Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років. Позивач зазначала, що 11 червня 2011 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №277. Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у них не склалося, в зв`язку з цим до Броварського міськрайонного суду Київської області подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Позивач з дітьми проживає у будинку її батьків за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 16 липня 2019 року. Після припинення спільного проживання відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач не може забезпечити нормальні умови життя дітей, які проживають разом з нею та повністю перебувають на її утриманні. Позивач на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, єдиним джерелом існування є соціальна допомога від держави на утримання дитини в розмірі 860 грн., яку отримує позивач. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття, та аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня пред`явлення позову. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.8,9) і, на підставі ст.180 Сімейного Кодексу України, відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітніх синів до досягнення ними повноліття. Позивач [PERSON] з неповнолітніми синами [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 16 липня 2019 року (а.с.11). Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Броварської міської ради №04-14/2734 від 11 липня 2019 року, позивач [PERSON] перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, та отримує соціальна допомога від держави на утримання дитини в розмірі 860 грн. (а.с.10). Відповідач [PERSON] працює у транспортному відділі на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «Купол Транс», код ЄДРПОУ 39323607, з 03 жовтня 2019 року, з посадовим окладом згідно штатного розпису в розмірі 4225 грн., що підтверджується довідкою №3 від 03 жовтня 2019 року. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Як розяснено п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку щодо утримання дітей, право позивача на стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягає захисту судом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та матеріальним становищем сторін, а також виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, з розрахунку на двох дітей та урахуванням матеріального стану сторін, визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто з 24 липня 2019 року по [INFO] . Згідно вимог ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, з огляду на вищевикладене, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно на утримання дружини [PERSON] , починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто з 24 липня 2019 року по [INFO]. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved