Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

[PERSON] , мешканка [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , мешканця [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрованого 04 жовтня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 213. Крім цього, позивачка просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітніх доньки [PERSON] , [INFO] і сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення останніми повноліття. Також, [PERSON] просить: 1. Поділити житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] і [PERSON] наступним чином: - \~ \~ \~ \~визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - \~ \~ \~ \~визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 2. \~ \~ \~ \~Поділити земельну ділянку за кадастровим номером: 2110200000:01:025:0111 площею 0,0639 га з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , між [PERSON] і [PERSON] наступним чином: - \~ \~ \~ \~визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини земельної ділянки за кадастровим номером: 2110200000:01:025:0111 площею 0,0639 га з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - \~ \~ \~ \~визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки за кадастровим номером: 2110200000:01:025:0111 площею 0,0639 га з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 3. Поділити автомобіль марки «GEELY» моделі «JL7162», 2008 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , державний номерний знак « [NUMBER] », між [PERSON] і [PERSON] наступним чином: - визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини автомобіля «GEELY» моделі «JL7162», 2008 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , державний номерний знак « [NUMBER] »; - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину автомобіля «GEELY» моделі «JL7162», 2008 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , державний номерний знак « [NUMBER] ». Позов мотивовано тим, що 04.10.2003 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, від якого вони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При цьому, як зазначає позивач, спільне життя із відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні характери і різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, в результаті чого між ними часто виникали суперечності. У 2016 році відповідач виїхав на заробітки до Словацької Республіки, останній перестав цікавитися нею, позивачкою, та їх дітьми, припинив приділяти ним увагу. У грудні 2019 року позивач дізналася про те, що у відповідача є інша жінка, з якою він проживає у Словацькій Республіці. З серпня 2020 року позивач перестала проживати спільно з відповідачем і з того часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, а шлюб існую лише формально, їх неповнолітні діти проживають разом із позивачко і знаходяться на повному її утриманні. Так, відповідач не виявляє до своїх дітей ніякої турботи, не піклується про їх здоров`я, фізичний та духовний розвиток. При цьому, відповідач працює лікарем у лікарні м. Ж`яр-над-Гроном Словацької Республіки, а його середньомісячний дохід складає близько 2000 Євро. У зв`язку з цим позивачка просить стягнути аліменти на утримання дітей з відповідача у твердій грошовій сумі. Крім цього, позивач зазначила, що під час шлюбу вони з відповідачем за спільні кошти придбали житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці за кадастровим номером 2110200000:01:025:0111 площею 0,0639 га з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Також, за час шлюбу сторони за спільні кошти придбали автомобіль марки «GEELY» моделі «JL7162», 2008 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , державний номерний знак « [NUMBER] ». Оскільки, неповнолітні діти проживають разом із нею та знаходяться на її повному утриманні, а відповідач ухиляється від участі у вихованні та в утриманні дітей, не дбає про їх матеріальне забезпечення, тому позивач просить поділити спільне майно в наступних частках: 2/3 частки їй, позивачці, та 1/3 відповідачу. Судові витрати по справі позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 24.11.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. 18 грудня 2020 року ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області закрито підготовче засідання і справу призначено до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Пуканич Е.В. в судове засідання не з`явились, позивачем була подана заява, згідно якої просила провести розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечила (а.с. 48). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, відзив щодо позову не подав, причини неявки не повідомив (а.с. 43, 46, 47). Отже, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04 жовтня 2003 року, про що у відділі реєстрації актів громадянського стану Хустського районного управління юстиції Закарпатської області в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 213 (а.с. 8). В шлюбі у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 10-12). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей. За таких\~обставин позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи, що позивачці потрібно утримувати неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивачки та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, і до досягнення ними повноліття. Частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України, передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно договору купівлі-продажу від 15 серпня 2009 року [PERSON] купив у цілому житловий будинок садибного типу [ADDRESS] , з укладенням якого погодилась і дружина покупця, про що зазначено у даному договорі (а.с. 13). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії Як № 867417 від 26.07.2012 року власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , за кадастровим номером 2110200000:01:025:0111 площею 0,0639 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі рішення 41 сесії 5 скликання № 1583 від 11.06.2010 року Берегівської міської ради належить [PERSON] (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно постанови Верховного Суду від 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17, в межах пункту 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Згідно абзацу 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Крім того, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] автомобіль марки «GEELY» моделі «JL7162», 2008 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , державний номерний знак « [NUMBER] », зареєстровано 19 травня 2015 року за [PERSON] (а.с. 15). Отже, оскільки судом встановлено, що вказане майно сторони набули під час шлюбу, неповнолітні діти проживають разом із позивачкою та знаходяться на її повному утриманні, відповідач не піклується про їх матеріальне забезпечення, відзив щодо позову не подав, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не було жодних домовленостей щодо поділу спільного майна, шлюбного договору вони не уклали, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо поділу майна подружжя слід задовольнити в повному обсязі. Згідно розрахункової квитанції за договором про надання правової допомоги від 21.10.2020 року № 33Ц/20 адвокат Пуканич Е.В. отримав від [PERSON] за складання позовної заяви про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на частину майна, тобто за 12 годин роботи 6000 гривень (а.с. 16). Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачки [PERSON] слід стягнути з відповідача [PERSON] ..

Outcome: approved