Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 62000 грн., судового збору у розмірі 620 грн., юридичних послуг у розмірі 1000 грн. В обґрунтування свого позову зазначила, що 15.02.2013 року позивач уклав з відповідачем договір позики, згідно якого [PERSON] взяла в нього в борг гроші у сумі 45000 грн., а 15.08.2013 року ще 17000 грн., а разом 62000 грн. На підтвердження договору відповідач надала розписки в яких не був вказаний строк повернення грошей. 16.06.2015 року він звернувся до відповідача з письмовою вимогою, надавши їй можливість повернути борг, протягом місяця. Відповідач отримала листа 18.06.2015 року, але борг не повернула. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надавши пояснення відповідні викладеним у позовній заяві. Відповідач, у судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, пояснивши, що дійсно неодноразово позичала у [PERSON] грошові кошти на ведення бізнесу на підтвердження чого надала йому розписки про отримання грошей, які писала власноруч. Ведення бізнесу не склалося в звязку з чим повернути гроші вона не змогла. Суд, заслухавши сторони, представника позивача, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 15 лютого 2013 року відповідач надала позивачу розписку в якій зазначила про те, що вона отримала в нього гроші в сумі 45000 гривень (а.с.5) 15 серпня 2013 року відповідач надала позивачу розписку в якій зазначила про те, що вона отримала в нього гроші в сумі 17000 гривень (а.с.6). Листом від 15.06.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення боргу в сумі 45000 грн. та 17000 грн. (а.с.7). Лист був направлений позивачем 16.06.2015 року (а.с.8) і отриманий відповідачем (а.с.9). Відповідно до ст.. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Суд вважає, що позивач належним чином підтвердив ту обставину, що відповідач отримала від нього 62000 гривень, на підтвердження чого 15.02.2013 року та 15.08.2013 року надав розписки, в якій особисто підтвердив отримання грошових сум. Відповідно до вимог ст.. 1047 ЦК України суд вважає доведеними позивачем дату укладення договору: 15.02.2013 року та 15.08.2013 року, розмір отриманої позики та факт невиконання відповідачем своїх зобовязань по поверненню отриманої позики оскільки ці обставини також не оспорюються відповідачем. Вимога позивач про повернення боргу була отримана відповідачем 18.06.2015 року. Враховуючи вимоги ст. 1049 ЦК України та ч.1 ст. 61 ЦПК України, суд вважає, що в звязку з тим, що в розписках від 15.02.2013 року та 15.08.2013 року не встановлено строк повернення суми боргу, відповідач повинен був повернути позичені грошові кошти протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позивачем вимоги про це, так як інше не встановлено договором. У звязку з чим кінцевою датою повернення позики, та припинення дії договору є 18 липня 2015 року. Таким чином, позивач має право на отримання від відповідача суми боргу в розмірі 62000 грн. Відповідно до ст.. 11 ЦПК, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Витрати на правову допомогу в суді, що підтверджені розрахунком та договором (а.с.10-11), відповідно до ст. 79 ЦПК є судовими витратами, що підлягають відшкодуванню, відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України, пропорційно задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, до яких належать витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. та витрати з оплати судового збору в розмірі 620 грн. На підставі зазначеного, ст. 526, 530, 611, 625, 1046-1050, ЦК України, та

Outcome: approved