Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) 05 березня 2014 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі Відповідач) про визнання спільної часткової власності, про поділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю та придбане за час спільного проживання та визнання за кожним права власності на 1/2 частку в праві на житловий будинок та про стягнення моральної шкоди та про стягнення судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що з серпня 1987 року по грудень 1994 року вона перебувала з відповідачем в шлюбі, за час шлюбу вона 04 листопада 1988 року за кошти подаровані її батьками вона придбала житловий будинок [ADDRESS]. Спільно проживали в цьому будинку, якого було зареєстровано за нею на праві власності. За час проживання в будинку було проведено ремонт та витрачені спільні кошти на будівельні роботи. Після розірвання шлюбу відповідач не погодився добровільно розподілити майно, що було придбане спільно, тому змушена звертатися до суду. Вважає себе співвласником будинку, в якому не може проживати з 2012 року, проживає у своєї сестри. Просить суд розподілити майно, що є спільною сумісною власністю та придбане за час проживання у шлюбі та визнати за кожним право власності на 1/2 частку, та поділити спільне майно, тобто речі домашнього вжитку. В судовому засіданні позивач та її представник на позовних вимогах наполягають, посилаючись на викладені обставини. Просять суд поділити майно, стягнути з відповідача судові витрати по оплаті вартості виготовлення експертної оцінки майна та судових витрат а також стягнути моральну шкоду за завдання шкоди здоров'ю та перешкоджання повноцінному проживанню в будинку. Моральну шкоду оцінює в сумі 3 000 грн. Інтереси позивача в суді представляла [PERSON] Відповідач проти позову заперечує, визнає, що позивач має право на майно, яке вона просить і не вбачає перешкод для добровільного врегулювання спору, пропонує з'явитись та забрати майно, він не проти. Визнає, що в будинку проживає їх дорослий син, та є можливість поділити будинок так, щоб можливо було проживати двом сім'ям. Стверджує, що все те що написано в позові - то не правда. Просить також суд застосувати до позивача наслідки пропуску строку позовної давності для звернення до суду. Інтереси відповідача в суді представляв адвокат [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-16, 331, 372 ЦК України та ст.ст. 60-70 Сімейного Кодексу України за змістом яких у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними та договором. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст.ст. 60, 63 Сімейного Кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним контрактом. Судом встановлено, що між сторонами з серпня 1987 року був зареєстрований шлюб, який згодом був розірваний. За договором купівлі - продажу 04 листопада 1988 року [PERSON] придбала будинок в [ADDRESS], та зареєструвала в Олександрійському МБТІ, що підтверджується копією договору купівлі - продажу. Подружжя весь час проживає в [ADDRESS]. Суд приймає до уваги, що свідоцтво про розірвання шлюбу було видано позивачу у справі у грудні 1996 року. Між сторонами не досягнуто згоди, щодо поділу майна, про спосіб поділу майна та про порядок компенсації. За час спільного проживання суд визнає спільно придбаним майном, яке необхідно поділити: будинок в [ADDRESS], Кіровоградської області який був придбаний за договором купівлі - продажу в у 1988 році. Суд приймає до уваги, що з цього часу [PERSON] проживають в вказаному будинку. Суд вважає доведеним, що будинок в [ADDRESS] є спільно придбаним майном подружжя. Власником домоволодіння зареєстровано позивача у справі - [PERSON]. Оскільки обов'язок по доказуванню покладено на сторони, суд вважає, що позивачем не надані до суду докази, що після перепланування та реконструкції будинок було прийнято в експлуатацію, оскільки в технічному паспорті є відмітка про само забудову житлового будинку. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог оскільки поділити будинок між подружжям не можливо за наявності його реєстрації в Олександрійському МБТІ з відміткою в технічному паспорті про само забудову. Суд дійшов висновку, що майно, яке не прийняте в експлуатацію поділу не підлягає. Суд приймає до уваги позицію відповідача щодо можливості добровільного врегулювання спору. Суд приймає до уваги, що в ході розгляду справи сторони добровільно дійшли згоди та поділили майно, на яке претендувала позивач, вона безперешкодно його отримала та помістила в одну із кімнат будинку, в яку за згодою відповідача помістила речі. Судом достовірно встановлено, що відповідачем та його представником не надані до суду достовірні докази, які спростовували б доводи позивача про її право безперешкодно проживати в будинку. Доказів на підтвердження своєї позиції до суду ними не було надано. Суд також не погоджується із позицією представника відповідача про застосування до позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності, зважаючи, що після розірвання шлюбу пройшло більше трьох років, оскільки позивач є власником нерухомого майна, суд вважає, що про порушене право позивач дізналась в 2012 році, коли вона, будучи власником домоволодіння, була позбавлена права проживати в будинку. За змістом ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини Відшкодування моральної шкоди можливе лише за умови правомірних діянь позивача. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивач посилається на моральні страждання, причиною їх завдання називає те, що вона з 2012 року не може проживати в своєму житлі, відповідач перешкоджає в цьому, змінивши замки у дверях, не пускає її до оселі, завдав шкоди її здоров'ю, що підтверджується документально, наслідок чого були завдані моральні страждання. Судом встановлено, що внаслідок перешкоди, яку чинить відповідач, позбавляючи можливості позивачу проживати в спільному будинку, позивачу не було завдано моральної шкоди, тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 3 000 грн. не підлягають задоволенню, оскільки до суду не надані докази чому, виходячи з яких критеріїв чи міркувань позивач оцінює моральну шкоду в саме таких розмірах. Суд вважає що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, враховуючи також, що тілесних ушкоджень з 2012 року позивач не отримувала. Акт судово-медичного дослідження № 889 від 21 жовтня 2008 року суд не приймає до уваги, оскільки того року позивач зверталась до суду в порядку приватного обвинувачення і це було предметом розгляду в суді. Враховуючи характер, обсяг і тривалість душевних, моральних та психічних страждань, що позивач зазнала, доведеності нею позовних вимог та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Суд також вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат по оплаті за виготовлення експертної оцінки в розмірі 600 грн. не ґрунтуються на законі та доказах, а тому відсутні підстави для їх задоволення. Суд дійшов висновку, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту її порушеного права на безперешкодне проживання в домоволодінні, власником якого вона є. Судові витрати суд покладає на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed