Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

[PERSON] «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом, позовні вимоги якого уточнив 24.11.2016 року, в обґрунтування якого покликалось на те, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») (первинний кредитор) та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0801/1006/88-272 від 26.10.2006 року, з подальшим внесенням змін та доповнень, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у сумі 50000,00 доларів США на строк з 26.10.2006 року по 20.10.2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу, згідно якого ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації. Разом з тим, 28.11.2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та [PERSON] «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступив [PERSON] «Кредитні ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі документації. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася зміна кредитора, а саме [PERSON] «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 26.10.2006 року № 0801/1006/88-272, позичальником якого є [PERSON] Первинний кредитор свої вимоги щодо надання кредиту виконав, відповідач одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти у сумі 50000,00 грн., але прийняті на себе за кредитним договором зобовязання належним чином не виконав, допустив виникнення заборгованості станом на 28.10.2016 року в розмірі 93286,72 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 2381869,95 грн., яка складається з наступного: 42976,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1097297,05 грн. заборгованості за кредитом; 50310,72 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1284572,90 грн. заборгованості по відсотках. Просить стягнути з відповідача загальну суму боргу за договором кредиту в розмірі 2381869,95 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 35728,05 грн. 16.06.2017 року представник відповідача [PERSON] [PERSON] подала до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказала, що ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», в звязку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, направив боржнику вимогу від 25.11.2009 року про дострокове повернення кредиту та процентів в повному обсязі. Згідно копії поштового повідомлення дана вимога була відправлена 27.11.2009 року. Тобто банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та змінив строк виконання зобовязань за кредитним договором, зазначивши днем остаточного їх погашення десятий день з дня направлення відповідної письмової вимоги, тобто з 7 грудня 2009 року. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги заборгованості за кредитним договором, а того ж дня ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості за цим кредитним договором. Проте у відповідності до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Оскільки [PERSON] не виконав вимогу банку про дострокове погашення кредиту та відсотків по ньому в повному обсязі, то 08.12.2009 року кредитор знав про порушення свого права та з цього часу почався перебіг строку позовної давності. А тому просила застосувати позовну давність до вимог [PERSON] «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості та відмовити в задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] «Кредитні ініціативи» - [PERSON] в судове засідання не зявився, однак на електронну адресу суду направив письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує в повному обсязі, просив його задовольнити та розгляд справи провести без його участі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак на електронну адресу суду направила письмову заяву, в якій просила в задоволенні позову відмовити у звязку із пропуском строку позовної давності та розгляд справи провести без її участі та без участі відповідача. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, заслухавши думку учасників справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що на підставі поданої заяви-анкети про отримання кредиту (Том 1 а.с. 8), між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір від 26.10.2006 року № 0801/1006/88-272, відповідно до умов якого первинний кредитор надав [PERSON] (відповідач) кредит у сумі 50000,00 доларів США на строк з 26.10.2006 року по 20.10.2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних за весь строк фактичного користування кредитом, на споживчі цілі (Том 1 а.с. 5-6). Своїм підписом відповідач підтвердив, що перед укладенням кредитного договору він був належним чином письмово попереджений про всі умови кредитування в АКБ «ТАС-Комерцбанк» (Том 1 а.с. 9). Відповідно до п. 3.1. кредитного договору позичальник (відповідач) зобовязався погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № 2203.6.5.256790.01.840. щомісяця, через касу Банку згідно Додатку №1, що є невідємною частиною даного договору, крім випадків, передбачених п. 3.8, 3.9 та 5.1.4 даного договору. Згідно п. 3.2. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. Кількість днів у році приймається 360. Згідно копії Статуту ПАТ «Омега Банк» встановлено, що Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 15.10.2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на ВАТ «Сведбанк», який виступає правонаступником по всіх правах та зобовязаннях АКБ «ТАС-Комерцбанк». Також Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року ВАТ «Сведбанк» у звязку із приведенням Статуту у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінило своє найменування на ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником по всіх правах та зобовязанням ВАТ «Сведбанк». 29.04.2013 року рішенням річних загальних зборів акціонерів ПАТ «Сведбанк» змінив своє найменування на ПАТ «Омега Банк» ( Том 1 а.с. 72-74). 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу №15, згідно п. 2.1 якого Банк відступив Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить Банку на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає Банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором (Том 1 а.с. 12-25). 28.12.2012 року було складено [PERSON] прийому-передачі Реєстру Заборгованостей Боржників за Договором про надання факторингу № 15 від 28.11.2012 року, відповідно до якого ПАТ «Свердбанк» (первісний кредитор) передав, а ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (новий кредитор) прийняв Реєстр Заборгованостей Боржників від 28.11.2012 року після чого за умови настання розрахункової дати від Банка до Фактора переходять права вимоги заборгованостей від Боржників і Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей (а.с. 38), в тому числі право вимоги до [PERSON] на підставі кредитного договору № 0801/1006/88-272 від 26.10.2006 року (Том 1 а.с. 75-77). 14.12.2012 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про відступлення права вимоги (Том 1 а.с. 78). Разом з тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та [PERSON] «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до п. 2.1 якого Клієнт відступив Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників та Договорів забезпечення, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі документації, а Фактор шляхом надання фінансової послуги Клієнту набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає Клієнту за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором (Том 1 а.с. 26-34). Згідно Реєстру заборгованостей боржників та купівельна ціна Додаток 1Б, ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» (Клієнт) відступив [PERSON] «Кредитні ініціативи» (Фактор) право вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених Договором Факторингу від 28.11.2012 року, в тому числі право вимоги до [PERSON] на підставі кредитного договору № 0801/1006/88-272 від 26.10.206 року (Том 1 а.с. 35). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта перед фактором. Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Статтею 1080 ЦК України, передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом і боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобовязань або відповідальності перед боржником у звязку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася зміна кредитора, а саме [PERSON] «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором № 0801/1006/88-272 від 26.10.2006 року, позичальником якого є [PERSON] Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. [PERSON] одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти у сумі 50000 доларів США, про що свідчить заява на видачу готівки № 003 від 26.10.2006 року (Том 1 а.с. 82) та виписка по особовому рахунку [PERSON], відкритому у ПАТ «Омега Банк», яке є правонаступником ПАТ «Сведбанк», яке в свою чергу було правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», з яким відповідач укладав кредитний договір (Том 2 а.с. 2-228). За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Віповідно до положення ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання є національна валюта України гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року по справі № 6-79цс14. Відповідач прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконував та відповідно до розрахунку позивача допустив виникнення заборгованості станом на 28.10.2016 року в розмірі 93286,72 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 2381869,95 грн., яка складається з наступного: 42976,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1097297,05 грн. заборгованості за кредитом; 50310,72 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1284572,90 грн. заборгованості по відсотках (а.с. 54-55). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором, відповідачем та його представником по справі суду не представлено. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до п. 10.5. Кредитного договору договір діє з дня його підписання і до повного виконання зобовязань за даним договором. Ст.ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Частиною 1 ст. 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін і що договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналогічних позицій дотримується і Верховний суд України (ВСУ), який у своїй Постанові від 06.11.2013 р. по справі № 6-116цс13 виклав правову позицію, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моменту виникнення у зацікавленої особи права на позов. Відповідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно із ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, якщо стороною не було подано доказів про поважність причини пропуску строку позовної давності. Крім того, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] подала через канцелярію суду письмову заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначила, що банком пропущений строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та просила застосувати щодо даної справи строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог (Том 3 а.с. 17-18). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно п. 3.8 Кредитного договору при настанні обставин, що стосується порушенням позичальником строків платежів, встановлені п. 3.3 та/або при невиконання зобовязань позичальника, передбачених п.5.1.7, 5.1.11 цього договору та/або у випадках незгоди позичальника укладати додаткову угоду до цього договору при настанні обставин, передбачених п. 9.2 цього договору, а також якщо у відношенні позичальника/власника предмету іпотеки, його майна є рішення чи вчинена дія з боку будь-яких державних органів, що мають аналогічні повноваження, які істотно ускладнюють чи роблять неможливим розпорядження майном позичальника, строк виконання позичальником своїх зобовязань, (повернення кредиту, сплата процентів за користування ним) за взаємною згодою Сторін, вважається таким, що настав, на десятий календарний день з дня направлення Банком позичальнику повідомлення про зміну умов цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище десятиденного строку, вважається зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням звязку при відправленні листа з повідомленням про вручення. У випадку невиконання позичальником своїх зобовязань по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування ним, в строки, змінені за згодою Сторін цим пунктом цього договору, Банк має право вимагати виконання таких зобовязань у порядку, передбаченому п. 3.10 цього договору. Оскільки [PERSON] (Відповідач) належним чином не виконував своїх зобовязань за Кредитним договором, позивачем, 05.04.2016 року йому було надіслано вимогу про усунення порушень № 4718-24, в якій [PERSON] «Кредитні ініціативи» вимагало [PERSON] у тридцятиденний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках за користування кредитом та нараховану неустойку в загальній сумі 194918,49 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.02.2016 року становить 5157982,39 грн. та попереджено, що у разі невиконання вимоги [PERSON] «Кредитні ініціативи» розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки (Том 1 а.с. 56, 79). Згідно цінного листа № 02232 0553118 0 дана вимога була відправлена відповідачу 13.04.2016 року (Том 1 а.с. 57, 80) та вручена 19.04.2016 року особисто (Том 1 а.с. 81). Однак, боржником заборгованість по кредитному договору не була погашена у вказаний у вимозі строк. Проте, судом встановлено, що [PERSON] (Відповідач), у звязку з неналежним виконанням своїх зобовязань за Кредитним договором, ПАТ «Сведбанк» вже направляло [PERSON] (Відповідач) Повідомлення № 0806-06-0147 від 25.11.2009 року про зміну умов Кредитного договору № 0801/1006/88-272 від 26.10.2006 року, в якому ПАТ «Сведбанк» повідомило боржника про те, що станом на 25.11.2009 року прострочена заборгованість перед банком становить 52889,15 доларів США та повідомило про те, що на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України умови Кредитного договору змінено та строк виконання боржником своїх зобовязань у повному обсязі (повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобовязань) настає на десятий календарний день з дня направлення [PERSON] повідомлення. Відлік десятиденного строку починається з дати, зазначеної на квитанції, яка надається Банку поштовим відділенням звязку при відправлення боржнику цього повідомлення, або дата особистого отримання боржником в Банку цього повідомлення. Станом на десятий календарний день з дня відправки боржнику цього повідомлення, він зобовязаний буде сплатити заборгованість по кредитному договору достроково в повному обсязі, яка включає: заборгованість по кредиту, по процентах та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (Том 3 а.с. 19 зворот). Так згідно копії квитанції «Укрпошта» від 27.11.2009 року вказане повідомлення було відправлено [PERSON] 27.11.2009 року (Том 3 а.с. 19) та згідно копії поштового повідомлення вручено йому 01.12.2009 року (Том 2 а.с. 19). Відповідно до ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Аналізуючи умови Кредитного договору, укладеного між сторонами, та зміст вище зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про дострокове повернення кредиту й відсотків повинна обчислюватися з моменту настання строку виконання вимоги кредитора про виконання такого зобов'язання. Оскільки ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», правонаступником якого в свою чергу є [PERSON] «Кредитні ініціативи», направило [PERSON] повідомлення про зміну умов кредитного договору, а саме про настання строку виконання своїх зобовязань у повному обсязі (повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобовязань) на десятий календарний день з дня направлення боржнику цього повідомлення, яке було відправлене [PERSON] 27.11.2009 року, то саме з наступного дня - 08.12.2009 року, після невиконання відповідачем зобов'язаннь з визначеним строком, почався перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту. Тобто у випадку неповернення боржником всієї суми кредиту та процентів в зазначений строк з наступного дня (з 08.12.2009 р.) банку стало відомо про порушення його права, а отже, позивач мав право, у відповідності до ст. 257 ЦК України, протягом трьох років звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Проте позивач направив позовну заяву про стягнення заборгованості до суду лише 02.11.2016 року (копія поштового конверту, Том 1 а.с. 60), тобто з пропущенням трьохрічного строку позовної давності, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не підлягають до задоволення. Правові позиції щодо застосування строків позовної давності у кредитних правовідносинах висловлені Верховним Судом України у Постановах № 6-1707цс15 від 02 грудня 2015 року, № 6-1174цс16 від 02 листопада 2016 року, № 6-2251цс16 від 09 листопада 2016 року, № 6-900цс16 від 16 листопада 2016 року. Що стосується пропуску банком позовної давності до вимог про стягнення процентів за користування кредитом, то слід зазначити таке. Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно, тощо). Отже, зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідно суму процентів, оскільки така сума є складовою загальної суми боргу і їх нарахування та розмір прямо залежить від основної суми заборгованості за кредитом (тіла кредиту) . Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що в задоволенні позову слід відмовити, судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в сумі 35728 грн. 05 коп. (платіжне доручення № 21268 від 02.11.2016 року, а.с. 4) слід покласти на його рахунок. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 207, 253, 256, 257, 261, 266, 267, 526, 530, 536, 549, 609, 611, 612, 629, 631, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed