Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], 27.11.2010 року, у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької областізареєстрували шлюб, актовий запис № 3057. Після реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що спільне життя із відповідачем не склалося, сторони перестали розуміти один одного, подружні стосунки припинили та спільно не проживають, також позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1.200,00 грн. щомісячно, вказуючи на те, що він не надає матеріальної дороги, у вихованні дитини участі не приймає. Посилаючись на викладене, позивачка просила суд позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися, до суду, до судового засідання, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивач позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як випливає з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON], 27.11.2010 року, у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зареєстрували шлюб, актовий запис № 3057 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 27.11.2010 року). Після реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 02.06.2011 року). [PERSON] просить суд розірвати шлюб з Відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя із [PERSON] не склалося, сторони перестали розуміти один одного, подружні стосунки припинили, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. ст. 104-105, 110 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. За таких обставинах, суд дійшов висновку, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше подружнє життя та збереження сім'ї стало неможливим із-за несумісності характерів та різних поглядів на подружнє життя, тому шлюб, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України підлягає розірванню. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то слід зазначити, що відповідач, являючись батьком зобов'язаний нести рівні з позивачем матеріальні витрати, відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України: «[PERSON], батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини» Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом - ч.1 ст. 183 СК України. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно довідки, виданої директором Кароліно-Бугазької дитячої музичної школи, [PERSON] працює у Кароліно-Бугазькій дитячій музичній школі з 01.09.2011 року викладачем духових інструментів. Визначаючи спосіб виконання батьком обов'язку утримувати дитину, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище не тільки дитини, а й відповідача (ч. 1 ст. 182 СК України), тому вважає можливим стягнення аліментів в частці від всіх виді заробітку (доходу) [PERSON] в розмірі 1/3, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно ч. 4 ст. 29 Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України). Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст. 105, 110, 112-113, 141, 180-182, 184 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 60, 79, 88, 109, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial