Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), треті особи: [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод у користування майном та встановлення порядку користування квартирою,при цьому пояснивши наступне. Позивачу на праві спільної часткової власності належить у частці 56/100 трикімнатна квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування 56/100 частин квартири від 16.08.2006р, який посвідчено державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Левченко Є.В. і внесено у реєстр за № 4-3754, та згідно реєстраційного напису КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 11.09.2006. Разом з цим відповідачу належить у частці 44/100 вищезазначена квартира [NUMBER], на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25.04.2006р. за № 2-891/06. В свою чергу позивач зазначив, що він не має доступу і не може вільно користуватися квартирою [NUMBER], оскільки відповідачем змінено замки на вхідних дверях зазначеної квартири. При цьому відповідач уникає спілкування із позивачем, не надає останньому ключі від замків на дверях для безперешкодного доступу до квартири [NUMBER]. Крім того позивач зазначив, що згідно довідки ЖБК «Голосіївський» від 11.06.2012р. за № 90 у квартирі [NUMBER] разом із відповідачем зареєстровані і проживають члени її родини: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що ускладнює позивачу спільне користуванняк вартирою [NUMBER] із відповідачем та вказаними особами. У зв'язку із наведеним позивач просив суд: зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у користуванні 56/100 частини квартири [NUMBER]; встановити порядок користування приміщеннями квартири [NUMBER]. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити повністю позовні вимоги, а в наступному подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності у судовому засіданні на підставі наявних доказів. Відповідач повідомлена про дату та час судового розгляду шляхом виклику через оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 17.01.2015р. за № 8 (5382) в порядку ст.74 ЦПК України, повторно не з'явилася у судове засідання, про поважність причин неявки не повідомила суд, заяву про розгляд справи за своєї відсутності не подала суду. Разом з цим представником відповідача було надано письмові заперечення на позов, якими відповідач позов не визнала та просила відмовити у задоволені позовних вимог повністю, оскільки: позивач не зареєстрований і не проживає у квартирі [NUMBER]; позивачем не надано докази щодо перешкоджання йому відповідачем у користуванні квартирою [NUMBER]; позивачем не доведено відсутність можливості виділення в натурі ізольованих приміщень із квартири [NUMBER]для пред'явлення вимоги про встановлення порядку користування квартирою [NUMBER]. Третя особа [PERSON]повідомлений про дату та час судового розгляду шляхом виклику через оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 17.01.2015р. за № 8 (5382) в порядку ст.74 ЦПК України, повторно не з'явився у судове засідання, про поважність причин неявки не повідомив суд. Третя особа [PERSON] повідомлена про дату та час судового розгляду шляхом виклику через оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 17.01.2015р. за № 8 (5382) в порядку ст.74 ЦПК України, повторно не з'явилася у судове засідання, про поважність причин неявки не повідомила суд, заяву про розгляд справи за своєї відсутності не подала суду. Врахувавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності належить у частці 56/100 трикімнатна квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування 56/100 частин квартири від 16.08.2006р, який посвідчено державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Левченко Є.В. і внесено у реєстр за № 4-3754, із проведенням державної реєстрації права власності позивача згідно реєстраційного напису КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 11.09.2006. Вбачається, що відповідачу належить у частці 44/100 вищезазначена квартира [NUMBER], на підставі рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25.04.2006р. за № 2-891/06. При цьому, згідно довідки ЖБК «Голосіївський» від 11.06.2012р. за № 90 у квартирі [NUMBER] зареєстровані і проживають відповідач із членами своєї родини: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зважаючи на викладене суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України визначено, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Разом з цим Верховним Судом України зазначено у постанові від 03.04.2013р. по справі № 6-12цс13 наступну правову позицію щодо правозастосування ст. 358 ЦК України, а саме: виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Положеннями ч. 1 ст. 316 ЦК України унормовано, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Аналогічне визначено положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі викладеного суд приходить до висновку про наявність у позивача як власника права на визначення і надання йому у користування, без поділу і виділу в натурі, частини приміщень квартирі [NUMBER] відповідно до його частки у розмірі 56/100 у зазначеній квартирі. В свою чергу, з письмових заперечень відповідача вбачається, що остання не визнає та оспорює право позивача на визнання йому як співвласнику у користування частини квартири [NUMBER], оскільки позивач не зареєстрований і не проживає у наведеній квартирі. Разом з цим суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 2 ст. 318 ЦК України, усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Положеннями ч. 3 ст. 319 ЦК України визначено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Разом з цим Верховним Судом України роз'яснено у розділі «Право спільної часткової власності. Здійснення права спільної часткової власності» листа «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» від 01.07.2013р., що відповідно до ст. 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У разі недосягнення згоди між співвласниками у праві спільної часткової власності про порядок володіння і користування спільним майном співвласник має право звернутися до суду з позовом про надання йому у володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а якщо це неможливо - вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При цьому, згідно Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 14.10.2014р. за № 72/14-43/13460/14-43, складеного судовим експертом КНДІСЕ [PERSON] попередженого про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта, визначено, наступне технічне рішення щодо квартири [NUMBER]: - співвласнику 56/100 частки виділити в користування житлові кімнати площею 14,8 кв.м. та 14,4 кв.м.; - співвласнику 44/100 частки виділити в користування житлову кімнату площею 18,8 кв.м. та балкон приведеною площею 3,7 кв.м.; - виділити у спільне користування приміщення: куні площею 7,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., уборну площею 0,8 кв.м., коридор площею 11,3 кв.м. В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 66 ЦПК України, висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Положеннями ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи зазначене, суд приймає як належний доказ по справі Висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 14.10.2014р. за № 72/14-43/13460/14-43, за відсутності у суду підстав для відхилення останнього. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність задовольнити вимоги позивача та встановити порядок користування квартирою [NUMBER] згідно вищезазначеним порядком згідно Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 14.10.2014р. за № 72/14-43/13460/14-43 Крім того, суд зазначає, що відповідач у письмових запереченнях зазначила про готовність і можливість надати позивачу дублікати ключів від вхідних дверей до квартири [NUMBER]. Однак, відповідачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту передання відповідачем позивачу дублікатів ключів від вхідних дверей квартири [NUMBER]. Відповідно до ст. 41 Конституції України і ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином позивач як власник частки квартири [NUMBER], має законне право користуватися наведеною квартирою [NUMBER], в тому числі шляхом користування нею для постійного проживання чи тимчасового перебування в ній особисто та із членами своєї сім'ї, і наведене право позивача не може бути обмежено відповідачем в наслідок заміни замків на вхідних дверях зазначеної квартири, а також обмежено зміст наведеного права через наявності у позивача іншого місця проживання згідно ч. 2 ст. 317 ЦК України. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність зобов'язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні квартирою [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому згідно квитанції № 28-581 позивачем було сплачено судовий збір у сумі 214,60 грн., кошти якого підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved