Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд на тимчасово окуповану територію АР Крим неповнолітніх дітей без дозволу (згоди) та супроводу батька. Позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, зазначала, що з 29 червня 2013 року по 03 жовтня 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем. Від спільного подружнього життя [INFO] у них народилася дочка - [PERSON], а [INFO] народилася друга дочка - [PERSON]. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо. Відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Проте, на сьогоднішній день заборгованість по аліментам сягає близько 27 000,00 грн. і відповідач відмовляється добровільно її сплачувати. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дітей, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дітьми, участі у житті дочок свідомо не приймає. Діти проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою форми № 3. Позивач самостійно несе усі витрати по утриманню дітей, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їх спільних дітей, однак, звернення позивача залишено відповідачем без задоволення. Позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок для дочок в АР Крим для підвищення рівня світогляду дітей, покращення стану їх здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дітей в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Позивач неодноразово зверталась в усній формі, а також за допомогою електронної пошти, через вайбер до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дочок, що підтверджується копією скріншоту переписки з вайбера, але всі спроби були марними. З переписки вайбера та усних телефонних розмов відповідача вбачається, що відповідач відмовляється надавати дозвіл на виїзд дітей, для того, щоб позивач сама особисто за свій рахунок відправила дітей на відпочинок та оздоровлення, він вимагає 300 доларів. Відповідно до останнього долученого до матеріалів справи скріншоту з вайбера, ціна вирішення питання становить: 50 доларів США - 1 виїзд, 100 доларів США - рік без обмеження, можна в гривні по курсу 27 грн. - 1 долар США. Посилаючись на викладене, позивач просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд для оздоровлення дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на тимчасово окуповану територію АР Крим без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON], [INFO], з 01 травня 2019 року по 01 жовтня 2019 року. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем [PERSON] Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дочок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.8,9). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.7). Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №1-1/16818 від 14 червня 2018 року, позивач [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Загальна заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей станом на 17 квітня 2018 року становила 21592,81 грн. (а.с.24). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У статті 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Після тимчасової окупації території АРК на межі адміністративної території АР Крим і Херсонської області утворено умовну прикордонну смугу, введено прикордонний режим, встановлено особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території. В червні 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про затвердження Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї» від 04.06.2015 року № 367 та затверджено відповідний Порядок в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї. Зазначений Порядок встановив, що виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи у супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. В'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб п. 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України. В свою чергу Правила передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків в їх супроводі. Виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі одного з батьків здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі - рішення суду про надання дозволу та виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Встановлено, що позивач не має змоги отримати від відповідача згоду на виїзд дітей до АР Крим з материкової частини України, при цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди від відповідача на в'їзд дитини до АР Крим на даний час малоймовірна, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог право батька на піклування, спілкування чи виховання дітей жодним чином не порушується і не обмежується, а інтереси дітей будуть захищені в результаті чого буде досягнуто гармонійний баланс справедливості. Зокрема, вбачається, що неможливість отримання позивачем від відповідача згоди на в'їзд/виїзд дітей порушує їхні права на фізичний, духовний, емоційний розвиток, на їх оздоровлення, тощо. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789 від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до положень ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснитися всупереч інтересам дитини. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 визначено, що перетинання державного кордону для в'їзду/виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 - річного віку здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України осіб, уповноважених одним з батьків з нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Тобто, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки з позову вбачається, що виїзд на тимчасово окуповану територію АР Крим неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відповідає їх інтересам, з метою оздоровлення дітей, а також враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить нормам чинного законодавства та не порушує права та інтереси третіх осіб, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог про надання дозволу на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі материкової території України дітей строком з 26 серпня 2019 року по 15 вересня 2019 року в супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON]. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Однак, позивачем було подано до суду заяву про віднесення судових витрат на її рахунок, тому судовий збір в розмірі 704,80 грн. стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: partial