Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив визнати за ним право власності на земельну ділянки площами 0,2500 га та 0,3020 га, що знаходяться по вул. Шевченка, 3 в с. Озерянка Житомирського району Житомирської області, як за спадкоємцем за законом після смерті матері. У судове засідання сторони не зявились, проте як від позивача так і представника Озерянківської сільської ради Житомирського району Житомирської області (надалі за текстом відповідач) надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача не заперечував щодо задоволення даного позову. За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність вказаних учасників судового розгляду, адже матеріали справи містять достатньо доказів щодо правовідносин, які склались між ними. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 12 вересня 2015 року померла матір позивача [PERSON] (а.с.5). Після смерті останньої залишилась спадкова маса, яка, зокрема складається зі спірних у даній справі земельних ділянок площею 0,2500 га, кадастровий номер 1822085300:02:002:0006, цільове призначення для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0,3020 га, кадастровий номер 1822085300:02:002:0007, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться по вул. Шевченка, 3 в с. Озерянка Житомирського району Житомирської області. Зазначені земельні ділянки 30 листопада 2004 року спадкодавець придбала у [PERSON] згідно договору купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки (а.с.6-7). Попередній власник вищевказаних земельних ділянок володіла ними на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки (а.с.11-14). Згідно обліково-земельних даних щодо реєстрації прав власності чи прав користування земельними ділянками за померлою [PERSON] станом на 4 лютого 2016 року відомості щодо реєстрації права власності на спірне у даній справі нерухоме майно відсутні (а.с.29). На день смерті спадкодавець проживала разом з позивачем, який доглядав за нею та вів спільне господарство до дня її смерті (а.с.30). Певне нерухоме майно позивач успадкував після смерті його матері (а.с.32). Заявник є єдиним спадкоємцем до майна померлої [PERSON] (а.с.48). Постановою нотаріуса від 18 квітня 2016 року (а.с.49-50) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на згадувані вище земельні ділянки, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на них, які б були видані на імя спадкодавця та відсутності реєстрації права власності за останньою. За таких обставин позивач вказує, що вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне йому спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Аналіз зясованих судом обставин справи та норм Закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для задоволення позову, адже як встановлено, спадкодавець за життя була фактичним власником спірних земельних ділянок, однак належним чином оформити своє право власності на них не встигла, у звязку з чим позивач, в даний час, унеможливлений у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна і не може бути позбавлений цього права, оскільки набуття права [PERSON], як спадкоємцем за законом після смерті матері, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена заявником. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору розміром 578,00 гривень, з відповідача на користь позивача. Окремо, суд звертає увагу відповідача на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обовязкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved