Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з заявою в порядку окремого провадження, просила встановити факт про те, що місцем відкриття спадщини померлого [PERSON], [INFO], є місце його постійного проживання з 1997 року без реєстрації за адресою: [ADDRESS], що належить йому на праві власності; встановити юридичний факт, що спадкоємець за заповітом [PERSON], [INFO], постійно проживала з 2001 року до часу відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, за адресою: [ADDRESS]; встановити юридичний факт прийняття спадщини [PERSON], [INFO], після померлого [INFO] року [PERSON], [INFO]. На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року, заяву [PERSON], заінтересовані особи: Київська міська рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко Оксана Олександрівна про встановлення юридичних фактів, в частині вимог про встановлення юридичного факту прийняття спадщини [PERSON], [INFO], після померлого [INFO] року [PERSON], [INFO], - залишено без розгляду. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, пояснила, що з 2001 року заявник перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], який помер [INFO] року. За життя [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 08 травня 1997 року. 04 червня 2015 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все належне йому майно [PERSON] Після відкриття спадщини, заявник звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. із завою про прийняття спадщини, однак нотаріус повідомила про неможливість вчинення нотаріальних дій, мотивуючи тим, що оскільки на час смерті спадкодавець не мав реєстрації спадкоємець має звернутись до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. Заявник наголошує, що спадкодавець не був зареєстрований у належній йому на праві власності квартирі, і взагалі не мав реєстрації з 18 листопада 2010 року, однак постійно проживав у власній квартирі по день його смерті. Починаючи з 2001 року заявник постійно проживала разом з [PERSON], вели спільне господарство, опікувались одне одним, після смерті здійснила його поховання. На даний час заявник продовжує проживати в квартирі спадкодавця, сплачує комунальні послуги, несе інші витрати на утримання житла, що свідчить, що вона фактично прийняла спадщину. Встановлення зазначених юридичних фактів необхідно заявнику для оформлення спадщини, їх встановлення в іншій спосіб, ніж за рішенням суду, неможливо, спір про право на спадщину наразі відсутній, інших спадкоємців, які мають право на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] не має. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити заяву [PERSON] з підстав, викладених у поданій до суду заяві, та встановити юридичний факт, що місцем відкриття спадщини померлого [PERSON] є місце його постійного проживання з 1997 року без реєстрації за адресою: [ADDRESS] що належить йому на праві власності, та факт постійного проживання спадкоємця за заповітом [PERSON] зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS], починаючи з 2001 року до часу відкриття спадщини, оскільки встановлення цих фактів мають для заявника юридичне значення та необхідні для оформлення права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Заінтересована особа - Київська міська рада, в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, подали до суду письмові заперечення за змістом яких просили відмовити заявнику у задоволенні вимог в повному обсязі, оскільки заявником обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів, та слухати справу у відсутності їх уповноваженого представника. (а.с.71-72) Заінтересована особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмові пояснення разом з клопотанням про розгляд справи у її відсутність. (а.с.75) Заслухавши пояснення заявника [PERSON] та її уповноваженого представника [PERSON], свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено в ст.256 Цивільного процесуального кодексу України. За нормою частини другої ст.256 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз'яснено у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно зі ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Крім того, стаття 1221 ЦК України встановлює поняття «місце відкриття спадщини» - місце відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 04 липня 2015 року (актовий запис №1101). (а.с.11) Як з'ясовано судом, за життя [PERSON] належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS], на підставі Договору купівлі-продажу від 08 травня 1997 року. (а.с.8) За даними паспорту громадянина України, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] знятий з реєстраційного обліку з 18 листопада 2010 року. (а.с.15) Згідно Акту від 10 лютого 2016 року, складений мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] , [PERSON], підписи яких посвідчено начальником ЖРЕО №407, [PERSON] постійно проживав починаючи з травня 1997 року і до моменту смерті - липень 2015 року в квартирі [ADDRESS]. (а.с.13) Як роз'яснено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Виходячи з норм чинного законодавства та наявних у справі доказів, які підтверджують наявність у померлого [PERSON] на праві власності об'єкту нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], суд вважає доведеним факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини та місцем відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS], що узгоджується з положеннями ст. 1221 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов'язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. За життя [PERSON] залишив заповіт датований 04 червня 2015 року, за умовами якого на випадок своєї смерті заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, і все те, що йому буде належати на день смерті і на що він згідно з законом буде мати право [PERSON], [INFO]. (а.с.10) Маючи намір реалізувати своє право на спадщину, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Топілко О.О. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлого [PERSON], однак отримала відмову нотаріуса про неможливість вчинення нотаріальної дії на підставі п.1.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якою передбачено, що у разі відсутності у спадкоємця документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз'яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із завою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до заявлених вимог, заявник [PERSON] просить встановити юридичний факт, що вона, [PERSON], спадкоємець за заповітом, постійно проживала з 2001 року до часу відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO] року, за адресою: [ADDRESS]. Як роз'яснено у . 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.63 Цивільного процесуального кодексу України) На підтвердження юридичних фактів проживання заявника разом із спадкодавцем, судом допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає в [ADDRESS], пояснила, що починаючи з 1999 року знайома з мешканцями квартири №75 цього будинку [PERSON] та [PERSON], вони жили як подружжя, не виникало жодних сумнівів щодо їх особистих відносин, протягом тривалого часу [PERSON] хворів, догляд за ним здійснювала [PERSON], викликала лікарів, відвідувала його у лікарні, після його смерті здійснила поховання, на даний час продовжує проживати в квартирі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що підтримує дружні стосунки з [PERSON], яка починаючи з 2000 року постійно проживала разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] в місті Києві, вони дружили сім'ями, проводили багато часу разом, збиралась на свята та день народження одне одного, у свідка не виникало сумніву, що вони подружжя, оскільки постійно проживали разом, після того як [PERSON] захворів, його дружина доглядала за ним, викликала лікарів, приходила в лікарню, придбавала ліки та надавала іншу необхідну допомогу, після його смерті здійснила поховання, на даний час продовжує проживати в цій квартирі. Суд не має підстав брати під сумнів достовірність фактів, які повідомили свідки, даних про зацікавленість свідків під час розгляду судової справи судом не встановлено. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Виходячи із принципу незворотності дії у часі, встановленого ч. 1 ст. 58 Конституції України, на правовідносини, що виникли раніше дія вказаних нормативних актів не поширюється. Таким чином, в суду не має законних підстав для встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в період з 2001 року по 01.01.2004 року. Відповідно до ч.6 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа може мати кілька місць проживання. Це означає, що особа є вільною у виборі місця проживання і може мати декілька місць проживання, а зареєстрованим може бути лише одне місце проживання. Як встановлено, заявниця [PERSON] має зареєстроване місце проживання, проте фактичне її місце проживання є відмінним від зареєстрованого, що не суперечить вказаній вище статті, тому суд вважає доведеним той факт, що заявник [PERSON], спадкоємець за заповітом майна померлого [INFO] року [PERSON], починаючи з 01 січня 2004 року до часу відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] Встановлення даного факту має для заявника [PERSON] має юридичне значення, оскільки заявник, як спадкоємець за заповітом, має намір прийняти спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Враховуючи наведене та

Outcome: partial