Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Адвокат Баришніков Андрій Григорович в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду, у порядку ст. 128 КПК України, з позовною заявою у кримінальному провадженні №12017080050004839 від 03.11.2017, за обвинуваченням [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2020, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Страхова група «ТАС» відмовлено. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08.12.2020 вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2020 у частині відмови у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Страхова група «ТАС» скасовано. Призначено новий розгляд в порядку цивільного судочинства. Вимоги позовної заяви, позивачем обґрунтовані тим, що 03.11.2017 приблизно об 11-40 годині водій [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ-2106, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи рух по проїжджій частині пр. Соборного в м. Запоріжжя, зі сторони вул. Гагаріна в напрямку вул. Я.Новицького скоїв наїзд на малолітнього пішохода [PERSON] , 2005 року народження, та малолітнього [PERSON] , які перетинали проїжджу частину по пішохідному переходу. У результаті ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а саме: закритий уламковий перелом правої великогомілкової кістки в нижній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів, закритий перелом правої малогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, закритий перелом лівої великогомілкової кістки в нижній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів, закритий перелом правої плечової кістки в верхній та середній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів, синець та набряк м`яких тканин в області правого плеча, які в сукупності кваліфіковані як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою довготривалий розлад здоров`я (більш як 21 день). У зв`язку ДТП на лікування дитини було витрачено 13910,00 грн., що підтверджується квитанціями. На дату скоєння події ДТП, цивільна-правова відповідальність водія [PERSON] , який керував транспортним засобом ВАЗ-2106, державний номер [NUMBER] , була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», що підтверджується полісом серії АК 9213255, відповідно до умов якого страхова сума за шкоду, завдану життю і здоров`ю на одного потерпілого становить 200000,00 грн., франшиза - нуль. Таким чином, у страховика «Страхова група «ТАС» виникає обов`язок відшкодувати завдану шкоду. На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» понесені витрати у зв`язку з лікуванням та відновленням здоров`я у розмірі 13 910,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. У матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, який подано у порядку кримінального судочинства, в якому відповідач, посилаючись на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить у задоволенні позову відмовити, з тих підстав, що позивач не звертався до страховика для отримання страхового відшкодування в порядку передбаченому законодавством. 09 березня 2021 року на адресу суду від адвоката Баришнікова А.Г., який діє в інтересах [PERSON] , надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка мотивована тим, що витрати на лікування позивача збільшилися на 3655,50 грн., на підтвердження чого надано квитанції та товарні чеки, та на час подання заяви вказані витрати складають 17 565,00 грн. З посиланням на зазначені обставини, позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» понесені витрати у зв`язку з лікуванням та відновленням здоров`я у розмірі 17656,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., а також просить стягнути судові витрати по справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. 01.06.2021 до суду надійшов відзив ПрАТ «Страхова група «ТАС» на позовну заяву. У відзиві на позов представник ПрАТ «Страхова група «ТАС» посилається на п. 24.1., ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у розрахунку суми відшкодування, який додано до відзиву, зазначає про те, що частина лікарських засобів, на підтвердження придбання яких позивачем надано чеки та квитанції є: неідентифікованими товарами («анест.обвал» квитанція/чек від 07.12.17; гігієн. резина квитанція/чек від 12.11.17), неідентифікованими лікарськими засобами (антисептики, гормональні, анальгетики квитанція/чек від 08.11.17; анальгетики, седативні квитанція/чек від 10.11.17; кровозамінники чек/квитанція від 14.11.17; антигістамін чек/квитанція від 11.11.17; бак препарати чек/квитанція від 15.11.17); не ідентифікованими послугами (діагностика чек/квитанція від 15.11.17). Також, зазначає про те, що на частину придбаних лікарських засобів та препаратів відсутня документація з призначенням, зокрема у чек/квитанція від 17.01.18 на призначення парацетамолу, від 16.01.2018 на призначення антисептиків; 17.01.2018 на призначення кальцію хлорид; від 17.11.17 на призначення остеогенон; від 08.11.17 не призначення лозап. таб, хілак форте. Відповідач зазначає, що відшкодуванню страховиком підлягають лише обґрунтовані та документально підтверджені медичним закладом витрати на лікування, які за розрахунком ПрАТ «Страхова група «ТАС» складають 5585,81 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, відповідач з посиланням на ст. 261 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначає, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмір 5 відсотків страхової витати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а отже розраховується із суми 5585,81 грн. (яка на думку відповідача є документально підтвердженою сумою витрат на лікування). За таких обставин розмір моральної шкоди складає 279,29 грн. Посилаючись на вказані обставини, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог розмір яких перевищує 5 865,10 грн. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не подавав. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 03.11.2017, приблизно об 11-40 годині, водій [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-2106, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи рух по проїжджій частині пр. Соборного у м. Запоріжжя, зі сторони вул. Гагаріна в напрямку вул. Я. Новицького, скоїв наїзд на малолітнього пішохода [PERSON] та малолітнього [PERSON] , які перетинали проїжджу частину по пішохідному переходу. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід [PERSON] та малолітній пішохід [PERSON] отримали тілесні ушкодження, з якими були доставлені до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня». Згідно висновку судово-медичної експертизи №2985 М від 21.12.2017, закритий уламковий перелом правої великогомілкової кістки в нижній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів, закритий перелом правої малогомілкової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, закритий перелом лівої великогомілкової кістки в нижній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів, закритий перелом правої плечової кістки у верхній та середній її третині зі зміщенням кісткових фрагментів, синець та набряк м`яких тканин в області правого плеча у дитини [PERSON] , у сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але потягли за собою довготривалий розлад здоров`я, більш як на 21 день. Забої та садна в області голови, садна в області спини, в області лівої стопи у дитини [PERSON] кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Дані ушкодження утворилися від дії тупих предметів та могли утворитися у результаті удару виступаючими частинами рухомого автомобіля в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Вказані обставини встановлені вироком суду, а тому відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню у цивільній справі. На дату скоєння події дорожньо-транспортної пригоди, цивільна - правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ-2106, державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія ТАС», що підтверджується полісом серії АК 9213255 від 18.07.2017. Застрахована сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю (ліміт відповідальності) становила двісті тисяч, а за шкоду заподіяну майну - сто тисяч гривень. Розмір франшизи складав 0 гривень. Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2020, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки. Цивільний позов представника неповнолітнього [PERSON] - адвоката Баришнікова А.Г. задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь неповнолітньої дитини [PERSON] , 2005 року народження, в особі його законного представника [PERSON] , завдану матеріальну шкоду у сумі 15 500,00 гривень та моральну шкоду у сумі 50 000,00 гривень. В іншій частині позовних вимог пред`явлених до [PERSON] відмовлено. В частині позовних вимог, пред`явлених до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», відмовлено повністю. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 08.12.2020, вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2020 стосовно [PERSON] , у частині відмови у задоволенні позовних вимог потерпілих до ПрАТ «Страхова група «ТАС» скасовано. Призначено новий розгляд позовної заяви представника неповнолітнього [PERSON] - адвоката Баришнікова А.Г., позовної заяви законного представника потерпілого [PERSON] (законного представника потерпілого [PERSON] ) - адвоката Коляди А.С. до ПрАТ «Страхова група «ТАС» в порядку цивільного судочинства. Матеріали провадження повернуто до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. У решті вирок залишено без змін. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. З огляду на вказані положення ст. 509 ЦК України та з урахуванням вимог ст. ст. 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Оскільки ДТП, яка сталася 03.11.2017, є страховим випадком, то у відповідача, як страховика, виникає цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, що передбачена ст. 1187 ЦК України. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 23 цього ж Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до п. 24.1. ст. 24 цього Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем заявлено вимоги про стягнення суми страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог, у сумі 17 565 грн. Матеріалами цивільної справи підтверджені витрати позивача, пов`язані із лікуванням та транспортуванням [PERSON] , у розмірі 7537,19 грн., підтверджуються долученими до справи квитанціями (фіскальними/платіжними документами/товарними чеками), а саме: №3000150879 від 06.11.2017 на суму 480,00 грн. (а.с.14); №33-11-17 від 22.12.2017 на суму 650,00 грн. (а.с.17); №012/017-006 від 05.12.2017 року на суму 270,00 грн. (а.с.17); №ПБ57708140 від 16.01.2018 року на суму 57,00 грн. (а.с.17); №0000055059 від 17.01.2018 на суму 10,10 грн. (а.с.17); №0828004512 від 15.12.2017 на суму 79,00 грн. (а.с.20); № 328145208298 від 24.12.2017 на суму 92,00 грн. (а.с.20); №0827003715 від 08.11.2017 на суму 152,00 грн. (а.с.21); №0827003604 від 13.11.2017 на суму 06,00 грн. (а.с.21); №0827003715 від 15.11.2017 на суму 08,00 грн. (а.с.21); №3599 від 08.11.2017 на суму 275,90 грн. (а.с.21); №7229 від 17.11.2017 на суму 364, 30 грн. (а.с.21); №0016 від 15.11.2017 на суму 125,00 грн. (а.с.21); №85 від 09.11.2017 на суму 272,70 грн. (а.с.21); №0109 від 14.11.2017 на суму 39,50 грн. (а.с.21); №0036 від 10.11 2017 на суму 22,00 грн. (а.с.21); №0066 від 11.11.2017 на суму 40,00 грн. (а.с.21); №3000252857 від 07.12.2017 на суму 462,06 грн. (а.с.22); №0029 від 26 11.2017 на суму 107,50 грн. (а.с.22); №0023 від 13.12.2017 на суму 42,70 грн. (а.с.22); №3000102953 від 01.12.2017 на суму 152,00 грн. (а.с.23); № 3000232763 від 07.12.2017 на суму 83,75 грн. (а.с.23); №000051 від 15.12.2017 на суму 620,00 грн. (а.с.26); №0000130 від 16.01.2018 на суму 620,00 грн. (а.с.29); №0000163 від 26.01.2018 на суму 620,00 грн. (а.с.32); № 0048 від 14.06.2018 на суму 379,68 грн. (а.с.116); №142 від 22.05.2018 на суму 646,00 грн. (а.с.117); товарний чек від 13.03.2018 року на суму 590,00 грн. (а.с.115); №011/07 від 30.11.2017 на суму 270,00 грн. (а.с.118) грн. Отже, судом встановлено, що надані квитанції (фіскальні/платіжні документи/товарні чеки), які долучені позивачем до позовної заяви, на купівлю медичних препаратів, діагностику, транспортування та ін. датовані з 06.11.2017 року і до 14.06.2018 року, тобто після події ДТП та під час подальшого лікування потерпілого. Твердження представника відповідача у відзиві на позовну заяву з приводу того, що частина лікарських засобів, на підтвердження придбання яких позивачем надано чеки та квитанції, є неідентифікованими товарами, неідентифікованими лікарськими засобами, неідентифікованими послугами, суд до уваги не приймає, оскільки із досліджених платіжних документів однозначно вбачається призначення платежу, його дата та сплачена сума. А не зазначення повної назви лікарського засобу або послуги у квитанції/чеку пов`язано з особливостями касового обігу. Доводи представника відповідача з приводу того, що на частину придбаних лікарських засобів та препаратів відсутня документація з призначенням, суд вважає безпідставними, оскільки у зв`язку з отриманими у результаті ДТП травмами, [PERSON] міг мати потребу у лікуванні і супутніми медичними препаратами (зокрема, такими, як парацетамол, який є анальгетиком та жарознижуючим та взагалі препаратом широкого спектру дії), а отже суд вбачає причинний зв`язок між отриманими [PERSON] у результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями та придбаними лікарськими засобами, що не спростовано представником відповідача належними та допустимими доказами. Таким чином, доводи відзиву на позовну заяву щодо не підтвердження розміру вказаних вище витрат на лікування зводяться до надмірного формалізму, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідачана користь законного представника позивача у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних із лікуванням потерпілого, 7 537,19 грн., оскільки такий розмір витрат підтверджений належними та допустимими доказами. Крім того, як убачається із розрахунку позовних вимог, який надано представником позивача, ними заявлено позовні вимоги, у тому числі, і про стягнення витрат на утримання та харчування у лікувальному закладі КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР тривалістю 42 дні у загальній сумі 7 140 грн. (42х170 грн.). Наданими медичними картами стаціонарного хворого підтверджено знаходження [PERSON] на лікуванні у КУ «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР. Разом із тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження розміру позовних вимог у сумі 7 140 грн., які, як зазначено у розрахунку, сплачені за утримання та харчування потерпілого у лікувальному закладі. За таких обставин, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є не доведеними та не підлягають задоволенню судом. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «Страхова група ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 7537,19 грн., яка підтверджена первинними документами, що долучені до матеріалів справи, а в іншій частині позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди слід відмовити у зв`язку із їх недоведеністю. Крім того, вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 26-1 Закону № 1961-IV Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про страхування», страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Таким чином, ліміт відповідальності страховика за завдану потерпілій особі моральну шкоду спричинену ушкодженням її здоров`я встановлено ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Дослідженням письмових доказів, наданих в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що заподіяна неповнолітньому [PERSON] моральна шкода є очевидною. Суд враховує, що внаслідок злочинних дій [PERSON] , які полягали у порушенні Правил безпеки дорожнього руху, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] заподіяно моральну шкоду, а наслідки для потерпілого є психотравмуючими та обумовили порушення фізичної, психоемоційної та соціальної сфер існування, перешкоджали можливості активної і повноцінної життєдіяльності та викликали формування негативних психологічних переживань. Потерпілий переніс фізичний біль, обумовлений спричиненими йому тілесними ушкодженнями, пережив емоційний стрес, у зв`язку з чим у нього виникала необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов існування та життєдіяльності, обумовили необхідність залучення фізичних, душевних ресурсів на їх подолання і компенсацію. Приймаючи до уваги, що судом встановлена вина обвинуваченого [PERSON] в скоєнні ДТП, що потягнуло спричинення потерпілому [PERSON] тілесних ушкоджень, суд вважає, що наявні підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу дорожньо-транспортною пригодою, суд виходить з того, що статтею 26-1 Закону № 1961-IV передбачено відшкодування моральної шкоди у розмірі п`ять відсотків від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а не від ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю, на що посилався представник позивача у позовній заяві, заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Відповідні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 553/3281/14-ц, від 13 листопада 2019 року справа № 233/4711/16-ц провадження № 61-25257св18. Враховуючи те, що ліміт відповідальності страховика за завдану потерпілій особі моральну шкоду, спричинену ушкодженням її здоров`я, повинен визначатися саме у розмірі 5 відсотків від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а не 5 відсотків від ліміту страхової відповідальності, та виходячи з того, що розмір шкоди, заподіяний здоров`ю [PERSON] становить 7537,19 грн., то розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача становить 376,85 грн. (7537,19:100х5), а тому вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Крім того, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання вказаної позовної заяви, на підставі ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 грн., яка обрахована виходячи зі ставок судового збору та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 рік (1762х0,4=704,80 грн.). Суд також зазначає, що хоча у заяві про збільшення позовних вимог представник позивача і просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, разом із тим, суду не надано доказів на підтвердження як розміру таких витрат так і доказів їх оплати позивачем у справі чи його законним представником.

Outcome: partial