Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON]Г про розірвання шлюбу посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з різними характерами та поглядами на життя, внаслідок чого з березня 2014 сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер, через що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони в засідання не зявилися. Від позивача надійшла заява про підтримання позову, слухання справи в її відсутності та згода на заочний розгляд справи в разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в м.Одесі та Одеській області не зареєстрований, тому відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України він повідомлявся шляхом опублікування оголошення про виклик у газеті «Одеські вісті». Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як було судом встановлено, сторони зареєстрували шлюб 02.11.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1208 (а.с.3). Від шлюбу подружжя має спільного сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Причинами розпаду сімї стали різні погляди на життя та різні характери. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Нормами ч.1 ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із зазначених норм та враховуючи, що у сторін сімя розпалася, суд вважає, що надавати строк для примирення недоцільно, тому що це суперечить моральним засадам суспільства. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Як було судом встановлено, під час укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «Вакарчук» на прізвище чоловіка «Алексєєва», що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Заявлена вимога про відновлення позивачці дошлюбного прізвища «Вакарчук» задоволенню не підлягає, оскільки така вимога в порядку позовного провадження не розглядається. Про вибір прізвища в рішенні суду зазначається під час розгляду справ окремого провадження, коли звертаються за спільною заявою подружжя, відповідно до ч.3 ст.234 та ч.8 ст.235 ЦПК України. Крім того, необхідно звернути увагу, що згідно пп.22 п.3 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом №52/5 від 18 жовтня 2000 року Міністерством юстиції України, той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен письмово заявити про це у відділі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Тобто, враховуючи те, що спір розглядається в порядку позовного провадження, а не в окремому провадженні, вирішення питання стосовно залишення дошлюбного прізвища відноситься до компетенції відділу РАЦС, і коли буде здійснюватися реєстрація розірвання шлюбу, для зміни прізвища «Алексєєва» на дошлюбне «Вакарчук», позивачці необхідно написати відповідну заяву до відділу РАЦС. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України та ст..4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Outcome: partial