Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] (по тексту - [PERSON] , заявник) звернулася до суду з заявою; заінтересована особа - [PERSON] (по тексту - [PERSON] ) про видачу обмежувального припису. В обгрунтування заяви вказує, що з [PERSON] протягом 2000-2006 року перебувала в цивільному шлюбі, від якого має трьох дітей, які з нею проживають, двоє з яких являються неповнолітніми, батьківство яких останній не визнає. Заявник покликається і на ту обставину, що [PERSON] під час спільного з нею проживання постійно вчиняв фізичне та психологічне насильство, що знаходило прояв у погрозах фізичною розправою, нецензурною лайкою та рукоприкладстві. Акцентує увагу і на тому, що [PERSON] хоча на даний час і проживає в іншому населеному пункті, але систематично до неї приїжджає та вчиняє насильницькі дії, що проявляються в пошкодженні належного їй майна. Звертає увагу, що після виклику поліції та подання заяв щодо [PERSON] не отримує реагування щодо свого захисту та захисту своїх дітей. Також у своїй заяві [PERSON] зазначає, що протягом трьох останніх років почастішали випадки насильства з боку [PERSON] , який приходить у стані алкогольного сп`яніння та поводить себе агресивно та неадекватно, погрожуючи фізичною розправою. Покликаючись на крадіжку [PERSON] у неї домашньою птиці та на заподіяння 05.10.2020 року тілесних ушкоджень в область обличчя, вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства та потребує захисту. За таких обставин з огляду на систематичне домашнє насильство та для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту, заявник просить суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , поклавши на нього на строк шість місяців обов`язки у вигляді заборони перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] та заборони наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] . Ухвалою судді від 07.10.2020 року прийнято заяву до розгляду за правилами окремого провадження та призначено судове засідання по справі. Також у відповідності до ч. 2 ст. 294 ЦПК України з метою встановлення всіх обставин, які мають значення для справи, судом витребувана інформація в Ізяславському відділенні поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області та в Ізяславському районному суді Хмельницької області. Під час судового розгляду заявник [PERSON] свою заяву підтримала з зазначених у ній підстав та просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судовому вказав, що не заперечую проти задоволення поданої відносно нього заяви. Суд, заслухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, перевіривши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з талону-повідомлення ЄО №3985 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 05.10.2020 року Ізяславським ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області останнім було отримано від [PERSON] заяву про вчинення 05.10.2020 року відносно неї фізичного і психологічного насильства; по такому факту проводиться перевірка. Крім того як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР №690374 від 06.10.2020 року ініційовано питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно заявника по даній справі. Вказана обставина підтверджується і повідомленням Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області №6669/106/01-20 від 13.10.2020 року. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] неодноразово зверталася до Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області із заявами про вчинення протиправних дій [PERSON] щодо неї та її майна, в тому числі, що можуть підпадати під ознаки домашнього насильства (а.с. 3-10). Ухвалюючи рішення по суті заявлених вимог судом також враховано наступне. Так, основним нормативно-правовим актом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, є Закон України від 07.12.2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (по тексту - Закон № 2229-VIII). Відповідно до п.п. 3, 4, 7, 9, 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Однією з основних засад запобіганню та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2229-VIII). За змістом ч. 1 ст. 21 Закону № 2229-VIII постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства, звернення до правоохоронних органів і суду з метою притягнення кривдників до відповідальності, застосування до них спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. До спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника (п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону № 2229-VIII). Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 4, 8 ст. 26 Закону № 2229-VIII право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. Із положень ч. 1 ст. 350-1 ЦПК України слідує, що заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. У заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено, в тому числі, обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності) (п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України). Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вказує на ту обставину, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Врахувавши характер вчинених [PERSON] протиправних дій, ризики їх продовження та вірогідність повторного вчинення ним домашнього насильства, взявши до уваги нагальну необхідність захисту прав [PERSON] від насильства в сім`ї, суд прийшов до висновку про можливість застосування до [PERSON] обмежувального припису у вигляді тимчасового обмеження його права перебувати в місці проживання з постраждалою особою на строк, що складає шість місяців та заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування) постраждалої особи. Ухвалюючи таке рішення суд враховує, що протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства. З метою уникнення ситуації, що невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї, то таке обмеження [PERSON] є виправданими та жодним чином не порушать його законних прав та інтересів, в тому числі на свободу вільного пересування. Також судом враховано і правову позицію, викладену в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 19.05.2020 року в справі № 404/5203/19, згідно якої сам по собі факт не притягнення особи до юридичної відповідальності не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника. На переконання суду, враховуючи надані докази та оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання відповідних наслідків, поточної перевірки органами Національної поліції обставин, викладених у заяві [PERSON] про вчинення 05.10.2020 року відносно неї фізичного і психологічного насильства, наявні обгрунтовані підстави для застосування вказаних у поданій заяві [PERSON] обмежувальних заходів, а відтак заява підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved