Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

[PERSON] у поданому позові просила розірвати шлюб, укладений 15.10.2003 року з відповідачем [PERSON] У період шлюбу в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. В обґрунтування причин розлучення позивач вказала на те, що з моменту укладення шлюбу сімейне життя складалось нормально, однак протягом останніх років шлюбні відносини між ними поступово погіршились. Відповідач не піклується про створення нормальних сімейних відносин, про взаємовідносини один до одного, у них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, взаєморозуміння між ними не досягнуто, а їх характери несумісні. Ставлення відповідача до сімї призвело до розладу і припинення шлюбних відносин, які вони не підтримують уже понад рік. Вважає примирення між ними неможливим, а збереження шлюбу та подальше спільне життя таким, що суперечитиме інтересам їх сімї. В підготовче засідання сторони не зявились. Позивач подала в канцелярію суду заяву про проведення підготовчого засідання у її відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач в канцелярію суду подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Проти розірвання шлюбу не заперечив. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За викладених обставин, згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про одруження серії 1-ЕГ № 069422, виданого 15.10.2003 року, сторони зареєстрували шлюб 15 жовтня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області, про що зроблено актовий запис за №76 (а.с.4). Відповідно до копій свідоцтв про народження серії І-ЕГ № 027428 від 07.04.2006 року та серії І-ЕГ №122208 від 10.09.2010, у період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що між сторонами, як подружжям, втрачено взаєморозуміння, у них відсутні спільні інтереси та немає бажання на подальше спільне життя. Позивач не бажає миритись, а відповідач, зі своєї сторони, на цьому також не наполягає. Оскільки сторони не змогли зберегти сімю та не бажають цього робити, суд вважає, що подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача, а також їх дітей, тому постановляє рішення про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому в силу вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50% сплаченого при подачі позову судового збору, а решту 50% - стягненню у її користь з відповідача.

Outcome: approved