Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, відповідно до якої просила встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] , які народилися [INFO] у місті Києві шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій, є синами громадян Федеративної Республіки Німеччини: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заява обґрунтована тим, що 06 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований в органі запису актів цивільного стану стану Поттеншайну. 30 квітня 2020 року сурогатна мати [PERSON] , яка народила дитину, надала згоду, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шуст Г.Д. на запис заявників батьками новонароджених нею хлопчиків - [PERSON] та [PERSON] , яких вона народила [INFO] у місті Києві (у Комунальному некомерційному підприємстві «Київський міський пологовий будинок № 3») у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства. Нормами законодавств ФРН не передбачено визнання законною процедури народження дитини шляхом сурогатного материнства, а також не передбачено і визнання законними на території ФРН і свідоцтв про народження дитини, виданої в іноземній державі, єдиний шлях для заявників на визнання їх сина дійсно їх дитиною для офіційних установ та органів ФРН, це надання (та подальша легалізація у Німеччині) рішення суду України про встановленні походження (батьківства) заявників У зв`язку з вищевикладеним заявник звернувся до суду із вказаною заявою. Представник заявників в судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання судом повідомлений належним чином. Направив на адресу суду заяву, у якій просив розглядати справу без представників відділу за наявними документами та доказами. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 496 ЦПК України іноземці та інші іноземні особи, мають право звертатись до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересі. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та Законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2. ст. 123 Сімейного кодексу України у разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Судом встановлено, що як вбачається з свідоцтва про запис про шлюб від 06.08.2012 року, громадяни ФРН [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.12-15). Судом встановлено, що згідно до наданого заявниками копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [INFO] , у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що зроблено актовий запис за №1029 (а.с. 27). Також судом встановлено, що згідно до наданого заявниками копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [INFO] , у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що зроблено актовий запис за №1030 (а.с. 29). Вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були народжені сурогатною матір`ю - [PERSON] , громадянкою України, [INFO] , в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій. Факт народження дітей чоловічої статі підтверджується медичними свідоцтвами №1219 від 27.04.2020 р. та №1220 від 27.04.2020р. Київського міського пологового будинку №3 ( а.с.17-20). Генетична спорідненість дітей: [PERSON] , та [PERSON] з [PERSON] підтверджується довідкою про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом, №0705/5-20 від 07.05.2020р., видана ТОВ «ВІОТЕХКОМ» (а.с.25-26) Судом встановлено, що громадянка України [PERSON] , своєю заявою, засвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шуст Г.Д. за №1318 від 30.04.2020 року, надала згоду на те, щоб батьками народжених нею [INFO] двох дітей чоловічої статі [PERSON] та [PERSON] , в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства, та які мають генетичну спорідненість зі своїм генетичним батьком громадянином ФРН - [PERSON] та генетичною матір`ю громадянкою ФРН - [PERSON] , були записані ці особи, які є генетичними батьками новонародженої дитини (а.с. 23). Реєстрація факту народження дітей була здійснена відповідно до п. 11 наказу Міністерства юстиції України №52/2 від 18.10.2000 р. (в редакції наказу №3307/5 від 24.10.2010 р), що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00027977006 від 29 вересня 2020 року та ним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00027976912 від 29 вересня 2020 року. В державному реєстрі актів цивільного стану записано, що заявники [PERSON] є матір`ю, а її чоловік [PERSON] є батьком дітей - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 52-55). Судом встановлено, що правом ФРН, громадянами якої є подружжя [PERSON] та [PERSON] , сурогатне материнство заборонене, і в якості матері відповідно до параграфу 1591 Цивільного кодексу ФРН визнається лише жінка, яка народила дитину (сурогатна матір). З матеріалів справи вбачається, що на звернення заявників до німецького правознавця [PERSON] було надано відповідь від 22 липня 2020 р., в якій зазначається, що згідно норм права ФРН вона не може вважатись законною матір`ю дитини, вона вважається неспорідненою з новонародженим, матір`ю може бути лише жінка, що народила дитину. А відповідний актовий запис та свідоцтво про народження не змінює таке правове становище (а.с.30-38). Таким чином, здійснений в Україні актовий запис про батьків в реєстрі актів цивільного стану громадян, та видане на цій підставі свідоцтво про народження дитини не визнається в Німеччині як рішення (акт) компетентного органу України, зокрема не визнається і свідоцтво про народження, в якому матір`ю народженої в Україні записана [PERSON] , а батьком [PERSON] . Згідно ч.3. ст. 8 Закону України «Про міжнародне приватне право» особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. Судом встановлено, що норми права законів Німеччини та висновок з рішення Верховного суду ФРН, на які представник заявника посилається в своїй заяві, були отримані з офіційних джерел, а саме сайтів Міністерства Юстиції і захисту споживачів ФРН та реєстру рішень Федерального Верховного суду ФРН, які є доступними джерелами права, український переклад яких посвідчений у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що відповідно до ч. 1 параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону ФРН «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності» за винятком рішень у справах про шлюб, рішення, прийняті за кордоном визнаються без особливого провадження. Верховний федеральний суд Німеччини у справі ХІІ ZB 320/17 від 20 березня 2019 р., предметом розгляду було питання запису матір`ю в Німеччині саме особи, яка була записана такою у свідоцтві про народження в Україні відповідно до українського права, зробив такий висновок: «Запис в українському реєстрі про народження, а також видане на його підставі свідоцтво про народження, не є рішенням, яке може бути визнаним в розумінні частини 1 параграфу 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності». А тому суд дійшов висновку, що невизнання факту реєстрації матір`ю дитини в Україні Верховним судом ФРН обґрунтовується тим, що така дія підтверджується не рішенням суду, а актом органу реєстрації актів цивільного стану, яке не відповідає змісту частини 1 параграфу 108 Закону «Про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності». Таким чином, офіційні установи Німеччини ставлять під сумнів юридичну силу рішення українського органу реєстрації актів цивільного стану, на підставі якого було видано свідоцтва про народження, в частині запису про батьків народжених [PERSON] та [PERSON] . Проте, суд дійшов висновку, що відмова органів ФРН у визнанні факту реєстрації заявників батьками дітей порушує їх права та права дітей, оскільки зі статусом батьків пов`язані всі права та обов`язки їх щодо дітей, зокрема матеріального забезпечення та піклування, які вони набула згідно законодавства України. З урахуванням висновку, викладеного у рішенні Верховного федерального суду ФРН ХІІ ZB 320/17 від 20 березня 2019 р., таке порушення прав заявників може бути усунено шляхом встановлення факту родинних відносин в суді України за місцем народження дитини з винесенням відповідного судового рішення. Згідно ст. 4. Закону України «Про міжнародне приватне право» (надалі -Закон») право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Статтею 65 цього Закону передбачено, що встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження. Відповідно до ст. 16 цього Закону особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Статтею 7 Закону України «Про громадянство в Україні» встановлено, що особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. У рішеннях від 26 червня 2014 року у справі «Меннессон проти Франції» скарга №65192/11 та у справі «Лабассе проти Франції» скарга №65941/11, Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак Суд також визначив, що заборона сурогатного материнства не може впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті Суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З огляду на наведене, та

Outcome: approved