Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася із вище вказаним позовом через свого представника - адвоката Іванова С.С., в якому останній зазначив, що на праві приватної власності позивачу [PERSON] одноосібно належить житловий будинок [ADDRESS] . Згідно довідки № 02/2324 виконавчого комітету Великокрадашинської сільської ради Голопристанського району за адресою місцезнаходження вказаного будинку зареєстрованими є всі відповідачі по справі і позивач, який є уповноваженим власником. Відповідачі не є членами сім`ї позивача в юридичному розумінні згідно положень ст. 64 ЖК України; були зареєстровані у належному позивачу будинку, оскільки потребували реєстрації для вирішення соціально-побутових питань. Всі зазначені у позові відповідачами особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , неповнолітні [PERSON] та неповнолітня [PERSON] фактично у будинку не проживають з 2016 року, виїхали з с. Мала Кардашинка і фактично проживають і в іншому населеному пункті - в с. Велика Кардашинка. Сам будинок через аварійний стан взагалі непридатний для проживання. Факт не проживання відповідачів за вказаною адресою підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов № 02-16/158 від 05.10.2018 р. комісією Великокардашинської сільської ради Голопристанського району. Крім того, в акті відмічено, що будинок перебуває в неналежному для проживання стані через антисанітарний стан, пошкодження системи опалення. Згідно з положеннями ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. На нинішній час, подальша формальна реєстрація відповідачів в будинку позивача є порушенням прав власника, оскільки створює побутові труднощі (перешкоди) у користуванні будинком у вигляді необґрунтованих витрат і формально - юридичні пов`язані із взаємодією з житлово-комунальними та соціальними службами. Заходи досудового врегулювання спору не виявились дієвими, оскільки відповідачі ігнорують прохання позивача подати відповідні документи про зняття з реєстрації місця проживання до органу реєстрації. Просив позбавити користування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , житловим будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та додала, що в будинку вже декілька років ніхто не проживає. Будинок залишився без опалення, оскільки відповідачі, коли залишали будинок, обрізали опалення, привели будинок у антисанітарний стан, через що неодноразово зверталася із скаргами до поліції. Відповідачі не є членами її сім`ї. Відповідач [PERSON] є її невісткою, [PERSON] та [PERSON] - сини [PERSON] , відповідно її племінники. Проживають вони на даний час у придбаному будинку в [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] приходиться їй племінницею, [PERSON] - дочка племінниці. Просила задовольнити заявлені позовні вимоги, оскільки через те, що вказані особи зареєстровані у належному їй будинку, вона не може в повній мірі реалізувати своє прав власності та змушена нести зайві витрати на утримання будинку. Представник позивача адвокат Іванов С.С. підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що дійсно не проживає у місці реєстрації з моменту народження дитини - [PERSON] , тобто з 2015 року. З того часу вона проживає з чоловіком та дитиною у будинку бабусі чоловіка за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги не визнає через те, що вважає цей будинок спадковим після смерті її батька, хоча будь-які спори щодо даного житлового будинку у судових органах відсутні. Крім того, їй немає де зареєструвати свою дитину, тому просила відмовити у задоволенні позову. Інші відповідачі в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Голопристанської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність нез`явившихся сторін, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що повзуні вимоги підлягають позовному задоволенню з наступних підстав. Пунктом 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд. Будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1568869465223. Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до довідки № 02/2324 виконавчого комітету Великокрадашинської сільської ради Голопристанського району за адресою місцезнаходження вказаного будинку зареєстрованими є всі відповідачі по справі, позивач і члени її сім`ї, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , (мати позивача); [PERSON] , [INFO] , (син позивача); [PERSON] , [INFO] , (невістка) [PERSON] , [INFO] , (племінник); [PERSON] , [INFO] , (племінник); [PERSON] , [INFO] , (племінниця); [PERSON] , [INFO] (донька племінниці). Актом обстеження матеріально-побутових умов № 02-16/158 від 05.10.2018 р. комісією Великокардашинської сільської ради Голопристанського району встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за вказаною адресою не проживають упродовж кількох років, їх особисті речі у будинку відсутні. Крім цього, в акті відмічено, що будинок перебуває в неналежному, антисанітарному для проживання стані, пошкодження системи опалення через осіб, які в ньому проживали. Крім того, сама відповідач [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що дійсно з 2015 року разом із дитиною проживає в будинку, що належить чоловіку, тобто не проживає у будинку [ADDRESS] , що належить позивачу. Також підтвердила, що в даний час у вказаному будинку ніхто не проживає з відповідачів. За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. При вирішенні питання про зняття з місця реєстрації неповнолітніх дітей з будинку позивача, суд враховує норми ч. 2 ст. 2 Конвенції «Про права дитини від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27.09.1991 року (далі по тексту - Конвенція), відповідно до якої Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. За статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Згідно статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до статті 18 Закону діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, саме батьки дитини несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини та дотримання прав дитини, в тому числі на належне житло, а права дитини на житло залежить від правомірності користування цим житлом її батьками, з якими дитина має право проживати. З урахуванням вище наведеного, суд не приймає до уваги висновок органу опіки і піклування Голопристанської районної державної адміністрації, яким визнано недоцільним позбавлення права користування вказаним житловим приміщенням неповнолітнім [PERSON] та малолітньою [PERSON] , як необґрунтований та неправомірний. Таким чином, той факт, що відповідачі не проживають у спірному будинку вже декілька років і не є членами сім`ї позивача, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та не спростований відповідачами, дає підстави суду для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved