Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до суду 04.04.2016р. з позовною заявою до [PERSON] (відповідачка), в якій просить суд розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 20.08.2011р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області. В судовому засіданні позивач пояснив, що шлюб між сторонами носить формальний характер. Разом вони не проживають вже близько півтора роки. На теперішній час в нього склалася інша сім'я і 11.04.2016р. в нього народилась друга дитина. Розірвання шлюбу відповідатиме його дійсній волі та особистим інтересам, а тому просив задовольнити позовні вимоги і не надавати сторонам строк на примирення. Також позивач просив не відшкодовувати йому судові витрати. Відповідачка в судовому засіданні зазначила, що подальше спільне життя сторін вважає за неможливе, оскільки вони мають різні погляди на життя і втратили почуття любові і поваги один до одного. Разом не проживають півтора роки. У позивача вже є інша сім'я, а тому строк на примирення не потрібен. Просила задовольнити позовні вимоги. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини справи сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.61 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд вважає їх доведеними. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що 20.08.2011р. сторони уклали шлюб (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - син [PERSON], [INFO]. (а.с.6). Протягом останніх півтора роки сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, що призвело до фактичної втрати почуття любові один до одного. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам сторін. На момент розгляду справи судом відповідачка не перебуває у стані вагітності, а тому перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 Сімейного кодексу України (далі - СК) відсутні. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами немає. Спору з приводу місця проживання дитини та порядку участі батьків у її вихованні та матеріальному забезпеченні між сторонами також немає. Після розірвання шлюбу син проживатиме з відповідачкою. Тож між сторонами склалися шлюбні відносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Згідно ст.110 СК, один з подружжя має право пред'явити до суду позов про розірвання шлюбу. Статтею 24 СК передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.111 СК суд вживає заходів для примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи, що у позивача фактично вже склалася інша сім'я, в якій також народилась дитина, суд вважає, що надання сторонам строку для примирення є недоцільним. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.113 СК особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу сторони не змінювали своїх прізвищ, а тому зазначене питання не розглядається. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивача про покладання судових витрат на нього. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved