Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії - Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - позивач) через свого представника Сілагіна Г.А. звернулося до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] ( далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що 27.12.2018 між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та фізичною особою [PERSON] було укладено Заяву про приєднання № 135912103/271218 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. На виконання умов договору відповідачеві було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в Гривні України на умовах тарифного пакету «МІЙ КОМФОРТ», а також надано платіжну картку «Моя карта» та Пін - конверт до неї, узгоджено умови кредитного договору. 27.12.2018 між банком та відповідачем було укладено заяву на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії, було встановлено розмір кредиту - 26 000 грн., строк кредитування на 60 місяців, з можливим продовженням на той самий строк. Позивач взяті на себе зобов`язання за договором виконав та надав обумовлену суму кредитних коштів відповідачеві, утім відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань допустив заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 21.04.2021 у розмірі 28 623,95 грн., з яких 22 809,76 грн. - за основним боргом; 3 629, 70 грн. - проценти за користування кредитом; 39,47 грн. - комісія; 19,42 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; 8,27 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 577, 11 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 101,54 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1230, 71 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу ( кредиту); 207,97 - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, які у добровільному порядку не погашає, що і стало підставою для звернення позивача до суду. У визначений судом строк відповідач відзиву не надав. Ухвалою суду від 20.05.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував у разі неявки відповідача про ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач через канцелярію суду надав заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі наявних у справі матеріалів, за відсутності сторін, при цьому, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 27.12.2018 [PERSON] шляхом подання Заяви про приєднання № 135912103/271218 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» виявив намір на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до якої шляхом підписання заяви приєднався беззастережно до Договору в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на Інтернет сторінці Банку - www.oschadbamk.ua та уклав з Банком Договір складовою якого є умови банківського рахунку. Відповідач погодився, що підписання цієї заяви про приєднання становить між ним та Банком Договір про відкриття та обслуговування рахунку та підтвердив досягнення згоди щодо усіх істотних умов такого договору. Відповідно до п.п. 3.4.1 та 3.4.2 Заяви про приєднання (а.с. 55) сторони узгодили, що Банк відкриває поточний рахунок № [NUMBER] у гривні на умовах тарифного пакету «МІЙ КОМФОРТ» та надає платіжну картку типу «Моя картка» та Пін конверт до неї. 27.12.2018 шляхом підписання сторонами заяви на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) (а.с. 56) між ними було узгоджено бажаний розмір Кредиту - 26 000 грн., максимальний розмір кредиту - 250 000 грн., строк кредитування - 60 місяців, з можливим продовженням на той самий строк, процентну ставку за кредитом (п.6.6.1 Заяви) - 38 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду, 0,001 відсотків за користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду у випадку безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної картки. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, судом встановлено, що заборгованість відповідача станом на 21.04.2021 р. допустив заборгованість за кредитним договором в розмірі 28 623,95 грн., з яких: 22 809,76 грн. - заборгованість за основним боргом (кредитом); проценти за користування кредитом - 3 629,70 грн.; 39,47 грн. - комісія; 19,42 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу; 8,28 грн. - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 577, 11 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 101,54 грн. - 3 проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 1230,72 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 207,97 - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (а.с. 58-59) 05.06.2019 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №568 «Питання акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», якою змінено тип банку на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та проведено державну реєстрацію змін 18.07.2019. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Кредитна платіжна схема передбачає здійснення клієнтом банку операцій з використанням платіжної картки за рахунок коштів, які поміщаються зазначеним банком на картковий рахунок, тобто кошти надані банком клієнту в кредит (у межах кредитної лінії). З аналізу загальних норм, зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику грошових коштів, згідно умов кредитного договору. Банк свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку, в якій відображено рух грошових коштів на картковому рахунку відповідача (а.с. 60 - 62) Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерством юстиції України від 12.04.2012 №578/5, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Зібрані у справі докази містять відомості про те, що між позивачем на відповідачем було підписано заяву, у якій сторони узгодили усі істотні умови кредитного договору, зокрема розмір кредиту, проценти за користування кредитними коштами, отож суд вважає, що вказані суми підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача, оскільки наявність порушених прав позивача в цій частині є очевидною, відповідач не заперечував щодо вказаних сум, а суд погоджується із наданим позивачем розрахунком у цій частині. У той же час як слідує із заяви [PERSON] від 27.12.2018 про приєднання № 135912103/271218, він беззастережно визнав, що умови Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, в редакції, яка на день підписання цієї заяви на приєднання розміщена на Інтернет сторінці Банку - www.oschadbamk.ua становлять між ним і банком договір про надання банківських послуг. Судом встановлено, що наданий позивачем Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містять підпису позичальника, будь - яких доказів, які б підтверджували, що саме із цим Договором був ознайомлений позичальник підписуючи заяву, а також що саме ці умови були в редакції на момент підписання позичальником заяви, в матеріалах справи немає, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16 (постанова від 22.03.2017 року). Також у п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Водночас умови, щодо стягнення пені за кожен день прострочення визначено відповідно до п.п.1.20-1.21.,1.24 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, однак як було судом встановлено такий договір не підписаний відповідачем, отож не доведено, що саме цей Договір мав на увазі відповідач, підписуючи заяви та Договори, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати пені в разі порушення зобов`язання з повернення основного кредиту. Така правова позиція висловлена Верховним Судом від 03.07.2019, у справі № 342/180/17/14-131цс19, Великою Палатою. Отож суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені 19,42 грн. - за несвоєчасне погашення основного боргу; 8,28 грн. - за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, не підлягають до задоволення. Вирішуючи вимоги щодо стягнення комісійної винагороди із відповідача на користь позивача у розмірі 39,47 грн., суд враховує, що такі умови було узгоджено у п.6.8 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка сторонами підписана. Суд враховує усталену практику ВС, де зазначено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 19 серпня 2020 року у справі № 641/11984/15-ц, де суд дійшов висновку по справі, що винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними. За встановлених обставин, а також ураховуючи те, що визначена позивачем у п.6.8. Заяви на встановлення відновлення кредитної лінії (Кредиту) комісія є платою за послуги банку, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача комісії в розмірі 39,47 грн. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Вина відповідача щодо порушення умов виконання зобов`язання є доведеною зібраними та дослідженими судом доказами, що додані до матеріалів справи, відтак останній зобов`язаний нести відповідальність за наявності його вини. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи, в контексті правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат від інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми ґрунтуються на нормах діючого законодавства, відтак такі суми підлягають до стягнення, а саме 577,11 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу та 101,54 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 1230,72 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 207,97 - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. За таких обставин, суд задовольняє позов частково. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України, отож у разі задоволення позову суд присуджує із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а решту покладає на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial