Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] пред'явила позов до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Державної казначейської служби України з вимогами відшкодувати їй моральну (немайнову) шкоду, заподіяну неправомірними діями відповідача Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, шляхом одноразового списання 8000 (вісім тисяч) гривень з єдиного казначейського рахунку на користь позивача. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03 грудня 2012 року вона звернулась до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області (далі - Інспекція ДАБК) із скаргою на самовільне будівництво у сусідній квартирі. Відповідь, яку одержала [PERSON] стала приводом для подання позову до Одеського окружного адміністративного суду, який було задоволено визнано неправомірними дії Інспекції ДАБК при розгляді скарги від 03.12.2012 р. Позивач зазначає, що внаслідок бездіяльності з боку Інспекції ДАБК їй завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних переживаннях, частих змінах настрою та загальному погіршенні самопочуття, що позначилось на стосунках з близькими і оточуючими, а тому позивач вимагає компенсувати спричинену їй моральну шкоду сплатою грошової суми у розмірі 8000 гривень. Під час розгляду справи позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги та обґрунтування до них підтримали та позов просили задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не сповістили. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, за згодою позивача, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, з урахуванням пояснень позивача та її представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 03 грудня 2012 року [PERSON] звернулася до Інспекції ДАБК зі скаргою в порядку Закону України «Про звернення громадян», в якій зазначила, що їй на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. Восени 2012 року гр. [PERSON], що є власником квартири за адресою: [ADDRESS], яка розташована на першому поверсі безпосередньо під квартирою позивачки, розпочав реконструкцію своєї квартири. Під час здійснення вказаних будівельних робіт у належній позивачці квартирі виникли пошкодження у вигляді тріщин на стелі та стінах квартири, місцями почала відпадати облицювальна декоративна плитка. На звернення позивачки щодо надання для ознайомлення дозвільних документів на проведення реконструкції квартири, власник квартири гр. [PERSON] відповів відмовою. В скарзі до Інспекції ДАБК позивачка просила вжити заходи контролю та недопущення самочинного будівництва у квартирі за адресою: [ADDRESS]. 29 грудня 2012 року, на вказану скаргу відповідачем Інспекцією ДАБК було надано відповідь за вих. № 01/11-9544, із зазначенням, що Інспекцією ДАБК зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири за адресою: [ADDRESS] без змін зовнішніх геометричних розмірів та без зміни цільового призначення з улаштуванням входу, на підставі містобудівних умов та обмежень, наданих Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради, а відповідно до висновків експертизи від 11.12.2012 року зазначена реконструкція відповідає розробленій проектній документації, містобудівним умовам та обмеженням, деформацій та відхилень від будівельних норм не виявлено. 26 квітня 2013 року, не погоджуючись з вказаною відповіддю, позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Інспекції ДАБК про визнання неправомірними дій при розгляді її звернення від 03.12.2012 р. 05 червня 2013 року, постановою Одеського окружного адміністративного суду позов [PERSON] задоволено, визнано неправомірними дії Інспекції ДАБК при розгляді скарги [PERSON] від 03.12.2012 року. Вказане судове рішення набрало чинності і факти, встановлені цим рішенням у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України є преюдиційними. За положеннями ч. 1, ч. 2 п. 9 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, і відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до ст. 24 Закону України «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України. Частина 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» встановлює, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Положення ч. 3 ст. 273 ЦК України передбачає, що діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов'язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення (ч.1 ст. 276 ЦК України). Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснено в п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 23 ч. ч. 1, 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода виявляється, зокрема у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї або близьких родичів. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт завдання позивачці моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача. Свідки пояснили, що моральна шкода у позивача, яку вони знають, як урівноважену, ввічливу та спокійну людину, проявилась у проблемах з серцем, пригніченому стані, дратівливості і, як наслідок, постійними сварками з близькими та оточуючими. Позивачка, явку якою судом в судове засідання визнано обов'язковою, особисто підтвердила, що неможливість ефективного здійснення прав на звернення викликало у неї почуття розпачу та обурення. Зміни настрою, пригнічений стан вплинули на стосунки із близькими та рідними, оскільки викликали постійні сварки. Внаслідок цього позивачка перенесла серцевий напад і у теперішній час відчуває постійні проблеми з серцем, а її дитина через тривалий стрес, пов'язаний із проведення гучних ремонтних робіт, вимушена відвідувати спеціальний дитсадок, у зв'язку з порушенням мовлення. Зазначене також підтверджено свідками. Суд погоджується з тим, що відновлення душевного стану потребує від позивачки вчинення додаткових зусиль, зокрема направлених на необхідність відновлення своїх прав, у тому числі шляхом звернення до фахівців у галузі права, підготовки документів до суду, тощо. При цьому, вказані душевні переживання, мали безпосередній зв'язок із порушенням права позивачки на ефективний розгляд звернення, і вказане порушення прав було допущене внаслідок протиправної поведінки відповідача Інспекції ДАБК. Порядок розгляду звернень громадян, зокрема у галузі контролю за будівництвом, детально регламентується нормативно-правовими актами - Конституцією України, Законом України «Про звернення громадян», Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а отже за умови дотримання вимог вказаних нормативно-правових актів та належного розгляду звернення позивачки від 03.12.2012 року завдання останній моральної шкоди відповідачем Інспекцією ДАБК можна було попередити та уникнути. Проте, відповідачем Інспекцією ДАБК вказані вимоги закону дотримані не були, а отже моральна шкода завдана позивачу саме з вини останнього. За положеннями ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України - моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року N 439/2011 (далі - Положення) визначено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства. Держархбудінспекція України є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Державної казначейської служби України. Держархбудінспекція України фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України (п. 13 Положення). Згідно з п. 6 Положення, Держархбудінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі або міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька регіонів) територіальні органи. А отже, відповідно до ст.ст. 1, 2, 25 Бюджетного кодексу України, ст. 4 п. 5 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, відшкодування зазначеної моральної шкоди, завданої відповідачем Інспекцією ДАБК здійснюється за рахунок Державного бюджету України шляхом списання відповідачем Державною казначейською службою України відповідних коштів. В останнє судове засідання представник позивача не з'явився та скориставшись правом, передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, надав заяву про проведення розгляду справи без його участі, зазначивши про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Розглянувши справу в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи, про що вказано в Узагальненнях судової практики у справах цивільної юрисдикції щодо практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах, станом на 05 липня 2012 року. Верховний Суд України також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Outcome: partial