Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на домогосподарство [ADDRESS] , а саме: житловий будинок (на плані в технічному паспорті А1), прибудова (а1), прибудова (а2), сарай (Г), навіс (Е), душ (Д), вбиральня (У), хвіртка ворота (№1), штахет (№2) по [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що згідно з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.08.1988 [PERSON] , яка померла [INFO] , була власницею домогосподарства [ADDRESS] . Спадкоємцем за заповітами від 06.06.1997 та 30.10.1998, після смерті [PERSON] є мати позивачки [PERSON] , яка залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, однак остання не оформила вступ у спадщину. Спадкова справа не заводилась. З квітня 2010 року позивач добросовісно заволоділа зазначеним житловим будинком та по даний час разом із своєю сім`єю: чоловіком, [PERSON] та донькою, [PERSON] , відкрито, безперервно користується житловим будинком [ADDRESS] . У судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. При цьому пояснила, що з квітня 2010 року, одразу після одруження, добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном, власник якого не відомий і продовжує відкрито, безперервно, безтитульно ним володіти по теперішній час. За вказаний період вона проводила ремонт цього будинку та господарських споруд, сплачувала комунальні платежі, займалася його доглядом та утриманням. Відповідач, представник Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заявлених вимог не заперечує. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: [PERSON] та [PERSON] в судове зсідання не з`явились, подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти заявлених вимог не заперечують. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON] та [PERSON] та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст.\~16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями ч. 1, ч. 4\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.08.1988 року за [PERSON] зареєстровано нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , що слідує із повідомлення КП «Глухівське бюро технічної інвентаризації» від 18.12.2019 №1221 (а.с.23). У технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , від 12.11.2019 року, власником на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Ямпільською державною нотаріальною конторою 27.08.1988 року №929, зазначено [PERSON] . Спірне домогосподарство складається з: житлового будинку (на плані в технічному паспорті А1), прибудови (а1), прибудови (а2), сарай (Г), навіс (Е), душ (Д), вбиральня (У), хвіртка ворота (№1), штахет (№2) (а.с.15-18). З висновку про вартість житлового будинку, загальною площею 68,9 кв.м (у т.ч. житловою 33,2 кв.м), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , убачається, що ринкова вартість об`єкта оцінки складає 61800,00 грн (а.с.20). Згідно з копії свідоцтва про смерть [NUMBER] від 26.07.2001, [PERSON] померла [INFO] (а.с.21). Відповідно до заповіту від 30.10.1998 року, [PERSON] , заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.25). Із повідомлення приватного нотаріуса Ямпільського районного нотаріального округу Сумської області № 369/01-09 від 23.09.2020, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 61777333, інформаційної довідки за Спадкового реєстру (заповіти\\спадкові договори) № 61777307 від 23.09.2020 року вбачається, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, заповіт не посвідчувався (а.с.51-53). Як слідує з копії домової книги в будинку [ADDRESS] зареєстрованих осіб немає (а.с.5-13). Згідно з довідки виконкому Дружбівської міської ради №285 від 26.08.2020, [PERSON] без реєстрації фактично проживає в [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстрованих осіб не має (а.с.14). Із акта Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області від 26.05.2020, обстеження будинку за адресою [ADDRESS] , слідує, що [PERSON] , [INFO] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2010 року (а.с.33). Таким чином з досліджених судом матеріалів справи установлено, що позивач з квітня 2010 року до цього часу проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок на праві власності належав [PERSON] , яка [INFO] померла. На даний час власник зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями невідомий, право власності на житловий будинок після смерті [PERSON] ніким не оформлено. Єдиним спадкоємцем за заповітом є [PERSON] (мати позивачки), але остання спадщину не прийняла, на момент смерті зі спадкодавицею не проживала та до нотаріальної контори не зверталася. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом судом не встановлено та до нотаріальної контори не звертались. У ході судового розгляду знайшло своє підтвердження і те, що позивач з квітня 2010 року і до цього часу продовжує добросовісно та відкрито володіти, вищезазначеним будинком, що підтверджується також копіями квитанцій про оплату комунальних послуг (а.с.80-94). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що проживають з позивачкою по сусідству, та ствердили, що позивачка стала постійно проживати у зазначеному будинку разом із сім`єю одразу після свого одруження в квітні 2010 року по теперішній час, вільно ним користується, утримує його, проводить поточні ремонти. Такі показання свідків узгоджуються з обставинами, викладеними позивачкою в обґрунтування заявлених позовних вимог щодо добросовісного, відкритого, безперервного володіння нею чужим майном та дослідженими судом письмовими доказами у справі. Таким чином у ході розгляду справи знайшло своє підтвердження те, що позивач правомірно, добросовісно заволоділа спірним чужим майном, вважаючи себе його власником. Також встановлено безтитульне, без відповідної правової підстави, володіння позивачкою зазначеним житловим будинком, власник якого невідомий. Крім того, встановлено, що позивач відкрито, безперервно з квітня 2010 року і по даний час володіє житловим будинком, за адресою: [ADDRESS] , поводячись із ним як власник. У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння,\~яке не спирається\~на будь-яку правову\~підставу\~володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 № 910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої\~статті 344 Цивільного кодексу України\~добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном\~на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з\~відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Згідно з п.8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~правила\~статті 344 Цивільного кодексу України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Відповідно до п.13 Постанови, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.15,\~16 ЦК України, а також ч.4\~ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що в неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до п.5 ч.1\~ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За наведених обставин суд вважає, що позивач добросовісно, безтитульно заволоділа нерухомим майном, власник якого невідомий і продовжує відкрито, безперервно володіти на домогосподарство [ADDRESS] , поводячись як власник, починаючи з квітня 2010 року, тобто більше десяти років та набула право власності на це майно за набувальною давністю, на підставі ч. 1\~ст. 344 ЦК України. Крім цього, суд враховує позицію відповідача, який визнав позов. З огляду на вищевикладене в своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved