Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі за текстом - відповідач), про повернення безпідставно отриманих коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з неї на підставі виконавчого напису нотаріуса стягнуто грошові кошти. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.07.2019 року у справі №755/7051/19 зазначений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Оскільки виконавчий напис на підставі якого здійснювалось стягнення з позивача коштів - скасований, позивач звернулася з даним позовом до суду з вимогою повернути стягнуті кошти за виконавчим написом нотаріуса. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.08.2020 року підсудність спору визначено за Подільським районним судом м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16.10.2020 року позовну заяву було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 22.03.2021 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків, квитанція про сплату судового збору. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22.03.2021 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання та встановлено строк для подання відзиву. Сторони у судове засідання не з`явились. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, у судові засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 23.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 4428 про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором №26254019101405 від 13.11.2013 року. Заочним Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.07.2019 року у справі №755/7051/19 вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 2-4). Згідно довідки про доходи №488 від 16.09.2019 року та довідки №247 від 12.06.2020 року в рамках виконавчого провадження №57970936 з позивача стягнуто 7323,96 грн. (а.с. 5-6). Статтею 321 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.1212 ЦК України, на яку правомірно посилається позивач, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Із аналізу ст.1212 ЦК України вбачається, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Суд вважає, що під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Позивачем, як передбачено ст.444 ЦПК України, до позову долучено документи, які підтверджують те, що суму грошових коштів у розмірі 7323,96 грн. стягнуто на підставі виконавчого напису нотаріуса №4428 від 23.05.2018 року, а саме, довідку про доходи №488 від 16.09.2019 року та довідку №247 від 12.06.2020 року (а.с. 5-6). Відповідно до ч.1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Враховуючи, що заочним Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.07.2019 року у справі №755/7051/19 виконавчий напис приватного нотаріуса № 4428 від 23.05.2018 року визнано таким, що не підлягає виконанню, а відповідачем не наведено доводів та не надано жодних доказів на підтвердження існування інших зобов`язань з позивачем, як на підставу отримання ним грошових коштів, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відтак, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошові кошті в сумі 7323,96 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого нею судового збору у повному розмірі, а саме, по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 840,80 гривень. Враховуючи викладене,

Outcome: approved