Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо їхніх малолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому мають двох дітей і який 20.07.2010 року розірваний в судовому порядку. Відповідач після розлучення життям дітей не цікавиться, не займається вихованням і утриманням синів, жодних відносин з дітьми не підтримує, повністю ухилившись від виконання своїх батьківських обов'язків. Вона 23.07.2014 року вдруге одружилася, уклавши шлюб із [PERSON], від цього шлюбу має ще двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сини [PERSON] і [PERSON] фактично свого рідного батька не знають, вважають її теперішнього чоловіка татом. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Представники відповідача проти задоволення позову заперечили, зазначивши, що [PERSON] в 2010 році змушений був тимчасово поїхати за межі України на заробітки, на час розгляду справи працює у Лондоні, з отриманих грошей сплачує аліменти. Саме з цієї причини він не може відвідувати школу та бачитися з дітьми, однак протягом всього часу перебування за межами України він намагався зв'язатися з дітьми, поговорити з ними по телефону, однак позивач відключила стаціонарний телефон, інших засобів зв'язку з дітьми йому не вдалося отримати. На час розгляду справи члени родини [PERSON] за його кошти придбали два мобільних телефони і стартові пакети мобільного оператора для кожної дитини, щоб батько мав можливість з ними спілкуватися, в тому числі за допомогою сучасних засобів зв'язку Skype, Viber, WhatsApp, відповідач зобов'язується оплачувати послуги зв'язку, періодично поповнюючи рахунки, проте позивач відмовляється отримувати такі телефони для дітей. При цьому, [PERSON] не дозволяє спілкуватися з дітьми їхнім близьким родичам зі сторони батька - його батькам і братові, погрожує їм зверненням у правоохоронні органи. Відповідач визнав факт несплати аліментів, попри те, така заборгованість сплачена і на час розгляду справи [PERSON] сплачує аліменти систематично. Просили в позові відмовити. Представник органу опіки і піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради позовні вимоги [PERSON] підтримала, зазначила, що орган опіки і піклування 12.07.2012 року дав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх синів [PERSON] і [PERSON], так як [PERSON] повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків, зокрема, тривалий час не цікавиться життям, здоров'ям і розвитком синів і протягом тривалого часу не надавав коштів для їхнього утримання. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін і представника третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини 1959 року, «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею ст.150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.07.2010 року в судовому порядку, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.07.2010 року (а.с.7). Під час перебування у шлюбі у сторін [INFO] року та [INFO] року народилося двоє синів - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.8, 9). Після розлучення батьків сини залишилась проживати з мамою. Також судом встановлено, що позивач вдруге одружилася, 23.07.2014 року уклала шлюб із [PERSON] (а.с.66), від цього шлюбу має двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи позивач перебуває на 15 тижні вагітності (а.с.64-66). Показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] і характеристикою з місця навчання [PERSON] (а.с. 67) стверджується, що теперішній чоловік позивача ставиться до синів дружини, як до рідних, фактично виконує всі батьківські обов'язки. З висновку органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської Ради від 12.07.2012 року за № 33-зв-250 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Разом з тим, суд критично оцінює зазначений висновок, оскільки він складений ще у 2012 році, а відтак не містить актуальних на час розгляду справи даних щодо виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків відносно синів чи причин їх невиконання. Крім цього, у висновку вказано, що на засіданні комісії були присутні матір та брат [PERSON], однак в судовому засіданні мати відповідача - [PERSON], допитана як свідок, дала показання, що участі в засіданні комісії з питань захисту прав дитини не брала і пояснень не давала. Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 02.12.2009 року визначено стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 400 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 01.09.2009 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.68, 86). На підставі даного рішення Личаківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист (а.с.69). Як вбачається із постанови Залізничного районного суду м.Львова від 04.09.2014 року, вирішено стягнути із [PERSON] на користь управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради кошти виплачені за призначеною державною допомогою дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання (перебування) якої невідоме в розмірі 24174,08 грн. (а.с.76). Між тим, згідно листа управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради № 2650-вих-3340 від 22.12.2014 року станом на 19.12.2014 року у [PERSON] заборгованості перед управлінням соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради немає (а.с.34). Покликання позивача на те, що [PERSON] не сплачує аліментів на утримання синів не заслуговують на увагу, оскільки з 2013 року відповідач належно сплачує визначений судом розмір аліментів, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 38-46) і не заперечується позивачем. Між тим, сам по собі факт сплати відповідачем аліментів на утримання синів не може слугувати безумовною підставою для відмови у позові про позбавлення батьківських прав, з огляду на норми до ч.2 ст.166 СК України, відповідно до яких особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов?язку щодо утримання дитини та одночасно з позбавленням батьківських прав суд може вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлена та обставина, що відповідач близько 5-ти років перебуває за кордоном, на даний час працює в м.Лондоні, протягом цього часу в Україну не приїжджав. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження покликання представників відповідача на те, що [PERSON] не міг додзвонитися по стаціонарному телефону до позивача щоб поспілкуватися з дітьми, оскільки згідно довідки ПАТ «Укртелеком» від 21.12.2015 року (а.с. 79) встановлений за адресою: [ADDRESS] телефон закритий 30.04.2012 року. З огляду на цю обставину, суд вважає пасивною і неналежною поведінку самої [PERSON], яка не надала батькові дітей чи його рідним, які проживають у м.Львові, номери засобів зв'язку, за якими батько міг би спілкуватись з дітьми, а отже позивач сама в жодний спосіб не сприяла цьому спілкуванню. Суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні на пропозицію представників відповідача отримати мобільні телефони та стартові пакети для дітей, оплачувати відповідачу за відповідні телекомунікаційні послуги, позивач категорично відмовилася. Із пояснень допитаних в судовому засіданні, як свідків, матері відповідача [PERSON] і його брата [PERSON] вбачається, що [PERSON] любить дітей і хоче з ними опікуватись і спілкватись, позивач своєю поведінкою перешкоджає їм в спілкуванні, побаченнях з дітьми, категорично заборонивши будь-які контакти, крім цього, ще до від'їзду за кордон [PERSON] не мав можливості бачитись з дітьми в силу заборони на це позивача. Доводи представника позивача і показання свідка [PERSON], що позбавлення відповідача батьківських прав дасть можливість останньому усиновити дітей дружини і в зв'язку з цим вони отримають пільги, так як він є учасником АТО (а.с. 72, 73), не беруться судом до уваги, оскільки не грунтуються на законі і є, як і докази в справ і в їх сукупності, свідченням того, що позивач, розірвавши свої відносини з відповідачем і створивши нову сім'ю, із суб'єктивних міркувань, перш за все із своїх інтересів, бажає, щоб [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно синів [PERSON] і [PERSON]. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вбачає в певний період після розірвання шлюбу винну поведінку відповідача в ухиленні від виховання синів [PERSON] і [PERSON], свідоме нехтування ним своїх батьківських обов'язків, поважності причин невиконання обов'язків у вказаний період не навів, маючи при цьому реальну можливість спілкуватися з дітьми, брати участь у її вихованні та утриманні, при цьому належних та допустимих доказів щодо перешкоджання йому у спілкуванні з дітьми не представив. Однак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, з приводу неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків органом опіки і піклування та судом до відповідача не вживались заходи попередження про можливі наслідки такої поведінки, з урахуванням характеру винної поведінки [PERSON], його дійсне бажання виправити винну поведінку, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, попередивши [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] і поклавши на орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків по відношенню до малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] Зі змісту ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, тобто у даному випадку не відшкодовуються позивачу.

Outcome: dismissed