Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

[PERSON] звернуся до суду з позовною заявою та свої вимоги мотивує тим, що директор КУ ССШ I-III ступенів № 10 ім. Героя Радянського Союзу О.Бутка м. Суми [PERSON] відмовила надати йому оплачувану щорічну відпустку і продовжити трудовий договір. Цими діями директор [PERSON] показала свою неповагу до нього та принизила його не тільки як людину, але і як молодого спеціаліста. [PERSON] не один раз повідомляв директора [PERSON] , що він потребує не грошову компенсацію за не використану щорічну відпустку, а оплачувану щорічну відпустку, оскільки відпустка входить в стаж роботи. Також йому потрібна відпустка для відпочинку. Він працював вчителем німецької мови в КУ ССШ I-III ступенів № 10 ім. Героя Радянського Союзу О.Бутка м. Суми з 01.09.2020. Відповідно до наказу від 31.08.2020 про прийняття його на роботу, - [PERSON] працює в КУ ССШ I-III ступенів № 10 ім. Героя Радянського Союзу О.Бутка м. Суми з 01.09.2020 по 31.05.2021. У зв`язку з цим просить суд терміново зобов`язати директора [PERSON] надати йому щорічну оплачувану відпустку з 01.06.2021 пропорційно відпрацьованого ним часу, оскільки строк його трудового договору закінчується 31.05.2021. Відповідач - директор Купреєва Н.М. надала до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 13.05.2021 звернувся із заявою до директора Комунальної установи Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №10 імені Героя Радянського Союзу О. Бутка Купреєвої Н.М. про продовження трудового договору та надання оплачуваної щорічної відпустки з 01.06.2021 (а.с. 4, 9). 27.05.2021 [PERSON] отримав відповідь, в якій було зазначено, що він у заяві від 31.08.2020 про прийняття на роботу вказав, що просить призначити на посаду вчителя німецької мови з 01.09.2020 по 31.05.2021, тобто прийнятий за умовами строкового трудового договору до 31.05.2021. Термін строкового трудового договору закінчується 31.05.2021, а щорічну відпустку просить надати з 01.06.2021. Згідно трудового законодавства отримає компенсацію за невикористану щорічну відпустку (а.с. 10). Згідно наказу № 219-к від 31.08.2020 про прийняття на роботу, - [PERSON] прийнятий на роботу з 01.09.2020 по 31.05.2021 на підставі заяви (а.с. 19). Згідно наказу № 102-к про припинення трудового договору (контракту), - звільнено 31.05.2021 [PERSON] у зв`язку із закінченням строку строкового трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України) (а.с.20). Згідно довідки від 17.06.2021 № 01-12/254, - [PERSON] був звільнений у зв`зку з закінченням строку строкового трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України) згідно наказу № 102-к від 31.05.2021. За травень 2021 року була нарахована заробітна плата в розмірі 17318,13 грн., в тому числі: заробітна плата за відпрацьований час (18 р/днів) 6133,63 грн.; компенсація за невикористану відпустку (50 к/днів) 10584,50 грн. Податки та збори складають 3550,21 грн. До видачі - 13767,92 грн. Заробітна плата за першу половину травня в розмірі 2057,17 грн. була перерахована, згідно платіжного доручення № 473 від 12.05.2021, заробітна плата за другу половину травня та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 11710,75 грн. була перерахована згідно платіжного доручення № 606 від 27.05.2021. Платіжні доручення та відомості з печатками казначейства й банку свідчать про те, що кошти надійшли на рахунок працівника 28.05.2021 (а.с. 21). Згідно статті 45 Конституції України, - кожен, хто працює, має право на відпочинок. Закон України\~«Про відпустки» встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи. Державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України (стаття 1 Закону). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки», - право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. Згідно з ст. 10 Закону України «Про відпустки». - конкретний перiод надання щорiчних вiдпусток у межах, установлених графiком, узгоджується мiж працiвником i власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повiдомити працiвника про дату початку вiдпустки не пізніше, як за два тижнi до встановленого графiком термiну. Змiна термiнiв надання вiдпусток, вiдображених у графiку, може бути проведена за узгодженням сторiн трудового договору i за умови виникнення обставин, що змушують перенести щорiчну вiдпустку. Якщо працiвник просить перенести вiдпустку, наприклад за сiмейних обставин, на iнший перiод чи надати її в стислi термiни i роботодавець не заперечує щодо змiни у графiку перiоду використання ним вiдпустки, то не вбачається порушення законодавства про вiдпустки. Згiдно зi ст. 21 Закону України «Про відпустки», - заробiтна плата працiвникам за час вiдпустки виплачується не пiзнiше нiж за три днi до її початку. Водночас, вiдповiдно до параграфу 2 ст. 7 Конвенції № 132 «Про оплачуванi вiдпустки (переглянута в 1970 роцi)», ратифiкованої Законом України від 29.05.2001 №2481-ІІІ, суми, що належать до виплати за час вiдпустки (частину), виплачуються зацiкавленiй особi до вiдпустки, якщо iнше не передбачене угодою, яка стосується цiєї особи i роботодавця. Згідно Роз`яснення Мінсоцполітики, наведені в листі від 05.01.2012 № 7/13/133-12, - інший строк виплати відпусткових повинен бути передбачений угодою між роботодавцем і працівником. Працівник може зазначити цей момент у своїй заяві на надання відпустки, а роботодавець - у наказі про надання відпустки. Отже, враховуючи положення названої статтi Конвенцiї i те, що конкретний перiод надання щорiчної вiдпустки або її частини узгоджується мiж працiвником та роботодавцем, за потреби отримання частини щорiчної вiдпустки у стислi термiни, як вже зазначено вище, в заявi працiвник може висловити своє бажання про одержання заробiтної плати за неї в термiни, визначенi мiж ним i роботодавцем. Згідно ч. 12 ст. 10 Закону України «Про відпустки», - щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються зокрема: - жінкам, які мають двох і більше дітей віком до 15 років або дитину з інвалідністю; - одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків. З викладеного вбачається, що щорічна відпустка надається працівнику відповідно до встановленого графіку, узгодженого між працівником та роботодавцем. Разом з тим певній категорії працівників щорічна відпустка може надаватися поза межами графіку відпусток за їх бажанням в зручний для них час. Надання відпустки в зручний для працівника час передбачає, що під час складання графіка відпусток насамперед з`ясовується, коли працівнику, який має відповідне право, буде зручно отримати відпустку, а не те, що працівник може використовувати право на відпустку на власний розсуд. Право працівника на використання відпустки із подальшим звільненням передбачено ст.\~3\~Закону України\~«Про відпустки». Так за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. У разі звільнення працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору невикористана відпустка може за його бажанням надаватися й тоді, коли час відпустки повністю або частково перевищує строк трудового договору. У цьому випадку чинність трудового договору продовжується до закінчення відпустки. У ч. 1 ст. 3 Закону №\~504 ідеться про безстроковий трудовий договір. Як бачимо, у разі звернення працівника з бажанням використати відпустку з подальшим звільненням роботодавець має забезпечити реалізацію такого права. Отже, якщо працівник звернеться із таким проханням, роботодавець не може відмовити у його задоволенні. Іншу ситуацію спостерігаємо при реалізації права на використання відпустки із подальшим звільненням через припинення строкового трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП. Це висвітлено у ч. 2 ст. 3 Закону № 504. Так ось у ній законотворець уже оперує такими словами, як «може надаватися». Якраз вони й дають змогу вважати, що роботодавець може, але не зобов`язаний задовольнити прохання працівника стосовно реалізації ним права, вказаного у ч. 2 ст. 3 Закону № 504. З аналізу ч. 2 ст.\~3\~КЗпП України вбачається, що якщо працівник звертається до роботодавця із заявою про реалізацію права на відпустку із подальшим припиненням строкового трудового договору і тривалість цієї відпустки (повністю або частково) перевищує строк дії трудового договору, то керівник установи може й відмовити у задоволенні такого прохання. Необхідність виплати грошової компенсації за невикористану відпустку обумовлена КЗпП та Законом України\~«Про відпустки»\~від 15.11.1996\~№ 504/96-ВР (далі - Закон № 504). Так, відповідно до ст.\~83\~КЗпП та ст. 24 Закону №\~504,\~- у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, - підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Верховним Судом в постанові від 16 листопада 2020 року, справа № 753/5107/18, сформульовано правовий висновок, згідно якого припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України. Особливістю строкового трудового договору є встановлення сторонами моменту його припинення в процесі влаштування особи на роботу. Даючи згоду на укладення строкового трудового договору, працівник заздалегідь зобов`язується виконувати доручену трудову функцію протягом обумовленого проміжку часу. Закінчення строку є юридичним фактом, із настанням якого учасники трудових відносин мають право припинити їх без пояснення будь-яких причин цього кроку. Згідно наказу № 219-к від 31.08.2020 про прийняття на роботу, - [PERSON] прийнятий на роботу з 01.09.2020 по 31.05.2021 на підставі заяви. Даний наказ був підписаний позивачем, що повністю підтверджує його обізнаність про обставини укладення трудового договору на строк з 01 вересня 2020 року по 31 травня 2021 року. Отже, працівник, укладаючи строковий трудовий договір, надає добровільну згоду на його припинення у визначений сторонами в трудовому договорі строк. З огляду на викладене враховуючи, що [PERSON] був прийнятий на роботу з 01 вересня 2020 року по 31 травня 2021 року, відповідно до наказу № 219-к від 31.08.2020, був ознайомлений з ним, що посвідчив власним підписом 01.09.2020, таким чином надав добровільну згоду на його припинення у визначений строк, а саме 31.05.2021, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає, що директор Комунальної установи Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 10 імені Героя Радянського Союзу О. Бутка Купреєва Н. М. не є належним відповідачем. На підставі викладеного, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, як вже зазначено вище, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, тобто судом була встановлена відсутність порушеного права або оспорюваного законом інтересу позивача, оскільки діючим законодавством не передбачені гарантії надання щорічної відпустки після закінчення строкового трудового договору, у зв`язку з чим суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed