Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 28 липня 2000 року [PERSON] придбала у власність за договором купівлі-продажу житловий будинок по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли [PERSON] та її брат, [PERSON]. Після смерті [PERSON], [INFO] року, частину будинку у спадщину отримала його дружина [PERSON] Земельна ділянка, на якому розташовано житловий будинок належить [PERSON] на підставі державного акту ІІІ-ДП № 000851. [PERSON] померла [INFO] року, проте спадкоємці свої спадкові права не оформили. Оскільки з 2000 року [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіла та користувалася чужим майном, а саме земельною ділянкою по [ADDRESS], а позивачі, як спадкоємці продовжують відкрито володіти цим майном позивачі просили суд визнати за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, розташованій по [ADDRESS] та [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки, розташованій по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі позов підтримали та просили суд задовольнити позовні вимоги, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Також позивач [PERSON] пояснила, що за весь цей час її мати, а потім вона з братом та його дружина, [PERSON] відкрито володіли даною земельною ділянкою. Жодних претензій з боку [PERSON] та її спадкоємців, а також сільської ради не було. Вони сплачували всі комунальні послуги, пов'язані з утримання будинку та земельної ділянки. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи без їх участі не надали. У відповідності до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 28 липня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими та побутовими спорудами та будівлями, розташованими по [ADDRESS] (а.с.11). Після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, спадщину в рівних частках прийняли [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за заповітом (а.с.5, 28). А після смерті [PERSON] спадщину у вигляді ? частки сільського садибного будинку по [ADDRESS] прийняла його дружина - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.23). Матеріалами справи підтверджується, що позивачі здійснюють всі необхідні витрати, пов'язані з утриманням нерухомого майна по [ADDRESS], що підтверджується відповідними довідками про відсутність заборгованості за електропостачання, споживання води та природного газу (а.с.30,31,32). Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 106479 від 22 січня 2001 року земельна ділянка площею 0,3668 на території [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства було передано у приватну власність [PERSON] (а.с.10). Відповідно до відповіді Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори від 3 червня 2012 року після смерті [PERSON] спадщину прийняли [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.12), які з невідомих суду причин не оформили право власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки по [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно. Згідно з ч. 2 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Частиною четвертою зазначеної статті визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень цивільного кодексу України правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до ч. 1 ст. 397 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Частиною третьою даної статті визначено, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Судом встановлено, що [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіла, а потім спадкоємці після неї, [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування після [PERSON], продовжують безперервно, відкрито володіти чужим майном, а саме земельною ділянкою по [ADDRESS] та яка належала на праві власності [PERSON], яка померла [INFO] року, з 2000 року, тобто більше десяти років. Жодних доказів на спростування встановлених судом обставини відповідачами не було надано. У зв'язку з цим суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved