Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Кам'янець-Подільської міської ради третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності на квартиру. В обгрнутування позовни вимог вказує, що згідно ордера на жиле приміщення КП 000235, виданого їй як члену ЖБК № 36 «Кам'янчанка», з сім'єю з чотирьох осіб було надано право на заняття жилого приміщення житловою площею 34,6кв м, що складається з 3-х кімнат в квартирі за адресою [ADDRESS]. Кінцевий розрахунок за кооперативну квартиру здійснила в 1992 році, заборгованість відсутня. Однак через відсутність правовстановлюючого документу на квартиру позбавлена права зареєструвати зазначену квартиру на своє ім'я. Просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 61,8 кв м в тому числі житловою площею 34,2 кв м, яка складається з трьох кімнат площею 15,8 кв. м, 7,2 кв. м,11,2 кв м кухні 7,3 кв. м, туалета 1,0 кв. м, ванни 2,8 кв. м, коридору площею 10,8 кв. м, шафи площею 0,9 кв м, балкона площею 2,3 кв. м, лоджії площею 2,5 кв.м. Позивач та її представник в суді позов підтримали, просять задовольнити. Представник Кам'янець-Подільської міської ради в судовому засіданні позов визнав, не заперечив проти його задоволення. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] була членом житлово-будівельного кооперативу № 36 «Кам'янчанка». Їй на склад сім'ї з 4 осіб у тому числі вона, чоловік [PERSON], син [PERSON], син [PERSON] була надана кооперативна квартира [ADDRESS], в яку вони вселились на підставі ордера КП 0000235 від 11.02.1993 року. За період з 1989 по 1993 року позивач повністю сплатила пайовий внесок за квартиру в розмірі 3593,93 грн., що підтверджується довідкою ОСББ «Кам'янчанка» № 13 від 23.02.2015 р, оглянутою в судовому засіданні книгою обліку пайових внесків по будинку [ADDRESS] (ЖБК «Кам'янчанка»), квитанціями про сплату пайових внесків від 06.07.1989 р, 14.01.1991 р.. Частиною 2 статті 12 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власникомцього майна, має право розпоряджатися ним на свійрозсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладатиінші угоди, не заборонені законом. Пунктом 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», згідно із ст. 15 Закону України «Про власність», передбачено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надануйому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частку будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї угоди, що не заборонені законом. Виходячи з цього, особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 384 ЦК України, будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупивїї. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України. Зокрема, громадяни, якімають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відсутність правовстановлюючих документів на квартиру є обмеженням права власності. Державним реєстратором відмовлено в оформленні права власності на квартиру через відсутність правовстановлюючих документів. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнанняйого права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з технічного паспорту зазначена квартира [ADDRESS] загальною площею 61,8 кв. м. в тому числі житловою площею 34,2 кв. м., складається з трьох кімнат площею 15,8 кв. м, 7,2 кв. м,11,2 кв. м. кухні 7,3 кв. м, туалета 1,0 кв. м, ванни 2,8 кв. м, коридору площею 10,8 кв. м, шафи площею 0,9 кв. м, балкона площею 2,3 кв. м, лоджії площею 2,5 кв.м. Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved