Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє - адвокат Гуменюк В.А. звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що12.09.2013 року вона з відповідачем по справі уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області під а/з №2431. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що після народження доньки у них з відповідачем, часто виникали сварки та скандали. В 2016 році відповідач покинув сім`ю та поїхав проживати до Палестини . З того часу вони жили окремо, час від часу відповідач телефонував їй. Однак, на весні 2017 року відповідач повернувся в Україну та прийшов за місцем її, позивачки по справі проживання де проживають вона, її мати та донька. В подальшому, як вказує позивач в своїй заяві, відповідач почав скандалити та погрожував вкрасти дитину, на що її мати викликала працівників поліції. Час від часу відповідач навідував доньку за місцем її проживання, але кожного разу це супроводжувалось сварками та скандалами, оскільки відповідач поводив себе дуже грубо, під час кожного навідування вона, позивача по справі або її мати мусили викликати працівників поліції. Останній раз відповідач приїхав на автомобілі та почав силою забирати доньку до авто, під час цього [PERSON] плакала та кричала. З цього часу відповідач не навідував їх, а донька [PERSON] почала боятись автомобілів. Оскільки така поведінка відповідача негативно впливає на дитину та на її сім`ю, вона змушена була звернутись до суду з заявою про розірвання шлюбу, в зв`язку з чим рішенням Вінницького районного суду від 04.04.2018 року їх шлюб було розірвано. Також зазначає, що всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходяться на повному її утриманні та вихованні. [PERSON] не вітає доньку зі святами, в тому числі з Новим роком чи днем народженням , не телефонує та не передає подарунків, взагалі не поцікавиться здоров`ям доньки та її самопочуттям, не цікавиться її успіхами, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема - не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач самоусунувся від батьківських прав та обов`язків. За вказаних обставин позивач просить суд, позбавити[PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо доньки [PERSON] . В судове засідання учасники судового процесу не з`явилися. Від позивача [PERSON] до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, в подані заяві вона зазначила, що позов підтримує, просить його задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник, який захищає інтереси позивача [PERSON] - адвокат Гуменюк В.А. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення, повернуті на адресу суду з підписом останнього про отримання судової повістки. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області та Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явились без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Заяв про розгляд справи без участі їх представника або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Однак, 13.05. 2019 року на адресу суду надійшов висновок Органу опіки та піклування Вінницької міської ради за № 01-51/1059 від 13.05.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] жодного разу в судові засідання не з`являвся без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача та її представника, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача, викладену у наданій суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частинами 2, 3 статті 10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що сторони по справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що підтверджується ксерокопією заочного рішення Вінницького районного суду від 04.04.2018 року (а.с. 5). В період шлюбу у сторін по справі народилась дочка [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.07.2014 року (а.с. 4). Згідно довідки КЗ « Дошкільного навчального закладу № 60 Вінницької міської ради» за № 58 від 19.07.2018 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] відвідує вказаний дошкільний заклад, вихованням дитини замається мати - [PERSON]. Батько дитини [PERSON] лише двічі відвідував дитячий садочок, будучи в нетверезому стані вів себе агресивно та висловлювався нецензурною лайкою ( а.с.6) . Дитина [PERSON] знаходиться з дня народження під наглядом лікарів в Некрасівській амбулаторії сімейної медицини. Батько дитини жодного разу не приймав участі у наданні медичної допомоги згідно запису в медичній документації , що підтверджується довідкою Некрасівської АЗПСМ № 155 від 16.07.2018 року ( а.с. 7) . Згідно акта обстеження матеріально -побутових умов від 23.07.2018 року, [PERSON] за адресою в [ADDRESS] не зареєстрований та не проживає. Вихованням дитини займається мати [PERSON] ( а.с.9). Згідно довідки про склад сім`ї № 258, виданої Некрасівською сільською радою, Вінницького району Вінницької області 23.07.2018 року неповнолітня дочка сторін по справі [PERSON] , 2014року народження, проживає разом з матір`ю [PERSON] , 1988 року народження, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до висновків про результати розгляду заяв, поданих гр.. [PERSON] та [PERSON] до Вінницького районного відділу поліції вбачається, що вказані особи неодноразово зверталися до відділу поліції із письмовими завами про неналежну поведінку з боку відповідача по справі Масалми [PERSON] , а саме перебування в нетверезому стані останнього, погроза фізичною розправою та намагання силою відібрати дитину. В результаті приїзду працівників поліції за місцем проживання позивачки [PERSON] , були проведені профілактичні бесіди з [PERSON] роз`яснені правові шляхи вирішення ситуацій, яка складалась, також останнього попереджено про кримінальну відповідальність ( а.с. 10-14). Згідно ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, Органом опіки та піклування Вінницької міської ради надано висновок № 01-51/1059 від 13 травня 2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його дочки [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що своєю поведінкою [PERSON] порушив вимоги ст.ст. 150, 180 СК України, які покладають на батьків обов`язки по вихованню та утриманню дітей. Дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] та повністю перебуває на її утриманні. Батько дитини не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її розвитком та станом здоров`я, не підтримує матеріально, про що свідчать : виконавчий лист від 04.10.2018 року справа № 128/1917/18 про стягненні аліментів на утримання неповнолітньої дитини; заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області про розірвання шлюбу; довідка видана КЗ «Дошкільним навчальним закладом №60 Вінницької міської ради від 28.02.2019 року № 19 на вихованку, [PERSON] , [INFO] ;характеристика видана виконавчим комітетом Некрасовської сільської ради від 18.02.2019 року № 58 на гр. [PERSON] , [INFO] ; довідка про склад сім`ї [PERSON] , [INFO] , видана виконавчим комітетом Некрасовської сільської ради від 18.02.2019 року №57;свідчення сусідів: [PERSON] , [PERSON] , засвідчені секретарем Некрасовської сільської ради Гуменюк Л.В.; довідка виконавчого комітету Некрасовської сільської ради №109 від 25.03.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав гр .[PERSON].Виходячи з викладеного, Районна державна адміністрація на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини 07.05.2019 року дійшла висновку про те, що є всі підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно своєї малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 СК України закріплюється обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Крім того, в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тому зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Викладені обставини та підтверджуючі їх докази свідчать про те, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , передбачені ст.ст.150-155, 180 СК України, а саме: її матеріально не утримує, не цікавиться її розвитком та станом здоров`я, переклавши виконання обов`язків обох батьків на матір дитини [PERSON]. Крім того, коли двічі відвідував дитину був в нетверезому стані, погрожував фізичною розправою , намагався силою забрати дитину і вивезти до себе в Палестину, що стало причиною виклику поліції. Аналізуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню й утриманню своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що відповідно до ст.164 СК України дає суду законні підстави для задоволення позову про позбавлення його батьківських прав відносно неї. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. При цьому, суд не порушив принципу процесуальної рівності сторін, оскільки повідомляв відповідача про судовий розгляд справи належним чином, пропонував подати заперечення, проте, відповідач вказаною пропозицію суду не скористався, заперечень щодо позову та доказів на їх підтвердження не надав. Таким чином, позов підлягає задоволенню. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004. Також, у зв`язку з відсутністю клопотання позивача про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд вважає необхідним залишити їх за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved