Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідач), третя особа на стороні відповідача - Приватне підприємство «Євіс», в якій просить стягнути на його користь з відповідача 5 000 грн. безпідставно набутих коштів та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позовну заяву мотивує тим, що між ним та відповідачем як директором Приватного підприємства «Євіс» 07 червня 2008 року укладено договір генпідряду на виконання будівельно-монтажних робіт. Під видом авансу на виконання вказаного договору відповідачем отримано від позивача 5 000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №7 від 07 червня 2008 року. Однак вказаний договір Приватним підприємством «Євіс» не виконаний. Позивач вважає, що відповідач як директор підприємства, єдиний його засновник, не мав дійсного наміру на його виконання, а лише під приводом укладення зазначеного договору безпідставно отримав кошти. Розмір статутного капіталу Приватного підприємства «Євіс» становить 0 грн., і з 21.02.2013 року вказане підприємство знаходиться у стані припинення. Також вказує, що є інвалідом другої групи, змушений періодично лікуватися, а внаслідок безпідставного отримання відповідачем коштів та їх неповернення йому завдана моральна шкода, зокрема погіршився стан здоров'я, він змушений порушувати звичний порядок життя. З посиланням на ст.ст. 23, 1212 ЦК України просить позов задовольнити. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав наведених в позовній заяві, просили його задовольнити. Відповідач та представник третьої особи в судові засідання не з'явилися жодного разу, хоча належним чином повідомлялися про час, дату і місце проведення судових засідань. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Рівненській області [PERSON], [INFO], зареєстрований в [ADDRESS]. Надіслані на адреси відповідача та третьої особи, зазначені в позові та повідомленні судові повістки та копії документів, поверталися до суду з позначкою на конверті «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній». У відповідності до абзацу 3 ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 червня 2008 року між [PERSON] та ПП «Євіс» в особі директора [PERSON] був укладений договір генпідряду на виконання будівельно-монтажних робіт, відповідно до якого [PERSON] доручив, а ПП «Євіс» зобов'язалося у відповідності з існуючими нормативними документами, підписаних [PERSON] на будівельно-монтажні роботи, виконати ремонтно-будівельні роботи, реконструкцію і добудову сходової клітини по [ADDRESS] і здати об'єкт [PERSON] Відповідно до п.2.3. даного договору на початок робіт [PERSON] надає ПП «Євіс» аванс в розмірі 5 000 грн. 07 червня 2008 року ПП «Євіс» прийнято від позивача в якості авансу за будівельно-ремонтні роботи 5 000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №7. Як вказує в позовній заяві позивач ПП «Євіс» взяті на себе зобов'язання за договором генпідряду на виконання будівельно-монтажних робіт від 07 червня 2008 року не виконало. Відповідач як директор підприємства, єдиний його засновник, не мав дійсного наміру на виконання договору, а лише під приводом його укладення безпідставно отримав кошти і збагатився за рахунок позивача, так як кошти повинні були бути використані на виконання умов укладеного договору, чого здійснено не було, тому вони підлягають стягненню на підставі ст. 1212 ЦК України. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Загальні умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, адже отримання однією із сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією із сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони у порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому законом порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Або коли ж набуття відбулось у зв'язку з договором, але не на виконання договірних умов. У судовому засіданні беззаперечно встановлено, що також й було підтверджено позивачем, що спірні грошові кошти передавалися відповідачу як директору ПП «Євіс» в якості авансу на виконання умов договору генпідряду на виконання будівельно-монтажних робіт від 07 червня 2008 року, укладеного між позивачем та ПП «Євіс», а тому не можуть бути визнані судом, як безпідставно отримані, оскільки набуття грошових коштів за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів слід відмовити. Стосовно вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд зазначає, що згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З огляду на те, що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки вказані вимоги є похідними. Позивач жодним чином не довів факт завдання йому моральної шкоди, не довів наявність причинного зв'язку між шкодою і діями відповідача, вину в її заподіянні.

Outcome: dismissed