Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: [ADDRESS]) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS]) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить стягнути аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини від дня пред'явлення позову. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з 21 вересня 2016 року по 06 серпня 2017 року проживала разом однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем. Сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. На підставі викладеного вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідач надав відзив на позов, в якому вказав, що він не ухиляється від виконання обов'язку по утриманню дитини та виконує свої зобов'язання переважно в натуральній формі. Розмір аліментів в частці 1/3 від його доходу є необґрунтованим, адже, по-перше, на одну дитину має стягуватися 1/4 частки доходу згідно із змістом статті 183 СК України, а по-друге, він є фізичною особою-підприємцем і для нього розмір аліментів має розраховуватися виходячи з положень ч. 2 ст. 195 СК України виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. В судовому засіданні представник позивача та позивач присутні не були, представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти повного задоволення позовних вимог з підстав, які викладені у відзиві на позов. Також пояснила, що стан здоров'я дитини, позивача та відповідача є звичайним, вони не є інвалідами, син сторін дійсно проживає з позивачем, відповідач немає у власності нерухомого майна та автомобілів, проживає в квартирі родичів свого друга без сплати орендної плати. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 10 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON], народився [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 1007. Батьком дитини записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. З копії акту від 27.04.2018 року, складеного комісією ТОВ « Будівельна компанія фасад констракшн» вбачається, що при опитуванні сусідів встановлено, що [PERSON], 1993 року народження, з сином [PERSON], 2014 року народження, проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. З копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків № 7267/2/26-1508-02-22 від 03.03.2018 року вбачається, що [PERSON] отримала державну та соціальну матеріальну допомогу в розмірі 2580, 00 грн. за період з 3 кварталу 2017 року по 4 квартал 2017 року. Інших доходів позивач не отримувала. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів, суд враховує ті відомості, які були повідомлені представником відповідача в судовому засіданні та які були надані позивачем та її представником, а також відомості, які були отримані за результатами виконання ухвали суду про витребування доказів, а саме: відповідач є працездатним, має статус фізичної особи-підприємця, знаходиться на спрощеній системі оподаткування (сплачує єдиний податок); відповідач немає на утриманні інших дітей, непрацездатних осіб; дитина та платник аліментів не є інвалідами, мають звичайний стан здоров'я; відповідач не має у власності нерухомого майна або транспортних засобів; дохід відповідача згідно із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів складає за період з ІІІ кварталу 2017 року по І квартал 2018 року 195103,00 грн., що становить в середньому 21678,11 грн. на місяць. Разом з тим, суд враховує, що відповідач як фізична особа-підприємець займається переважно торгівлею товарами широкого асортименту, що підтверджується відомостями з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Отже, дохід відповідача в середньому 21678,11 грн. на місяць є валовим, тобто вказаний дохід відображає кошти, отримані за продаж товару, проте не відображає витрат, які несе відповідач на придбання товарів для їх подальшого продажу та витрат на організацію здійснення підприємницької діяльності. Суд також враховує, що згідно із ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Представник позивача, який є адвокатом та фахівцем у галузі права, не надав до суду доказів на підтвердження позиції позивача про те, що з відповідача слід стягувати саме 1/3 частину його доходів. На думку суду, така частка є вкрай значною, а для доведення обґрунтованості її стягнення позивач мала би надати докази того, що існують особливі обставини, за яких відповідач здатний сплачувати таку частку від свого доходу і стягнення меншої частки доходу не забезпечить гармонійного розвитку дитини. Виходячи з визначеного законодавством рівного обов'язку батьків щодо утримання неповнолітніх дітей, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів слід визначити, як того вимагають положення ст. 183 СК України, в єдиній частці від заробітку (доходу) батька. При цьому, суд визначає аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, саме вищевказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані та повідомлені суду, при цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини та відповідатиме сталій судовій практиці щодо розміру частки доходу платника аліментів на утримання однієї дитини за звичайних умов. Стосовно посилань відповідача та його представника на ч. 2 ст. 195 СК України та необхідність визначення частки аліментів не від доходу відповідача, а від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, суд зазначає наступне. По-перше, за змістом ч. 3 ст. 181 СК України законом передбачено лише два способи стягнення аліментів за рішенням суду - у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Закон не передбачає такого способу стягнення аліментів за рішенням суду як частка від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. По-друге, положення ч. 2 ст. 195 СК України стосуються визначення заборгованості за аліментами фізичної особи - підприємця, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування. Зі змісту ч. 3 ст. 195 СК України вбачається, що визначення розміру заборгованості зі сплати аліментів є завданням державного або приватного виконавця, в той час як суд може визначати розмір такої заборгованості лише в разі наявності спору з цього приводу, який виник на стадії виконання рішення суду. Отже, термін «визначення заборгованості за аліментами» відноситься до стадії виконання рішення суду, в той час як під час розгляду цієї справи суд повинен визначити не заборгованість зі сплати аліментів, а спосіб та розмір стягнення аліментів у відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України. Таким чином, у суду відсутні підстави для визначення частки аліментів не від доходу відповідача, а від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. При цьому суд виходить із необхідності обов'язкового покладення на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення та яка не звільнена від сплати судового збору, зобов'язання щодо сплати судового збору, а також суд виходить з того, що кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Отже, необхідно покласти судовий збір на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягнувши визначену судом суму в дохід держави. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 529 грн. 09 коп. (1/4 розміру аліментів від 1/3 первинно заявлених вимог складає 75,07 %, в той час як 704 грн. 80 коп. х 75,07% / 100 = 529 грн. 09 коп.)

Outcome: partial