Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON]про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.10.2017 року (справа № 405/171/17) вона є опікуном [PERSON], якій на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9423120 від 26.12.2005 року та рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.11.2005 року (справа № 2-4336/05). При цьому, у вказаному будинку, окрім [PERSON], зареєстровані: її ([PERSON]) син [PERSON], який з липня 1995 року у вказаному будинку не проживає, що підтверджується довідкою квартального комітету № 6 Подільського району м. Кропивницького від 19.08.2017 року № 251.[PERSON] також зазначила, що [PERSON] виїхав з будинку, забравши всі свої речі та повідомив, що випишеться з будинку, однак до теперішнього часу це не зробив, та, як їй ([PERSON]) відомо, що відповідач спочатку проживав у Закарпатській області, а згодом поїхав на заробітки до Російської Федерації, при цьому, те, що відповідач [PERSON], зареєстрований у належному [PERSON] будинку, перешкоджає оформити субсидію по оплаті житлово-комунальних послуг, а також перешкоджає їй ([PERSON]) розпорядитися зазначеним будинком в інтересах [PERSON], шляхом його продажу та купівлі квартири для проживання в ній [PERSON] З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідач [PERSON] з 1995 року не проживає в будинку [ADDRESS], адреса його місця проживання чи перебування не відома, при цьому, відповідач не сплачує комунальні платежі за надані у даний будинок комунальні послуги, не несе витрат на утримання житла та прибудинкової території, його (відповідача) особистих речей у будинку не має, [PERSON] зазначила, що, діючи в інтересах позивача [PERSON] не має можливості розпоряджатися належним [PERSON] на праві приватної власності будинком, на підставі чого просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Ухвалою від 22.11.2017 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та справа призначена до судового розгляду. Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, суд продовжив розгляд даної справи за правилами Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. В судовому засіданні [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи судом повідомлений в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання, відзив на позов, - відсутні. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, що регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» № 9423120 від 26.12.2005 року, будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.11.2005 року (справа № 2-4336/05) на праві приватної власності (реєстраційний номер: 12253614, номер запису: 1542, в книзі: 6) належить [PERSON], опікуном якої, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06.10.2017 року (справа № 405/171/17, провадження № 2-о/405/2/17), яке набрало законної сили 30.10.2017 року, є [PERSON], яка, відповідно до положень ч. 1 ст. 59 ЦПК України наділена правом захищати в суді права, свободи та інтереси [PERSON], як недієздатної особи. Відповідно до довідкиквартального комітету № 6 Подільського району м. Кропивницького від 19.08.2017 року № 251 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та разом з нею ([PERSON]) за вказаною адресою зареєстрований її ([PERSON]) син [PERSON], [INFO], який за даною адресою не проживає з 09.07.1995 року. Крім того, згідно з інформацією УДМС України в Кіровоградській області від 17.11.2017 року місце проживання [PERSON], [INFO], з 21.08.1990 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, відповідно до письмових пояснень [PERSON] ([ADDRESS]) та [PERSON] ([ADDRESS]) від 23.08.2017 року, підписи яких засвідчено 23.08.2017 року головою квартального комітету № 6 Колот Н.М., в яких (поясненнях) останні ([PERSON], [PERSON]), кожна окремо, надали пояснення про те, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в будинку, який залишився у спадок [PERSON] після смерті [PERSON], у якому (будинку)[PERSON] не проживає з 1995-1996 років та з того часу у вказаному будинку вони ([PERSON], [PERSON]) його ([PERSON]) не бачили. Зазначені письмові пояснення підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], яка пояснила, що з часу свого народження, вона проживає за адресою [ADDRESS], та їй відомо, що з 1995 року [PERSON] - син [PERSON], не проживає в будинку [NUMBER], в якому проживала [PERSON], та при спілкуванні з [PERSON], їй стало відомо, що він поїхав на заробітки на Закарпаття. Конституція України встановила основні засади права власності. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, а члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, при цьому член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України). Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, якою, зокрема, передбачено, що до членів сім'ї наймача належать чоловік (дружина) наймача, їх діти і батьки. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що правовідносини між сторонами мають бути врегульовані відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно з якими член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю сторін між ним і власником житла або законом. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що відповідач [PERSON], який набув права користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], не проживає в зазначеному вище будинку з 09.07.1995 року, тобто понад один рік, та не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а так само не встановлено, що відповідач претендував на користування зазначеним будинком, або ж намагався вселитися в будинок, або ж відсутній в будинку за вказаною вище адресою з поважних причин, приймаючи також до уваги, що між сторонами не було встановлено іншого порядку втрати права на користування житлом, ніж той, який встановлений Законом, суд приходить до висновку про те, що існують передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування відповідним житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS], при цьому, судом при вирішенні справи враховується також правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.01.2012 р. у справі № 6-57цс11, відповідно до якого у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням викладеного вище, необхідним є визнання відповідача таким, що втратив право на користування вищевказаним житловим приміщенням. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, тобто, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Судові витрати по справі, які складаються з судового збору в розмірі 640,00 грн., враховуючи не заявлення позивачем вимоги про стягнення на її користь витрат, понесених по сплаті судового збору, залишити по фактично понесеним позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved