Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28 лютого 2011 року у сумі 13603,83 грн. та 1762 грн. 00 коп. судових витрат по справі. Представник АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] подав суду письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд розгляд справи провести без участі представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково. Не заперечуючи заборгованості з тіла кредиту, просила суд зменшити пеню та відсотки з огляду на її скрутне матеріальне становище, онкостатус, хронічні хвороби, потребу в оперативному втручанні, недавню смерть чоловіка та наявність на утриманні неповнолітнього сина. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав Заяву № б/н від 28 лютого 2011 року та згідно цієї Заяви отримала кредит у розмірі 6900,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (далі кредитний договір). Відповідно до п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і надав право банку у будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. В порушення умов договору та вимог статей 526,527,530 ЦК України, [PERSON] взяті на себе за кредитним договором зобовязання належним чином не виконує, що призвело до утворення станом на 22 листопада 2018 року заборгованості в сумі 13603,83 грн., яка складається з тіла кредиту у сумі 696,63 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 5461,05 грн., пені у сумі 6322,16 грн., а також з штрафів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору (відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору) у сумі 500,00 грн. (фіксована частина) та у сумі 623,99 грн. (процентна складова). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526,527,530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до умов кредитного договору та вимог частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України, у разі порушення позичальником зобовязання щодо повернення чергової частини кредиту позивач, як позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини суми кредиту, що залишилася, а також сплати належних процентів. Разом з тим, суд визнає неправомірним одночасне нарахування відповідачу пені та штрафів за порушення зобовязань за кредитним договором. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та Правилами надання банківських послуг, які є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а саме п.2.1.1.12.6.1., передбачена пеня за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по договору, яка нараховується в день нарахування відсотків за кредитом. У той же час, згідно з п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, на відповідача покладається і обовязок сплати штрафів за порушення строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором. Враховуючи викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому суд визнає позовні вимоги в частині стягнення штрафів безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, при вирішенні спору суд вважає необхідним зменшити розмір пені. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності обставин, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги встановлені по справі обставини, суд визнає, що розмір неустойки - пені (6322,16 грн.) значно перевищує розмір тіла кредиту (696,63 грн.), а тому, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, такі, як справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає необхідним зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню, до розміру 600 грн. Що стосується розміру відсотків за користування кредитом, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідно до укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» Кредитного договору № б/н від 28.02.2011 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік (3% на місяць), з 01.09.2014 року - 34,80 % на рік (2,9% на місяць), з 01.04.2015 року - 43,20 % на рік (3,6% на місяць), з розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається із Розрахунку заборгованості, заборгованість по процентам за користування кредитом становить 5461,05 грн. Разом з тим, суд не у повній мірі погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості по процентам та зазначає наступне. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Проте, позивачем не надано доказів дотримання вимог положень ст. 1056-1 ЦК України щодо визначення кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем, змінюваної процентної ставки, а також доказів належного надіслання позивачем відповідачу пропозиції про зміну процентної ставки за кредитним договором та прийняття такої пропозиції відповідачем. При цьому суд зазначає, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. З викладеного слідує, що позивач не мав права підвищувати в односторонньому порядку процентну ставку за кредитним договором, відповідно нарахування процентів за вказаним договором має здійснюватись виходячи з процентної ставки, яка була визначена на час укладання договору, тобто 36% річних, без стягнення їх у подвійному розмірі на прострочену суму заборгованості. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року по справі № 6-1374цс17. Тому, заборгованість за процентами за період з 01 квітня 2015 року до 22 листопада 2018 року є добутком: 696,63 грн. (заборгованість за тілом кредиту,) * 11320 дні (з 01.04.2015 року до 22.11.2018 року включно) * 0,36% та ділимо на 360 (кількість днів у році) дорівнює 919,49 грн. У підсумку, заборгованість за процентами за весь період користування кредитом складає 919,49 грн., а не 5461,05 грн. Як зауважував Конституційний Суд України в абзаці третьому підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10.11.2011р.№15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними\~законом інтересами споживачів їх кредитних послуг. В іншому Рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності (абзац восьмий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2216,12 грн заборгованості за кредитним договором, яка складається з тіла кредиту у сумі 696,63 грн, відсотків за користування кредитом у сумі 919,49 грн та\~пені у\~сумі 600\~грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Приватбанк» судовий збір у розмірі 287,02 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (2216,12х1762/3603,83.) Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003цс15) та у постанові від 14 вересня 2016 року (справа № 6-473цс16). На пiдставi викладеного,

Outcome: partial