Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) звернулась до суду з вказаним позовом. Уточнивши позовні вимоги зазначає, що 11 березня 1998 року було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сторонами по даному договору виступали: [PERSON] , яка виступала в якості Покупця, та [PERSON] , [PERSON] , як виступали в якості Продавців. Зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений на виконання біржової угоди, зареєстровано на товарній біржі «Нове століття» 11 березня 1998 року за № 1-119 та зареєстрований 18 березня 1998 року в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації записаний в реєстрову книгу під № 228, сторінка 17, запис № 52537. На даний час у Позивача виникла необхідність відчужити належне їй домоволодіння. На момент укладення подібні договори не підлягали нотаріальному посвідченню, а лише мали бути зареєстровані в БТІ. Враховуючи викладене та зміни які відбулися в законодавстві договір купівлі-продажу на даний час як правовстановлюючий документ не відповідає вимогам діючого законодавства у зв`язку з чим, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі продажу нерухомого майна. Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Дослідженими матеріалами справи судом встановлено, що 11 березня 1998 року було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна а саме домоволодіння, яке складається з шлаколитого обкладеного цеглою житлового будинку «А-1» житловою площею 19,80 кв. м., літньої кухні «Б», дерев`яної вбиральні «Д», водо колонки І, замощення II, парканів 1-3, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сторонами по даному договору виступали: [PERSON] , яка виступала в якості Покупця, та [PERSON] , [PERSON] , як виступали в якості Продавців (а.с.8). Зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна укладений на виконання біржової угоди, зареєстровано на товарній біржі «Нове століття» 11 березня 1998 року за № 1-119 та зареєстрований 18 березня 1998 року в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації записаний в реєстрову книгу під № 228, сторінка 17, запис № 52537 про що є відповідний штамп на самому договорі (а.с.8 зворот). Також позивачем надано копію технічного паспорту на вказане домоволодіння, на титульній сторінці якого, вписаний новий власник, зокрема [PERSON] (а.с.9). За вказаним договором, а саме п.3 домоволодіння продано за 7600 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання договору (а.с.8). Провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа Товарна біржа «Слов`янська універсальна біржа» про визнання угоди дійсною на підставі п.7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Предметом судового дослідження в межах позовних вимог є питання дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, який укладено на Товарній біржі. З огляду на предмет судового дослідження, суд вважає за доцільне звернутися до положень діючого законодавства та законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, якими врегульовані спірні правовідносини: Відповідно до ст. 47 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсної. Суд вказує, що згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1957-ХІІ від 10.12.1991р., угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому, листом Міністерства юстиції України за № 17-12-44 від 10.04.1998 року роз`яснено, що угоди, укладені на біржі, не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Статтею 55 Конституції України \~\~гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Між тим, на підставі ст.15\~Закону України Про товарну біржу\~зазначений Договір нотаріальному посвідченню не підлягав, що в даний час створює перешкоди позивачу у розпорядженні власністю, оскільки, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. У відповідності до ст.15 Закону України Про товарну біржу від 10 грудня 1991\~року біржова угода (правочин) вважається укладеною з моменту її реєстрації на товарній біржі та у цьому разі набирає юридичної сили, тому суд уважає за можливе визнати даний Договір дійсним, оскільки такий був цілком виконаний кожною із сторін, які домовилися щодо усіх його істотних умов, жодна із сторін спеціально не ухилялася від нотаріального посвідчення даного Договору, ні однією із сторін даний Договір не оспорюється та можливість його нотаріального посвідчення втрачена. Встановлення дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, віднесено до компетенції суду. Також, відповідно до п. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «;Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Судом встановлено, що після здійснення купівлі-продажу квартири, сторони фактично виконали умови угоди: продавці отримали гроші, а позивачка почала фактично користуватись домоволодінням, що підтверджує правомірність та дійсність укладеної угоди. З огляду на встановлені судом факти, суд приходить до висновку, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу квартири, відбулося повне виконання договору. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] викладені у позовній заяві підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80\~грн.

Outcome: approved