (а.с.5-7), наказами по особовому складу, визнані сторонами та в силу ч.1 ст.82 ЦПК України окремого доказування не потребують. Відповідно до штатних розписів робочих ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» (а.с.78-79, 82-89), оклад [PERSON] за займаною ним посадою визначено в розмірі 1665 грн. з 01 лютого 2017 року, 1715 грн. з 01 квітня 2017 року, 1770 грн. з 01 вересня 2017 року, 1820 грн. з 01 січня 2018 року, 1825 грн. з 01 травня 2018 року, 1845 грн. з 01 липня 2018 року, 1925 грн. з 01 грудня 2018 року, 1945 грн. з 01 січня 2019 року, 2010 грн. з 01 червня 2019 року, 2105 грн. з 01 грудня 2019 року. З урахуванням вимог п.5 ст.38 Бюджетного кодексу України, Закону України «Про оплату праці», який визначає, що мінімальна заробітна плата працівника за повністю виконану норму праці не може бути нижчою за розмір мінімальної заробітної плати, в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» мінімальна заробітна плата була встановлена на рівні 3200 грн. з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року, 3723 грн. з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, 4173 грн. з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року. При цьому, підприємство проводило доплату до рівня мінімальної заробітної плати. Як слідує з довідки ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» №933 від 20 липня 2020 року (а.с.92-93), [PERSON] нараховувалась мінімальна заробітна плата, з якої утримувались податки (військовий збір, ПДФО, профспілковий внесок), яка становила з 01 лютого 2017 року по 31 грудня 2017 року щомісячно по 3200 грн.; з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року щомісячно по 3723 грн. 00 коп.; з 01 січня 2019 року по 02 грудня 2019 року щомісячно по 4173 грн. 00 коп., крім листопада 2019 року нараховано 2225 грн. 60 коп., грудня 2019 року 9070 грн. 46 коп. Крім того, з серпня по листопад 2017 року із заробітної плати позивача утримувалась заборгованість за постановою Управління Укртрансінспекції №009457 від 30 травня 2013 року у виді штрафу в розмірі 1700 грн. на підставі постанови державного виконавця Тернівського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області від 11 липня 2017 року про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника [PERSON] в рамках ВП №52584431 (а.с.90-91), а саме: в сумі 515 грн. 20 коп. серпень 2017 року, 515 грн. 20 коп. вересень 2017 року, 515 грн. 20 коп. жовтень 2017 року, 474 грн. 40 коп. листопад 2017 року. Таким чином, за період трудової діяльності позивача в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» [PERSON] було нараховано заробітну плату в загальному розмірі 132 902 грн. 06 коп., з яких: 103 809 грн. 92 коп. фактично отримано, 27 072 грн. 14 коп. утримані податки, 2020 грн. утримані кошти в рамках виконавчого провадження. Звертаючись до суду з позовом, адвокат Касьян М.С., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , посилався на невиплату йому підприємством заробітної плати в загальному розмірі 134 849 грн. 46 коп. протягом всієї трудової діяльності позивача на підприємстві за період з 31 січня 2017 року по 02 грудня 2019 року. На підтвердження пред`явлених вимог надав суду довідку форми ОК-5 з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Оскільки добровільно заборгованість по заробітній платі підприємство йому не виплачує, не визнаючи наявність заборгованості загалом, тому за захистом трудових прав [PERSON] він в звернувся до суду з даним позовом. Перевіряючи обґрунтованість пред`явлених позовних вимог, а також дійсність наявності заборгованості по виплаті заробітної плати, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі трудових. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Справи щодо захисту порушених, оспорюваних або невизнаних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин, за положеннями ст.19 ЦПК України розглядаються судами у порядку цивільного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно зі ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. \~ \~ \~ \~Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. \~ \~ \~ \~У\~статті 233 КЗпП України\~передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша); у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.ст.21, 43 Конституції України, ст.ст.94, 115 КЗпП України, ст.ст.21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України,\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Отже, виходячи з положень\~КЗпП України,\~Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Як вказувала в ході судового розгляду представник відповідача, що підтвердили допитані судом в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, заробітна плата в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» працівникам, зокрема водіям, виплачувалась через касу в офісі по вул. Бикова 10 в м. Кривому Розі готівкою 2 рази на місяць із встановленням особи працівника за паспортом або водійським посвідченням, проставленням ним підпису в видаткових відомостях, які є бухгалтерськими документами, після чого працівник отримував нараховану йому підприємством заробітну плату. Доказів в спростування таких обставин позивачем та його представником не надано, а судом не встановлено. При цьому, допитані судом в якості свідків водії [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, які працюють в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» тривалий час і дотепер, у тому числі працювали й разом з [PERSON] , неодноразово акцентували увагу, що заробітна плата підприємством виплачувалась дійсно готівкою своєчасно двічі на місяць, претензій по її виплаті вони не мали. Підтвердили, що в черзі за отриманням заробітної плати вони бачили й [PERSON] . Зазначали, що якщо працівник не приходив за отриманням заробітної плати, такому працівникові телефонували від керівництва підприємства та прохали з`явитись до каси. Ці ж обставини також підтвердила допитана судом в якості свідка касир [PERSON] . Не погоджуючись з цим, позивач зазначав, що заробітну плату він не отримував, заборгованість по ній підприємством йому не виплачена. Аналізом доказів, наданих позивачем в рахунок обґрунтування та доведення пред`явлених ним вимог, а також доказів, наданих відповідачем в рахунок підтвердження заперечень проти пред`явлених вимог, встановлено наступне. Судовим розглядом встановлено, що виплата заробітної плати в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» здійснювалась готівкою з оформленням касових документів платіжних відомостей, касових звітів, квитанцій, які наприкінці звітного місяця разом з прибутково-видатковими касовими ордерами, виписками, накладними, іншими банківськими документами формувались у справи та передавались з офісу ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» в м. Кривому Розі до головного офісу підприємства в м. Одеса, де зберігались протягом 3-х років в архіві. Зазначені обставини також підтверджуються показами свідка [PERSON] . У свою чергу суд не приймає посилання представника позивача на неточність показів свідка [PERSON] в частині періоду часу, коли передавались вказані вище документи первинного бухгалтерського обліку до архіву, оскільки судом не встановлено, що саме на свідка [PERSON] як касира було покладено обов`язок передання таких документів до архіву. Проте в матеріалах справи відсутні розрахунково-платіжні відомості та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Згідно положень ст.ст.115,\~116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум. Як слідує з акта №26/12/19 від 26 грудня 2019 року, складеного комісією ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» за результатами обстеження нежитлового приміщення архіву підприємства, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.94), 25 грудня 2019 року мало місце залиття гарячою водою цього приміщення в результаті виходу з ладу труби системи опалення з огляду на перевищення терміну експлуатації. Внаслідок аварії було знищено ряд архівних документів (справ) за переліком згідно з додатком №1 до акта (а.с.95), у тому числі касові документи стосовно виплати заробітної плати працівникам ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» за періоди січень-грудень 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 р.р., дорожні листи й наряди на машини 2016-2018 р.р., банківські документи 2016-2017 р.р., внутрішні протоколи перевірки КТЗ 2019 року, фіскальні чеки (денні звіти) 2016-2017 р.р. З огляду на встановлені обставини та проаналізовані судом письмові докази, покази свідків в їх сукупності суд приходить до висновку, що ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» здійснювало нарахування та виплату заробітної плати [PERSON] . Сама по собі втрата підприємством первинних бухгалтерських документів, які підтверджують виплату заробітної плати, з огляду на доведеність існування такої документації, на чому акцентували увагу свідки та що зафіксовано в додатку №1 до акта про наслідки залиття архівного приміщення, не можуть свідчити про невиплату заробітної плати позивачеві. Доведеність виникнення форс-мажорних обставин (затоплення архівного приміщення ПАТ «ПІВНІЧТРАНС»), які відповідач не міг передбачити, що призвело до втрати документації, не можуть використовуватись як безсумнівне свідчення факту невиконання відповідачем трудових зобов`язань перед [PERSON] щодо виплати заробітної плати з огляду на доведеність обставин зворотного. На підтвердження того, що у позивача виникло право на отримання заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, представник позивача посилався виключно на єдиний доказ довідку форми ОК-5. Однак такі посилання суд вважає безпідставними, з огляду на наступне. Згідно з ч.2 ст.21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Постановою Правління ПФУ №10-1 від 18 червня 2014 року затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, яке відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Реєстр застрахованих осіб) та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб, який формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб. Положенням визначено форми надання інформації з Реєстру (п.6 розділу 5 Положення). Так, довідка форми ОК-5\~ це сформовані індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб.\~Довідка містить дані щодо суми заробітку для нарахування пенсії, страхового стажу, сплати страхових внесків. В довідці містяться відомості про всі місця роботи застрахованої особи за певний період та наводиться інформація про суму заробітку за кожний місяць окремо за кожним місцем роботи, про кількість днів страхового стажу та робиться позначка про сплату страхових внесків. Вона формується за будь-який період, починаючи з 2000 року, та використовується для призначення (перерахунку) пенсії, а також\~при нарахуванні лікарняних. Як слідує з довідки форми ОК-5 (а.с.8), протягом трудової діяльності [PERSON] в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» йому належним чином нараховувалась заробітна плата, починаючи з лютого 2017 року по 02 грудня 2019 року, з якої підприємством сплачено страхові внески. При цьому суми нарахованої заробітної плати, вказані в довідці форми ОК-5, повністю співпадають з сумами, зазначеними в довідці про суми нарахованої та виплаченої заробітної плати, наданої відповідачем. Разом з тим, зазначена довідка не є первинною бухгалтерською чи іншою фінансовою документацією, не містить необхідних реквізитів,\~а саме: штампа підприємства, дати, вихідного номеру довідки, підпису керівника, головного бухгалтера та штампу підприємства, а є лише зведеною інформацією з Реєстру застрахованих осіб, яка з огляду на її характер не містить даних, які б свідчили про те, що роботодавець нараховану заробітну плату не виплачував працівникові, чи допускав прострочення її виплати. Відтак, на переконання суду, наданий позивачем доказ не підтверджує наявність перед ним заборгованості з виплати заробітної плати в зазначеному в позовній заяві розмірі, а так само не можуть замінювати собою належні та допустимі докази, які можуть бути предметом доказування та нести в собі інформацію відносно нього. Посилання представника [PERSON] на те, що головною причиною його звільнення стала невиплата ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» йому заробітної плати протягом всього періоду його трудової діяльності на підприємстві, суд вважає неприйнятними з огляду на вказану в наказі про його звільнення та трудовій книжці підставу звільнення за власним бажанням, що сама по собі визначає відсутність у працівника претензій до роботодавця, у тому числі й щодо неналежного виконання умов трудового законодавства. При цьому, якщо б такі причини дійсно мали місце та спонукали позивача до подання заяви про звільнення, то правова підстава звільнення була б визначена ч.3 ст.38 КЗпП України або ч.1 ст.139 КЗпП України (розірвання трудового договору працівником за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору). Натомість протягом майже 2-х років трудової діяльності в ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» позивач жодного разу не звертався з претензіями стосовно невиплати йому заробітної плати ні до керівництва підприємства, ні до профспілкового комітету, членом якого він був, ні до будь-яких інших інстанцій, які здійснюють захист трудових прав громадян. У зв`язку цим доводи представника позивача в цій частині також не заслуговують на увагу. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Таким чином,\~оцінивши належність,\~допустимість і\~достовірність кожного\~доказу,\~наданого сторонами\~окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~суд дійшов\~висновку,\~що позивачем\~та його\~представником поза\~розумним сумнівом\~не доведено належними та допустимими доказами наявність перед [PERSON] заборгованості по заробітній платі ПАТ «ПІВНІЧТРАНС», а надана стороною позивача довідка форми ОК-5 є неналежним доказом того, що йому нараховувалася заробітна плата, однак не виплачувалась. При цьому, в ході судового розгляду відповідач довів зворотне. Відтак суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх недоведеність. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору за пред`явлення позову на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», ухвалення рішення на користь відповідача та не заявлення вимог про відшкодування понесених відповідачем процесуальних витрат по справі, а тому судовий збір по справі слід покласти на рахунок держави.

Outcome: dismissed