Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в якому на даний час зареєстрований син позивачки, відповідач по справі - [PERSON] . Починаючи з серпня 2016 року відповідач за вказаною адресою не проживає, комунальні послуги не сплачує, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі у спільному побуті. Неодноразові звернення до [PERSON] з проханням знятися з реєстрації місця проживання є марними, намірів в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку у відповідача немає. Наявність зареєстрованого у будинку відповідача позбавляє їх можливості вільно розпоряджатися належним їм рухомим майном, тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів. Враховуючи викладене, просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивачі у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволені. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області, в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-944, інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, єдиного реєстру заборон відсудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.07.2019 за №174102782, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності є власником ѕ частини будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності є власником 1/4 частини будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-16,17). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30.05.2019 року, довідки відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області від 01.08.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.22,26). Відповідач в спірному будинку не проживає з серпня 2016 року, що підтверджується актами про непроживання особи за місцем реєстрації від 01.02.2018 року, 15.09.2018 року, 27.05.2019 року (а.с.19,20,21). За змістом позовної заяви відповідач не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірного житла. Позивачі не чинили ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу, особистих речей та майна, які належать відповідачу, в зазначеному житловому приміщенні немає. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-709 цс16. Враховуючи зазначене, оскільки відповідач не є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , участі в оплаті комунальних платежів не приймає, самостійно дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власників житла, оскільки вони зобов`язані нести додатковий тягар зі сплати нарахованих комунальних платежів, а доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивачів щодо визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Outcome: approved