Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Білоцерківського національного аграрного університету, де третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, є Олександрійська міська рада та її виконавчий комітет, про визнання статусу будинку № 72 по вул. Діброви м. Олександрії як гуртожитку для одиноких та малосімейних громадян. Позивачі обґрунтовують свої вимоги тим, що вони проживають у цьому будинку - гуртожитку на підставі договору найму, укладеному з Олександрійським радгоспом-технікумом Мінсільгосппроду України. Ордер на право заняття кімнати № 25 загальною площею 35,6 кв. м сім`єю в кількості 2 осіб було видано їй, [PERSON], 25 березня 1998 р. Фактично кімната являлася однокімнатною квартирою, в якій окрім жилої кімнати була окрема кухня, санвузол та невеликий коридор. У 2004 р. їй, [PERSON], в порядку поліпшення житлових умов була надано дві кімнати № 511 і з нею було укладено договір найму жилого приміщення від 10 червня 2004 р. Кімната № 511 фактично є двокімнатною квартирою з окремою кухнею, санвузлом, коридором та балконом. На вселення до неї їй теж було видано ордер, який залишився в технікумі при реєстрації (прописці). На час отримання житла у гуртожитку № 3 цей будинок перебував на балансі Олександрійського радгоспу-технікуму, який на підставі наказу Міністерства аграрної політики України від 5 травня 1998 р. був перейменований в Олександрійський державний аграрний технікум. В звязку з реорганізацією Олександрійський державний аграрний технікум став структурним підрозділом Білоцерківського державного аграрного університету і починаючи з січня 2008 р. має назву Олександрійський технікум Білоцерківського національного аграрного університету. В 2009 р. університет набув статусу національного і на даний час іменується Олександрійським технікумом Білоцерківського національного аграрного університету. Свого часу будинок будувався за державні кошти як гуртожиток для одиноких та малосімейних громадян, в якому передбачалося проживання в ньому працівників технікуму, оскільки для студентів технікум мав ще два гуртожитки. Крім працівників технікуму в будинку гуртожитку виділялися квартири для проживання осіб, які не працювали в технікумі, а також в порядку обміну з іншими підприємствами. Згодом в звязку з прийняттям Закону України «Про власність» на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради № 931 від 27 листопада 2003 р. гуртожиток був зареєстрований за державою в особі Верховної Ради України і видано свідоцтво про право власності. 22 грудня 2011 р. на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради свідоцтво про право власності на будівлю гуртожитку було видане державі Україна в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України і закріплена на праві оперативного управління за Білоцерківським національним аграрним університетом. Гуртожиток у Єдиному реєстрі обєктів державної власності не зареєстрований. Будь-яких документів, які б підтверджували статус будинку № 72 по вул. Діброви м. Олександрії як гуртожитку для студентів на час навчання, немає. Тож, на думку позивачів, виникла необхідність у визнанні статусу будинку як гуртожиток для одиноких та малосімейних громадян. В судовому засіданні позивачі підтримали позов. Позивач [PERSON] пояснила, що кімнату № 25 в зазначеному гуртожитку вона отримала в порядку черги. Гуртожиток будував радгосп - технікум за державні кошти для сімейних осіб. Їй на членів сімї з двох осіб було видано ордер і укладено договір найму. Згодом вона поліпшила житлові умови - їй було виділено житлове приміщення № 511 (складається з двох жилих кімнат) та між нею й Олександрійським аграрним технікумом укладено новий договір найму житлового приміщення. Син [PERSON] залишився проживати в кім. № 25. На даний час кожен з них займає різні жилі приміщення: вона кім. № 511, а син кім. № 25. На час первісного заселення студенти в гуртожитку не проживали. Зараз в гуртожитку проживають як малосімейні особи, так і студенти, в тому числі із інших навчальних закладів: 112 кімнат займають сімейні особи, а 24 кімнати студенти. Вона та її син сплачують за послуги з теплопостачання комунальному підприємству «Теплокомуненерго», а за інші (водопостачання, електроенергію, обслуговування гуртожитку) - до бухгалтерії технікуму. Мешканці гуртожитку ініціювали питання про його передачу до комунальної власності, однак Міністерство аграрної політики та продовольства України не дало згоди. Однак всі обставини свідчать про те, що в ньому жили та продовжують жити сімейні особи. Позивач [PERSON] пояснив, що він на правових підставах користується кімнатою в гуртожитку. Гуртожиток було започатковано для сімейних осіб, але коли два студентських гуртожитки довели до занедбаного стану, приблизно в 90-х роках минулого століття декілька кімнат в ньому було виділено для студентів. Зараз в гуртожитку студенти живуть відокремлено від сімейних осіб. Представники відповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, належно повідомлені про дату,місце та час розгляду справи, на повторний виклик в судове засідання не зявилися, причини неявки не повідомили. Від них надійшли заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності. Зі згоди позивачів суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення та доводи позивачів, дослідивши докази, які вони надали, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Суд встановив, що 25 лютого 1992 р. позивач [PERSON] була прийнята на роботу в Олександрійський радгосп - технікум, який 5 травня 1995 р. перейменовано в Олександрійський державний аграрний технікум. В цьому закладі [PERSON] працювала до 15 квітня 2005 р. 14 листопада 1997 р. між нею та Олександрійським радгоспом - технікумом було укладено договір найму жилого приміщення на строк один рік, а 25 березня 1998 р. їй на склад сімї із двох чоловік на неї та її сина [PERSON]С видано ордер на кім. № 25 в гуртожитку, що знаходиться в м. Олександрії по вул. Діброви, 72 і належав Олександрійському радгоспу-технікуму. Відповідно до договору найму від 10 лютого 2004 р. їй було надано в користування кім. № 511 в цьому ж гуртожитку, якою вона користується дотепер, а її син [PERSON] залишився проживати в кім. № 25 цього ж гуртожитку. Згідно свідоцтва про право власності будівля гуртожитку за цією адресою від 27 листопада 2003 р. перебуває на балансі Олександрійського технікуму Білоцерківського національного аграрного університету, знаходиться в його оперативному управлінні і належить державі в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України. В гуртожитку проживають як студенти цього технікуму, так й інші особи, в тому числі й ті, з якими укладено договір найму жилого приміщення на строк чи без визначення строку. Згідно листа Міністерства аграрної політики та продовольства України гуртожиток має статус студентського, а відтак призначений для тимчасового проживання учнів (студентів) у період їх навчання. Позивачі вважають, що статус гуртожитку не визначено, відповідних документів немає, тож суд має його визнати як гуртожиток для одиноких та малосімейних з огляду на те, що його було побудовано саме для таких осіб. Від такого визнання залежить їх право на приватизацію житла. Правовідносини з приводу користування гуртожитками врегульовано нормами Житлового кодексу України, Примірним положенням про гуртожитки, Примірним положенням про студентський гуртожиток вищого навчального закладу, Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 4 вересня 2008 р. № 500VІ. Відповідно до ч.1, ч.2 ч.1 ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв'язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Згідно з пунктом 5 Примірного положення про гуртожитки жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Примірне положення про гуртожитки затверджено чинною на сьогодні постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 № 208. Примірне положення про гуртожитки встановлює порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання. Відповідно до п. 2 Примірного положення гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Переобладнання жилих будинків під гуртожитки провадиться з дозволу виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних депутатів( п.3 Примірного положення). Згідно п.4 Примірного положення гуртожитки підрозділяються на два види: для проживання одиноких громадян (жилі приміщення знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках); для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні сімей). У гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян, при необхідності, з дозволу виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів можуть бути виділені приміщення для проживання сімей. Ці приміщення повинні розташовуватися в окремих під'їздах (секціях) жилого будинку. Таким чином, у Примірному положенні міститься загальна градація гуртожитків залежно від сімейного статусу громадян. Різновидом гуртожитків є гуртожитки для проживання сімей. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як свідчить лист відповідь Міністерства аграрної політики та продовольства України від 30 квітня 2013 р., гуртожиток, що знаходиться по вул. Діброви, 72 м. Олександрії, є студентським. 13 листопада 2007 р. наказом Міністерства освіти і науки України № 1004 затверджено Примірне положення про студентський гуртожиток вищого навчального закладу. Це положення регламентує функціонування студентських містечок і гуртожитків вищих навчальних закладів, визначає порядок надання житлової площі в гуртожитках, умови проживання, правила внутрішнього розпорядку. Студентські гуртожитки вищих навчальних закладів призначені для проживання на період навчання іногородніх студентів, слухачів, курсантів, асистентів-стажистів, інтернів, клінічних ординаторів, аспірантів, адюнктів, докторантів тощо, а також студентів з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за умови відсутності в них іншого місця проживання. Згідно цього Примірного положення вільні кімнати в гуртожитках можуть використовуватися керівництвом вищого навчального закладу за погодженням з органами студентського самоврядування та первинною профспілковою організацією студентів для створення відокремленого готелю. Житлова площа та місця загального користування в гуртожитку не підлягають приватизації, обміну, закладанню, бронюванню і здаванню для проживання сторонніх осіб чи наймання з іншою метою. Кожне приміщення в гуртожитку повинне мати функціональне призначення. Перепрофілювання приміщень у гуртожитку може здійснюватися за поданням адміністрації гуртожитку і за погодженням з органами студентського самоврядування та первинною профспілковою організацією студентів. Під гуртожитки надаються спеціально збудовані або перебудовані з цією метою будинки. Студентські гуртожитки можуть створюватись в орендованих будинках (приміщеннях), що пристосовані під гуртожиток. Студентські гуртожитки підпорядковуються керівництву вищих навчальних закладів і можуть здійснювати в межах компетенції самостійну господарську діяльність у структурі вищого навчального закладу. Гуртожитки можуть бути: для проживання окремих осіб (житлові приміщення знаходяться в загальному користуванні декількох осіб, які не знаходяться між собою в сімейних стосунках); для проживання сімей студентів (житлові приміщення, що складаються з однієї або декількох кімнат, знаходяться в користуванні однієї сімї). У гуртожитках для проживання окремих осіб у разі потреби можуть виділятися приміщення для проживання студентів, що перебувають у шлюбі. Ці приміщення мають розташовуватись в окремих секціях гуртожитку. Ті обставини, що в гуртожитку, що знаходиться по вул. Діброви, 72 м. Олександрії, належить державі, перебуває в оперативному управлінні навчального закладу за договорами найму житла проживають інші особи, які не навчаються в Олександрійському технікумі Білоцерківського аграрного університету, користування позивачами та іншими особами відокремленими жилими приміщеннями не свідчать про те, що має бути визначено його статус як гуртожиток для одиноких та малосімейних осіб. Визнання статусу гуртожитку не належить до компетенції суду. Разом з тим право вимагати визнання статусу гуртожитку також не належить і позивачам. Способи захисту цивільних прав передбачені ч.2 ст. 16 ЦК України. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства ( ч.1 ст. 13 ЦК України). Як свідчать пояснення позивачів та матеріали справи, реалізація їх житлових прав відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 4 вересня 2008 р. № 500VІ залежить як від статусу гуртожитку, так і згоди балансоутримувача на передачу гуртожитку до комунальної власності. Балансоутримувач заперечує проти передачі гуртожитку до комунальної власності. З огляду на викладене суд не вбачає правових підстав для задоволення позову. Оскільки суд відмовляє позивачам у позові, то й підстав для компенсації їм судових витрат з боку відповідача немає.

Outcome: dismissed