Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання укладених 29.12.2015 року та 23.02.2016 року договорів купівлі-продажу 1/2 частки трикімнатної квартири [ADDRESS], недійсними. Також позивач просила стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] грошову суму у розмірі 300000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті втрати житла, грошову суму у розмірі 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті позбавлення волі та утримання її протягом півтора місяці в зачиненому приміщенні та 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті пограбування та викрадення майна з квартири. Крім того, позивач просила стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 654500 грн., як компенсацію за викрадене та вивезене протягом лютого 2016 року майно. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на протязі грудня 2015 року її онука [PERSON], та її приятелі [PERSON] та [PERSON], різними вмовляннями та брехнею намагались заволодіти 1/2 частки трикімнатної квартири [ADDRESS], яка належить позивачу, на що вона не погоджувалась. В наступному вони її переконали, що від продажу її частки квартири, вони придбають краще житло та будуть мешкати усі разом та за нею будуть доглядати, а тому необхідно під'їхати до нотаріуса та підписати деякі папери. 29.12.2015 року відповідачі переконали її і того ж дня позивачка підписала угоду, але її змісту не читала, з нотаріусом не спілкувалася, нічого їй не пояснювали. За все домовлялася онука з чоловіком, грошей від продажу частини квартири своїй онучці вона не отримувала. Після цього вони з онукою поїхали в квартиру і ще проживали в ній два місяці, а її чоловік з братом поїхали. 23.02.2016 р. за договором купівлі-продажу [PERSON] продала квартиру відповідачам [PERSON]. В цей же день [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вивезли її обманом в одному халаті та тапочках в нежитлове приміщення квартири [ADDRESS], де вона знаходилася зачиненою півтора місяці без їжі та води. Однак їй вдалося втекти, а коли поліція їх затримала, вони її вмовили написати заяву, щоб не розглядали попередню заяву щодо злочинних дій. Потім її повезли в іншу квартиру на [ADDRESS], де жили разом з [PERSON] 23.04.2016 року вона усвідомила, що ніякої квартири не дочекається, її знову обманюють, тому викликала поліцію, однак працівники поліції прийшли до висновку про відсутність ознак злочину. За час, коли вона була зачинена все майно шахраями було вивезено, зі слів сусідів його вивіз в село Кучургани [PERSON], якому допомагав [PERSON] В результаті вказаних дій вона взагалі залишилась без житла і грошей, їй було завдано моральної шкоди, у зв'язку з чим вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 30.01.2019 р. закрито провадження у справі за позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] в частині вимог про стягнення моральної шкоди завданої в результаті втрати житла. Позивачка в судовому засідання уточнила, що підставою заявленого позову є те, що її ввели в оману, коли укладала угоду, онука і її чоловік умовили продати частину квартири, для того щоб купити іншу, де вони разом могли б жити, тому ніяких грошей за належну їй частку не отримувала і квартиру не купили. В результаті чого вона залишилася без власного житла і грошей. Усі меблі, які залишалися в квартирі відповідачі вивезли і їх місцезнаходження невідоме. Відповідач [PERSON] та його адвокат [PERSON], заперечували проти позовних вимог, відповідач вважає їх безпідставними та незаконними, вказуючи на те, що з позивачкою домовлялася її онука, а він давав гроші [PERSON] за Ѕ частини квартири. Як [PERSON] розраховувалася з позивачкою він не знає. У нотаріуса були усі втрьох, позивач підписала угоду в присутності нотаріуса, їй було роз'яснено наслідки угоди. Позивач планувала купити собі будиночок, це було її бажання, тому бажання продати частину квартири відповідало її волі. Позивача силою ніхто не утримував, вони разом з позивачем та [PERSON], втрьох, деякий час проживали в орендованій квартирі, після продажу квартиру потрібно було звільнити, тому усі речі були вивезені в орендовану квартиру, деякі з них там і залишилися, про що знає і позивач. Жодних звинувачень до нього органами поліції не було пред'явлено. Важає звинувачення позивача безпідставними, оскільки її речей в нього не має, заперечує як проти переліку майна так і щодо його вартості, яка не відповідає дійсному стану . Відповідач [PERSON] в засідання не з'явилася, хоча викликалася за вказаною нею зареєстрованою адресою, виклики за номером телефону також залишилися безрезультатними, номер телефону відключений. Раніше вона подала особисто до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, а також письмові пояснення, в яких позов визнала у повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що задум заволодіти грошовими коштами від продажу спірної квартири виник наприкінці 2015 року перш за все у [PERSON] та його брата [PERSON], котрі пообіцяли, що вона отримає третину від виручених коштів. 29.12.2015 року її бабі [PERSON] вони пояснили, що вирішили придбати для усіх трьох квартиру у новому будинку і що оформити її мають на [PERSON], окрім того вони мають постійно доглядати [PERSON] та укласти із нею договір довічного утримання. Також пояснили, що натомість вони мають згодом продати спірну квартиру, щоб повернути їй із [PERSON] частину грошових коштів. [PERSON] погодилась на такі умови. 29.12.2015 року повернувшись від нотаріуса, [PERSON] разом із [PERSON] продовжили проживати у спірній квартирі. 23.02.2016 року [PERSON] та [PERSON] продали спірну квартиру подружній парі [PERSON]. Грошових коштів за свою половину квартири [PERSON] не отримувала. Після продажу квартири, [PERSON] відповідачі відвезли у квартиру [ADDRESS], де вона перебувала півтора місяці - по 06.04.2016 року, а 06.04.2016 року позивачка викликала поліцію. Згодом у [PERSON] із братами [PERSON] пропав зв'язок та вони почали уникати зустрічі. На цей час вона готова матеріально допомагати позивачці та зобов'язується згодом повернути їй грошові кошти та майно, яке знаходилось у квартирі або частково компенсувати їх вартість. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позову посилаючись на те, що вони придбали квартиру на законних підставах, нотаріусом було здійснено перевірку зареєстрованого права власності. Крім того, відповідачі зазначили, що коли вони вперше оглядали квартиру в ній була присутня і позивач, знаходилася в окремій кімнаті і бачила, як вони ходять і оглядають приміщення. Оскільки вони усі умови договору виконали, підстав для визнання угоди недійсною не має. Представник [PERSON] також зазначив, що підстави з яких позивач просить визнати угоди недійсними є необгрунтованими, позивач не довела належними та допустими доказами факт обману. Про необхідність доведення такого факту позивачем свідчать і правові позиції Верховного Суду. Відповідач [PERSON] в засідання не з'явився жодного разу, про причини неявки не повідомляв. Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши у сукупності надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як судом встановлено позивачка та відповідачка [PERSON], яка є онукою позивача, на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 13.04.2006 року були співвласниками в рівних частинах трикімнатної квартири [ADDRESS]. 29.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS], який посвідчила приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білик В.В.. За умовами договору продаж вчинено за 208802 грн.. 23.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю.. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК). Як було вказано позивачем підставою для визнання договорів недійсними є введення її в оману, оскільки їй обіцяли продати квартиру [ADDRESS] та купити іншу. Згідно з вимогами ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За нормами ч.1,2,3 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частина перша статті 230 ЦК України, регламентує, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Аналізуючи вказану норму, слід дійти висновку, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 20.11.2018 р., прийнятим у справі № 523/2064/17 було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів та стягнення моральної шкоди. Стягнуто солідарно з [PERSON], та [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 208802,00 гривень за договором купівлі-продажу №3027 від 29.12.2015 року 1/2 частки трикімнатної квартири [ADDRESS], а також з них стягнуто солідарно грошові кошти у розмірі 150 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті втрати житла.Дане рішення набрало законної сили 21.12.2018 р.. Згідно з нормами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звернувшись до суду з вимогами про стягнення вартості належної їй частини квартири, позивач тим самим підтвердила дійсність угоди та намір укласти її, оскільки в іншому випадку вимоги про визнання договорів недійсними і вимога про стягнення грошей на виконання умов договору, за своїм змістом і є протилежними. Отже, з урахуванням встановлених обставин, позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.12.2015 року не підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги те, що вимога про визнання договору купівлі-продажу від 23.02.2016 є похідною, від вказаної вимоги, тому і підстав для визнання його недійсним також не має, порушення при його укладені не було допущено. Щодо позовних вимог про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] грошової суми у розмірі 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті позбавлення волі та утримання її протягом півтора місяці в зачиненому приміщенні та 300000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті пограбування та викрадення майна з квартири, а також стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 654500 грн., як компенсацію за викрадене та вивезене протягом лютого 2016 року майно, то необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч.1 та п.1 ч.2 ст.22 ЦК України , особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як визначено нормами ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа, зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. В силу частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до матеріалів ЖЕО №5906 [PERSON] 06.04.2016 р. звернулася з заявою до Портофранківського відділення Приморського ВП м.Одеса ГУНП в Одеській області та просила прийняти заходи до її онуки [PERSON] та її чоловіка [PERSON], які утримували її в квартирі і не випускали на вулицю. Не дають ключі від квартири. В цей же день [PERSON] написала заяву з проханням не розглядати вказану заяву, в ситуації розібралися самостійно, претензій ні до кого не має, від пояснень відмовляється, просила з цього приводу більше не турбувати. Як видно з матеріалів ЖЄО №12520 [PERSON] 23.04.2016 року зверталася до Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області з заявою в якій повідомляла про оману її онукою [PERSON], продаж квартири, не виконання обіцянки купити квартиру, не повернення коштів. 02.08.2016 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань було зареєстровано кримінальне провадження на підставі заяви [PERSON], про те, що в лютому місяці її онука [PERSON], шляхом довіри заволоділа її Ѕ частиною квартири [ADDRESS], чим завдала матеріальний збиток на загальну суму 500000 грн.. Як визначено нормами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зважаючи на викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що доводи позивача про позбавлення волі та утримання її протягом півтора місяці в зачиненому приміщенні, а також пограбування та викрадення майна з квартири не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи належними та допустимими доказами, а відтак суд не може прийти до висновку про завдання моральної шкоди. Вимога про стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 654500 грн. також не підлягає задоволенню, оскільки наявність в квартирі зазначеного в переліку майна з вказаною вартістю не знайшли також свого підтвердження належними доказами.

Outcome: dismissed