Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

[PERSON] мотивував позов тим, що 13.01.2015 року та 16.01.2015 року закінчились строки дій депозитних договорів, проте відповідач безпідставно не повертає кошти, які належать позивачу на праві власності. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по депозитному договору № 1612дв: 12 000 грн. - сума депозиту, 143, 33 грн. - відсотки, 311,66 грн. - 3% річних за прострочення зобов`язання, а разом із урахуванням індексу інфляції - 12 733,18 грн. По депозитному договору № 1615дв: 1000 грн. - сума депозиту, 49,10 грн. - відсотки, 26,93 грн. - 3% річних, а разом із урахуванням індексу інфляції - 1096,55 грн. Крім того, позивач просив стягнути упущену вигоду в сумі 3,87 грн. по двом депозитним договорам, яка передбачена п. 4.3 договорів, а також моральну шкоду за неналежне виконання зобов`язання в сумі 1000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України просив зобов`язати відповідача повернути кошти в 7-денний термін. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав відповідно до викладених обставин, просив стягнути з відповідача на його користь суму по двом депозитним договорам, з врахуванням ст. 625 ЦК України і упущеної вигоди, в розмірі 13 814,60 грн. Додав, що відповідач безпідставно не повертає гроші, що належать йому на праві власності. Упущена вигода полягає в тому, що він міг використати свої кошти на інші потреби, а моральна шкода - у зайвій витрати вільного часу на постійні звернення до кредитної спілки та звернення до суду. Представник відповідача Головчук С.В. в судове засідання 12.03.2015 року не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи був повідомлений, про що свідчить розписка в матеріалах справи. 06.03.2015 року подав письмові заперечення і в судовому засіданні 10.03.2015 року повідомив, що позов не визнає, оскільки 26.01.2015 року загальні збори членів КС «Злагода» ухвалили рішення про впровадження стабілізаційного плану і призупинення до 01.05.2015 року повернення внесків (вкладів) на депозитних рахунках. Також вважає, що позивач невиправдано вимагає відшкодування моральної шкоди, розмір якої не підтверджений належними доказами. Оскільки представник відповідача не з`явився до суду без поважних причин, проте висловив своє заперечення щодо позову в минулому судовому засіданні, суд розглянув справу у відсутність представника відповідача на підставі ст. 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є членом Кредитної спілки «Злагода». 13.01.2012 року [PERSON] уклав з КС «Злагода» договір № 1612дв про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в сумі 12 000 грн. на строк до 13.01.2015 року зі сплатою 26% річних (а.с. 6). 16.01.2012 року [PERSON] уклав з КС «Злагода» договір № 1615дв про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в сумі 1000 грн. на строк до 16.01.2015 року зі сплатою 26% річних (а.с. 7). Відповідно до п. 2.8 договорів спілка зобов`язується повернути члену кредитної спілки суму внеску, а також нараховані, але не сплачені проценти на внесок в день, визначений п. 1.1 договорів в якості закінчення строку внеску. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язальні правовідносини, тому суд застосовує відповідні норми Закону України «Про кредитні спілки» та загальні норми ЦК щодо зобов`язань (розділ 1 Книги 5 ЦК України). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка відповідно до свого статуту залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Відповідно до ст. 23 Закону внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. 25.12.2014 року позивач [PERSON] звернувся до кредитної спілки із заявою про повернення належних йому коштів в зв`язку з закінченням строку дії договорів № 1612дв, № 1615 дв 13.01.2015 року і 16.01.2015 року відповідно, проте позивачу було безпідставно відмовлено. В судовому засіданні представник відповідача Головчук С.В. повідомив, що з метою запобігання створення негативної фінансової ситуації для кредитної спілки і забезпечення стабільності її діяльності 26.01.2014 року на позачергових загальних зборах членів КС було вирішено, зокрема, призупинити до 01.05.2015 року повернення внесків (вкладів), що розміщені на депозитних рахунках як тих, строк дії яких закінчився, так і тих, по яких написано заяви про повернення коштів достроково (а.с. 22-26). Разом з тим, суд приймає до уваги, що такі заходи були запроваджені з 28.01.2015 року, тобто після закінчення дії договорів, укладених із [PERSON] і після його звернення із заявою про видачу вкладів, крім того, відмова у видачі коштів суперечить п.п. 1.1, 2.8 укладених договорів, а також ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України, згідно яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; договір є обов'язковим для виконання сторонами; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Тому вимога позивача про повернення грошових вкладів підлягає задоволенню. Позивачем в заяві наданий розрахунок позовних вимог, який не був оспорений відповідачем. Також відповідач визнав факт, що на депозитному рахунку розміщені кошти [PERSON] в сумі 11 944 грн. по договору від 13.01.2012 року (55,09 грн. були виплачені 13.01.2015 року разом з відсотками в сумі 444,91 грн. (а.с. 29-31)), та кошти в сумі 1000 грн. по договору від 16.01.2012 року. В зв`язку з визнанням цих обставин вони не підлягають доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню сума по договору № 1612дв від 13.01.2012 року в розмірі 12 399,90 грн., з яких 11944 грн. - сума вкладу, 455,90 грн. - відсотки за період з вересня 2014 року до січня 2015 року включно та 3% річних від простроченої суми, відповідно до розрахунку, наданого позивачем. По договору № 1615дв від16.01.2012 року з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 1076,03 грн., з яких 1000 грн. - сума вкладу, 76,03 грн. - відсотки за період з жовтня 2014 року до січня 2015 року включно та 3% річних від простроченої суми, відповідно до розрахунку, наданого позивачем. Оскільки позивач навів у розрахунку орієнтовну суму втрат, пов`язаних з інфляцією, дана сума інфляційних стягненню не підлягає. Відповідно до ст. 22 ЦК України упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Позивачем не було доведено, що в зв`язку з невиконанням зобов`язань по двох договорах він міг би отримати інші доходи за звичайних обставин, тому нарахування упущеної вигоди в сумі 3,87 грн. є безпідставним і необґрунтованим. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В договорах від 13.01.2012 року, 16.01.2012 року не передбачено відшкодування моральної шкоди внаслідок невиконання зобов`язань сторонами, крім того, позивач не підтвердив належними доказами наявність моральної шкоди і розмір її грошового відшкодування, не надав доказів, які б свідчили про важкий душевний стан (переживання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров`я, способі життя, спілкування, працездатності) та про реальні зміни в житті в зв`язку з невиконанням зобов`язань. При ухваленні рішення в цій частині суд також враховує роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 7 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року. В позовній заяві позивач також просив стягнути кошти і зобов`язати відповідача погасити борг в 7-денний термін відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, разом з тим, даний термін встановлений законом в разі, якщо у зобов`язанні не визначений строк (термін) його виконання, тому кредитор наділений правом вимагати його виконання у будь-який час. Оскільки строки дії договорів були визначені, проте відповідач не виконав своїх зобов`язань вчасно і [PERSON] звернувся до суду з відповідною позовною заявою, а спір вирішений шляхом ухвалення рішення, порядок і строк виконання якого встановлений Законом України «Про виконавче провадження», позов в частині зобов`язання відповідача повернути кошти відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України є безпідставним, тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, виникає спір. Враховуючи викладені обставини позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. З відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved