Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

[PERSON], інтереси якого представляє [PERSON], звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 64201.84грн., з яких - 35920.43грн. частина вартості фізично знищеного автомобіля, 24453.19грн. затрачених коштів на капітальний ремонт автомобіля до ДТП, 1949.95грн. різницю коштів на лікування, 1877.8грн. витрат на евакуацію та зберігання автомобіля (послуги стоянки), стягнення судового збору в сумі 510.79грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача 1 позовні вимоги заперечив, вказуючи на їх безпідставність. Відповідач 2 подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.08.2013 року в м.Івано-Франківську на перехресті вулиць Галицька-Горбачевського відповідач 1 [PERSON] керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21154, д.н.з.[NUMBER], власником якого є відповідач 2 [PERSON], порушив Правила дорожнього руху та допустив зіткнення з транспортним засобом марки «VOLKSWAGEN Golf», д.н.з.[NUMBER] під керуванням позивача [PERSON], який є і власником даного ТЗ. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, які перевищують ринкову вартість автомобіля. Постановою про закриття кримінального провадження від 06.12.2013 року слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в області Кондур Я.В., встановлено, що дана ДТП відбулася унаслідок порушення Правил дорожнього руху (п.2.3, 16.1 та 8.7.3) водієм [PERSON], внаслідок чого [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження (закритий перелом ребра, струс головного мозку, забій м'яких тканин лобної ділянки). Представник відповідача звернув увагу на відсутність в матеріалах справи доказу вини водія [PERSON], однак, суд вважає встановленим фактом вину порушника ДТП з наступного. Частина 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. А тому оцінюючи як доказ обставини зазначені постановою про закриття кримінального провадження від 06.12.2013 року, суд вважає що вина водія [PERSON] є наявна. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 12.09.2013 року ФОП [PERSON], вартість відновлювального ремонту складає суму 27033.05 грн., що перевищує ринкову вартість КТЗ до пошкодження, яка становить 21765.1 грн., а тому згідно даного звіту вартість матеріального збитку визначено в сумі 21765.1 грн. (а.с.19-22). Страхова компанія відшкодувала позивачу 9000 грн., що підтверджується Актом погодження вартості залишків автомобіля (а.с.42, 80, 31) та поясненнями представника позивача про одержання даних коштів (за мінусом банківських послуг). Позивач позовними вимогами просив стягнути з відповідачів в його користь: 35920.43грн. частина вартості фізично знищеного автомобіля, 24453.19грн. затрачених коштів на капітальний ремонт автомобіля до ДТП. При цьому, суми визначена позивачем виходячи з ціни придбання автомобіля в доларах, з переведенням даної суми на час подання позову, а також внесених після придбання ТЗ коштів в капітальний ремонт, не відповідає визначеної Звітом СОД [PERSON] ринкової вартості КТЗ до пошкодження з урахуванням його зносу, тому не є обґрунтованими дані вимоги. Суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів суми в розмірі 12765.1 грн., виходячи з ринкової вартості КТЗ до пошкодження, яка становить 21765.1 грн. за мінусом 9000грн., сплачених страховиком. За статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. За вимогами ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Що стосується позовних вимог про стягнення 1877.8 грн. витрат на евакуацію та зберігання автомобіля (послуги стоянки), то дані вимоги є частково обґрунтованими в сумі 1860 грн., згідно підтверджених меморіальних ордерів (а.с.78,79). Стосовно вимог на стягнення 1949.95 грн. коштів витрачених на лікування (різниця з врахуванням виплати СК), то суд вважає дану вимогу обґрунтованою, витрати на лікування підтверджено належними доказами (а.с.32-38, 39-41). Крім матеріальної шкоди, позивач просить повернути з відповідачів оплачений ним судовий збір, однак в задоволенні даної вимоги слід відмовити, а судовий збір стягнути в користь Державного бюджету, оскільки як вбачається з квитанції про оплату даного збору, він оплачений позивачем в УДКСУ в Галицькому районі (в більшому розмірі) (а.с.1-2). Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. На підставі ст.ст. 22,1166,1167,1192 ЦК України,

Outcome: partial