Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (надалі по тексту - Відповідач), третя особа: [PERSON] , в якому просила суд визнати договір поруки № 1 від 14.11.2007 року до кредитного договору № 2089-н, припиненим. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.11.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2089-н, за яким ним було отримано кредит в розмірі 505 000, 00 грн. зі сплатою по процентній ставці 15,5 %, строком до 14.11.2017 року. В той же день, 14.11.2007 року з [PERSON] в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 14.11.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» було укладено договір поруки № 1. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, згідно якого предметом іпотеки є житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,232 га, кадастровий номер 5122783900:02:001:0780, що розташована за вищевказаною адресою. В подальшому, як зазначає позивач, кредитором було змінено строк виконання основного зобов`язання як 13.10.2010 року, оскільки боржником не виконувалися вимоги кредитного договору, у зв`язку з чим ПАТ «Державний ощадний банк України» звертався до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовами про дострокове солідарне стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того позивач зазначає, що неодноразово зверталася до відповідача із зверненнями щодо перегляду умов кредитування та зміни графіку платежів, що свідчить про наявність спору між сторонами щодо розміру заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, [PERSON] вважає, що порука є припиненою з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки строк дії договору поруки, укладеного між банком і нею, не встановлений, а вимогу поручителя банк пред`явив після спливу визначеного цією нормою строку, тобто до 13.09.2010 року. За таких обставин позивач звернулася до суду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.05.2018 року матеріали цивільної справи передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва (а.с. 24). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.08.2018 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання (а.с. 32-33). В засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримував в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» в засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву відповідачем надіслано не було, свою позицію щодо розгляду справи, відповідач не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. 14.11.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2089-н, за яким ним було отримано кредит в розмірі 505 000, 00 грн. зі сплатою по процентній ставці 15,5 %, строком до 14.11.2017 року (а.с. 14-16). В той же день, 14.11.2007 року з [PERSON] в рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 14.11.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» було укладено договір поруки № 1 до кредитного договору № 2089-н, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором № 2089-н від 14.11.2007 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому (а.с. 12-16). Відповідно до п. 4.1 Договору, порука припиняється з припиненням забезпечення нею зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до п. 4.2 Договору, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором № 2089-н від 14.11.2007 року не пред`явить вимоги до поручителя. Порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (п. 4.4 Договору). Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання (п. 4.5 Договору). Як зазначила позивач, 13.09.2010 року у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором та виникненням заборгованості за кредитом, кредитор у своїй вимозі використав право на односторонню зміну умов кредитного договору, встановивши новий строк виконання основного зобов`язання - 13.10.2010 року. За словами позивача, станом на момент подачі позову, розмір заборгованості, який відповідачем запропоновано погасити позивачеві суттєво відрізняється від розміру заборгованості, зазначеного у виконавчому листі нотаріусу, тобто вказані суми не узгоджувалися із боржником, та не є безспірними. Тому, позивач просить визнати поруку припиненою відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частиною другою цієї статті передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України, порука припиняється , зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані суду докази та проаналізувавши наведені норми законодавства, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що 14.11.2007 року ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , [PERSON] діючи вільно, на власний розсуд, уклали договір поруки. При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного договору як правочину, який ніким не оспорений, укладений відповідно до положень чинного законодавства, недійсним не визнаний і обов`язковий для виконання. Підписавши договір поруки від 14.11.2007 року, [PERSON] , яка є поручителем, погодилась з його умовами, зокрема, з п. 3.1 за яким поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання Боржником усіх його зобов`язань за кредитним договором, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені. Отже, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що підписавши договір поруки [PERSON] надала згоду на наступне збільшення обсягу її відповідальності за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором без додаткового узгодження з нею збільшення відповідальності поручителя. Таким чином, твердження позивача [PERSON] про те, що наявні підстави, для визнання поруки припиненою у зв`язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого зобов`язання без його згоди - є безпідставним. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Як вбачається, позивач вважає поруку припиненою, посилаючись на вимоги ст. 559 ЦК України, відповідно до яких підставами припинення поруки є установлення додатковою угодою до кредитного договору, укладеною без згоди поручителя, нових платежів, унаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя; установлення без згоди поручителя нових термінів повернення кредиту, що призвело до збільшення відповідальності поручителя внаслідок збільшення періоду , упродовж якого можна застосувати збільшений розмір процентної ставки за користування кредитами понад установлений термін та застосовувати штрафні санкції. Однак, належних доказів укладення додаткових угод до кредитного договору, внаслідок чого збільшилась відповідальність поручителя, позивачем не було надано суду та не було приєднано до позовної заяви. Стосовно позовної вимоги позивача щодо припинення поруки у зв`язку із пропуском банком шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя про стягнення заборгованості за кредитними договорами , оскільки договором поруки не встановлено строку її припинення, суд зазначає наступне. Так, за змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Посилаючись на вказану статтю позивач вважає, що порука за договором від 14.11.2007 року припинилась, оскільки строк дії поруки в договорі не вказаний, а вимогу до поручителя банк пред`явив після спливу строку, тобто 13.09.2010 року. Отже, зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим, з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Такі умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, як умови чинності поруки, слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Між тим, в п. 4.1 Договору поруки від 14.11.2007 року (Припинення поруки) вказано, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором. Порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором № 2089-н від 14.11.2007 року не пред`явить вимоги до поручителя. Як уже зазначалось, відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України). З аналізу вказаних норм матеріального права, а також з ст. 599 ЦК України вбачається, що сторонами у п. 4.1 договору поруки було досягнуто згоди щодо терміну, з настанням якого договір втрачає свою дію, а саме до повного виконання забезпеченого зобов`язання. Доказів виконання боргових зобов`язань в повному обсязі, позивачем до суду не надано, а судом не встановлено. В свою чергу позивач вказує, що ПАТ «Державний ощадний банк України» звертався з позовом до Комінтернівського районного суду Одеської області про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку із невиконанням боржником своїх зобов`язань, в результаті чого державним виконавцем були відкриті виконавчі провадження, здійснено ряд заходів щодо арешту майна боржника, проте в подальшому Апеляційним судом Одеської області було відмовлено ПАТ «Державний ощадний банк України» у позові про звернення на предмет іпотеки. Проте, позивачем так і не було надано до суду доказів, які б підтверджували вищезазначені обставини, а також не було надано доказів, які б свідчили про виконання боржником зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. Так, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції ВСУ, викладеної у постанові від 14.06.2017 року у справі № 6-1009цс17: « Якщо договором поруки передбачений строк її дії «до повного припинення зобов`язань боржника», то строк «чинності поруки» все одно складає шість місяців з моменту обов`язку боржника виконати основне зобов`язання». Відповідно до постанови ВСУ від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14, пред`являтися до поручителя має саме позовна вимога і якщо саме позовна вимога протягом шестимісячного строку не була пред`явлена, то мають місце наслідки, вказані в ч. 4 ст. 559 ЦКУ, а саме припинення поруки. На думку суду, в даному випадку шестимісячний строк чинності договору поруки слід відраховувати з дня настання строку виконання основного зобов`язання в повному обсязі. Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24.09.2014 року у справі №6-106цс14, за якою, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за основним договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання або у зв`язку із застосуванням права на дострокове повернення кредиту за умови пред`явлення банком боржнику й поручителю такої вимоги, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом 6 місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання. Як встановлено судом, спірний договір поруки з боку [PERSON] був підписаний нею особисто, при підписанні вона усвідомлювала значення своїх дій, розуміла зміст цих договорів, погодилась з його умовами. Крім того, позивачкою не заявлялись вимоги щодо тлумачення умов договору поруки та/або кредитного договору. Обидві сторони договору поруки за власним бажанням, відповідно до вимог ст. ст. 627, 628 ЦК України, уклали договір поруки, а їх поведінка була направлена на виконання умов цього договору. Проте, за відсутності доказів, у суду немає підстав стверджувати, що строк виконання зобов`язання був змінений. Тому шестимісячний строк чинності договору поруки слід відраховувати дня настання строку виконання основного зобов`язання в повному обсязі, отже, на час пред`явлення позову порука є чинною. Позивачем не було доведено виконання ним зобов`язань в повному обсязі та припинення відповідальності поручителя. Таким чином, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed