Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Адвокат Альохіна Аліна Олександрівна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що 26 жовтня 2007 року позивач та Відповідач зареєстрували шлюб, при цьому Позивач та Відповідач [PERSON] до реєстрації шлюбу перебували у фактичних шлюбних відносинах. З вересня 2005 року вони почали зустрічались, а з березня 2006 року почали проживати разом, займались веденням спільного господарства, вирощували сільськогосподарську продукцію, яку реалізовували та кошти збирали на придбання житла. 01 серпня 2006 року на ім`я Відповідача було придбано за спільні кошти житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] загальною площею 93,8 кв. м. та земельну ділянку розташовану за вказаною адресою в розмірі 0,4112 га. ( що підтверджується договорами купівлі-продажу). В придбаний житловий будинок Позивач разом з Відповідачем придбали меблі, всю необхідну побутову техніку, зробили ремонт та на протязі всього проживання займались його облаштуванням. Також Позивач, коли проживала разом з Відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу вона була в стані вагітності та за один місяць до народження дитини ними було зареєстровано зазначений вище шлюб. Факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу Позивача та Відповідача з березня 2006р. по жовтень 2007р. підтверджується Актом про фактичне проживання від 18.03.2019р. На протязі усього сумісного подружнього життя Позивач разом з Відповідачем придбали у власність Трактор ДТЗ 244.4А державний номерний знак « [NUMBER] » та транспортний засіб марки Volkswagen Polo державний номерний знак « [NUMBER] », які були зареєстровані на ім`я Відповідача [PERSON] . Також на протязі сумісного подружнього життя в Позивача та Відповідача народилось двоє дітей, а саме [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 04 квітня 2016 року відповідно до рішення Цюрупинського районного суду шлюб було розірвано. З червня 2016 року Позивач та Відповідач почали знову проживати як чоловік та дружина, але без реєстрації шлюбу та 21 квітня 2018 року [PERSON] покинув свою сім`ю та створив нову родину. З уточненням позовних вимог просила суд: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з березня 2006 року по жовтень 2007 року, визнати спільним сумісним майном подружжя житловий будинок та земельну ділянку в розмірі 0,4112 га., розташованих за адресою [ADDRESS] , визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок та земельну ділянку розташованих за адресою [ADDRESS] по Ѕ частці за кожним, Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за її частку в спільному майні подружжя, а саме автомобіль марки Volkswagen Polo рік випуску 2011 державний номерний знак « [NUMBER] » в сумі 78678 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за її частку в спільному майні подружжя, а саме міні трактор марки ДТЗ 244.4А в сумі 59297 грн. Відповідач надав суду відзиви на позовну заяву та уточнену позовну заяву, в якому мотивував невизнання позову тим, що що з позивачкою до реєстрації шлюбу проживав з червня- липня 2006 року, з вересня 2000 року по грудень 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Позивачка протягом кількох місяців з березня 2006 року перебувала на лікуванні в Протитуберкульозному диспансері, після повернення з лікарні мешкала у своєї матері, тому викладені нею обставини щодо спільного з відповідачм проживання не відповідають дійсності. Житловий будинок який розташований в [ADDRESS] був придбаний за особисті кошти [PERSON] , в підтвердження чого він надав розписки про отримання грошових коштів в розмірі 10000 доларів США за продаж свого житлового будинку, який був розташований в [ADDRESS] . Просив відмовити в задоволенні позову та визнати спільним сумісно набутим майном подружжя: автомобіль марки Volkswagen Polo рік випуску 2011 державний номерний знак « [NUMBER] » та міні трактор марки ДТЗ 244.4А, визнати за ними по Ѕ частині права власності на вказані транспортні засоби. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила їх зажовольнити. Представник відповідача зперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в відзиві на позовну заяву та відзиві на уточнену позовну завяу. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. У відповідності до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісні власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Верховний Суд Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61 -1 623св 1 9) акцентував увагу судів на наступному: за приписами частини 2 статті З СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою дл виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення цього факту важливе значення масі з`ясування місця і часу такого проживання.Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують т витрачають кошти. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житловоюксплуатаційної організації. Щодо часу прожинання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване па довготривалі відносини. Така ж позиція викладена і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 лютого 2019 року (касаційне провадження № 61 -11607св18. Судом встановлено, що 26.10.2007 рокусторони уклали шлюб про що Новомаячківською селищною радою Олешківського району Херсонської області складено відповідний актовий запис № 34 (що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] ). На протязі сумісного подружнього життя в Позивача та Відповідача народилось двоє дітей, а саме [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). 04 квітня 2016 року відповідно до рішення Цюрупинського районного суду шлюб було розірвано. 01 серпня 2006 року на ім`я Відповідача було придбано житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS] загальною площею 93,8 кв. м. та земельну ділянку розташовану за вказаною адресою в розмірі 0,4112 га. ( що підтверджується договорами купівлі-продажу). Відповідач набув право власності на житловий будинок, який розташований [ADDRESS] не в період зареєстрованого шлюбу. В ході розгляду справи було витребувано у приватного нотаріуса Олешківського районного нотаріального округу Краснової Н.В. копію договору купівлі-продажу зазначеного житлового будинку, відповідно до якого продаж здійснився за 10000 гривень. Виходячи з нотаріальних договорів купівлі продажу житлових будинків, вбачається, що [PERSON] придбав житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , за гроші, отримані з продажу свого особистого житлового будинку, а частину грошей віддав своїй колишній дружині,так як проданий ним будинок був придбаний під час шлюбу з [PERSON] . Дані обставини не заперечуються сторонами та документально підтверджені. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які надали свідчення, які зводяться до суб`єктивних оціночних суджень з приводу спору та суперечать одні одним, тому суд критично ставитьсі до них. Виходячи з наведеного суд не може встановити факт проживання позивача та відповідача однією сім`єю з березня 2006 року по жовтень 2007 року. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно (спірний будинок) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Вказане узгоджується з правовою позицією зазначеній у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відповідно до якої судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц. Судом в становлено, що Відповідач з 02.09.2000 року по 08.12.2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Доводи позивача про те, що спірний будинок було придбано нею з відповідачем за час спільного проживання та на кошти, зороблені їх спільною працею не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки у вказаний період позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в протитуберкульозному закладі, що підтверджується випискою ( епікризом) [PERSON] . Враховуючи те, що спірне майно - житловий будинок розташований в [ADDRESS] - придбаний відповідачем не під час спільного проживання як чоловік та жінка з позивачкою в розумінні ст. 25 СК України, а тому вказаний будинок є особистою власністю відповідача, поділу не підлягає у зв`язку з чим позивачці в цій частині позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому щлюбі з 26.10.2007 року. За час перебування у шлюбі придбано майно, а саме: автомобіль марки Volkswagen Polo рік випуску 2011 державний номерний знак « [NUMBER] » та міні трактор марки ДТЗ 244.4А. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідност.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просила визнати спільним сумісно набутим майном подружжя: автомобіль марки Volkswagen Polo рік випуску 2011 державний номерний знак « [NUMBER] » та міні трактор марки ДТЗ 244.4А, протии чого відповідач не заперечував. Експертом було надано висновок про вартість транспортних засобів, а саме автомобіль марки Volkswagen Polo рік випуску 2011 державний номерний знак « [NUMBER] », яка скала 157356 гривень та міні трактор марки ДТЗ 244.4А, яка склала 118594 гривень. Оскільки автомоділь та трактор є речами неподільними позивач просила в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Volkswagen Polo рік випуску 2011 державний номерний знак « [NUMBER] » та міні трактор марки ДТЗ 244.4А припинивши дане право власності за [PERSON] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за її частку в спільному майні подружжя, а саме автомобіль марки Volkswagen Polo рік випуску 2011 державний номерний знак « [NUMBER] » в сумі 7 8678 грн. , та компенсацію за її частку в спільному майні подружжя, а саме міні трактор марки ДТЗ 244.4А в сумі 59297 грн. згідно наданого експертом висновку про вартість вказаних транспортних засобів, проти чого відповідач не запреречував. Виходячи з викладеного, до майнових правовідносин сторін необхідно застосувати положення гл. 8 СК України, та визнати за сторонами по 1/2 частині спірного майна, тому заявлені майнові вимоги позивача підлягають до задоволення. Згідно з ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу має прав на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. В зв`язку з тим, що транспортні засоби є не подільними речами, тому суд за можливе залишити в користуванні Відповідача та визнати за ним право власності на зазначені вище транспортні засоби, а Позивачу сплатити грошову компенсацію згідно з її частки в спільному майні подружжя.

Outcome: partial