Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] мотивувала позов тим, що вона є власником земельної ділянки, площею 0,0125 га, по [ADDRESS], а власником сусідньої ділянки є [PERSON] В кінці 2013 року відповідачка побудувала залізобетонний паркан, частина якого - 0,23 м, знаходиться на ділянці, що належить позивачу і в зв`язку з цим звузився проїзд у двір, який раніше становив 2,84 м. Крім того, відповідачка між ділянками встановила профільну огорожу довжиною 11 метрів, але при цьому порушила межі, визначені кадастровим планом від 05.11.2013 року, в зв`язку з чим захопила її частину ділянки і створила перешкоди для проїзду до будівель. 10.03.2015 року позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги і просила зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що була виділена [PERSON] із спільної сумісної власності по [ADDRESS], площею 0,0125 га, за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2013 року та ухвали від 29.03.2013 року шляхом відновлення знищених межових знаків та зобов`язати не чинити перешкоди при спорудженні паркану по відведеній межі, а саме знести 23 см залізобетонного паркану, який заважає проїзду з боку вул. Москвіна в т. 1- т. 2; зобов`язати перенести профільну огорожу починаючи з другого стовпчика по довжині 11 м на рівні межового знаку в т. 15. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, пояснила, що проїзд до її ділянки має становити 2,84 м, про що зазначено в державному акті і в постанові про закінчення виконавчого провадження, проте в 2013 році [PERSON] змістила межові знаки і побудувала паркан на її ділянці, чим звузила проїзд. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, оскільки при будівництві паркану [PERSON] не порушувала межі, розміри її ділянки не збільшились, а навпаки зменшились і експертом не встановлено, що захват ділянки [PERSON] відбувся зі сторони ділянки [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, експерта, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 05.10.2013 року позивач [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS], площею 0,0125 га (зона 2 кадастровий план від 05.11.2012 року, виготовлений Подільським державним підприємством геодезії, картографії та кадастру, а.с. 129-130). Ділянка, площею 0,0125 га їй була виділена із спільної сумісної власності на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2013 року та ухвали від 29.03.2013 року (а.с. 6-7, 8). Відповідно до акту державного виконавця від 06.12.2013 року (а.с. 13), рішення суду про виділення земельної ділянки [PERSON] площею 0,0125 га фактично виконане, межі земельної ділянки закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками і передані на зберігання власнику [PERSON] відповідно до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 06.12.2013 року (а.с. 16). Згідно вказаних документів ширина проїзду від т. 1 до т. 2 зони 2, що належить [PERSON] і зображена на кадастровому плані від 05.11.2012 року, становить 2,84 м (а.с. 129-130). Станом на день проведення судової земельно-технічної експертизи (26.01.2015 року) ширина проїзду на земельній ділянці [PERSON] становить 2,72 м., а на в`їзді між т. 1 - т. 2 зони 2 ширина становить 2,49 м. Відповідач [PERSON] є користувачем суміжної земельної ділянки по [ADDRESS], площею 0,216 га (зона 5) і в 2013 році встановила залізобетонний паркан вздовж своєї ділянки з боку вул. Москвіна, а також металевий паркан на межі з ділянкою [PERSON] За результатами проведених досліджень земельної ділянки [PERSON] експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз» [PERSON] було встановлено, що межа в т.2 - т.1 зони 2, яка виділена [PERSON] згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2013 року та кадастрового плану від 05.11.2012 року порушена на 0,23 м. (а.с. 112-122). Розміри проїзду в т.2 - т. 1 зони 2, виділеній [PERSON], за умови звільнення від залізобетонного паркану довжиною 0,23 м частково відповідатимуть фактичним межам (встановленим парканам) земельної ділянки. Таким чином судом встановлено, що внаслідок спорудження відповідачем [PERSON] залізобетонного паркану, який між точками 1-2 в зоні 2 становить 0,23 м, проїзд на ділянку [PERSON] звузився, тому права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання [PERSON] знести цю частину залізобетонного паркану за свій рахунок. Позивачем [PERSON] також пред`явлені вимоги щодо зобов`язання [PERSON] перенести профільну огорожу починаючи з другого стовпчика по довжині 11 метрів на рівні межового знаку в т. 15. Разом з тим, експертом наданий висновок про те, що виконані проміри та різниця між фактичними та проектними довжинами не дають змоги встановити, чи відбувся захват частини земельної ділянки, яка виділена [PERSON], зі сторони [PERSON], оскільки фактична сумарна довжина, виміряна між т.А - т.Г (з урахуванням ? товщини бетонного фундаменту) та сумарна довжина земельної ділянки з боку вул. Москвіна не відповідають проектній, а саме, менша на 0,16 м та на 0,49м. В судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що межовий знак в т.15 зони 2 встановлений на відстані 2,84 м від фундаменту сусіднього паркану, проте ним була виміряна довжина ділянки [PERSON] від т.15 до т.14 і від т.14 до т. 13 в зоні 5 та встановлено, що вона складає 2,67 м і 3,43 м, тобто фактично менша, ніж визначена в кадастровому плані від 05.11.2012 року. Також ним була виміряна довжина ділянки [PERSON] вздовж вул. Москвіна від т. 7 в зоні 1 до т. 1 в зоні 2 і вона становить 20,66 м. Ця довжина відповідає довжині ділянки [PERSON] від т.1 до т. 7 в зоні 5, що визначена в кадастровому плані. Тому стверджувати, що саме [PERSON] захопила ділянку [PERSON] і встановила на її ділянці металевий паркан, неможливо. Враховуючи експертний висновок, суд вважає, що підстав для задоволення вимог [PERSON] в частині зобов`язання [PERSON] перенести профільну огорожу на рівні межового знаку в т. 15 немає, оскільки належні докази порушення прав позивача з боку відповідача відсутні. Крім того, суд приймає до уваги, що в описовій частині висновку (таблиця № 1) експерт зазначив, що ширина проїзду в відповідно до фактичного користування становить 2,85 м (2,72м+0,13м (1/2 ширини бетонного фундаменту), що відповідає ширині, зазначеній в кадастровому плані. При ухваленні рішення, суд також враховує можливість похибки місцезнаходження межового знака відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, про яку також зазначає експерт у висновку від 26.01.2015 року. Згідно ст. 152 ч. 2 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, крім інших, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно ст. 158 ч.2 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати в сумі 1743,60 грн.: судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с. 31), витрати за проведення експертизи в сумі 1500 грн.

Outcome: approved