Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів. Позивач зазначала, що в період часу з 11 квітня 2013 року по травень 2016 року вона проживала у пансіонаті для осіб похилого віку, що розташований за адресою: Київська область, Броварський район, с. Літочки, вул. Молодіжна, 1, який належить відповідачу, на підставі договору суборенди №76 від 11.04.2013, укладеного між відповідачем та дочкою позивача [PERSON] в інтересах позивача. Позивач стверджує, що відповідачем було безпідставно набуто кошти у розмірі 1800, 00 грн., які були відраховані з пенсії позивача за лютий та березень 2016 року та перераховані відповідачу в якості плати за утримання позивача у пансіонаті для осіб похилого віку на підставі п. 3.9 типового положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 29.12.2001 N 549, та ст. 88 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути із відповідача суму безпідставно набутих коштів у розмірі 1800, 00 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд про їх задоволення. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що відповідач надавав позивачу лише послуги суборенди приміщення у індивідуальному житловому будинку за адресою: Київська область, Броварський район, с. Літочки, вул. Молодіжна, 1. При цьому, будь-яких соціальних послуг відповідач позивачу не надавав, зазначений будинок не є ні будинком-інтернатом для осіб похилого віку, ні пансіонатом, ні іншим закладом соціального захисту, а відтак відрахування з пенсії позивача у якості плати за проживання на його користь не здійснювалися. В звязку з чим в задоволенні позовних вимог просила відмовити.\~\~ В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює домробітницею, позивача [PERSON] не знає. Її обовязками було прання, прибирання кімнат, коридору, миття посуду, за нею закріплена частина будинку на другому поверсі. У цьому будинку були особи різного віку. Послуги в будинку платними не були. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працювала у відповідача, перший раз вона приїхала в с. Літочки Броварського району Київської області, вул.. Молодіжна, 1, два роки тому назад, вона прала, прибирала кімнати на першому та другому поверсі, вранці міняла постіль. Свідок знає позивача [PERSON], в неї кімната була на першому поверсі. Окрім здачі кімнат в оренду, будинок використовувався для проживання самого відповідача ФОП [PERSON] та його родини у літній сезон, на вихідні, у святкові дні. В будинку проживали люди різного віку та статі. Допомога, яку надавала свідок, була безкоштовною, соціальна допомога не надавалася. Судом встановлено, що будинок за адресою: Київська область, Броварський район, с. Літочки, вул. Молодіжна, 1, належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданим виконкомом Літочківської сільської ради Броварського району Київської області 13 січня 2012 року та витягу про державну реєстрацію прав №32850343 від 13 січня 2012 року. У технічному паспорті на житловий будинок №1 по вул. Молодіжна, с. Літочки, розробленого КП КОР «Броварське Міжміське бюро технічної інвентаризації» зазначено код 1110.3, що згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, позначає будинок садибного типу (тобто індивідуальний житловий будинок), тоді як для будинків-інтернатів для людей похилого віку та інвалідів передбачено інший код - 1130.4, а для пансіонатів код 1211.4. Відповідно до Декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої 09.12.2011 р. №КС 14211098224, будинок №1 за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Літочки, вул. Молодіжна, є саме житловим будинком. Вказаний будинок використовувався відповідачем для здійснення власної підприємницької діяльності, зокрема, здачі приміщень в суборенду. Між відповідачем та громадянкою [PERSON] (суборендар), яка є дочкою позивача, було укладено договір суборенди № 76 від 11 квітня 2013 року в інтересах позивача [PERSON] (а.с.14-17). Згідно п.1.1 договору, відповідач передає, суборендар приймає у строкове платне володіння та користування житлове приміщення, розташоване за адресою: Київська область, Броварський район, с. Літочки, вул. Молодіжна, 1, загальною площею 12 кв.м. Відповідно до п. 2.1 договору, приміщення передавалося в суборенду для використання за власними потребами. Орендна плата становила 4800 грн. (п.5.1 договору), а строк оренди 1 місяць з 11.04.2013 р. по 11.05.2013 р. (п.4.1 договору). Вказаний договір неодноразово продовжувався на підставі п.12.4 договору. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що між сторонами мали місце правовідносини з піднайму житла, які врегульовані ст. 823 ЦК України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 823 ЦК України, за договором піднайму житла наймач за згодою наймодавця передає на певний строк частину або все найняте ним помешкання у користування піднаймачеві. Піднаймач не набуває самостійного права користування житлом. Договір піднайму житла є оплатним. Розмір плати за користування житлом встановлюється договором піднайму. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму житла. Суборендар, користуючись правом наданим йому п.2.1 договору, використовував орендоване приміщення для проживання її матері позивача [PERSON]. Загалом позивач проживала у вказаному будинку в період часу з 11 квітня 2013 року по травень 2016 року. Оплата за проживання (суборенду) здійснювалася вчасно, а відтак жодних претензій по виконанню договору у сторін не виникало, що підтверджується повідомленням відповідача від 28 листопада 2016 року. Також встановлено, що типове положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 29.12.2001 N 549, (далі типове положення) та ст. 88 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на які посилається позивач, не підлягають застосуванню до діяльності відповідача оскільки вказані нормативні акти регламентують діяльність закладів соціального захисту - будинків-інтернатів для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричних пансіонатів, пансіонатів для ветеранів війни і праці. Будинок, що розташований за адресою: Київська область, Броварський район, с. Літочки, вул. Молодіжна, 1, не підпадає під ознаки будинку-інтернату для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричного пансіонату, пансіонату для ветеранів війни і праці і не може вважатись закладом соціального захисту населення, а діяльність Відповідача не є наданням соціальних послуг. Так, відповідно до п. 3 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою КМУ від 4 листопада 1993 року № 909, закладами соціального захисту є інтернатні заклади для інвалідів, дітей-інвалідів і престарілих, медичні відділи протезних підприємств. Відповідно до п. 1.1 типового положення про будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни і праці, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 29.12.2001 р. N 549, будинком-інтернатом для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричним пансіонатом, пансіонатом для ветеранів війни та праці є стаціонарна соціально-медична установа загального типу для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, інвалідів, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування. Згідно з п.п. 1.2-1.3 типового положення, вказані заклади утворюються, реорганізовуються та ліквідовується за відповідним рішенням обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, за поданням Міністерства праці та соціального захисту Автономної Республіки Крим, головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних держадміністрацій, Головного управління соціального захисту населення Київської міської держадміністрації, Управління праці та соціального захисту населення Севастопольської міської держадміністрації, погодженим з Міністерством праці та соціальної політики України, та відповідно їм і підпорядковується. Будинок №1, розташований за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Літочки, вул. Молодіжна, не є будинком-інтернатом для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричним пансіонатом, пансіонатом для ветеранів війни та праці, оскільки він не створювався рішенням уповноважених державних органів, не підпорядковується їм та не фінансується з державного чи місцевого бюджету. Крім цього, пунктом 2.1. типового положення визначено, що основним завданням будинку-інтернату є забезпечення належних умов для проживання, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги громадянам похилого віку та інвалідам, які потребують стороннього догляду і допомоги. Така діяльність регламентована Законом України «Про соціальні послуги», з аналізу якого вбачається, що діяльність відповідача не містить ознак, притаманним соціальним послугам. По-перше, за спрямованістю соціальні послуги надаються окремим соціальним групам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, з метою розв'язання їхніх життєвих проблем (абз. 2 ст. 1 Закону). При цьому, соціальною групою є група осіб, об'єднаних за спільною соціальною, демографічною або іншою ознакою, які перебувають у складних життєвих обставинах і потребують надання їм однотипних соціальних послуг (абз. 11 ст. 1 Закону). Складні життєві обставини це обставини, спричинені інвалідністю, віком, станом здоров'я, соціальним становищем, життєвими звичками і способом життя, внаслідок яких особа частково або повністю, не має (не набула або втратила) здатності чи можливості самостійно піклуватися про особисте (сімейне) життя та брати участь у суспільному житті (абз. 3 ст. 1 Закону). Суб'єктами, що надають соціальні послуги можуть бути підприємства, установи, організації та заклади незалежно від форми власності та господарювання, фізичні особи-підприємці, які відповідають критеріям діяльності суб'єктів, що надають соціальні послуги, а також фізичні особи, які надають соціальні послуги (абз. 2 ст. 1 Закону). З аналізу діяльності відповідача вбачається, що остання не була орієнтована на конкретну соціальну групу, адже у будинку проживали не лише люди похилого віку та інваліди, що підтвердив представник позивача. Окрім того, наявність «складних життєвих обставин» не була критерієм при наданні частин будинку в суборенду. Причини виникнення необхідності у наймі приміщень не зясовувалися відповідачем ні при укладенні договору з дочкою позивача, ні при укладенні договорів з іншими суборендарями. Ч. 1 ст. 7 Закону «Про соціальні послуги» встановлено порядок надання соціальних послуг - суб'єкти, що надають соціальні послуги, здійснюють свою діяльність відповідно до статутних документів, цивільно-правових договорів (для фізичних осіб-підприємців), в яких визначено перелік соціальних послуг, категорії осіб, яким вони надаються, за наявності відповідної підготовки їх працівників, з дотриманням державних стандартів соціальних послуг, етичних, правових норм і принципів надання соціальних послуг. З матеріалів справи вбачається, що відповідач з позивачем чи іншими особами договору про надання соціальних послуг не укладав, а укладений правочин за змістом є саме договором піднайму, адже у останньому не визначено перелік соціальних послуг, категорії осіб, яким вони надаються, що є істотними умовами договору про надання соціальних послуг. Перелік соціальних послуг затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики (ч. 3 ст. 7 ЗУ «Про соціальні послуги»). Перелік соціальних послуг, що надаються особам, які перебувають у складних життєвих обставинах і не можуть самостійно їх подолати, затверджений Наказом Міністерства соціальної політики України від 03.09.2012 р. № 537 (далі перелік). Водночас надання приміщень у найм/піднайм до вказаного переліку не відноситься. Пунктом 1.2 переліку передбачена така послуга як догляд стаціонарний - створення умов для проживання (надання ліжко-місця з комунально-побутовими послугами в стаціонарних умовах); забезпечення харчуванням, твердим, мяким інвентарем; допомога у самообслуговуванні (дотримання особистої гігієни, рухового режиму, прийом ліків, годування); спостереження за станом здоров'я, організація надання реабілітаційних та медичних послуг; допомога у забезпеченні технічними засобами реабілітації, навчання навичкам користування ними; навчання навичкам самообслуговування; організація розпорядку дня, у тому числі денної зайнятості, дозвілля. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ФОП [PERSON] надавав послуги саме суборенди (піднайму) житлового приміщення. Інших додаткових послуг відповідачем не надавалось. Судом взято до уваги, що надання соціальних послуг здійснюються соціальними працівниками, іншими фахівцями, соціальними робітниками. Кваліфікаційні вимоги до соціальних працівників, інших фахівців, які надають соціальні послуги, порядок їх атестації визначають відповідні центральні органи виконавчої влади (ч. 1, 2 ст. 17 ЗУ «Про соціальні послуги»). Кваліфікаційні характеристики посад зазначених працівників визначаються згідно з Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників «Випуск 80 «Соціальні послуги», затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 14.10.2005 р. № 324 (п.1.3 Порядку атестації соціальних працівників, інших фахівців, що надають соціальні та реабілітаційні послуги, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 01.10.2012 р. № 612). Працівники, що обслуговували будинок №1 за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Літочки, вул. Молодіжна, не були соціальними працівниками чи соціальними робітниками. Вказані особи були домашніми працівниками відповідача, які надавали побутові послуги з обслуговування будинку: прибирання будинку та прибудинкової території, прання речей, догляд за будинком тощо. Таким чином, послуги, які встановлені Законом України «Про соціальні послуги», особам, що проживали в будинку №1 за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Літочки, вул. Молодіжна, відповідачем не надавалися. З пояснень свідків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], вбачається, що вони виконували роботу домашнього персоналу у будинку №1, що знаходиться за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Літочки, вул. Молодіжна. Свідок [PERSON] повідомила суд, що вищевказаний будинок, окрім здачі кімнат в оренду, використовувався для проживання самого відповідача та його родини у літній сезон, на вихідні, у святкові дні. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що будинок №1, який знаходиться за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Літочки, вул. Молодіжна, є індивідуальним житловим будинком, а не закладом соціального захисту населення, а діяльність відповідача не підпадає під ознаки надання послуг, які встановлені Законом України «Про соціальні послуги». Крім того, дослідивши письмові матеріали справи, судом було встановлено, що згідно листа Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 03.11.2016 р. №31637/05, позивач [PERSON] перебуває на обліку як одержувач пенсії по Шевченківському району та отримує пенсію за віком, розмір якої обчислено відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність». Згідно електронної бази даних та матеріалів пенсійної справи за період з 01.01.2016 р. по 31.10.2016 р. жодних відрахувань з пенсії позивача не проводилося. Таким чином, твердження позивача [PERSON] щодо проведення відрахувань з її пенсії у розмірі 1800, 00 грн., а також безпідставного набуття та отримання таких коштів відповідачем ФОП [PERSON] повністю спростовується дослідженими судом доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ч. 3\~ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3\~ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 3\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Вивчивши докази, надані сторонами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.ст.\~3, 10,\~57-60,\~214-215 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed