Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , у якому просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5500, 00 грн. та 4500,00 грн. додаткових витрат щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що 22 липня 2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Дитина народилася із вадами здоров`я, зокрема дитині діагностовано синдром Елерса Данлоса, синдром Нунана, швидкопрогресуючий. Їх дитина є дитиною з обмеженими можливостями: значний ступінь сколіозу, загальна ослабленість м`язова, обмеженість рухова, генетичний синдром Елерса-Данлоса типу кіфосколіотичного з глухотою. Дитина потребує постійного догляду, опіки, спеціальної дієти та додаткових засобів для доброго функціонування. Дитині присвоєна інвалідність від 15.07.2016 року. Від кінця липня 2018 року вона проживає з дитиною в Польщі. Тут дитина отримала всі щеплення згідно календаря щеплень, зроблено всі необхідні аналізи. Син знаходиться під опікою на обліку у реабілітологів, генетика, невролога, ортопедів, гастроентеролога, отоларинголога та дільничного терапевта. Їх син [PERSON] проходить реабілітацію і з 02 листопада 2020 року, відвідує державний спеціалізований садочок для дітей з обмеженими можливостями з інклюзивною освітою. Останні аналізи слуху показали, що [PERSON] не чує на ліве вухо і рекомендовано придбання слухового апарату, який нещодавно нею придбаний. Для переміщення дитини потребується також спеціалізований візочок, тому що звичайний для зросту [PERSON] уже замалий. Близько двох років батько не виконує в жоден спосіб опіки над дитиною, не бере участі у його вихованні та лікуванні. Від середини 2018 року, з моменту поїздки до Польщі, [PERSON] не докладався до лікування сина, за 2020 рік не цікавився здоров`ям сина, виконав чотири дзвінки на камеру, розмови по декілька хвилин в січні, лютому, липні та вересні. Для утримання їх неповнолітньої дитини, її розвитку як фізичного, так духовного, а також для пізнавального процесу та навчання необхідні чималі кошти. Усі ці витрати на утримання їх неповнолітнього сина вона несе самостійно, відповідач усунувся від такого зобов`язання та не виконує його навіть частково. На даний час відповідач офіційно не працевлаштований, проте має доходи від регулярних заробітків за кордоном, розмір яких близько щонайменше 20 000 грн. - 30 000 грн. в місяць. На утриманні у відповідача інших осіб немає, стягнень по виконавчих листах також немає, а отже батько дитини має можливість забезпечувати необхідний рівень утримання своєї дитини. Таким чином, враховуючи матеріальне становище відповідача, факт відсутності інших непрацездатних осіб на його утриманні, відсутності протипоказань щодо стану здоров`я, враховуючи його чималий рівень щомісячних доходів, позивачка вважає, що відповідач зобов`язаний здійснювати свій батьківський обов`язок в утриманні неповнолітньої дитини, розмір якого, враховуючи мінімальні рекомендовані вище розміри, повинен становити 10 000, 00 грн. щомісячно, з яких 5 500, 00 грн. аліментів на утримання дитини та 4 500, 00 грн. додаткових витрат, пов`язаних із хронічною хворобою дитини та присвоєною інвалідністю. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що позов визнає частково, щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1200 грн. щомісячно. Позивачка жодним чином не обґрунтувала з чого вона виходить просячи стягнути з нього аліменти у розмірі 5500 грн. та не надала доказів його спроможності плати такі кошти. Щодо вимоги позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, відповідач таку вимогу не визнає, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт додаткових витрат на дитину у сумі 4500,00 грн. в місяць. Відповідач вказує, що наведені в позовній заяві розрахунки взагалі не містять доказів понесення таких витрат, а медичні документи додані до позовної заяви, це документи, які були зроблені ще в Україні. В судовому засіданні представник позивачки підтримали вимоги позову у повному обсязі, просила задовольнити позов щодо стягнення аліментів та додаткових витрат з відповідача у заявленому позивачкою розмірі. Відповідач та його представник в судовому засіданні зазначили про часткове визнання позову, щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1200 грн. щомісячно. В решті вимог позову просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 15.01.2015 року, позивачка та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). Відповідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положеньст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено при розгляді справи, відповідач є працездатною особою, але офіційно не працює, отримує періодичний доход від заробітків, проте матеріальну допомогу на утримання сина не надає. При цьому, на переконання суду, несправедливим є покладення обов`язку по матеріальному утриманню неповнолітнього сина сторін, який є дитиною з обмеженими можливостями та потребує постійного догляду, лише на матір дитини, на утриманні якої перебуває син. Водночас позивачка, всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не навела суду обґрунтованих розрахунків, підтверджених належними доказами, на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача аліментів в сумі по 5 500 грн. щомісячно. Відтак, суд, виходячи з положень ст.ст. 181-184 СК України, вважає за можливе вимоги позивачки задовольнити частково й стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі по 2 500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду - з 22.01.2021 року, до досягнення дитиною повноліття. Стосовно вимог, щодо встановлення ступеня участі у додаткових витратах, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Згідно п. 18. постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані трати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Згідно наявного в матеріалах справи консультативного висновку спеціаліста, у [PERSON] , [INFO] , діагностовано синдром Елерса Данлоса у поєднанні з симптомокомплексом синдрому Нунан з аутосомно-домінантним типом успадкування, плечні прояви обох захворювань: вроджена вада серця, легкий клапанний стеноз легеневої артерії, мінімальна тристулкова недостатність, лійкоподібна деформація грудної клітки, право бічний грудний сколіоз ІІІ ст., [PERSON] має статус дитини-інваліда й за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування. Відтак, суд погоджується з доводами позивачки про необхідність понесення нею додаткових витрат на неповнолітнього сина [PERSON] , пов`язаних з особливими обставинами (станом здоров`я дитини), у зв`язку з чим відповідач, як батько дитини, також повинен нести обов`язок по участі в цих витратах. Разом з тим, суд вважає, що позивачкою, всупереч приписам ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не було надано суду належних, достатніх, допустимих доказів на підтвердження необхідності стягнення з відповідача додаткових витрат на сина-інваліда у бажаному розмірі 4 500 грн. на місяць до повноліття дитини. Тому, участь у додаткових витратах на сина-інваліда [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне визначити відповідачу у розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн на користь держави.

Outcome: partial