Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що подружнє життя не склалося через різні погляди на шлюб та сім'ю, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого часто виникали сварки, свідком яких нерідко стає дитина, що впливає на її психічний стан та спричиняє душевні страждання. Все це призвело до того, що сторони не підтримують шлюбні відносини, разом не проживають з грудня 2016р., не ведуть спільного господарства. Також позивач в позовній заяві просила стягувати на її користь з відповідача аліменти на утримання їх спільної доньки, [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. щомісячно, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримала та зазначила, що з грудня 2016 року разом з відповідачем, за його бажанням, не проживають. На примирення вона не згодна. Відповідач позов визнав частково, згоден на розірвання шлюбу, але через відсутність постійної роботи заперечує проти стягнення аліментів у розмірі 2000 грн., та погодився на 1000 грн.. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 05.06.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №649 (а.с.6). У позивача та відповідача є спільна донька, [PERSON], [INFO] (а.с.7). Причинами розпаду сім'ї стали різні погляди на шлюб та сім'ю, відсутність взаєморозуміння, у зв'язку з чим сторони не підтримують подружні відносини, спільне господарство не ведуть. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи, що у сторін сім'я розпалася, відповідач погодився на розірвання шлюбу, тому суд вважає, що надавати строк для примирення недоцільно, тому що це суперечить моральним засадам суспільства. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Що стосується вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач здійснює догляд за донькою, а відповідач матеріальну допомогу в добровільному порядку на її утримання не надає. Згідно зі ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан дитини, ті ж обставини відносно платника аліментів та їх стягувача. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з положеннями ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що дитина виховуються позивачем і потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв'язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхіднім та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження можливості сплати відповідачем 2000 грн., а відповідач згоден сплачувати 1000 грн. щомісячно, тому суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, аліменти необхідно стягувати у розмірі 1500 грн., що не буде порушувати прав дитини, з урахуванням розмірів прожиткового мінімуму для дітей до 6 років, встановлених Законом України «Про Державний Бюджет на 2017 рік» (з 01 грудня - 1492 грн.) та обов'язку обох батьків в утриманні дитини. Згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України та п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: partial