Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] (надалі також позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідач) про стягнення з нього аліментів в сумі 1700 грн. щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трьох років. 18.04.2018 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. 15.05.2018 р. відповідач подав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки розмір його доходу менший ніж прожитковий мінімум і він не має змоги сплачувати аліменти на утримання дружини. Вказаний відзив був отриманий позивачем 17.05.2018 р. і в установлений в ухвалі про відкриття провадження строк, позивач не подала до суду відповідь на відзив. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який був розірваний на підставі рішення суду від 25.10.2017 р. (а.с.6-8). Також сторони мають спільну дитину сина [PERSON] [INFO], який проживає разом із позивачем (а.с.9-10). Відповідно до частин другої, четвертої та шостої статті 84 Сімейного кодексу України (далі СК України) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Тобто, за змістом вказаної норми право на утримання не є абсолютним і повязується із доведеним фактом про те, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У відповідності із статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1700 грн. З наданих відповідачем доказів слідує, що він навчається у Глухівському національному педагогічному університеті імені [PERSON] на денній формі навчання і не знаходиться на повному державному утриманні. Його дохід за півроку склав 7800 грн., а за останній місяць 1300 грн. Із вказаного доходу відповідач за судовим наказом від 07.05.2018 р. зобовязаний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі ј частини доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто не менше 746 грн. Отже доходи відповідача, який є студентом денної форми навчання і не є місцевим мешканцем, з урахуванням стягнень на виплату аліментів на утримання дитини, є набагато нижчими за прожитковий мінімум і будь-яке додаткове утримання з цих доходів поставить відповідача у тяжке становище та в цілому призведе до неможливості виконання судового рішення по сплаті аліментів на утримання дружини. Доказів того, що відповідач має будь-який додатковий дохід, позивач не надала. За таких обставин, суд намагався знайти підстави для задоволення позову, але їх не знайшов, а тому відмовляє у позові. На підставі викладеного та відповідно до статті 84 СК України,

Outcome: dismissed