Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

[PERSON] липня 2019 року звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову зазначено, що 26.09.2018 року в місті Одесі по вулиці Катерининській, 69 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю легкового автомобіля марки «BMW» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та власником легкового автомобіля марки «Lexus» д/н [NUMBER] під керуванням позивача. Під час ДТП транспортний засіб позивача зазнав механічних ушкоджень. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 26.10.2018 по справі №522/17892/18 винною в ДТП визнано [PERSON] . На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська Страхова Компанія «Княжа ВієннаІншуранс Груп». Вартість відновлюваного ремонту автомобілю для позивача склала 56\~862,00 гривень. 20.06.2019 року на банківський рахунок позивача надійшло 35\~568,60 гривень відшкодування згідно страхового акту. Між тим, оскільки страховою виплатою позивачу не було покрито 21\~293,40 гривень витрат на відновлення автомобілю, позивач вимушений був звернутися до суду із вказаним позовом. Також позивач просить стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 гривень, в обґрунтування якої посилалась на те, що в результаті пошкодження транспортного засобу вона тривалий час не могла ним користуватись, що створило незручності в здійсненні поїздок у сімейний та робочих справах; вона часто перебувала в стані стресу та душевних стражданнях. Справа на підставі авторозподілу надійшла до провадження судді Приморського районного суду м.Одеси Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 22.07.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 16.09.2019 року. До суду 16.08.2019 року надійшов відзив на позов від представника страхової компанії, згідно якого позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. У зв`язку з неявкою сторін 16.09.2019 року розгляд справі відкладено на 16.10.2019 року. У ході розгляду справи позивачем 15.10.2019 року було надано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач пред`явила вимоги лише до [PERSON] та просила стягнути із неї суму коштів 21\~293,40 гривень та 5\~000,00 гривень моральної шкоди, а також сплачений судовий збір у сумі 2\~689,40 гривень. Протокольною ухвалою суду 16.10.2019 року зміни позовних вимог були прийняті до розгляду та виключено з кола відповідачів ПрАТ «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Розгляд справи відкладено на 11.11.2019 року. 11.11.2019 року розгляд справи був відкладений на 16.12.2019 року за клопотання сторони відповідача з наданням часу на ознайомлення з матеріалами справи та поданням відзиву. Ухвалою суду від 16.12.2019 року по справі було закрито підготовче засідання та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 05.03.2020 року. У судовому засіданні 05.03.2020р. був присутній представник позивача Чумаченко С.О., який уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити за обставин, викладених у них. Також з`явився представник відповідачки [PERSON] , який долучив до матеріалів справи письмові пояснення [PERSON] та заперечував проти вимог із тих підстав, що страховою компанією було виплачено страхове відшкодування у повному обсязі. Пошкоджений позивачки транспортний засіб не був новий, а отже вважає, що підстав для стягнення коштів із відповідачки відсутні. Також посилався на недоведеність позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.09.2018 року в місті Одеса по вулиці Катерининській, 69, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю легкового автомобіля марки «BMW» д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та належним [PERSON] легковим автомобілем марки «Lexus» д/н [NUMBER] . Автомобіль позивача під час ДТП зазнав механічних пошкоджень. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 26.10.2018 року по справі №522/17892/18 [PERSON] визнано винною в ДТП, яке відбулося 26.09.2018 року. Позивач із метою відновлення свого автомобілю звернулась на станцію технічного обслуговування «Автопласт Сервіс». За відновлення автомобілю позивачем було сплачено 56 862,00 гривень, про що свідчить рахунок-фактура №13342 від 29.09.2018 року, акт виконаних робіт №13342 від 06.02.2019 року та квитанція від 06.02.2019 року. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про що свідчить наявна у матеріалах справи копія полісу №АК 8588244 від 23.05.2008 року. Матеріалами справи підтверджено, що 20.06.2019 року на банківський рахунок [PERSON] надійшло відшкодування, виплачене Приватним акціонерним товариством «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно страхового акту в розмірі 35\~568,60 гривень. При цьому, суд вбачає, що розмір непокритих страховиком витрат на відновлення автомобілю позивачки складає 21\~293,40 гривень. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. У ч.1 ст.. 1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фіз- або юрособи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з чч.1, 2 ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК). Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.22.1 ст.22 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 закону №1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. ВС в оцінці обставин у справі 359/2309/17 виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 2.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 04.12.2019 року №359/2309/17. Відповідно до чч.1, 2 ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, зі змісту вказаних статей випливає, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Суд також бере до уваги, що вказана правова позиція, узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 10 жовтня 2018 року по справі №521/16/14-ц. Отже, враховуючи, що загальна вартість відновлюваного ремонту автомобілю позивача склала 56\~862,00 гривень, з яких 35\~568,60 гривень відшкодовано Приватним акціонерним товариством «Українська Страхова Компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», то непокрита страховиком вартість ремонту в розмірі 21\~293,40 гривень підлягає стягненню з [PERSON] . Разом із тим, щодо позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ч.1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з ч.ч.1, 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Приписами ч.ч.3, 4\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснено в п.п.3, 5, 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих\~Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає розмір моральної шкоди у сумі 5000,00 гривень є завищеним, та таким, що не відповідає ступеню перенесених позивачем страждань, а тому вважає за необхідне стягнути моральну шкоду в розмірі 2500,00 гривень. Також суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивачки судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2\~433, 91 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial