Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), в якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, відновити її дошлюбне прізвище, встановити розмір стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі від дня подання позовної заяви до суду: на утримання дитини з інвалідністю [PERSON] , [INFO] , у мінімальному рекомендованому розмірі прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, а саме - 2 218 грн. 00 коп., в місяць без урахування можливості отримання одержання аліментів від своїх батьків (ч. 2 ст. 88 СК України); на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які продовжують навчання, у розмірі 50 % прожиткового мінімум кожного із дітей відповідного віку (2 102 грн., 2 218 грн.), а саме - 2 160 грн. в місяць на строк їхнього навчання в учбових закладах до закінчення навчання. Позовну заяву мотивує тим, що вони з відповідачем тривалий час не проживають разом, відповідач має іншу сім`ю, відтак спільне проживання є неможливим і наміру продовжувати шлюб у неї немає. Окрім того, позивач, з посиланням на ч. 1 ст. 88 СК України, вказує на необхідність стягнення аліментів, в зв`язку з інвалідністю дитини [PERSON] та необхідність стягнення аліментів на утримання [PERSON] , та [PERSON] , в зв`язку з їх навчанням. У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та задоволення позову у зв`язку з цим, суд враховує наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 18 жовтня 2019 року, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 червня 1999 року, актовий запис №482. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і бажають розлучитися. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини третьої статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, а саме - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем. Відповідно до виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] перебував на лікуванні та йому проведена операція по видаленню судинного новоутворення лівої півкулі мозочку. Згідно наказу МОЗ України №454/471/516 від 08.11.2001, перенесене захворювання відповідає розділу ХХІ п.3, п/п 3.7 з - «Захворювання та патологічні стани, що дають право на одержання державної соціальної допомоги строком до 16 років», код за МКХ-10 Q28 - інші вроджені вади розвитку системи кровообігу та розділу І п. 1.6, п/п - «захворювання та патологічні стани, що дають право на одержання державної соціальної допомоги строком на 2 роки», код за МКХ-10 І 69 - наслідки цереброваскулярних хвороб (а.с.11-12, 13). Згідно посвідчення серії [NUMBER] дитині з інвалідністю [PERSON] призначена державна соціальна допомога з 27 листопада 2019 року до 01 травня 2020 року. Законний представник (опікун) дитини з інвалідністю є [PERSON] (а.с.14). Відповідно до статті 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до статті 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. В судовому засіданні відповідач погодився надавати матеріальну допомогу [PERSON] , в зв`язку з тим, що з нею проживає дитина з інвалідністю і погодився сплачувати цю допомогу в розмірі вказаному позивачем. Відтак позов у вказаній частині суд задовольняє повністю. Також, судом встановлено, що [PERSON] навчається у Військовому коледжі сержантського складу ВІТІ (а.с.8-9), а [PERSON] навчається на 2 курсі денної форми навчання за спеціальністю «Комп`ютерна інженерія» у Приватному вищому навчальному закладі І рівня акредитації «Рівненський економіко-гуманітарний та інженерний коледж», з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2022 року, навчання платне, стипендії не отримує (а.с.10). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частин першої та другої статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частиною третьою статті 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до частин першої та другої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Як встановлено судом, дочка сторін [PERSON] є повнолітньою, навчається у Військовому коледжі сержантського складу ВІТІ та потребує в зв`язку з цим матеріальної допомоги, яку батько погоджується надавати. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, на утримання повнолітньої дочки, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, стан здоров`я дочки та платника аліментів, їхнє матеріальне становище. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі, у розмірі 1 080 грн. 00 коп. щомісячно, на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги до закінчення навчання, тому позов в цій частині підлягає задоволенню повністю. При цьому, на підставі частини першої статті 191 та статті 201 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити з дня пред`явлення позову, тобто з 26 грудня 2019 року. Щодо стягнення аліментів на неповнолітню дитину [PERSON] , суд враховує наступне. Як вказано вище, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. На час розгляду справи [PERSON] є неповнолітнім, а тому підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на його утримання на строк його навчання в учбовому закладі до закінчення навчання немає. Разом з тим, враховуючи правовідносини, які склалися між сторонами, з метою захисту інтересів дитини, з огляду на те, що відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі вказаному позивачем, та враховуючи обставини, вказані у ст. 182 СК України, суд вважає за необхідне, на підставі положень статей 180-182, 184 СК України, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1 080 грн. 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 26 грудня 2019 року Окрім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК України, здійснюється у судовому порядку за новою позовною заявою. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі пункту 3 та 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1 536 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial