Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] та визнання даної квартири спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що під час перебування у шлюбі з [PERSON], у грудні 1993р. була приватизована квартира [ADDRESS]. Відповідач - [PERSON] не визнає квартиру спільною сумісною власністю подружжя та право позивача на частку у квартирі. В 2012р. позивачці стало відомо, що [PERSON] подарував спірну квартиру своїм синам - [PERSON] та [PERSON] Позивач вважає, що відповідно до ст.ст.22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, а договір дарування таким, що порушує її права як власника квартири, тому має бути визнаний недійсним. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Від відповідача [PERSON] надійшла заява згідно якої просить відмовити в задоволенні позову. Вказав, що позивачка не приймала участі в приватизації квартири, а тому вимоги останньої є безпідставними. Просив розглядати справу за його відсутності. [PERSON] та [PERSON] про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення враховуючи наступне. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.07.1993р. Згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 27.06.2012р. по справі №2-1634, яке набрало законної сили 09.07.2012р., шлюб між сторонами розірвано (а.с.3). Відділом приватизації державного житлового фонду 08.12.1993р. [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] (а.с.39). Рішенням виконкому Житомирської міської ради від 24.04.1997р. №212 змінено номер будинку [ADDRESS] на номер 96. Згідно договору дарування від 26.12.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я., [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] [PERSON]. та [PERSON] (а.с.35-36). Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 12.09.2013р. по справі №296/3143/12ц залишено без змін рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 21.06.2013р. про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], управління житлового господарства Житомирської міської ради про визнання недійсним розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради від 08.12.1993р. та скасування свідоцтва про право власності на житло. Даною ухвалою встановлено, що 15 листопада 1993р. [PERSON] звернувся до органу приватизації із заявою про передачу спірної квартири у приватну власність. При цьому, ним була надана довідка про склад сім'ї, в якій зазначена лише одна особа - [PERSON] Позивачка зареєстрована у спірному житлі з 28 січня 1994р. Розпорядженням відділу приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради від 08.12.2012р. №8462 зазначена квартира передана у власність [PERSON]. На підставі вказаного розпорядження видано свідоцтво про право власності на житло. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки відповідач [PERSON] набув права власності на спірну квартиру згідно процедури приватизації, при вирішенні даного спору слід керуватися Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, що діяла на момент приватизації житла, тобто, від 19.06.1992р. Приписами ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). У судовому засіданні позивачка пояснила, що на момент приватизації у спірній квартирі проживала без реєстрації, заяви про згоду на приватизацію квартири [ADDRESS] не писала. За вказаних обставин відсутні підстави для визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON] Оскільки вимоги про визнання недійсним договору дарування від 26.12.2012р. є похідними від вимог про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, в їх задоволенні слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed