Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася у січні 2014 року до суду з позовом до [PERSON], в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення відповідача з житлового будинку з надвірними спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником вказаного домоволодіння на підставі договору дарування, посвідченого Судацькою державною нотаріальною конторою 29 серпня 2000 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1821. Відповідач, не будучи членом сім'ї власника, зареєструвався у вказаному житловому приміщенні та проживав у ньому з дозволу позивачки з 2006 року, проте з січня 2012 року перестав проживати в ньому, чим перешкоджає [PERSON] користуватися своєю власністю. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на задоволенні позову. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, проаналізувавши і оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 57 ЦПК України встановлює, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів і т.д. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 1 ст. 61 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування, посвідченого Судацькою державною нотаріальною конторою 29 серпня 2000 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1821 (арк. справи 5). Згідно з адресною довідкою від 20 січня 2014 року (арк. справи 16) та даними будинкової книги (арк. справи 7-8) [PERSON] зареєстрований з 03 березня 2006 року у спірному домоволодінні. Відповідно до частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна, як зазначено у статті 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При такому положенні з урахуванням приписів закону, який регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод позивачці у користуванні її власністю шляхом виселення відповідача підлягають задоволенню. Суд не вирішує питання щодо повернення позивачу суми судових витрат, сплачених за подачу позову, оскільки такі вимоги не заявлялись. На підставі викладеного,

Outcome: approved