Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

[PERSON] (надалі-Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON]Л.(надалі-Відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з Відповідачем 03.02.1996 року уклали юридичний шлюб. Від спільного подружнього життя народилось четверо дітей, троє з яких на даний час є неповнолітніми. Причиною розпаду сім'ї послужило те, що спільне життя з Відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Відповідач не приймає ніякої участі в матеріальному забезпеченні сім'ї, внаслідок чого весь тягар по утриманню їхніх дітей лягає на Позивача. Переконана, що примирення та подальше спільне життя з Відповідачем та збереження шлюбу є неможливим. Шлюб носить лише формальний характер. Просить розірвати шлюб. Позивач надала в судове засідання письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог, на примирення не згідна. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча своєчасно був повідомлений про час, місце та дату розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд приймає до уваги відсутність згоди позивача на заочний розгляд справи, а також неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, та приходить до висновку про ухвалення рішення про розірвання шлюбу в порядку загального позовного провадження. Дослідивши та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 03.02.1996 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Жиричівською сільською радою Ратнівського району Волинської області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕГ №277632. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Поряд з цим, відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як передбачає ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачає ч. 4 цієї статті. Із матеріалів справи встановлено, що подружнє життя сторони припинили, збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, підстав для збереження шлюбу немає, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з Відповідача в користь Позивача слід стягнути понесені нею судові витрати у виді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., які пов'язані із розглядом справи і є обґрунтованими та пропорційним до предмета спору.

Outcome: approved