Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

[PERSON] у вересні 2020 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, в обґрунтування якого зазначив, що з 17.06.1972 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який був розірваний рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 13.12.2017 року. За період шлюбу, за спільні кошти вони разом придбали житловий будинок [ADDRESS] . Вказане майно було придбане на ім`я [PERSON] за спільні кошти та є спільною сумісною власністю подружжя. Просив поділити спільно нажите майно колишнього подружжя, а саме: визнати за ним право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 21.09.2020 року відкрито провадження у загальному порядку, справу призначено до підготовчого судового засідання. Під час підготовчого судового засідання позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Вказав, що житловий будинок з надвірними будівлями був придбаний за спільні кошти із [PERSON] під час перебування їх у шлюбі. Просив визнати житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та розподілити спільну сумісну власність подружжя, а саме вказаний житловий будинок з надвірними будівлями, визнавши за ним та [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за кожним. Відповідач під час підготовчого судового засідання позовні вимоги визнала у повному обсязі, вважала за доцільне їх задоволення. Пояснила, що житловий будинок з надвірними будівлями вона придбала разом із [PERSON] під час перебування із ним у шлюбі за спільні їх кошти. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши письмові матеріали справи, встановив такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 17.06.1972 року в Наталинській сільській раді Красноградського району Харківської області, актовий запис № 27, який було розірвано рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 13.12.2017 року (а.с. 8). Під час шлюбу сторони придбали майно, та не знайшли згоди на добровільний поділ цього майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно даних договору купівлі - продажу від 04.02.1997 року, житловий будинок [ADDRESS] було придбано та зареєстровано за [PERSON] . Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Як зазначено у ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1 та 2 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, - сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Суд приходить висновку, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідачки. Таким чином, суд вважає, що свої вимоги відносно визнання спірного майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності за ним на частку вказаного майна, позивач довів повністю. Тому суд вважає за доцільне визнати майно спільною сумісною власністю подружжя та розподілити його, визнавши за кожним із них право власності на Ѕ частину майна. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Матеріали справи свідчать, що позивачем було сплачено за подання позовної заяви 840 грн. 80 коп. За таких обставин з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у вказаному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved