Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] , Міської ради м. Кропивницького третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Державний реєстратор відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Міської ради м. Кропивницького Нікітенко Олександр Володимирович в якому просить визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності № [NUMBER] видане 19.03.2013 року реєстраційною службою Кіровоградського міського управляння юстиції Кіровоградської області на підставі якого зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , та визнати права власності на Ѕ частки квартири . Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебуваючи в шлюбі придбали квартиру і позивач як подружжя має право на Ѕ частину вказаної квартири. Ухвалою суду від 13.10.2020 року позовні вимоги в частині визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності № [NUMBER] видане 19.03.2013 року реєстраційною службою Кіровоградського міського управляння юстиції Кіровоградської області на підставі якого зареєстровано право приватної власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] залишені без розгляду відповідно до поданої представником позивача заяви. Відповідач позовні вимоги не визнав про що надав відзив на позовну заяву. Ухвалою судді від 13.01.2020 року залишено позов без руху для усунення недоліків. Ухвалою судді від 31.01.2020 року відкрито провадження та призначено до розгляду в загальному провадженні. Ухвалою суду від 13.10.2020 року позовна заява в частині позовних вимог залишена без розгляду. Дослідивши докази по справі суд находить позов який підлягає задоволенню. Встановлено, що [PERSON] з [PERSON] з 27 червня 1987 року перебували у шлюбі, а відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.01.2020 року шлюб між ними розірвано. Під час перебування у шлюбі на ім`я [PERSON] оформлено право власності на квартиру під номером [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири з відстрочкою платежу від 10.02.2003 року( а.с.17-18). Відповідно до норм статті 60 СК України, квартира під номером [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя, так як набута в шлюбі за спільні сумісні кошти подружжя. Відповідно до ч. З ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому квартира номером [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю сторін. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1 та 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до рекомендацій, викладених у п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Оскільки квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя, а інше відповідачем не спростовано, тому суд визнає право власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири за позивачкою , а Ѕ частину квартири залишає у власності відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 3\~023 грн.90 коп. На підставі ст.ст. 60,61,69,70,163 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.11.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: approved