Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

[PERSON] подала до Івано-Франківського міського суду позов до [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку відповідача та визнання таким що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], стягнення судових витрат. 20.05.2014 року позивач змінила позовні вимоги та просила зняти з реєстраційного обліку відповідача, а також стягнути з відповідача 1/2 частину вартості комунальних платежів за утримання квартири в розмірі 5838.25 грн. У позовній заяві зазначено, що відповідач є сином позивача, який проживає з сім'єю за іншою адресою ще з 1999 року. За комунальні послуги позивач оплачує сама, відповідач їй не допомагає їх оплачувати, тому з метою отримання пільг на комунальні послуги просить зняти з реєстраційного обліку, оскільки сам відповідач не бажає добровільно вчинити такі дії. Позивач просила позов задовольнити. Відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечив, вказуючи на те, що він є співвласником 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Довший час позивач (мати відповідача) перешкоджала йому у проживанні з сім'єю в цій квартирі, тому він проживає в [ADDRESS], частину якої (1/2) переоформив йому його батько, інша ж частина належить його брату [PERSON]. Відносини з матір'ю є досить неприязні, проживати з нею в квартирі із сім'єю не може, а тому запропонував брату обміняти його частину (меншої площі) квартири [NUMBER] на частину (більшої площі) в квартирі [NUMBER], оскільки він і так періодично проживає з матір'ю. Зазначив також і те, що була домовленість (усно) між братами про несення витрат по комунальних платежах, відповідач за всю квартиру [NUMBER] по якій брат також повинен оплачувати 1/2 комунальних платежів, а його брат відповідно по комунальних платежах 1/2 частини відповідно за квартиру [NUMBER]. Однак така домовленість виконується тільки зі сторони відповідача. Для вселення в свою частину квартири [NUMBER] інших жильців з метою фактичного використання частки власної квартири і несення відповідно витрат по частині комунальних платежів, позивач категорично заперечує, при цьому налаштовує двох своїх синів на конфлікти один проти одного. Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності двом особам: позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] в рівних долях, що посвідчується Свідоцтвом про право власності на житло від 13.10.1999 року (а.с.3), в цій квартирі зареєстровані сторони по справі (мама і син), що ними не заперечується (а.с.5). З 1999 року, як стверджує позивач, відповідач не проживає в даній квартирі та не сплачує комунальні платежі. Відповідач натомість зазначив, що саме поведінка матері по відношенні до сім'ї відповідача не дозволяла проживати у квартирі [NUMBER] (двохкімнатна квартира), яка також належить йому на праві спільної сумісної власності. По березень місяць 2014 року позивач як співвласник житла - квартири [ADDRESS] несла витрати по оплаті комунальних платежів за послуги, які надаються різними організаціями, а саме: за теплопостачання, газопостачання, квартплату, понесені витрати на вищезазначені послуги становлять розмір - 5838.25 грн. за 1/2 частину за період більше трьох років, що підтверджено платіжними квитанціями (а.с.36-41). За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. За вимогою ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Це ж і передбачає ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За нормами ст. 64, 66, 67, 68 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені відповідними органами. Оскільки, як встановлено судом, такі послуги надавалися до квартири [NUMBER], а позивач їх оплачувала. Однак, відповідач не проживає в квартирі [NUMBER] і не користується послугами, що надаються до даної квартири. При тому, щодо позовної вимоги про стягнення половини витрат за оплачені комунальні послуги, суд враховує встановлені судом і наступні обставини. Відповідач та позивач перебувають у неприязних відносинах ще з початку створення сім'ї відповідача - 1999 року, що підтверджено як їхніми поясненнями, так і поясненнями свідків [PERSON] (син позивача та брат відповідача), [PERSON] (колишній чоловік позивача та батько відповідача) та [PERSON] (дружина відповідача). Суд вважає доведеними обставини того, що позивач не дозволяє відповідачу як співвласнику використовувати 1/2 частину квартири [NUMBER] на власний розсуд, в тому числі і здачу в найм для проживання іншим особам (з врахуванням отримання відповідачем від батька частини іншої квартири для проживання з сімєю, тобто наявність права власності і на іншу частину житла та вибір місця проживання сімї, а також те, що сім'я відповідача складається з чотирьох чоловік, в тому числі двоє дітей, яка не взмозі проживати в одній кімнаті квартири [NUMBER]) оскільки сама ж позивач підтвердила категоричну заборону з її боку на проживання в її (як вона зазначає) квартирі - інших осіб. При цьому, свідок [PERSON] (син позивача та брат відповідача) підтвердив в поясненнях щодо поданих пропозицій йому відповідачем, тобто братом свідка, на обмін житлом (1/2 частини двох різних квартир співвласниками яких вони є), однак не підтвердив прийняття такої пропозиції, так як посилався на неможливість нести витрати щодо оформлення такого обміну, а в подальшому вказав на необхідність придбання для нього однокімнатної квартири, з метою звільнення квартири [NUMBER] що не є предметом даного спору. Свідок також підтвердив, що періодично (при необхідності) проживає з мамою (ночує), але не спростував відсутність перешкод йому зі сторони як співвласника квартири [NUMBER], тобто [PERSON] (брата) у користуванні свідком 1/2 частини квартири [NUMBER] (кімнати що належить відповідачу), так і відсутність перешкод іншого співвласника квартири [PERSON] (мами). Свідок [PERSON] (батько відповідача) та [PERSON](дружина відповідача) суду пояснили, що саме поведінка позивача спричинила те, що після створення сім'ї відповідача, вони змушені були проживати на орендованих квартирах, допоки батько не надав їм частину власної квартири, яку спільно з батьком переобладнали та в подальшому не переоформив цю частину на свого сина - відповідача. Брати [PERSON] та [PERSON] готові обмінятися частками двох різних квартир, однак щодо цього заперечує сама позивач і не дозволяє сину [PERSON] такий обмін. Не заслуговують на увагу суду доводи позивача і її вимоги щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку, виходячи з такого. За вимогами ст..41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. За ст..317, 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. А тому, проживання, періодичне проживання чи не проживання в квартирі [NUMBER] є правом співвласника - відповідача за ст..369 ЦК України. Тому, вимога про зняття з реєстрації відповідача у квартирі, яка є його власністю також, порушує його право на використання свого майна. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Враховуючи встановлені всі обставини спору, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову за необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. На підставі ст. 317-319, 369, 526, 901, 903 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 64, 66, 67, 68 ЖК України,

Outcome: dismissed