Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] у червні 2019 року звернулися до суду з позовом до Київської міської ради, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради, Житлово-будівельного кооперативу «Ромашка-5», у якому просили: - визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] право спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . - зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити державну реєстрацію права спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що [PERSON] у 1999 році вступив до ЖБК «Ромашка-5», став його членом та сплатив пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] . У 2000 році [PERSON] був виданий ордер на жиле приміщення, на підставі якого він з сім`єю у складі чотирьох чоловік, а саме з дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON] та [PERSON] вселився до зазначеної квартири. Кошти, які вносилися як сплата пайового внеску, були спільними коштами подружжя [PERSON] та [PERSON] . Після сплати коштів та отримання квартири у власність позивачі не звернулися до відповідних органів для здійснення державної реєстрації права власності на квартиру. Для реєстрації права власності позивачі звернулися до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з відповідною заявою. За результатами розгляду заяви позивачі отримали відмову, оскільки інформація про ЖБК «Ромашка-5», який видав довідку про членство [PERSON] у кооперативі та сплату пайового внеску, не внесена до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За таких обставин позивачі позбавлені можливості розпоряджатися квартирою, що обмежує їх право власності та вчиняти дії що своєї власності, зокрема зареєструвати у вказаній квартирі місце проживання сина [PERSON] . Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 14.06.2019 відкрито провадження у справі. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 07.08.2019 за клопотанням представника позивачів до участі у справі в якості співвідповідача залучено Житлово-будівельний кооператив «Ромашка-5» та в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимого щодо предмета спору залучені [PERSON] та [PERSON] . Представник позивачів [PERSON] 07.10.2019 подав заяву, за якою просив суд розглянути справу без його участі та участі позивачів, позовні вимоги підтримав та просив ухвалити рішення за наявними у справі доказами. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, явку своїх представників для участі в судовому засіданні не забезпечили, правом на подання до суду відзиву не скористалися. Заяви про розгляд справи за відсутності представників відповідачів до суду не надходили. [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація свого представника в суд не направили. Пояснень до позову від третіх осіб не надходило. За таких обставин, виходячи з того, що у справі достатньо даних про права та обовязки сторін, суд вважає за можливе постановити рішення на наявних доказах. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що в 1999 році [PERSON] вступив до Житлово-будівельного кооперативу «Ромашка-5» та став його членом. 07.12.1999 рішенням житлової комісії № 2/2-99 Державної госпрозрахункової організації «Житло-інвест» [PERSON] направлений до Житлово-будівельного кооперативу «Ромашка-5» і йому дозволено внести гроші за 3 кімнатну квартиру у сумі 100% - 75 621 (сімдесят п`ять тисяч шістсот двадцять одна) гривню на розрахунковий рахунок ДГО «Житло-інвест», що підтверджується довідкою № Р-5 від 07.12.1999. 10.12.1999 [PERSON] вніс пайовий внесок за вказану квартиру, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 5 від 10.12.1999. 01.12.2000 [PERSON] , як члену ЖБК «Ромашка-5», Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації був виданий ордер на жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 107474 на підставі Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 894 від 12.06.2000. Ордер на право заняття жилого приміщення жилою площею 41,06 кв.м., яке складається з трьох кімнат за адресою [ADDRESS] виданий [PERSON] із сім`єю з чотирьох осіб. На час видачі ордера [PERSON] був одружений, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим Бабинецькою селищною радою Бородянського району Київської області 17.10.1987. На час отримання квартири у власність до складу сім`ї входили: [PERSON] , [PERSON] (дружина), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син). Місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстроване у даній квартирі з 12.12.2000, що підтверджується відмітками у їхніх паспортах громадянина України, довідкою про реєстрацію місця проживання та довідками про склад сім`ї, копії яких наявні у матеріалах справи. Кошти, які вносилися як сплата пайового внеску за квартиру [ADDRESS] були спільними коштами подружжя [PERSON] та [PERSON] , що ними не оспорюється. Згідно з ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» (у редакції чинній на момент сплати пайового внеску) встановлено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про власність» (у редакції чинній на момент сплати пайового внеску) визначено, що кооперативна квартира набуває статусу спільної сумісної власності лише за умови внесення паю в ЖБК за рахунок спільних коштів члена ЖБК та членів його сім`ї, яким ця квартира надана. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. За положеннями ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР (у редакції чинній на момент сплати пайового внеску) визначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Пунктом 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18.09.1987 встановлено, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Згідно з Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 № 121 (у редакції чинній на момент сплати пайового внеску) встановлено, що право власності підлягало обов`язковій державній реєстрації, яку здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Закон України «Про власність» втратив чинність 20.06.2007, наказ Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 № 121 втратив чинність 06.08.2012. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачі отримали у власність квартиру [ADDRESS] , однак в установленому порядку, відповідно до чинного на той час законодавства, не отримали свідоцтво про право власності на квартиру та не зареєстрували право власності в бюро технічної інвентаризації. Отже, позов у частині визнання за позивачами права спільної сумісної власності підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Суд не застосовує до спірних правовідносин вимоги статей 328, 384, 368, 392 Цивільного кодексу України, на які посилаються позивачі у позовній заяві, з огляду на те, що спірні правовідносини виникли у 1999 році та регулювалися актами цивільного законодавства, які втратили чинність, а Цивільний кодекс України набрав чинності 01.01.2004 та не регулює відносини, які виникли до набрання ним чинності. Водночас відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, для проведення державної реєстрації на кооперативну квартиру в будинку, будівництво якого та прийняття в експлуатацію відбулося до 01.01.2013, державному реєстратору потрібно подати довідку кооперативу про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі та технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо). 26.04.2018 [PERSON] подав заву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державному реєстратору Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). До заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] додав технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , виготовлений Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 27.03.2018 та довідку, видану Житлово-будівельним кооперативом «Ромашка-5» 22.03.2018 № 2/1, про те, що [PERSON] повністю вніс пайовий внесок за квартиру. Рішенням від 04.05.2018 № 40941571 відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] . Підставою відмови стало те, що заявником подано довідку ЖБК «Ромашка-5» від 23.03.2018 № 2/1, ідентифікаційний код кооперативу 25881119, проте, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по зазначеному коду інформація про юридичну особу відсутня. Подана довідка кооперативу від 23.03.2018 містить суперечливі відомості щодо майна, в якій зазначено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , а також зазначено, що відповідно до рішення ГУЖЗ КМДА від 12.06.2000 № 227 громадянин [PERSON] є співвласником десятиповерхової секції на 36 квартир кооперативу «Ромашка-5». Під час перевірки наявності інформації про Житлово-будівельний кооператив «Ромашка-5» за відомостями, наявними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що така інформація відсутня. З листа Головного управління регіональної статистики від 03.05.2019 № 70 встановлено, що Житлово-будівельний кооператив «Ромашка-5», ідентифікаційний код - 25881119, зареєстрований 12.06.2000 за адресою: [ADDRESS] . Керівник - [PERSON] . Дата останньої реєстраційної дії - 12.06.2000, що співпадає з датою державної реєстрації юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» встановлено, що для державної реєстрації включення відомостей про юридичну особу, зареєстровану до 1 липня 2004 року, відомості про яку не містяться в Єдиному державному реєстрі, подається заява про державну реєстрацію включення відомостей про юридичну особу до Єдиного державного реєстру. За таких обставин внесення відомостей про юридичну особу до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань можливе лише за заявою її керівника. Крім того, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. З довідки від 23.03.2018 № 2/1, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Ромашка-5» вбачається, що вона видана [PERSON] , який є власником квартири [ADDRESS] та який в 1999 році повністю вніс пайовий внесок за квартиру. Також в довідці зазначено, що відповідно до рішення Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 12 червня 2000 року № 227 громадянин [PERSON] є співвласником десятиповерхової секції на 36 квартир кооперативу «Ромашка-5» з 12 червня 2000 року. Отже, інформація зазначена у довідці від 23.03.2018 № 2/1, що видана Житлово-будівельним кооперативом «Ромашка-5», є суперечливою та відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Крім того, відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не вправі втручатися в діяльність державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За таких обставин суд дійшов висновку про правомірність відмови державним реєстратором у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] та необхідності відмови у задоволенні позову в частині зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити державну реєстрацію права спільної сумісної власності позивачів на зазначену квартиру. Зважаючи на положення п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, суд дійшов висновку, що задоволення позову в частині визнання за позивачами права спільної сумісної власності є належним та достатнім способом захисту їх права власності на квартиру [ADDRESS] . У позовній заяві позивачі просили витрати по сплаті судового збору залишити за ними та з відповідачів не стягувати, тому відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial