Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач за первісним позовом») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач 1 за первісним позовом»), [PERSON] (надалі «Відповідач 2 за первісним позовом»), в якому з урахуванням збільшених позовних вимог, просив вселити [PERSON] в квартиру №2, яка знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Гоголя, 23; зобовязати [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою №2, яка знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Гоголя, 23, надати ключі від вхідних дверей, оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданого Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду від 11 серпня 1998 року, технічний паспорт та будинкову книгу на квартиру; зобовязати [PERSON], [PERSON] допустити для проведення поточної інвентаризації працівників ОКП «Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації» у зазначений ними в повідомленні день та час в приміщенні квартири №2, яка знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Гоголя, 23; стягнути з [PERSON], [PERSON] [PERSON] на користь [PERSON] 491,93 грн. витрат по оплаті за технічну інвентаризацію. [PERSON] (надалі «Позивач за зустрічним позовом») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із зустрічним позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач за зустрічним позовом»), треті особи КП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в якому просила припинити право власності [PERSON] на 1/3 частину у спільному майні квартирі [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/3 частки квартири [ADDRESS] в розмірі 16 948,33 грн., що внесені [PERSON] на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину у спільному майні квартирі [ADDRESS], яка належала [PERSON]. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Зокрема, позовні вимоги за первісним позовом мотивовані тим, що [PERSON], як співвласнику квартири №2, яка знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Гоголя, 23, з боку відповідачів за первісним позовом чиняться перешкоди у користуванні належною йому часткою квартири, шляхом не впускання до квартири. Як зазначив [PERSON] в судовому засіданні, станом на даний час він не має іншого житла, а тому бажає проживати у квартири №2, яка знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Гоголя, 23, частка якої (1/3) є його власністю. Крім того, представник Позивача за первісним позовом покликався на те, що [PERSON] має намір провести технічну інвентаризацію спірної квартири, про що було укладено відповідний договір з ОБТІ, однак відповідачі не впускають працівників ОБТІ для виконання умов договору із здійснення інвентаризації. Відповідач 1 за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти вимог первісного позову заперечила та просила відмовити в його задоволенні з підстав, викладених нею в письмових запереченнях на позов. Зокрема, як зазначила Відповідач 1 в судовому засіданні, [PERSON] зареєстрований та фактично проживає за іншою адресою (по вул. Молодіжна в м. Івано-Франківську) і ніколи не цікавився станом квартири, не проводив в ній ремонт, не оплачував комунальні послуги, не виявляв реального наміру проживати у спірній квартирі. Відповідач 2 [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позовних вимог за первісним позовом заперечили та просили відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у зустрічному позові [PERSON] Зокрема, як зазначила [PERSON], Позивач [PERSON], який є її дядьком, ніколи раніше не проживав у спірній квартирі та не висловлював будь-якого наміру там проживати. В подвірї за даною адресою (м. Івано-Франківськ, вул. Гоголя, 23) [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність з ремонту автомобілів, що завдає значної шкоди їй та її малолітньому сину. Представник Відповідача 2 в судовому засіданні також звернула увагу на те, що між сторонами постійно виникають конфлікти, з приводу чого вони неодноразово зверталися до правоохоронних органів і [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності. Обґрунтовуючи підставність зустрічного позову, [PERSON] та її представник в судовому засіданні посилалися на те, що станом на час розгляду справи співвласниками спірної квартири №2, яка знаходиться в м. Івано-Франківську по вул. Гоголя, 23, є [PERSON] (2/3) та [PERSON] (1/3). Загальна площа квартири становить 32,2 кв.м., а тому технічна можливість виділити в натурі частку [PERSON] у 1/3 відсутня. Крім того, як зазначила [PERSON] в судовому засіданні, до 2014 року спірна квартира була непридатна для проживання, у звязку з чим нею було здійснено відповідні ремонтні роботи в цій квартирі, після чого з 2014 року вона проживає в ній разом із своїм малолітнім сином, якого виховує сама. З [PERSON] в неї виникають постійні конфлікти, що унеможливлює спільне проживання, зокрема, враховуючи факт проживання у спірній квартирі малолітньої дитини. Представник Позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні також зазначила про наявність у спірних відносинах усіх передбачених чинним законодавством України підстав для припинення права власності [PERSON] на частку у спірній квартирі, зокрема, незначність частки, враховуючи загальну площу квартири у 32,2 кв.м., та неможливість її виділення в натурі (що підтверджується відповідним експертним висновком), неподільність квартири, неможливість спільного володіння та користування квартирою (проживання в ній) через постійні конфлікти та суперечки між співвласниками, а також вказала на те, що припинення права власності Відповідача за зустрічним позовом на частку у спільній квартирі не завдасть істотної шкоди йому чи членам його сімї, оскільки фактично [PERSON] проживає [INFO] разом із своєю сім'єю у квартирі, належну в якій йому на праві власності частку він подарував своїм родичам вже в ході розгляду даної цивільної справи (чим, на думку представника Позивача за зустрічним позовом, штучно позбавив себе власності), а також здійснив фіктивне розлучення з дружиною, штучно створивши наявність підстав для задоволення його первісного позову про вселення у спірну квартиру. [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти вимог зустрічного позову заперечили, посилаючись на те, що станом на даний час [PERSON] не має жодного іншого житла, розлучився з дружиною, є пенсіонером, а тому, окрім спірної квартири, йому ніде проживати. Крім того, в судовому засіданні представник Відповідача за зустрічним позовом покликався на наявність у [PERSON] наміру здійснити прибудову до спірної квартири та в подальшому, враховуючи площу такої прибудови, звернутися за виділом його 1/3 частки у спірній квартирі в натурі. Треті особи Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та ОБТІ, явку уповноважених представників до суду не забезпечили, про причини неявки суду не сповістили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] (колишній сусід сторін) повідомив суду про те, що йому невідомо на даний час місце проживання [PERSON]; за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Гоголя, 23 Позивач іноді ремонтує власний автомобіль. Зі слів [PERSON] свідку відомо, що відповідачі не впускають Позивача до квартири. Свідок [PERSON] (сусідка сторін) пояснила, що бачить іноді [PERSON] в гаражі за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Гоголя, 23, де Позивач ремонтує машину. Свідок неодноразово бачила приїзди працівників поліції з приводу конфліктів, які виникають між сторонами. Свідок [PERSON] (мати відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON]П.) в судовому засіданні пояснила, що станом на час розгляду справи [PERSON] живе разом зі своєю сімєю по вул. Молодіжній в м. Івано-Франківську. На думку свідка, Позивач та Відповідач не зможуть проживати разом в одній квартирі через постійні конфлікти, які виникають між ними. Свідок [PERSON] (кума [PERSON]П.) пояснила суду, що ремонт у квартирі [ADDRESS] здійснювала [PERSON] за власні кошти. Допитаний в якості свідка [PERSON] (близький друг сімї) пояснив суду, що він особисто позичав гроші [PERSON] для здійснення ремонту в спірні квартирі; [PERSON] в даній квартирі ніколи не проживав. Свідок [PERSON] (сусід) повідомив суду, що [PERSON] живе у самовільній прибудові до спірної квартири, між сторонами постійно відбуваються конфлікти. Свідок [PERSON] (сусід) повідомив суду, що [PERSON] не живе і ніколи не жив у спірній квартирі. Свідок [PERSON] (товариш [PERSON] з дитинства) пояснив суду, що [PERSON] постійно живе у прибудові, яка здійснена до спірної квартири, підтвердив наявність постійних конфліктів між сторонами. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 1. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Обласне бюро технічної інвентаризації, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про припинення права власності на частку у спільному майні Згідно Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (а.с. 30-32, 39-41) квартира за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Гоголя, 23/2 належить на праві власності [PERSON] (2/3) та [PERSON] (1/3). Покликаючись на наявність передбачених статтею 365 Цивільного кодексу України підстав для припинення права власності [PERSON] на частку у квартирі за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Гоголя, 23/2, [PERSON] звернулася до суду з даним зустрічним позовом. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини 1-7 статті 319 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як зазначив Верховний Суд України, розглядаючи справу №6-1943цс16 (постанова від 23 листопада 2016 року), аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 13 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Як встановлено Судом, загальна площа квартири за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Гоголя, 23/2, становить 32,1 кв.м., житлова площа 20,9 кв.м. (а.с. 31, 37, 39). Згідно наявного в матеріалах справи Висновку №002/01/2017 експертного дослідження від 24 січня 2017 року (а.с. 231-243) виділ в натурі 1/3 частини 1-но кімнатної житлової квартири, що знаходиться у [ADDRESS] є неможливий. Належних доказів, які би спростовували вищевказаний висновок експерта щодо неможливості виділу в натурі частки у 1/3 в спірній квартирі в матеріалах справи відсутні і стороною Відповідача за зустрічним позовом таких доказів суду надано не було. При цьому, в ході розгляду даної справи Судом неодноразово розяснювалося право сторін щодо заявлення клопотань про призначення судової експертизи, однак таких клопотань перед судом не заявлялося. При цьому, Суд звертає увагу на те, що заявлене [PERSON] в судовому засіданні 07 березня 2017 року клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої заявник просив, зокрема, поставити питання про те, чи можливо здійснити прибудову до спірної житлової квартири, переобладнання горища у житлове, чи можливо в натурі виділити 1/3 частину квартири з урахуванням переобладнання горища та здійснення прибудови та перебудови, не може вважатися обґрунтованим, оскільки питання прибудови, надбудови чи переобладнання спірної квартири не є предметом розгляду даної цивільної справи, а тому задоволення такого клопотання за своїм характером означало би процесуальне припущення, що не відповідає вимогам закону. Жодних інших клопотань з питань призначення судової експертизи в даній цивільній справі сторонами не заявлялося. Відтак, враховуючи вищевикладене, загальну площу квартири у 32,1 кв.м. (житлову у 20,9 кв.м.), частку [PERSON] у 1/3 (що становить 10,7 кв.м. від загальної площі та 6,97 кв.м. від житлової площі), кількість власників (двоє), кількість кімнат (1), площу допоміжних приміщень (зокрема, кухні та ванни), Суд приходить до висновку про те, що частка [PERSON] у праві власності на спірну квартиру є незначною і згідно Висновку №002/01/2017 експертного дослідження від 24 січня 2017 року її не може бути виділено в натурі (що свідчить про наявність передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 365 ЦК України підстави припинення права власності). Відповідно до статті 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Згідно зі статтею 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Враховуючи вищевикладене, площу спірної квартири, Висновок №002/01/2017 експертного дослідження від 24 січня 2017 року, Суд приходить до висновку про те, що квартира за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Гоголя, 23/2 є неподільною (що свідчить про наявність передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 365 ЦК України підстави припинення права власності). Посилаючись на наявність передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 365 ЦК України підстави припинення права власності, Позивач за зустрічним позовом [PERSON] вказувала на те, що між нею та [PERSON] існують неприязні відносини, відбуваються постійні конфлікти, свідком чого часто є її малолітній син, який боїться [PERSON] Так, в матеріалах справи міститься ряд документів, які підтверджують вказані обставини, зокрема, документи, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] неодноразово зверталися до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій [PERSON] і факти, викладені в даних зверненнях, знайшли своє підтвердження (а.с. 34, 70-76), докази на підтвердження того, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за незаконне зайняття підприємницькою діяльністю за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Гололя, 23 (а.с. 40), притягувався до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство, вчинене за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Гололя, 23 (а.с. 41). Крім того, в матеріалах справи містяться також відповіді на звернення [PERSON] до правоохоронних органів з приводу дій [PERSON] та [PERSON] (а.с. 123-124, 214-215). В судовому засіданні як [PERSON], так і [PERSON], підтвердили факт наявності гострих конфліктів між ними, які відбуваються постійно. Крім того, Судом встановлено, що станом на даний час у спірній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON] разом із своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO] (а.с. 38, 80). Як зазначила Позивач за зустрічним позовом, вона самостійно виховує дитину. При цьому дитина часто буває свідком конфліктів між [PERSON] та [PERSON], що не заперечили сторони. Відповідно до статті 6 Закону України «Про охорону дитинства» держава, зокрема, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя. Кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сімї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють; втягнення у злочинну діяльність, залучення до вживання алкоголю, наркотичних засобів і психотропних речовин; залучення до екстремістських релігійних психокультових угруповань та течій, використання її для створення та розповсюдження порнографічних матеріалів, примушування до проституції, жебрацтва, бродяжництва, втягнення до азартних ігор тощо. Держава через органи опіки і піклування, служби у справах дітей, центри соціальних служб для сімї, дітей та молоді у порядку, встановленому законодавством, надає дитині та особам, які піклуються про неї, необхідну допомогу у запобіганні та виявленні випадків жорстокого поводження з дитиною, передачі інформації про ці випадки для розгляду до відповідних уповноважених законом органів для проведення розслідування і вжиття заходів щодо припинення насильства (частини 1-3 статті 10 Закону України «Про охорону дитинства»). Отже, конфліктність відносин між сторонами зустрічного позову, неможливість спільного проживання доведено в ході розгляду справи, та підтверджено самими сторонами (в своїй ухвалі у справі №6-13984св07 Верховний Суд України зазначає про встановлення судом саме обставин неможливості спільного проживання). Враховуючи вищевикладене, зокрема, наявність між співвласниками квартири постійних конфліктів, вік [PERSON], вік її дитини у 5 років, вік [PERSON], виходячи, в тому числі та зокрема, з інтересів малолітньої дитини, якій законом гарантується право на належні та безпечні умови проживання, Суд приходить до висновку про те, що у спірних правовідносинах спільне проживання (володіння та користування майном) [PERSON] та [PERSON] є неможливим (що свідчить про наявність передбаченої пунктом 3 частини 1 статті 365 ЦК України підстави припинення права власності). Стосовно передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 365 ЦК України підстави припинення права власності, Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, станом на час звернення до суду з первісним позовом про вселення та в ході розгляду справи [PERSON] був співвласником (в розмірі 1/4 частки) трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31), де і був зареєстрований до 02 квітня 2016 року. За даною адресою проживають дружина та діти [PERSON], і, як стверджували [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, з моменту одруження, як і на даний час [PERSON] проживає в даній квартирі. В подальшому, в ході судового розгляду даної цивільної справи 02 квітня 2016 року [PERSON] знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS], та зареєстрував своє місце проживання за адресою: [INFO]. При цьому, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта (а.с.30) станом на 09 лютого 2016 року право власності [PERSON] на 1/4 частку в квартирі за адресою: [ADDRESS], було припинено. Як зазначила представник Позивача за первісним позовом та не спростував [PERSON] належними засобами доказування, вказану частку у квартирі по вул. Молодіжній [PERSON] в ході розгляду даної цивільної справи відчужив шляхом укладення договору дарування на імя своєї дитини. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2016 року у справі №344/14730/16-ц, яке набрало законної сили 05 грудня 2016 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, Суд вважає за необхідне зазначити про те, що вибір місця проживання, розпорядження належною власністю, перебування чи припинення шлюбу є виключним правом особи, і Суд в такі права в рамках даної справи не втручається, однак, враховуючи встановлені в сукупності обставини, може надати таким діям відповідну оцінку. Отже, враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, зважаючи на суть спірних правовідносин, Суд вважає обґрунтованими та такими, що не знайшли свого спростування в ході розгляду справи, посилання [PERSON] та її представника в судовому засіданні на те, що такими діями щодо відчуження шляхом дарування частки у квартирі по вул. Молодіжній, розлучення з дружиною (навіть за її позовом) [PERSON] штучно погіршив свої життєві умови (житлові та сімейні). Зокрема, знаючи про перебування в провадженні суду відповідного судового спору, [PERSON] за власною волею шляхом безоплатного договору дарування відчужив належну йому частку квартири на користь іншої особи. Враховуючи зазначене, Суд не приймає посилання [PERSON] на те, що в нього відсутнє інше житло, як на підставу наявності передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 365 ЦК України перешкоди щодо припинення його частки у праві власності. Відтак, Суд вважає, що припинення 1/3 частки права власності Відповідача за зустрічним позовом не завдасть істотної шкоди його інтересам, виходячи з того, що Відповідач в квартирі не проживав протягом тривалого часу, не висловлював такого бажання до моменту подання свого первісного позову, а також те, що в ході розгляду даної цивільної справи добровільно подарував належну йому частку квартири своїй дитині. Повнолітніх членів сімї [PERSON], інтересам яких могло би бути завдано шкоду припиненням права власності, судом не встановлено. Враховуючи все вищевикладене в сукупності, Суд приходить до висновку про наявність у спірних правовідносинах передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 365 ЦК України підстави припинення права власності. Стосовно оціненої вартості 1/3 частки [PERSON] в сумі 16 948,33 грн., Суд вважає за необхідне зазначити наступне. При розгляді справи щодо присудження співвласнику грошової компенсації за частку у спільному майні, 13 січня 2016 року, розглянувши справу №6-2925цс15, Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, положення статті 365 ЦК України регулюють випадки, коли позивач співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників відповідачів по справі. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Статтею 41 Конституції України передбачено, що примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку встановленому законом. Статтею 365 ЦК України встановлено такі підстави (ч.1) і порядок (ч.2), в т.ч. за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Водночас відповідно до ст. 365 ЦК України згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду). Поняттям втручання у право власності та чи таке втручання є виправданим, наявність чи відсутність порушення ст. 1 Протоколу до Конвенції, суд враховує і рішення Європейського Суду з прав людини, а саме у справі «Україна-Тюмень проти України» від 22.11.2007р., та те що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Протоколу, коли воно законне, а не свавільне, і лише на умовах передбачених законом. Позивачем за зустрічним позовом внесено на депозит суду суму в розмірі 16 948,33 грн. (а.с.211). Так, згідно [PERSON] про оцінку майна від 11 лютого 2016 року (а.с. 243) оціночна (ринкова) вартість об'єкта оцінки становить без ПДВ 50 845,00 коп., в тому числі частка [PERSON] 16 948,33 грн. В судовому засіданні Судом неодноразово розяснювалося право сторін на подання заяви про призначення в рамках даної справи судової експертизи щодо визначення розміру частки [PERSON] у спірній квартирі, однак таких клопотань перед Судом не заявлялося. Належних доказів, які б спростовували розмір частки [PERSON], який визначено у [PERSON] про оцінку майна від 11 лютого 2016 року (а.с. 243), суду надано не було, а судом таких обставин не встановлено. Крім того, Судом вчинялися наміри щодо добровільного врегулювання спору за ціною, обумовлену сторонами, на що погоджувалась сторона Позивача за зустрічним позовом, однак заперечила сторона Відповідача, не надавши при цьому власну пропозицію та доказ іншої вартості. Щодо вартості частки належної на праві спільної часткової власності Відповідачу, слід врахувати дійсну ринкову вартість, за якою може бути продане таке майно в місті, враховуючи і таке. Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995р. №20, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Як зазначає Пленум Верховного Суду України в постанові №7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» в п. 6 вказано, що при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Враховуючи вищевикладене, а також факт не подання Відповідачем доказів іншої вартості його частки, не заявлення клопотання про призначення в даній цивільній справі експертизи, враховуючи те, що поданий Позивачем [PERSON] про оцінку майна від 11 лютого 2016 року (а.с. 243) був чинним станом на час звернення до суду, а будь-якого іншого звіту суду не надано, зважаючи на те, що станом на час вирішення справи у спірній квартирі зроблено ремонт за рахунок [PERSON] (що не заперечив та не спростував [PERSON]В.), а до цього часу квартира була в непридатному для проживання стані, що підтверджується наявними в матеріалах справи фотокартками (а.с. 57-62), зважаючи на рік побудови будинку, ступінь його зносу, Суд приймає до уваги визначену у [PERSON] про оцінку майна від 11 лютого 2016 року (а.с. 243) вартість частки [PERSON] у 16 948,33 грн., як обгрунтовану, оскільки докази протилежного або іншого в матеріалах справи відсутні. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за зустрічним позовом є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, факт повного задоволення зустрічного позову [PERSON], що повністю виключає задоволення первісного позову [PERSON], Суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні квартирою. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України. Крім того, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають документально підтверджені витрати в розмірі 3000,00 грн., повязані з проведенням експертного дослідження. На підставі наведеного, відповідно до ст. 365 ЦК України,

Outcome: approved