Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] (зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ). У вищевказаному позові позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , посилаючись на наступне. На теперішній час квартира [ADDRESS] не приватизована. В квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] , онук позивача - відповідач [PERSON] , дочка позивача третя особа [PERSON] . В квартирі фактично проживають позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] . Відповідач [PERSON] в квартирі не проживає з 2013 року, оскільки виїхав на інше постійне місце проживання до Російської Федерації. У зв`язку із викладеним позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Належним чином оформленої заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона з 1969 року проживає в квартирі [ADDRESS] . Їй відомо, що позивач [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] цього ж будинку щонайменше на протязі останніх 10 років. Відповідач [PERSON] є онуком позивача, останній раз вона його бачила в будинку приблизно у період подій Майдану, тобто наприкінці 2013 року або на початку 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 71 ЖК України, громадянин може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, якщо більше 6 місяців не проживає без поважних причин в спірній квартирі. Отже, тимчасова відсутність особи повинна бути безперервною та, згідно загального правила, яке наведено вище, перевищувати шість місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні було встановлено, що згідно із копією паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 06.12.1988 року за адресою: [ADDRESS] . Довідкою Управління житлово-комунального господарства Сєвєродонецької міської ради № 64 від 12.07.2019 року підтверджується, що квартира за адресою: [ADDRESS] , станом на 19.07.2019 року не приватизована. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 19.02.2019 № 4114, виданої Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради 19 лютого 2019 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: позивач по справі [PERSON] , [INFO] , відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] , третя особа по справі - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Акту про встановлення факту не проживання від 07.10.2019 року, складеного власником квартири [ADDRESS] [PERSON] та власником квартири [ADDRESS] [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] не проживає з 2013 року. Як вбачається з акту про встановлення факту проживання/не проживання/ № 108 від 21.02.2019 року, затвердженого генеральним директором КП «Житлосервіс «Світанок»», в квартирі за адресою: [ADDRESS] , станом на 19.02.2019 року проживають [PERSON] та [PERSON] . Показаннями свідка [PERSON] підтверджується, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2014 року. Доказів наявності будь-яких поважних причин такого не проживання суду надано не було. Таким чином, враховуючи те, що відповідач за місцем реєстрації не проживає більше шести місяців без поважних причин, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 42 від 23.09.2019 про сплату судового збору у сумі 768 грн. 40 коп., які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved