Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

[PERSON] пред`явив у суді позов до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . За зазначено адресою зареєстровані також, зокрема [PERSON] та [PERSON] . Проте, позивач зазначає, що відповідачі вже тривалий час не проживають за вказаною адресою, а тому втратили право користування відповідним житловим приміщенням. Враховуючи це, позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 29.09.20 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , перебуває у приватній власності [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 24.03.1992 року (а.с. 7) та зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності 16.06.1992 року в реєстраційній книзі за № 30015. Відповідно до Довідки форма-3 від 11.11.2015 року № 9103, за вищевказаною адресою зареєстровані, зокрема, позивач та відповідачі. (а.с. 8). Згідно з Актом від 06.05.2019 року, [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживають. (а.с. 10). В свою чергу відповідачами не було надано жодного доказу на спростування зазначених обставин. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності, приходжу до висновку про задоволення позову, з підстав його доведеності та обґрунтованості.

Outcome: approved