Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Адвокат [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, про зняття арешту з будинку. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09.04.2014 року було визнано право власності за [PERSON] на будинок №6 по провулку Трудовий у с. Борівське м. Сєвєродонецьк Луганської області. При зверненні до Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області позивач довідався, що на вказаний будинок накладений арешт у звязку з тим, що боржник [PERSON], який є колишнім власником вказаного будинку, має заборгованість по сплаті аліментів. Оскільки вказані обставини унеможливлюють реалізацію прав [PERSON] на здійснення ним права власності на майно, тому позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою, в якій просить суд зняти арешт з будинку №6 по провулку Трудовий у с. Борівське м. Сєвєродонецьк Луганської області, накладений постановою відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції від 11.11.2014 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилася, до початку розгляду справи надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про місце, день і час судового засідання. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Представник третьої особи Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про місце, день і час судового засідання. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобовязаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік випадків, в яких державний виконавець може самостійно зняти арешт з майна. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 вищевказаного Закону). Судом встановлено, що за [PERSON] та [PERSON] 15.09.2008 року було зареєстроване право спільної часткової власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Борівське, провулок Трудовий, б. 6, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 06.03.2018 року №116374819. Згідно з копією постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11.11.2014 року Відділом державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції на підставі виконавчого листа №428/8541/13-ц від 10.12.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: Данила, [INFO], та Владислава, [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 23.10.2013 року і до повноліття дітей, було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON], та заборонено здійснювати відчуження майна. Відповідно до копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09.04.2014 року було визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку №6 по провулку Трудовий у с. Борівське м. Сєвєродонецьк Луганської області від 21.09.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON]; та визнано право приватної власності за [PERSON] на будинок №6 по провулку Трудовий у с. Борівське м. Сєвєродонецьк Луганської області. Проте право власності на спірний будинок не було зареєстроване за позивачем в установленому законом порядку до накладення арешту і встановлення заборони його відчуження. При цьому суд враховує положення п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року №5, згідно з яким позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби. Позивач [PERSON] звеонувся з позовними вимогами лише до [PERSON], хоча в судовому засіданні було встановлено, що арешт на спірний будинок був накладений в інтересах [PERSON],\~ а співвласником спірного будинку є [PERSON], яка померла 19.12.2012 року. В порядку, встановленоиму ч. 1 ст. 51 ЦПК України, від позивача та його представника до суду не надходило клопотань про залучення до участі в цій справі як співвідповідача [PERSON]. Також суд позбавлений можливості виявити спадкоємців [PERSON], що має значення для залучення для участі в цій справі\~ правонаступників померлої. Враховуючи положення ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції не має права самостійно за власною ініціативою вирішувати питання про залучення до участі в справі належних відповідачів чи співвідповідачів, а з відповідним клопотанням позивач та його представник до суду не звертались. За таких обставин суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог [PERSON]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки в задоволенні позову йому відмовлено.

Outcome: dismissed