Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Енівей Плюс» (надалі по тексту - Відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на його користь основну суму боргу 27 582, 00 грн., інфляційні витрати 1373, 58 грн, 3% річних - 340, 05 грн., в загальному 29 295, 63 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.10.2017 року позивач уклав з відповідачем договір про надання послуг № КВ-1254, за умовами якого відповідач - виконавець взяв на себе зобов`язання з надання позивачу - замовнику послуг, пов`язаних з наданням допомоги по участі позивача у програмі міжнародного культурного обміну «Work and Travel USA» в США. На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу вартість послуг в сумі 39 417, 00 грн. трьома частинами. Також умовами договору погоджено, що в разі відмови посольством США в наданні позивачу в`їзної візи, платежі за договором повертаються з урахуванням суми утриманої суми на користь ТОВ «Енівей Плюс», для повернення частини платежів необхідно подати відповідну заяву. 28.03.2018 року позивач повідомив відповідача про відмову посольства США в наданні йому в`їзної візи та подав відповідачу заяву про повернення коштів, вимоги якої станом на день звернення до суду відповідачем в добровільному порядку не виконані. За таких обставин, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. В засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. В засідання 18.11.2020 року не з`явився, повідомлявся належним чином. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Енівей Плюс» в судове засідання не з`явився повторно, повідомлявся належним чином, причини неявки до суду невідомі. Відзиву на позов до суду не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Умовами ч. 2 ст. 903 ЦК України передбачено, що у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Судом встановлено, що 26.10.2017 р. між позивачем [PERSON] (замовник) та відповідачем ТОВ «Енівей Плюс» (виконавець) укладено договір про надання послуг № КВ-1254 (далі - договір), за умовами якого відповідач взяв на себе зобов`язання з надання позивачу комплексу послуг, пов`язаних з участі позивача у програмі міжнародного культурного обміну «Work and Travel USA» та набуття статусу учасника програми, позивач взяв на себе зобов`язання прийняти зазначені послуги, оплатити їх вартість та виконати всі умови даного Договору. 26.10.2017 року позивачем здійснено оплату наданих послуг в розмірі 39 417, 00 грн., що відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку не заперечується та не спростовується. Відповідно до п. 8.11 договору між сторонами погоджено, що даний договір вважається припиненим у випадку відмови замовнику у видачі візи посольством США. В такому випадку замовнику повертаються сплачені ним кошти, за винятком утримуваних сум в розмірі еквівалентному 450 доларів США, що згідно із курсом продажу долара США, встановленого ПАТ КБ «Приватбанк» для юридичних осіб на день проведення платежу. За наявності відповідних підстав повернення платежів, сплачених відповідно до умов цього договору, повернення здійснюється протягом 6 місяців з моменту отримання від замовника письмової заяви про повернення платежів (п. 4.8 договору). Відповідно до п. 4.9 договору заяву про повернення платежів замовник повинен надати виконавцю протягом двох тижнів з моменту виникнення підстав для їх повернення, але у строк не пізніше 10.06.2018 р. В разі подання письмової заяви про повернення коштів у строк пізніше, ніж 10.06.2018 р. замовнику повертається грошові кошти, сплачені ним по договору, з утримання з нього на користь виконавця суми еквівалентної 500,00 доларів США. Як стверджував позивач посольство США відмовило йому в наданні в`їзної візи, протилежного суду не надано. Згідно з даними позовної заяви, які відповідачем у встановленому законом порядку не спростовані, 28.03.2018 року позивач повідомив відповідача про таку відмову та подав відповідачу письмову заяву про повернення коштів . Даних про добровільне виконання відповідачем вимог заяви позивача про повернення коштів матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідач у встановлений п. 4.8 договору про надання послуг № КВ-1254 від 26.10.2017 року строк, різницю сплачених позивачем коштів у розмірі 1048,72 доларів США (39417 грн.(1498, 72 дол. США) - 11835, 00 грн. (450 доларів США) не повернув, вказана сума підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку. На день звернення позивача із заявою, офіційний курс НБУ для української гривні становив 26,30грн. за 1 долар США., що становить 27 582, 00 грн. (1048, 72х26,30). Щодо вимог позивача в частині стягнення фінансової санкції у вигляді інфляційних нарахувань в сумі 1373, 58 грн., суд приходить до висновку про відмову в цій частині вимог, виходячи з наступного. Інфляція - це знецінення грошей і безготівкових коштів, що супроводжується зростанням цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року N 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін, який характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, що купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базовим. Разом з тим, як передбачено нормами закону «Про індексацію грошових доходів населення» від 3.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду від 28.03.2012 у справі №6-36736вов10). Тому норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене в гривні. Тому, вимоги позивача в частині стягнення фінансової санкції у вигляді інфляційних нарахувань в сумі 1373,58 грн., задоволенню не підлягає, оскільки кошти, які були предметом договору були визначені в іноземній валюті. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial