Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON], згідно уточненої позовної заяви звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька, третя особи орган опіки та піклування Селидівської міської ради, вказуючи на те, що з листопада 2008 року по липень 2009 року вона проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON], від спільного проживання мають доньку [PERSON], [INFO]. З серпня 2009 року проживають окремо. Рішенням Селидівського міського суду від 27.05.2013 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO]. З моменту розлучення та до сьогоднішнього дня маючи можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, участі у житті доньки не приймає, не приймає участь у вихованні та забезпеченні дитини. Дитина проживає разом з нею, вона самостійно несе усі витрати по утриманню доньки. Вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньки за кордоном для підвищення рівня світогляду, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Вона неодноразово зверталася до батька дитини в усній формі з проханням надати дозвіл на виїзд доньки за кордон на оздоровлення, на що постійно одержувала відмову. Тільки один раз відповідач нотаріально дав згоду на виїзд дитини за кордон для оздоровлення. Посилається на ст.33 Конституції України, ст.313 ЦК України, ст.141 СК України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, Правила перетинання державного кордону громадянами України. Дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною, а й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров'я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей. Виїзд дитини за кордон з усним погодженням із батьком основних позицій кожної такої поїздки, що вона постійно намагається здійснити, жодним чином не порушує право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини. Вона та її донька громадяни України, мають постійне місце проживання в Україні, вона моє постійне місце роботи, її батьки також проживають на Україні, дитина знаходиться на її утриманні, доступ батька до дитини не обмежений. Вона бере на себе відповідальність за дитину під час поїздок за кордон. Просить надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] на відпочинок за кордон без згоди та супроводу батька [PERSON] з 01.12.2017 року по 30.11.2018 року, стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просить його задовольнити, пояснила, що майже до трьохрічного віку дитини вона була в статусі мати одиначки, відповідач не бажав визнавати себе батьком, через що їй довелось через суд встановлювати його батьківство, та зазначати його батьком в свідоцтві про народження дитини. Відповідач участі у вихованні дитини, її розвитку, відпочинку не приймає, аліменти сплачує за рішенням суду, іншої допомоги на дитину не надає, з донькою не спілкується, з'являється раз на рік. В даний час вона взагалі проти спілкування відповідача з донькою, вона мешкає з іншим чоловіком, в неї нова родина, інший чоловік гарно відносить до дитини, вона вважає його батьком, в них є намір та можливість виїжджати на відпочинок та оздоровлення за межі України, вона планує у наступному році поїхати до Російської Федерації планує разом з донькою, також планує відпочинок через гарячі тури. Відповідач згоди на виїзд дитини не надає. В 2014 році відповідач надав нотаріальний дозвіл на виїзд дитини за межи України. Вона не планує змінити місце мешкання, вона працює, донька навчається у другому класі. Бажає розвивати та оздоровляти дитину. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що мета, період виїзду за кордон дитини не конкретні, він вважає, що в України достатньо місць для відпочинку з донькою, відсутня необхідність виїзду дитини за межі України. Позивач чинить перешкоди в спілкуванні з дитиною, останній раз він бачився з донькою в 2012 році. В 2014 році надав нотаріальну згоду на виїзд дитини за межи України, в зв'язку з діями в Донецькій області. Він вважає, що позивач разом з донькою змінить місце мешкання, так як вона погрожувала позбавленням його батьківських прав. З метою захисту свого право спілкування з дитиною ні до суду ні до органу опіки та піклування не звертався. Просить в позові відмовити. Представник третьої особи, орган опіки та піклування Селидівської міської ради в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, згідно письмової заяви, просить розглянути справу без її участі, постановити рішення на розсуд суду. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька, обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками доньки [PERSON], [INFO], в шлюбі не перебували, дитина мешкає з позивачем, знаходиться на її утриманні, вихованні та піклуванні, позивач працює, рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27.05.2013 року з відповідача на користь позивача стягнути аліменти на утримання доньки в розмірі 1\\6 частини всіх видів заробітку. Позивач бажає та має можливість забезпечити відпочинок доньки за межами України, для оздоровлення та для туристичних поїздок. Відповідач згоду на тимчасовий виїзд доньки за межи України не надає, що підтверджено в судовому засіданні сторонами. Згідно нотаріально засвідченої заяви від 28.01.2015 року, відповідач надав згоду на виїзд доньки за кордон до Російської Федерації з 01.02.2015 року по 01.02.2016 року, у супроводі матері, позивача по справі. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Надані суду документи, довідка про постійне місце мешкання позивача та дитини, довідка з місця роботи позивача, свідчать про виконання позивачем своїх обов'язків по вихованню доньки, її фізичному, духовному та моральному розвитку, та спростовують твердження відповідача про намір змінити місця мешкання позивача з дитиною шляхом виїзду за межи України. Суд вважає право позивача, як мати при здійснення обов'язків по вихованню та розвитку дитини, при вирішенні питання можливість тимчасового виїзду неповнолітньої доньки за межі України з метою відпочинку, оздоровлення, з метою її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціально розвитку, яке порушується відсутністю згоди відповідача на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон, підлягає судовому захисту. Як, і право малолітньої [PERSON] на свободу пересування, на всебічний та гармонійний розвиток, на виїзд за кордон, право на відпочинок. Відповідно до ст.ст.3, 31 Конвенції про права дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ратифіковану Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля. Відповідно ч.2 ст.154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст.150, ч.1,3 ст.151 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно ч.1,3 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом, та в'їхати в Україну. Порядок в'їзду до іноземної держави регулюється законодавством відповідної держави. Порушене право дитини та позивача на вільне пересування, право тимчасового виїзду за кордон, підлягає захисту шляхом надання дозволу позивачу, без згоди та супроводу відповідача на тимчасовий виїзд малолітньої доньки за межи України з метою оздоровлення та для туристичних поїздок з матір'ю-позивачем з 01 грудня 2017 року по 30 листопада 2018 року. Твердження відповідача про перешкоди у спілкуванні з дитиною не спростовують встановлені обставини у справі та на не впливають на право позивача та дитини на свободу пересування, відповідач з приводу захисту свого права спілкування з дитиною ні до суду ні до органу опіки та піклування не звертався. Відповідно до ст.88 ЦПК України в зв'язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову в розмірі 640 грн.

Outcome: approved