Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, що складається із трьох кімнат, загальною площею 70,6 кв.м., жилою площею 41,0 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], м. Одеса, та виділити у користування їй з урахуванням інтересів їх повнолітнього сина кімнати площею 12,4 кв.м. і 9.9. кв.м., а відповідачу виділити у користування кімнату площею 18,7 кв.м. Позов обгрунтований тим, що вищевказана квартира придбана в період шлюбу, а саме 01.03.1997р., однак оформлена на імя відповідача. В квартирі також проживає і зареєстрований їх повнолітній син [PERSON] з дружиною, яку він вселив в квартиру з дозволу позивача та відповідача. Оскільки останнім часом сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, відповідач заперечує право власності позивача на частку в квартирі і ставить питання про виселення позивача та сина з квартири, [PERSON] змушена звернутись до суду з вищевказаним позовом В судовому засіданні позивач повністю підтримала позов та просила його задовольнити, а також не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, місце та час судового засідання, до зали судових засідань не з'явився, з заява про відкладення розгляду справи не звертався. Суд зі згоди позивача\~ проводить заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 28.12.1979 року, зареєстрований Ленінським відділом ЗАГСу м.Одеси, актовий запис №1545. 01.03.1997 року між [PERSON], [PERSON], діючою від свого імені та від імені [PERSON]В, [PERSON]Ю, [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої, було укладено договір купівлі-продажу квартири під №40 в будинку під №23 по вул.Затонського в м.Одесі, яка складається з 3-х кімнат, загальною площею 70,6 кв.м., в тому числі житловою 41,0 кв.м. 20.03.1997 р. за [PERSON] в ОМБТІ було зареєстровано право власності за №203 пр стр.66 р.№238. Спірна квартира складається з трьох житлових кімнат площами 18,7 кв.м, 12,4 кв.м. та 9,9 кв.м, кухні площею 7,4 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м, туалету 1,0 кв.м, коридору площею 9,4 кв.м, вбудованих шаф- 0,8,0,7 та 0,2 кв.м, лоджій площею 1,3, 1,3 та 3,4 кв.м, всього загальною площею 70,6 кв.м. В квартирі є зареєстрованими: [PERSON] як власник, [PERSON]- як дружина, та [PERSON]-як син. Всі були зареєстровані в квартирі з 07.04.1997 року, продовжують проживати і до теперішнього часу. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про власність», який був чинним на час виниклих правовідносин, громадянин набуває право власності на майно одержане внаслідок укладення угод не заборонених законом. Відповідно до ст.16 Закону майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України . Нормами ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сімю, який діяв на час виниклих правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сімю в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до\~ ст.391 ЦК України, власник\~\~майна\~\~має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч.3 ст.358 ЦК України). Як визначено ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з вимогами ч.1 та ч.2 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджаєтьсясвоїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи встановлені судом факти, приймаючи до уваги вказані норми, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов є обґрунтованим, вимоги є законними. Оскільки квартира є спільним майном подружжя, враховуючи те, що у сторін частки є рівними, тому необхідно визнати за позивачем право власності на ? частини в порядку поділу майна подружжя. Приймаючи до уваги наявність в квартирі трьох житлових кімнат з різними площами, а також враховуючи право на проживання в квартирі їх спільного сина, суд вважає за необхідне, з метою вирішення спору, визначити порядок користування квартирою №40 в будинку №23 по вул.Затонського в м.Одесі, виділивши [PERSON] в користування кімнати площею 12,4 кв.м та 9,9 кв.м, а [PERSON] Івановичу- кімнату площею 18,7 кв.м, залишивши в загальному користуванні приміщення кухні, ванної кімнати, туалету та коридору.

Outcome: approved