Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON] на розгляд Марїнському районному суду Донецької області предявлено вказану позовну заяву про дострокове розірвання договору оренди нежилого приміщення, стягнення заборгованості по орендній платі, зобовязання звільнити приміщення. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 01 липня 2011 року [PERSON], з однієї сторони, [PERSON] та [PERSON], з іншого боку, уклали договори оренди нежилого приміщення, відповідно до яких [PERSON] надає, а [PERSON] та [PERSON] приймають в оренду обєкт нежитлового фонду для зберігання зернових культур, сільськогосподарської техніки: - [PERSON] прийняв та орендує площу 696,5 кв.м.; -\~\~[PERSON] прийняв та орендує площу 348, 25 кв.м. Нежитлове приміщення Розташоване у місті Красногорівка, по вул. Шмідта, 171, загальна площа 1393 кв.м., що належить [PERSON] на підставі рішення Марїнського районного суду Донецької області від 17 березня 2011 року. Рішення оскарження не було та набрало чинності 28 березня 2011 року. 04 грудня 2015 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] [PERSON] [PERSON] та [PERSON] перестали виконувати умови договору.\~ Позивач [PERSON] 15.03.2017 р. у судове засідання зявився, надав уточнення своїх позвних вимог до початку слухання справи по суті, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог позивач не надав, просив позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання призначені на 20 березня 2017 року не зявилась, про причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність суду не подано, тому, суд ухвалив рішення провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, був повідомлений про час та місце засідання належним чином, про причини неявки не повідомив. 15.03.2017 р. відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду клопотання про зупинення провадження по справі 237/5496/16 до вирішення повязаною з нею справи № 8/237/3/17. Представник позивача і позивач заперечували проти задоволення клопотання про зупинення провадження по справі з огляду на не повязаність справи № 8/237/3/17 і справи 237/5496/16. Суд відмовив у задоволені клопотання відповідача [PERSON], з огляду на норми ст.ст.201, 202 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав клопотання від 20.03.2017 про зупинення провадження по справі, з підстав того, що на розгляді Марїнського районного суду Донецької області знаходиться цивільна справа за №8/237/3/17 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, [PERSON] вважає що ця обставина перешкоджає судовому розгляду і судовий розгляд за позовом [PERSON] необхідно зупинити до вирішення справи №8/237/3/17. Окрім цього, відповідач [PERSON] в обґрунтування свого клопотання посилався на те, що він знаходиться під захистом Російської Федерації, яка надала йому тимчасовий притулок на своїй території, що його дитина хворіє. Позивач заперечував проти задоволення цього клопотання з підстав його необгрунтованності та недоведеності обставин, на які посилається відповідач, доказами. Суд відмовив у задоволені клопотання відповідача [PERSON], з огляду на норми ст.ст.201, 202 ЦПК України, ч.3 ст.10, ст.с.т 57, 60,64 ЦПК України. Згідно із ч.2\~ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4\~ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно із ч.1\~ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ані відповідачі, ані представник відповідача [PERSON] не повідомили про причини неявки, хоча були повідомлені про час та місце судового розгляду. Позивач не заперечував проти заочного розгляду цивільної справи за його позовом. Суд, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінивши їх доводи і надані ними докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про дострокове розірвання договору оренди нежилого приміщення, стягнення заборгованості по орендній платі, зобовязання звільнити приміщення підлягають частковомузадоволенню підстав, які наведені нижче. Правові відносини які склались між позивачем та відповідачем урегульовані нормами цивільного законодавства України щодо оренди (найму), спори, які виникають між фізичними особами щодо укладання, виконання, припинення цивільних договорів підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. Відповідно до ст.794 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір оренди нежилого приміщення від 01 липня 2011 року, був укладений в письмовій формі між [PERSON] та [PERSON] строком на один рік. Відповідно до п.4.4 цього договору, строк договору оренди вважається продовженим на наступний строк на тотожніх умовах, якщо не одна із сторін не повідомить за один місяць до спливу строку про припинення договору. Договір оренди нежилого приміщення від 01 липня 2011 року, був укладений між [PERSON] та [PERSON] в письмовій формі строком на один рік. Відповідно до п.4.4 цього договору, строк договору оренди вважається продовженим на наступний строк на тотожніх умовах, якщо не одна із сторін не повідомить за один місяць до спливу строку про припинення договору. Як вбачається з матеріалів справи повідомлень щодо припинення договору у звязку з закінченням обумовленого строку оренди від [PERSON] на адресу орендарів не надходило. Орендарі теж не припиняли володіти та користуватись предметом оренди та не заявляли про бажання про припинення оренди. Згідно п. 1.1 безномерного договору від 01 липня 2011 року оренди нежилого приміщення, розташованого за адресою: вул. Шмідта будинок № 171 м. Красногорівка, Марїнського району, Донецької області, укладеного між [PERSON] та [PERSON], площа приміщення, яка орендується [PERSON], складає 348, 25 кв.м. Ця обставина не заперечувалась у судовому засіданні 27 лютого 2017 року представником [PERSON] Окрім цього, про ці обставини зазначав і позивач, і його представник в своїх поясненнях. Згідно п. 1.1 безномерного договору від 01 липня 2011 року оренди нежилого приміщення, розташованого за адресою: вул. Шмідта будинок № 171 м. Красногорівка, Марїнського району, Донецької області, укладеного між [PERSON] та [PERSON], площа приміщення, яка орендується [PERSON] складає 696,5 кв.м. Цю обставину, підтвердив у свої поясненнях представник відповідача [PERSON] та позивач і його представник у судовому засіданні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкодавець [PERSON] помер 04.12.2015 року, до цього часу права та обовязки померлого за вищевказаними договорами оренди не було припинено. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Як вбачається із матеріалів справи, зобовязання, які виникли у [PERSON] із договорів оренди не є такими, що нерозривно повязанні з особою померлого орендодавця. Цієї обставини не заперечував і представник відповідача [PERSON] Згідно з ч.3 ст.61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Із дослідженого у судовому засіданні рішення Марїнського районного суду Донецької області від 17 березня 2011 року вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на будівлю телятник № 7 літера А-1 площею 1393,0 кв.м., в тому числі основною площею 1380,4 кв.м., яка розташована за адресою: Донецька область, Марїнський район, м. Красногорівка, вул. Шмідта, 145. Факт того, що за позивачем [PERSON] визнано право власності на будівлю телятник № 7 літера А-1 площею 1393,0 кв.м., в тому числі основною площею 1380,4 кв.м., яка розташована за адресою: Донецька область, Марїнський район, м. Красногорівка, вул. Шмідта, 145, не заперечував представник відповідача [PERSON] [PERSON] під час судового засідання. Також, суд приймає до уваги, що, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (спадкова справа № 15/16, номер за реєстром 854), яке було видане державним нотаріусом Марїнської держнотконтори [PERSON], [PERSON] після смерті [PERSON] належить будівля телятник № 7 літера А-1 площею 1393,0 кв.м., в тому числі основною площею 1380,4 кв.м., яка розташована за адресою: Донецька область, Марїнський район, м. Красногорівка, вул. Шмідта, 145. Позивач у своїх поясненнях, спираючись на п.3.1. договору, який було укладено 01.07.2011між померлим батьком позивача і відповідачем [PERSON], зазначив що орендна плата у договорі з [PERSON] була встановлена на підставі усної домовленості у розмірі 100,00 грн. (сто гривень) за один місяць оренди, а в договорі оренди з [PERSON] орендна плата була встановлена у письмовій формі, безпосередньо у п.3.1 цього договору. Позивач не отримував цю орендну плату починаючи з смерті батька. Позивач неодноразово звертався до орендарів з вимогою сплатити оренду, за приміщення, якими вони користуються. При цьому, у своїх вимогах щодо [PERSON], позивач посилався на п.1.1 Договору оренди нежитлового приміщення від 02.07.2011 з орендарем [PERSON], відповідно до якого умови договору залишаються незмінним при зміні форми власності або власника. На аналогічне положення позивач посилався в своїх вимогах і до орендаря [PERSON] Згідно ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму, а якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)- ст.610 ЦК України. Грошове зобовязання належить виконувати за місцем проживання кредитора, з огляду на ч.4 ст.532 ЦК України. Виконання грошового зобовязання відповідачем [PERSON] перед власником майна, яке він орендує, повинно бути виконане у строки, які зазначені у п.4.4. договору оренди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] не довів факту виконання свого грошового зобовязання, яке випливає з п.4.4. договору оренди від 01.07.2011, та не спростував доводів позивача щодо обґрунтованості вимоги позивача до відповідача [PERSON] про сплату боргу за орендною платою у розмірі 1500,00 грн.(одна тисяча пятсот грн.) і не надав жодного доказу на підтвердження належного виконання вказаного грошового зобовязання. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача до відповідача [PERSON] щодо стягнення суми боргу за орендною платою за період з грудня 2016 р. по березень 2017 року (на дату розгляду спору) у розмері 1500,00 грн. є обґрунтованою, доведеною та підлягає задоволенню. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні 31 січня 2017 року, 27 лютого 2017 року заперечувала проти вимоги позивача щодо стягнення суми боргу, посилаючись на те, що у суді є справа про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, за яким визнано право власності позивача на предмет оренди за договором від 01.07.2011 року. Заперечень проти суми боргу та доказів на підтвердження належного виконання обовязку відповідача [PERSON] щодо сплати орендної плати з боку відповідача [PERSON] та його представника суду не надано. Суд вважає, обґрунтованою вимогу позивача до відповідача [PERSON] щодо стягнення суми боргу за орендною платою, за період з грудня 2016 року по березень 2017 року (на дату розгляду спору) у розмірі 1500,00 грн. Згідно із ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. «У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються» - встановлює ч.2 ст. 653 ЦК України. Стаття 782 ЦК України надає наймодавцю\~право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Із матеріалів справи вбачається, що і відповідач [PERSON], і відповідач [PERSON] істотно порушили права наймодавця на отримання орендної плати. Відповідно до ч.2 ст. 782 ЦК України, у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Як вбачається із матеріалів справи відповідачі не повернули орендоване майно позивачеві, продовжують ним володіти та користуватись. Відповідно до ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із до ст.ст.\~10,\~11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3\~статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно із\~ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Задовольняючи частково позов, суд відмовляє у задоволені вимоги позивача,щодо «необхідності зобовязати відповідачів висилитися з орендованого нежитлового приміщення впродовж місяця», оскільки за своїм змістом ця вимога тотожна вимозі повернути майно, яке перебувало в оренді. Також суд виходить із норми ч.1 ст. 785 ЦК Ураїни, відповідно до якої, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Згідно ч. 4\~ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Згідно\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial