Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго». 13.04.2018 була звільнений за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, але в день звільнення заборгованість з заробітної плати, розрахункові та належні компенсації сплачені не були. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 92 874 грн. 39 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 9 668 грн. 64 коп., які позивач на підставі ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Ухвалою судді від 11.05.2018 прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, витребувано у ПАТ «Запоріжжяобленерго» довідку-розрахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] та довідку про середньоденний заробіток. 24.07.2018 позивач подав уточнену позовну заяву (відповідь на відзив) та з урахуванням наданої відповідачем довідки про нараховану але не виплачену заробітну плату, довідки про середній заробіток просить суд стягнути заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 92 874 грн. 39 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення судом рішення у розмірі 40 184 грн. 60 коп. Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач зазначив, що відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» розмір заборгованості із заробітної плати позивача станом на 23.06.2018 за період з вересня 2017 р. по травень 2018 р. становить 92 874 грн. 39 коп. Стосовно розрахунок позивача щодо виплати середнього заробітку за час затримки зазначив, що відповідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» середньоденний дохід позивача складає 590 грн. 95 коп. При цьому розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути з урахуванням сум обов'язкових платежів, утримуваних з позивача при виплаті заробітної плати. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в її відсутність. Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, просить суд відмовити у задоволенні позову з урахуванням відзиву. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO], перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» та 13.04.2018 була звільнена за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ № 1452-к від 13.04.2018). Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, протягом вересня 2017 р. - травня 2018 р. [PERSON] не отримує у строки визначені ст. 115 КЗпП України заробітну плату. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» наданої відповідачем станом на 23.06.2018 розмір заборгованості відповідача перед [PERSON] по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період вересня 2017 р. - травня 2018 р. складає 92 874 грн. 39 коп., яка підлягає стягненню у судовому порядку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобов'язань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а стягненню підлягає нарахована, але фактично не виплачена заробітна плата та розрахункових при звільненні у розмірі 92 874 грн. 39 коп. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 40 184 грн. 60 коп. з розрахунку 68 р.д. (з дня затримки по дату ухвалення судового рішення) х 590 грн. 95 коп. (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), що підтверджується уточненим розрахунком позивача. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved