Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], яка діє також в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулась з надалі уточненим позовом до [PERSON], в якому ставлять питання про визнання поважними причин тимчасової відсутності [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS], про вселення їх у цю квартиру, зобов'язавши [PERSON] надати їм ключі від неї та визначити порядок користування цією квартирою, виділивши їм для проживання кімнату площею 17,5 кв.м., а в користування [PERSON] - іншу кімнату площею 11,8 кв.м., залишивши службові приміщення в загальному користуванні, в обґрунтування якого вказано, що відповідач [PERSON] доводиться [PERSON] та [PERSON] батьком, а [PERSON] - колишнім чоловіком. Вони з 04 листопада 1999 року разом проживали разом в спірній квартирі та були в ній зареєстрованими. Під час їхнього проживання [PERSON] поводився з ними жорстоко та агресивно, надалі скоїв злочин у відношенні [PERSON] та був засуджений на три роки до позбавлення волі, тому після його звільнення [PERSON] [PERSON] розірвала з ним шлюб, знялась з реєстраційного обліку із спірної квартири та з дітьми [PERSON] та [PERSON], які залишились в квартирі зареєстрованими, вибули проживати в інше жиле приміщення для постійного проживання, тобто діти не проживають в спірній квартирі з поважних причин. При цьому питання щодо зняття з реєстрації [PERSON] та залишення реєстрації за дітьми [PERSON] та [PERSON] вирішувалось на засіданні опікунської ради, де [PERSON] зобов'язався сприяти тому, щоб його діти взяли участь у приватизації спірної квартири, однак свого зобов'язання не виконав, усіляко перешкоджає [PERSON] та [PERSON] приватизувати їхні частки в спірній квартирі, яка надавалась [PERSON] з урахуванням й інтересів дітей. [PERSON], у свою чергу, звернувся із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON], яка діє також в інтересах неповнолітньої [PERSON], в якому просить суд визнати його дітей [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірною квартирою, оскільки останні не проживають добровільно в квартирі більше ніж 6 місяців без поважних причин, він ніяким чином не перешкоджає їхньому проживанню в квартирі. Більш того, [PERSON] та [PERSON] самі не бажають жити в спірній квартирі, а їхні вимоги про визначення порядку користування спірною квартирою незаконні, позаяк діти є різної статі, а він проживає в квартирі з іншою жінкою. Позивачі за первісним позовом та їхній представник у судовому засіданні підтримали уточнений позов, зустрічного позову не визнали, пояснили, що діти не проживали в спірній квартирі вимушено, позаяк відповідач [PERSON] учинив у відношенні їхньої матері - позивача [PERSON] - злочин, тому вона, побоюючись за себе та долю дітей, після повернення відповідача з місць позбавлення волі розірвала з ним шлюб та разом з дітьми залишила спірну квартиру. Представник позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні його вимоги підтримав, первісного позову не визнав та просив відмовити в його задоволенні за підстав, викладених в зустрічному позові. Представник третьої особи просила суд задовольнити уточнені вимоги за первісним позовом. Заслухавши пояснення зазначених осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Судом установлено, що на підставі ордеру №307 на право зайняття службової жилої площі від 04.11.1999 року [PERSON] у складі своєї сім'ї - його колишньої дружини [PERSON] та неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] - отримав двокімнатну квартиру [ADDRESS] (далі - Спірна квартира) (а.с.9-13, 17). Надалі між [PERSON] та [PERSON] виникли стійкі неприязні відносини, а в 2005 році [PERSON] було засуджено до трьох років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, по відношенню до [PERSON] (а.с.7, 8). Після повернення [PERSON] з місць позбавлення волі [PERSON] в 2006 році розірвала з ним шлюб, знялась з реєстрації із Спірної квартири та разом з їхніми дітьми [PERSON] та [PERSON] вибула для проживання до іншого жилого приміщення, при цьому, згідно витягу з протоколу №11 засідання опікунської ради від 03.07.2007 року, [PERSON] дав свою згоду на те, щоб діти залишились зареєстрованими в Спірній квартирі для їхньої подальшої участі в її приватизації (а.с.9, 14, 16). Між тим, в 1993 році [PERSON] реалізував своє право на приватизацію комунального житла у вигляді частки квартири [ADDRESS] (а.с.15). Як убачається з первісного та зустрічного позовів, предметом спору сторони визначили право [PERSON] та [PERSON] користуватися Спірною квартирою. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутньої сторони може бути продовжено судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III із змінами і доповненнями: сім'я несе відповідальність за створення належних умов для дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, а ст. 18 цього Закону, передбачає, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини припинення між [PERSON] та [PERSON] сімейних відносин суд приймає до уваги доводи останньої щодо причини залишення нею Спірної квартири разом із дітьми, а також приймає до уваги, що [PERSON] є неповнолітньою, позивач [PERSON] досяг повноліття лише 31 грудня 2012 року, тоді як звернувся з даним позовом до суду в березні 2013 року, а також відомості з витягу з протоколу №11 засідання опікунської ради від 03.07.2007 року, згідно яких [PERSON] дав свою згоду на те, щоб діти залишились зареєстрованими в Спірній квартирі для їхньої подальшої участі в її приватизації, а відтак суд уважає, що [PERSON] та [PERSON] не втратили права користування Спірною квартирою за підстав, визначених в зустрічному позові. Тож вимоги в уточненому первісному позові про визнання поважними причин тимчасової відсутності [PERSON] та [PERSON] в Спірній квартирі є необґрунтованими, а вимоги про їх вселення до квартири підлягають задоволенню. Що ж до вимог про визначення порядку користування Спірною квартирою та виділення [PERSON] та [PERSON] для проживання кімнати площею 17,5 кв.м., то такі вимоги задоволенню не підлягають, позаяк квартира є неприватизованою, а діти є особами різної статі. Статтею 64 ЖК України встановлені рівні права наймача та членів його сім'ї щодо користування жилим приміщення державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду. Відтак, з огляду на вищевикладене, суд уважає, що первісний уточнений позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial