Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], звернулася в листопаді 2016р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ «Страхова компанія «АСКО-Медсервіс» про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7769.79грн. завданої внаслідок ДТП, стягнення судового збору. В позовній заяві зазначено, що 28.04.2016р. о 15.49год. на вул.Коновальця,132 у м.Івано-Франківську керуючи власним ТЗ «Daewoo Lanos» д.н.з.[NUMBER] виїжджаючи з прилеглої вулиці (території дитячої лікарні), повернувши ліворуч на вул.Є.Коновальця в напрямку центру зі швидкістю 30-40 км/год., в правій полосі проїжджаючи автобусну зупинку, отримала наїзд з правого боку автомобіля маршрутним автобусом марки «I-VAN А07А1» д.н.з.[NUMBER], що застрахований у відповідача, яким керував водій [PERSON] Даний водій розпочав рух частково з «карману» де відбувалась висадка-посадка пасажирів, без ввімкнення світлового покажчика повороту, що свідчив би намір водія маршрутного автобуса розпочати рух, чим порушено п.9.2, 17.5 ПДР. Після ДТП на місці учасники дорожнього руху оформили Європротокол. До відповідача 24.05.2016р. позивач подала заяву про виплату страхового відшкодування, проте СК 04.08.2016р. відмовила у такій виплаті, з підстав невизнання такої події страховим випадком, а саме відсутність у водія маршрутного автобуса ознак правопорушення, оскільки за п.17.4 ПДР саме позивач мала дати можливість розпочати рух водію [PERSON] Згідно Звіту 336-1/16 від 17.08.2016р. СОД [PERSON] про оцінку ТЗ, акту виконаних робіт від 17.08.2016р. про проведення робіт, витрати позивача складають 6879.79грн. на ремонтні роботи автомобіля та 900грн. за проведену оцінку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач подав письмове заперечення, просив в позові відмовити, а тому суд вважав за можливе завершити розгляд справи без участі відповідача за наявності його заперечення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.04.2016р. о 15.49год. на вул.Коновальця,132 у м.Івано-Франківську, позивач [PERSON] керуючи власним ТЗ «Daewoo Lanos» д.н.з.[NUMBER] виїжджаючи з прилеглої вулиці (території дитячої лікарні), повернувши ліворуч на вул.Є.Коновальця, в напрямку центру, зі швидкістю автомобіля як стверджує позивач та не спростовується відповідачем чи іншими особами - 30-40 км/год., в правій полосі проїжджаючи автобусну зупинку, отримала наїзд з правого боку її автомобіля маршрутним автобусом марки «I-VAN А07А1» д.н.з.[NUMBER], що застрахований у відповідача, яким керував водій [PERSON] Після ДТП на місці учасники дорожнього руху оформили Європротокол (а.с.7). Як вбачається із даних Європротоколу, водій [PERSON] вважає себе винною стороною в даному ДТП, а [PERSON] потерпілою стороною, про що свідчать їх записи та підписи. Представник позивача доводив, що даний водій [PERSON] розпочав рух частково з «карману», де відбувалась висадка-посадка пасажирів, без ввімкнення світлового покажчика повороту, що свідчив би намір водія маршрутного автобуса розпочати рух ТЗ, чим порушено п.9.2, 17.5 ПДР. Заперечуючи доводи представника позивача, відповідач зазначав те, що ДТП відбулося при виїзді маршрутного автобусу марки «I-VAN А07А1» з місця зупинки транспортного засобу розташованої в заїзному «кармані» та подав сигнал про намір розпочати рух, а автомобіль позивача виїзжав на дорогу з прилеглої території, здійснюючи поворот наліво з виїздом на смугу зустрічного руху. При цьому, саме позивач не дотрималась п.17.4 ПДР водії мають зменшувати швидкість чи зупинку щоб дати можливість маршрутному транспортному засобу розпочати рух. Досліджуючи надане позивачем відео з відеореєстратора, дані занесені в Європротокол про рух двох ТЗ та інші наявні докази, суд приходить до переконання, що доводи відповідача спростовуються належними доказами у матеріалах справи, а водій маршрутного автобусу марки «I-VAN А07А1» [PERSON] у даній події ДТП дійсно порушив п.9.2, 17.5 ПДР. 24.05.2016р. позивач подала до відповідача заяву про виплату страхового відшкодування, що визнається сторонами, проте СК 04.08.2016р. відмовила у такій виплаті, з підстав невизнання нею такої події страховим випадком, а саме відсутність у водія маршрутного автобуса ознак правопорушення, оскільки за п.17.4 ПДР саме позивач мала дати можливість розпочати рух водію [PERSON] Проте, з таким рішенням СК погодитися не можна, оскільки учасники дорожнього руху під час події яка сталася 28.04.2016р. о 15.49год. встановили вину водія маршрутного автобуса, що і визнано ним самим у Європротоколі, а також доводи позивача про вину водія ТЗ підтверджуються і зібраними матеріалами даної цивільної справи. Зважаючи на встановлені обставини ДТП, суд вважає що дану подію слід визнати страховим випадком. Та одночасно судом відхиляються доводи відповідача про те, що дана подія не може бути визнана страховим випадком, що визначено його рішенням, враховуючи і таке. Законом України «Про страхування» визначено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів(страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Поняття договір страхування закріплено в ЦК (ст. 979), та в Законі України «Про страхування». Так, згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, відповідно до якої страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Зазначеним законом визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і повязані, в тому числі з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Відповідно до ч. 1 ст. 981 ЦК, ч. 2 ст. 18 вищезазначеного закону, факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Згідно ст. 6. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як стверджує позивач та не спростовано доказами відповідача, згідно Звіту 336-1/16 від 17.08.2016р. СОД [PERSON] про оцінку ТЗ, даний субєкт оціночної діяльності був направлений за заявою позивача до відповідача про виплату, матеріальна шкода заподіяна власнику ТЗ позивачу складає 6879.79грн. на ремонтні та фарбувальні роботи автомобіля. А відповідно до акту виконаних робіт від 17.08.2016р. про проведення робіт, за договором укладеним між СОД [PERSON] та [PERSON]В, витрати позивача складають 900грн. за виконану роботу - проведену оцінку ТЗ, що разом складає 7769 грн. 79 коп. (а.с.11-31). Судом також зясовано, що позивачу не відшкодовувались завдані матеріальні збитки винною особою, а право вибору судового захисту до страхової компанії не суперечить чинному законодавству. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 625, 979, 981, 992, 1192 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved