Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

[PERSON] районний центр зайнятості (в подальшому - РЦЗ) звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи тим, що до позивача 11.05.2016 р. з питання працевлаштування звернувся [PERSON], якому статус безробітного було надано 11.05.2016 р., виплата матеріального забезпечення розпочата з 11.05.2016 р., припинено реєстрацію з 27.08.2016 року. За результатами обміну даними між РЦЗ та ПФУ стало відомо, що відповідач уклав цивільно-правовий договір з ПАТ «АКЗ» 01.08.2016 р. в період перебування на обліку в РЦЗ. Позивач вказує, що здійснивши перевірку вказаного факту у роботодавця ПАТ «АКЗ» було складено акт розслідування страхового випадку №69 від 14.11.2016 р., яким підтверджено, що [PERSON] уклав трудову угоду №672 від 01.08.2016 р. та виконував роботи з 01 серпня 2016 р. по 31 серпня 2016 р. Водночас, під час реєстрації в РЦЗ [PERSON] особисто письмово повідомив, що він через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно; пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує; не є субєктом підприємницької діяльності; ознайомлений з правами та обовязками зареєстрованого безробітного, що визначені ЗУ «Про зайнятість населення» №5067-УІ від 05.07.2012 р. та ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ від 02.03.2000 р. Внаслідок умисного невиконання відповідачем своїх обов'язків, з якими його особисто письмово ознайомлено під час подання заяви про надання статусу безробітного, ним не було повідомлено центр зайнятості про укладання цивільно-правового договору з ПАТ «АКЗ», та вбачається зі змісту заяви відповідача про надання статусу безробітного, йому було відомо, що він не вправі мати заробітку та інших передбачених законодавством доходів. Виконання робіт за договором цивільно-правового характеру і є роботою на інших умовах, передбачених ст. 837 ЦК України. Позивач зазначає, що відповідач з моменту укладання договору щодо виконання робіт втратив право на отримання допомоги по безробіттю, однак, приховавши цей факт, продовжував її отримувати, тобто, відповідач одночасно отримував і заробітну плату і допомогу по безробіттю. Позивач вказує, що підставою для застосування наслідків вказаної відповідальності, зокрема, є встановлення факту укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг), отримання безробітнім доходу з будь-яких інших джерел в період перебування його на обліку в центрі зайнятості в якості безробітного або ж набуття особою ознак зайнятого населення, а також умисне невиконання безробітнім своїх обовязків щодо повідомлення центру зайнятості про такі факти. Водночас, листом від 18.11.2016 [PERSON] РЦЗ запропонував [PERSON] повернути суму отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 456,26 грн., однак, станом на теперішній час сума виплаченої допомоги по безробіттю не повернута. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 456,26грн., витрати, пов'язані з розглядом справи, покласти на відповідача. Представник позивача [PERSON] районного центру зайнятості Миколаївської області надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судові засідання двічі не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності особи, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.05.2016 р. [PERSON] звернувся до [PERSON] РЦЗ із заявою про надання статусу безробітного. Статус безробітного [PERSON] надано 11.05.2016 року. В матеріалах справи міститься акт № 69 від 14.11.2016 р. розслідування страхових випадків щодо проведення розслідування страхового випадку та виявлення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, з якого вбачається, що [PERSON], який в період перебування на обліку в [PERSON] РЦЗ як безробітний з 11.05.2016р. по 10.10.2016р. виконував роботи за договором ЦПХ в ПрАТ «АКЗ» з 01.08.2016р. по 31.08.2016р. Зазначеною перевіркою встановлено, що [PERSON] уклав трудову угоду № 672 від 01.08.2016 року з ПАТ «АЗК». Тобто, з вищенаведеного вбачається, що відповідач, на час отримання допомоги по безробіттю, перебував з ПАТ «АКЗ» у трудових відносинах. Згідно розрахунку зайво отриманого матеріального забезпечення відповідачем, виданого [PERSON] РЦЗ Миколаївської області, вбачається, що сума переплати матеріального забезпечення на випадок безробіття [PERSON] становить 456,26 грн. Згідно з п.2 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про зайнятість населення» безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством та інше. Згідно ч.2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п.п.1 п.5.5. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 307 від 20.11.2000 р. виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами). З матеріалів справи вбачається, що 17.11.2016 [PERSON] районний центр Миколаївської області пропонував [PERSON] повернути суму отриманої допомоги по безробіттю в сумі 456,26 грн., однак, сума виплаченої допомоги по безробіттю відповідачу не повернута. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що [PERSON] безпідставно отримав матеріальне забезпечення на випадок безробіття у сумі 456,26 грн., яка підлягає стягненню на користь [PERSON] РЦЗ, який є Державним органом та виконує функції держави з питань працевлаштування громадян. Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою встановлена ставка судового збору 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 1600 грн.

Outcome: approved