Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON] у поданій нею до суду позовній заяві просить надати дозвіл її дитині [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за межі України до Єгипту, Туреччини, Франції, Італії, Іспанії, Об'єднаних Арабських Еміратів та Російської Федерації у супроводі її як матері на термін з набрання судовим рішенням законної сили по 01 березня 2020 року без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] з метою відпочинку, пославшись на таке: Вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. 03 лютого 2011 року рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області шлюб з відповідачем розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. На даний час дитина мешкає з нею за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на її утриманні, і вона як мати належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний розвиток, духовний та моральний стан. У зв'язку з тим, що батько дитини залишився мешкати на тимчасово окупованій території України, та його місцезнаходження позивачу не відомо, вона не має можливості зареєструвати з відповідачем дозвіл на виїзд сина за межі країни, тому змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність та з посиланням на підтримання позову. Відповідач, повідомлений про час та місце слухання справи в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України, до суду не з'явився, заперечень проти позову суду не надав, заяви про розгляд справи за його відсутності не надійшло, тому за ч.1 ст.224 ЦПК суд прийняв рішення про ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого сторона позивача не заперечувала. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі - позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 04 червня 2007 року Червоногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, - в матеріалах справи на а.с.7). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Червоногвардійського районного суду м. Макіївки Донецької області від 03 лютого 2011 року (копія рішення - на а.с.15). Після розірвання шлюбу між батьками малолітній [PERSON], [INFO], постійно проживає з матір'ю - позивачем [PERSON] в м. Ірпінь, Київської області, що підтверджено довідкою від 27.04.2015 р. №3251003397 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с.16). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно зі ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Стаття 141 СК України передбачає, що батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України», постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку -(п.3). Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері) -(п.4). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно із частинами 1 і 3 статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Тож, у зв'язку з відсутністю згоди батька дитини на виїзд її за межі України та, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], за межі України для відпочинку, суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на такий виїзд дитині у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO]. Вирішуючи питання щодо періоду надання такого дозволу, суд виходив з такого: Відповідно до листа туристичної компанії TPG Agency [PERSON] Національної мережі професійних турагенцій, компанія гарантує надати [PERSON] за повну вартість туристичні путівки для всієї сім'ї в періоди: з 01 червня 2017 року по 30 червня 2017 року до Туреччини, з 15 серпня 2017 року по 15 вересня 2017 року до Туреччини, з 20 грудня 2017 року по 20 січня 2018 року до Єгипту, з 15 квітня 2018 року по 15 травня 2018 року до Єгипту (а.с.35). Будь-яких доказів необхідності тимчасового виїзду дитини до Франції, Італії, Іспанії, Об'єднаних Арабських Еміратів та Російській Федерації в певний проміжок часу, тим більше на період по 01 березня 2020 року позивачем суду не надано. За наведених обставин суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог в частині надання дозволу на виїзд дитини позивачки за кордон у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], до Туреччини на періоди з 01 червня 2017 року по 30 червня 2017 року, з 15 серпня 2017 року по 15 вересня 2017 року, та Єгипту на періоди з 20 грудня 2017 року по 20 січня 2018 року, з 15 квітня 2018 року по 15 травня 2018 року. Тож позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial