Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Дніпровського управління поліції ГУНП в місті Києві, у якому просять скасувати заборону на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], яка належить їм на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22.04.2011 року у рівних частках. Позовні вимоги мотивують тим, що 23.04.2018 року вони звернулися до органів реєстрації з проханням провести реєстраційні дії щодо реєстрації прав власності на дану квартиру за кожним, однак їм стало відомо про те, що квартира знаходиться під арештом, який було накладено у 2008 році під час розслідування кримінальної справи по факту втрати правовстановлюючих документів. У справі була проведена перевірка та підстав для порушення кримінальної справи не вбачалось, проте органом який ініціював питання накладення заборони на нерухоме майно не вирішено питання щодо її зняття. Позивачі вказують, що наявність такої заборони призводить до порушення їхніх прав та інтересів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.07.2018 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження (а.с. 17-18). Ухвалою суду від 30.07.2018 року від Дніпровського УП ГУНП в м. Києві витребувано копію матеріалів з ЖРЗПЗ № 3912 від 17.11.2008 року (а.с. 34-35). 30 липня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 36-37). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16.10.2018 року у справі замінено відповідача Дніпровське управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві на відповідача Головне управління національної поліції України в м. Києві (а.с. 48-49). 18 січня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва витребувано від Дніпровського УП ГУНП в м. Києві письмові докази (а.с.82-83). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.03.2019 року від Дніпровського УП ГУНП в м. Києві повторно витребувано письмові докази (а.с. 96-97). Представником третьої особи Татаренко Г.Р. 01.11.2018 року до суду подано письмові пояснення по справі у яких зазначає, що у ДП «НАІС» відсутні як правові так і технічні можливості для проведення будь яких реєстраційних дій у Державному реєстрі прав (а.с. 61-64). В судове засідання позивачі не з'явились, суду подали заяву про розгляд справи без їх участі, в заяві вказали, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд повідомлено не було. Відзив на позов відповідач не подав. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 02 квітня 2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 07.05.2018 року № 123064366, власниками по Ѕ частини квартири [ADDRESS] являються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5-5 зв.). Із вищевказаної інформаційної довідки та Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 21721845 від 18.11.2008 року убачається, що на квартиру [ADDRESS] ВКР Дніпровського РУ м. Києва було накладено заборону. Підставою обтяження відповідно до вказаного витягу є заява зареєстрована в ЖРЗПЗ за № 3912 від 17.11.2008 року. Власником квартири, майно якого обтяжується, зазначений [PERSON] (а.с. 5 зв., 27). Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 31). Як зазначено у позові, заборона на квартиру [ADDRESS] була накладена у 2008 році Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві в рамках ЖРЗПЗ за № 3912 від 17.11.2008 року стосовно втрати правовстановлюючих документів на цю квартиру. За повідомленням Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві від 11.12.2018 року № 13928/125/50-2018, заява [PERSON] щодо виявленої відсутності документів по вул. Березняківській, 10 в м. Києві зареєстрована в ЖРЗПЗ за № 23611 від 17.11.2008 року. По матеріалам перевірки винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи за № 18538 від 20.11.2018 р., матеріали по ЖРЗПЗ № 23611 від 17.11.2008 року знищено відповідно до вимог наказу Мінюсту від 12.04.2012 року № 578/5 за закінченням строків зберігання документів (а.с. 76). Як убачається із відповіді наданої Дніпровським УП ГУНП в м. Києві № М-1047/125/50-2019 від 20.03.2019 року, згідно Інформаційного порталу Національної поліції України за № ЖРЗПЗ 3912 від 17.11.2008 року зареєстрована інша подія відмінна від інформації витребуваної судом. Копію цих матеріалів надати не виявилося можливим у зв'язку з їх знищенням за закінченням терміну зберігання документів. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 квітня 2011 року по справі № 2-405/11 за [PERSON] та [PERSON], як спадкоємцями першої черги за законом майна померлого [INFO] [PERSON], визнано право власності по Ѕ частині за кожним на квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). Вказаним рішенням суду встановлено, що квартира [ADDRESS] є спадковим майном, яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 червня 1996 року, право власності за позивачами в порядку спадкування в судовому порядку було визнано у зв'язку з втратою оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру. Положеннями частини 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За нормою ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, судом встановлено, що заборона на квартиру позивачів накладена за заявою у зв'язку із реєстрацією в ЖРЗПЗ заяви за № 3912 від 17.11.2008 року Дніпровським РУГУ м. Києва, матеріали за якою знищені за закінченням терміну зберігання документів. З урахуванням вищевикладеного, існування накладеної заборони на майно чинить позивачам перешкоди у здійсненні їх права власників щодо розпорядження своїм майном, при цьому наявність потреби та правомірність зазначеної заборони на час розгляду справи відповідачем не доведено, у зв'язку з чим суд вважає, що обмеження майнових прав позивачів є безпідставним, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами у зв'язку з поданням позивачами заяви про покладення витрат по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. на позивачів, які з відповідача не стягувати.

Outcome: approved