Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

[PERSON] у липні 2014 року звернулася до суду з позовом у якому просить суд визнати неправомірною відмову суміжного землевласника [PERSON] від підпису акту про встановлення та погодження меж земельної ділянки і визнання за нею права на приватизацію земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS], а також позивач просить суд зобов'язати Чернігівський реєстраційний центр видати їй свідоцтво про право власності на земельну ділянку, що розташована за вказаною адресою. За змістом позов обґрунтовано тим, що позивач є співвласницею домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] і у її користуванні перебуває земельна ділянка, орієнтовною площею 0,17 га, за вищезазначеною адресою, на яку згідно рішення Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 07 лютого 2014 року їй надано дозвіл на розроблення техдокументації із землеустрою. Маючи намір приватизувати земельну ділянку позивач звернулася до Чернігівської РТПП за виготовленням техдокументації, однак відповідач безпідставно відмовився ставити підпис у акті погодження меж земельних ділянок, чим обмежує її право на приватизацію. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач позов не визнав, надав письмові заперечення і зазначив, що позивач не має право на приватизацію ділянки в розмірі більшому ніж сам він має у власності (0,16 га), отже просив стягнути з позивачки на його користь грошову компенсацію за незаконно присвоєну ділянку розміром 0,05 га. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. Як видно з свідоцтва про право на спадщину за законом, з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачка є співвласницею 43/100 частин житлового будинку з належними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS]. /а.с.17-22/ Іншим співвласником вказаного вище домоволодіння, в 57/100 частини, є відповідача [PERSON] Дане домоволодіння поділено між сторонами в натурі згідно рішення апеляційного суду Чернігівської області від 22 липня 2013 року. /а.с.46-49/ Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії «І-ЧН» №033141 відповідач є власником 0,16 га земельної ділянки по [ADDRESS], з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, надану йому у власність 17 січня 2001 року згідно рішення виконавчого комітету Киїнської сільської ради №6. /а.с.33/ 07 лютого 2014 року рішенням 22 сесії 6 скликання Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області позивачу надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання документу, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з подальшим наданням її зазначеному громадянину у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,17 га за рахунок земель комунальної власності, розташованої за адресою: [ADDRESS], із земель житлової та громадської забудови на території Киїнської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.16/ З актів без дати про встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі, розробленого позивачу Чернігівською РТПП, вбачається, що відповідач [PERSON] у дійсності не погодив межі ділянки, що пропонується для передачі у власність позивачу. /а.с.5, 6/ Згідно довідки №317 від 22.01.2007 року Киїнської сільської ради Чернігівського району, [PERSON] - спадкодавцю позивачки і колишньому співвласнику домоволодіння по [ADDRESS], згідно рішення виконавчого комітету названої вище сільради №32 від 17 квітня 1996 року, надавалась земельна ділянка у користування в розмірі 0,14 га. Як видно з протоколу від 20 червня 2014 року засідання комісії з розгляду та вирішення земельних спорів з приводу суміжного землекористування, спір між сторонами у цій справі вирішувався у позасудовому порядку, зокрема згаданою комісією було вирішено, що [PERSON] не має ніяких підстав не погоджувати [PERSON] акт визначення та погодження меж земельної ділянки. /а.с.4/ За приписами ч.1 ст.118 ЗК України, у редакції норми права станом на 07.02.2014 року, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] пред'являючи позовні вимоги до відповідача виходила з того, що порушується її право на можливість отримати у власність земельну ділянку, при цьому був відсутній спір між нею та відповідачем с приводу землекористування, а тому небажання [PERSON] підписати акт визначення та погодження меж земельної ділянки є самостійною перешкодою для оформлення дозвільних документів на приватизацію земельної ділянки, яка фактично перебуває у її користуванні. Однак, суд не може погодитись з такою позицією позивачки, з наступних підстав. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Виходячи з положень ст.56 Закону України «Про землеустрій» та ст.198 ЗК України, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами передбачене як одна із складових при виготовленні технічної документації для приватизації земельної ділянки. З метою захисту порушеного права не виключається можливість надання дозволу на проведення приватизації земельної ділянки за відсутності згоди суміжного землевласника, але за умови встановлених меж і доведеності безпідставної відмови в такому погодженні. Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (з наступними змінами і доповненнями), технічна документація зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки (п.1.16). За таких підстав у чинному на час виготовлення позивачу технічної документації законодавстві України відсутній обов'язок землекористувача з надання згоди по погодженню меж суміжних земельних ділянок. Взагалі відмова відповідача у погодженні меж земельної ділянки є формою реалізації свого права і не є підставою для відмови позивачу на подальше оформлення документів на приватизацію земельної ділянки без погодження меж з відповідачем. Питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, відповідно до ст.12 ЗК України, відноситься до компетенції відповідної сільської ради, а не суду. Такі ж повноваження делеговані місцевим радам і відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування», зокрема ст. 33 цього Закону. Своїм рішенням суд може зобов'язати місцеву раду розглянути питання щодо передачі у власність земельної ділянки, але не приймати рішення про передачу земельної ділянки у власність. Окрім того, суд звертає увагу позивача, що реєстрація права власності на об'єкти нерухомості, у тому числі і на земельні ділянки, здійснюється у встановленому законодавством порядку, а тому її позовна вимога про зобов'язання Чернігівський реєстраційний центр видати свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку є передчасною та такою, що не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, адже вказана служба навіть не є стороною у цій справі і вона ще не набула права власності на землю. На підставі вищенаведеного, враховуючи межі заявлених позовних вимог до відповідача, доводи позивача на обґрунтування заявлених позовних вимог, заперечення відповідача та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed