Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON] який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 2 жовтня 2012 року неповнолітній син відповідачки, [PERSON], перебуваючи на території ЗОШ № 16, при виниклій сварці із його неповнолітнім сином [PERSON], навмисно наніс тілесні ушкодження у вигляді перелому фаланги третього пальця лівої кисті руки, які відповідно до висновку експерта за ознакою тривалого розладу здоров'я відносяться до категорії середньої тяжкості. Неповнолітнього [PERSON] було доставлено до лікарні де йому була надана медична допомога, а саме вправлено палець та накладено гіпс, внаслідок чого було витрачено кошти, які позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] Також на думку позивача неповнолітньому [PERSON] була нанесена моральна шкода, яка виразилася у впливі стрес - факторів на емоційний та моральний стан, що в результаті потягло глибокі переживання, негативні емоції та моральні страждання. Також законний представник позивач [PERSON] вважає, що йому як батькові також була спричинена моральна шкода так як він втратив на невизначений час помічника по господарству, постійно відчуває емоційну пригніченість а тому вважає, що йому та його сину завдано моральної шкоди на загальну суму 10000 гривень які він і просить стягнути з відповідача [PERSON], а всього просить стягнути 10300 гривень з яких 300 гривень матеральної шкоди та 10000 гривень моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідачка позов не визнала та пояснила, що її син [PERSON] наніс тілесні ушкодження [PERSON] у зв'язку з неправомірними діями останнього. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідно до постанови слідчого СВ Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області Ю.С. Перебийніс від 19.07.2013 року кримінальне провадження відносно [PERSON] 11 червня 2013 було закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, [PERSON] здійснював самозахист від неправомірних дій [PERSON] у зв'язку з чим просив суд в позові відмовити повністю. Залучений ухвалою суду від 04.03.2014р. за клопотанням представника позивача до участі у справі як співвідповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що не хотів завдати тілесних ушкоджень [PERSON], а тільки захищався так як [PERSON] замахнуся на нього а він тільки підставив свій кулак. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 2 жовтня 2012 року неповнолітній син відповідачки, [PERSON], перебуваючи на території ЗОШ № 16, при виниклій сварці із його неповнолітнім сином [PERSON], наніс тілесні ушкодження у вигляді перелому фаланги третього пальця лівої кисті руки, які відповідно до висновку експерта за ознакою тривалого розладу здоров'я відносяться до категорії середньої тяжкості. Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З даного приводу були внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 1201325023000391 від 11.04.2013р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Як вбачається з постанови слідчого СВ Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області від 19.07.2013р., під час проведення досудового розслідування було встановлено, що 2 жовтня 2012 року після п'ятого уроку [PERSON] разом зі своїм однокласником [PERSON] йшли до спортивного майданчику ЗОШ № 16, в цей час по дорозі у них виникла сварка з [PERSON] та [PERSON], учнями п'ятого класу, в ході якої [PERSON] почав задиратися до [PERSON] , а саме штовхати його в спину, зачіпати ногами та замахнувся рукою на [PERSON], після чого останній з метою захиститися перехопив руку [PERSON], однак [PERSON], продовжуючи свої дії, намагався вирвати свою руку з руки [PERSON], почав [PERSON] відразу відпустив руку [PERSON] та більше його не чіпав. Приймаючи до уваги те, що в діях [PERSON] умислу на нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] не було, він тільки намагався уникнути нанесення йому тілесних ушкоджень, а тому в діях [PERSON] вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження, а тому склад кримінального правопорушення 19 липня 2013 року було перекваліфіковано з ч.1 ст.122 КК України на ст.128 КК України. Враховуючи те, що на момент скоєння правопорушення [PERSON] виповнилося 14 років і він не досяг віку відповідно до ч.1 ст. 22 КК України, з якого може настати кримінальна відповідальність за вчинення злочину, постановою слідчого СВ Смілянського МВ УМВС України в Черкаській області від 19.07.2013р кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Отже суд приходить до висновку, що завдання шкоди [PERSON] [PERSON] знайшло своє підтвердження під час досудового розслідування кримінального правопорушення, відомості відносно якого були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 1201325023000391 від 11.04.2013 , так як закриття кримінального провадження відбулося у зв'язку з недосягненням [PERSON] віку з якого настає кримінальна відповідальність, а тому посилання представника відповідача на те, що шкода була завдана [PERSON] у стані необхідної самооборони не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується матеріалами справи. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними доказами є докази,які містять інформацію щодо предмета доказування. Так позивач просить стягнути з відповідача 300 грн. матеріальної шкоди, витрачених ним на купівлю медичних препаратів, але жодних доказів ( чеків, квитанцій, тощо) суду не надано, а тому в цій частині позову слід відмовити. Разом з тим суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд вважає, що моральна шкода неповнолітньому [PERSON] спричинена тим, що йому завдані моральні переживання, нервові страждання, які він зазнав у зв'язку із ушкодженням його здовов'я. Також суд враховує при визначенні розміру відшкодування вимоги розумності і справедливості, вік як [PERSON] так і [PERSON] обставини при яких відбулася подія, а тому вважає що підлягає стягненню на користь [PERSON] моральна шкода в розмірі 1000 грн.. При визначені особи з якої слід стягнути моральну шкоду, суд враховує вимоги ч.1 та ч.2 ст.1179 ЦК України. Так в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] навчається в ПТУ м. Сміла, знаходиться на повному утриманні матері , особистого заробітку не має, майна на яке може бути звернено стягнення відсутнє. Дані обставини визнані сторонами по справі, а тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Враховуючи викладене та вимоги ч.2 ст.1179 ЦК України моральна шкода повинна бути відшкодована [PERSON]. Щодо стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за змістом ст. 440-1 ЦК України та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями ( бездіяльністю) інших осіб. Оскільки шкода була завдана безпосередньо неповнолітньому [PERSON], то вимоги [PERSON] щодо стягнення безпосередньо на його користь моральної шкоди не підлягають задоволенню. Крім того в судовому засіданні ні позивач [PERSON] ні його представник [PERSON] так і не змогли визначитися та пояснити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь [PERSON] та його неповнолітнього сина [PERSON] Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Відповідно до ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач в судовому засіданні частково довів правомірность своїх вимог. Згідно ч. 4 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» то з відповідача на користь держави слід стягнути 229 грн. 40 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial