Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права користування квартирою та вселення. В позові зазначила, що відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, відповідач [PERSON] його мати. Відповідачам належить на праві власності квартира [ADDRESS]. У вказану квартиру вона вселилася 11.05.2006 року як член сімї відповідачів і з цього часу постійно проживала з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу, вела з відповідачами спільне господарство та мала спільний бюджет. В жовтні 2007 року відповідача [PERSON] призвали до рядів Збройних Сил України. Під час проходження ним військової служби вона продовжувала проживати у спірній квартирі разом з його матірю [PERSON], жили однією сімєю, вели спільне господарство. Після мобілізації [PERSON] продовжувала проживати в спірній квартирі. 26.10.2009 року з [PERSON] зареєстрували шлюб, 16.02.2012 року у них народився син [PERSON]. Син народився з численними уродженими вадами розвитку, визнаний дитиною-інвалідом до 16 років. Останній рік відповідач [PERSON] став дуже погано ставиться до неї, допускав подружню невірність, створював для неї та сина нестерпні умови проживання, приводив у квартиру сторонню жінку. Рішенням Комунарського районного суду м Запоріжжя від 26.02.216 року шлюб між ними розірвано. Дитина зареєстрована у спірній квартирі. Після розірвання шлюбу відповідачі чинять їм з сином перешкоди в користуванні квартирою, не допускали їх до квартири, без її згоди почали збирати належні їй та сину речі. Була змушена 06.03.2016 року викликати працівників поліції. На теперішній час відповідачі змінили замки на вхідній двері квартири і перешкоджають користуватися квартирою. Посилаючись на ці обставини, просила визнати за нею право користування квартирою № 27 в будинку № 76а по вул. Магістральній в м. Запоріжжі та вселити її з малолітнім сином [PERSON] у цю квартиру. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов з підстав, викладених у позові, наполягають на його задоволенні. При цьому позивач пояснила, що з 26.02.2016 року вона з сином проживали у будинку її батьків за адресою: м. Запоріжжя, вул. Калініна, 208а. У будинку також проживає її брат з сімєю. У цьому будинку немає умов для проживання, дім сирий. На теперішній час вона уклала договір найму і вимушена проживати з сином у сторонніх людей. Відповідач [PERSON] визнала позов частково та пояснила, що позивач проживала у спірній квартирі тимчасово, бюджет вели окремо, заперечувала проти її реєстрації у квартирі. Після реєстрації шлюбу позивач залишилася проживати у квартирі, перешкод в користуванні квартирою позивачу не чинили. 26.02.2016 року вона зібрала речі і разом з дитиною добровільно залишила квартиру, переїхала жити до своїх батьків. Не заперечує проти вселення онука. Відповідач [PERSON] визнав позов частково та пояснив, що дійсно позивач почала проживати у спірній квартирі з 2006 року. Свої речі вона забрала у березні 2016 року, не заперечує проти вселення сина. На теперішній час він з цивільною дружиною та її дитиною займає кімнату площею 13,7 кв.м., у кімнаті площею 13,4 кв. м. мешкає його мати із співмешканцем. Представник третьої особи визнала позов частково. Заперечує проти визнання за позивачкою права користування спірною квартирою та її вселення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивач не має статусу члена сімї відповідачів, які є співвласниками квартири і тому не має правових підстав користуватися квартирою. Не заперечує проти вселення малолітнього [PERSON] у спірну квартиру. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи представників сторін, показання свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] з 24.10.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб сері I-ЖС №0763534 (а.с. 7). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-ЖС № 191157 (а.с. 8). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2016року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Відповідачам на підставі договору дарування від 04.04.2002 року на праві спільної часткової власності (кожному по ? частині) належить квартира [ADDRESS] (а.с. 51). Між співвласниками встановлений порядок користування квартирою, а саме: [PERSON] користується кімнатою площею 13,4 кв.м., [PERSON] кімнатою площею 13,7 кв.м., відкриті окремі особові рахунки (а.с. 54-55). Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов за адресою: м. Запоріжжя, вул.Калініна, 208а, проведеного відділом по Комунарському району служби (управління) у справах дітей від 27.05.2016 року, житловий будинок одноповерховий, огороджено парканом. На подвірї та в будинку охайно, прибрано, чисто. В будинку три житлових кімнати (одна з них прохідна), коридор, кухня-вітальня, санвузол. Наявні централізовані холодне водопостачання та газопостачання, опалення індивідуальне (котел та твердому паливі), водонагрівач. У будинку є вся необхідна побутова техніка та меблі. Під час обстеження вдома знаходилися [PERSON]А , її малолітній син [PERSON] та мати [PERSON] В будинку зареєстровані та мешкають: [PERSON], [INFO], дідусь дитини, власник житла; [PERSON], [INFO], дядько дитини; [PERSON], [INFO], бабуся дитини; [PERSON], мати дитини. Малолітній [PERSON] мешкає за цією адресою, місце його проживання зареєстровано за адресою: [INFO]. [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] та з матірю [PERSON] займає окрему кімнату, в якій є: два дивана, шафа, телевізор (а.с. 70). Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON], перебуває з нею у дружніх стосунках з 2001 року. 06.03.2016 року бачила як позивач виносила речі з квартири, з нею були її батько та ще два хлопця. З цього часу позивач не мешкає у спірній квартирі, живе у своїх батьків. Зараз [PERSON] мешкає з іншою жінкою та її дитиною. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є співмешканцем [PERSON], проживає з нею однією сімєю на протязі 6 років. З лютого 2016 року позивач у спірній квартирі не проживає, живе з сином у своїх батьків. У березні 2016 року вона приїхала зі своїм батьком та забрала свої речі та речі дитини, з квартири її ніхто не виганяв. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона користується послугами позивача як перукарки, приходила до неї за адресою: [ADDRESS]. Зі слів позивачки їй відомо, що вона розлучена, що її у квартиру не пускають, змінили замки, тому вона вимушена переїхати жити до своїх батьків. За змістом ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У 2006 році позивач [PERSON] була вселена у спірну квартиру як член сімї власника [PERSON] і на підставі ст. 156 ЖК України здобула право користування цим житлом. Частиною 1 ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Судом встановлено, що позивач не проживає у спірній квартирі з лютого 2016 року. З моменту розірвання шлюбу, тобто з 10.03.2016 року позивач втратила правовий статус члена сімї власника спірної квартири. Питання проживання не членів сімї власника житла врегульовано главою 59 (ст. ст. 810-820 ЦК України), якою передбачено, що підставою проживання таких осіб є договір найму жилого приміщення. Оскільки між сторонами договір найму житла не укладався, у позивача відсутні правові підстави для проживання у ньому. Наведені обставини роблять неможливим реалізацію позивачем права користування майном, що належить на праві власності іншим особам. Позовні вимоги про вселення малолітнього [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. За ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло. Відповідно до вимог цього закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], останній має право користуватися квартирою ? якої належить на праві власності його батьку. Дитина з народження зареєстрована у спірній квартирі, відповідачі не заперечують проти його вселення, тому є підстави для задоволення позову у цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір, від сплати якого позивач звільнено, підлягає стягненню з відповідачів.

Outcome: partial