Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 15 лютого 2016 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини та на неї, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося вони припинили шлюбні відносини і проживають окремо. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON]. [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком дитини, однак не надає матеріальної допомоги на їх утримання. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає, просить суд врахувати, що позивач отримує тільки допомогу на дитину в розмірі 860 грн. та потребує матеріального забезпечення, яке відповідач має змогу надати. Інтереси позивача в суді по довіреності представляв [PERSON] Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, тільки в частині сплати аліментів на утримання дитини, однак заперечують проти стягнення аліментів на утримання дружини, оскільки він не має достатнього матеріального забезпечення. Інтереси відповідача в суді представляла адвокат [PERSON] Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а відповідач від такого обовязку ухиляється. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3 - 15, 17-20, 84, 180-182 Сімейного кодексу України, За змістом ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення нею трирічного віку. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Суд вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а відповідач від такого обовязку ухиляється та не надає допомоги на утримання матері та дитини. Приймаючи до уваги матеріальне забезпечення відповідача, наявність на утриманні позивача малолітньої дитини, суд вважає за необхідне задовольнити повністю позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, здоровим, працює, іншим особам аліменти не сплачує, не має на утриманні непрацездатних батьків, а тому зобовязаний утримувати дитину до повноліття. Суд також приймає до уваги, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, оскільки дитині у вересні 2016 року виповниться один рік, вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, не має доходу, необхідного для витрат на забезпечення її та дитини їжею та достатніх витрат на прожиття, а тому також потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має змогу надати. Приймаючи до уваги докази про доходи відповідача, оскільки відповідач працює, отримує доходи, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, доходу але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини щомісячно та в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, доходу на утримання матері дитини. Суд не погоджується із позицією представника відповідача, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки сам хворіє та потребує щомісячних витрат на лікування та обстеження, оскільки до суду не було надано належних та допустимих доказів, що на нього припадає заробітку менше, ніж на дитину, чи дружину. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved