Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд із позовом до Прутівської сільської ради про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 05.06.1996 року помер її батько - [PERSON] Після смерті якого залишилось спадкове майно-земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва,яка належала померлому на підставі сертифікату Серія ІФ реєстраційний,102,від 17.01.1996 року на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки. Після смерті батька 01 березня 2001 року Прутівська сільська рада видала Державний акт 1У-ІФ 010743, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №244 на дану земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 0.62 га Нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на дану земельну ділянку з тих підстав, що державний акт видано після смерті батька,тому позивач змушений звернутись з позовом в суд для визнання права власності на дану земельну ділянку. Позивач подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити, а справу просив розглядати без його участі. Представник відповідача подав до суду заяву, якою в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує, справу просив розглядати без його участі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що з свідоцтва про смерть І-НМ №006957 виданого на [PERSON] слідує, що він помер 05.06.1996 р., останньому на підставі сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки №102 та Державного акту IV-ІФ №010743 на право приватної власності на землю від 01.03.2001 р. належить земельна ділянка розміром 0, 62 га., розташована на території Прутівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Постановою від 24.11.2016 р. №1852/02-31 державним нотаріусом Першої Снятинської районної державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого 05.06.1996 р., на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0, 62 га, що розташована на території Прутівської сільської ради, оскільки Державний акт IV-ІФ №010743 на земельну ділянку виданий на імя померлого після його смерті. З довідки від 25.11.2016 р. виданої державним нотаріусом першої Снятинської нотаріальної контори слідує, що після смерті [PERSON], який помер 05.06.1996 р. і проживав в [INFO], спадкова справа не заведена. З свідоцтва про одруження І-НМ №085579 слідує, що [PERSON] та [PERSON] 27.05.2000 р. зареєстрували шлюб. Згідно свідоцтва про народження І-АВ №184767 батьками [PERSON] записано [PERSON] та [PERSON]. З довідки від 22.11.2016 р. №1100 виданої Прутівською сільською радою вбачається, що після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила його дочка [PERSON] Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб. Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п.г. ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зібрані по справі докази вказують, що [PERSON] на праві власності належала земельна частка (пай) розміром 0,62 гектарів в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Прутівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, після смерті якої було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії IV-ІФ №010743, спадкоємцем якої є його донька [PERSON], яка вступила в управління спадковим майном, а тому суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на земельну частку (пай), що розташована на території Прутівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, в межах земельної ділянки площею0,62 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-ІФ №010743 від 01.03.2001р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №244, виданого на [PERSON] На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 392 ЦК України,

Outcome: partial