Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з зазначеною позовною заявою, з уточненнями, посилаючись на те, що 24 квітня 2003 року помер її чоловік [PERSON], на якого був зареєстрований житловий будинок, загальною площею 193,2 кв.м, в тому числі житловою - 123,8 кв.м. із надвірними будівлями, що ро\-зташований по пров. Польовий, 5 в селищі Новопокровка Чугуївського району Харківсь\-кої області, на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, посвідченого Чугуївською держнотконторою 19 квітня 1962 року № 723. Цей будинок було закінчено будівництвом згідно акту про закінчення будівництва, затвердже\-ного рішенням [PERSON] селищної ради від 06 лютого 1964 року. Інвентаризаційна вартість домоволодіння згідно до технічного паспорту складає 221 141 грн. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР (далі КЗпШС) і ст. 16 Закону України «Про власність», чинних на момент смерті [PERSON], майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, кожен з подруж\-жя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно до вимог зі ст. 28 КЗпШС України (1969 року), в разі поділу майна, яке є спільною суміс\-ною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. За статтями 16, 17 Закону України від 7 лютого 1991 р. № 697-ХІІ «Про власність», ст. 22 КпШС України, які були чинними до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) гос\-подарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спіль\-ної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). Позивач у позові зазначає, що спірний будинок побудований під час шлюбу под\-ружжя за сумісні кошти, і тому їй, як дружині [PERSON], належить на праві приватної власності 1/2 частина вищезазначеного будинку з надвірними будівлями, оскільки вона з чоловіком проживала одним шлюбом до моменту його смерті одного. Шлюб вони зареєстрували 12 лютого 1956 року, будівництво спірного будинку розпочато 19 квітня 1962 року, а завершено - 6 лютого 1964 року, що свідчить про те, що спірний будинок відноситься до спільної сумісної власності подружжя, тому після смерті чоловіка - [PERSON] спадщина відкрилась лише на частку, яка належала йому, тобто на ? частку. Інша ? частка належала їй. Вона продовжила проживати в будинку, користувалася ним і вважала, що має у ньому частку, яка належить їй за зако\-ном. В заяві, поданій нотаріусу зазначено, що нібито вона не претендує на належну їй частку, як переживша дружина. Однак їй це стало відомо лише в 2013 році, коли відповідач став виганяти її з будинку і заявив, що він є власником усього будинку. Відповідач [PERSON], її син, не є власником спірного будин\-ку, так як згідно довідки БТІ будинок зареєстрований на ім'я померлого [PERSON] Сві\-доцтво про право власності в порядку спадкування на ім'я відповідача [PERSON] не видавалося, і право власності він на будинок не оформляв. [PERSON] просить визнати за нею право власнос\-ті на ? частину житлового будинку із надвірними будівлями по пров. Польовий, 5 в селищі Новопокровка, Чугуївського району Харківської області, як частку у спільному май\-ні подружжя. Спадкоємцями першої черги в рівних частках після смерті [PERSON] є вона та два її сини [PERSON] та [PERSON] На день смерті зі спадкодавцем у спадковому будинку проживали вона та [PERSON] [PERSON] в спірному будинку не проживав, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, у зв'язку з чим вона і [PERSON] набули в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності по ? частині кожний цього будинку із надвірними будівлями. Позивач посилається на те, що під впливом помилки написала заяву до Чугуївської державної нотаріальної контори про відмову від належної їй частки спадкового майна на користь [PERSON] і те, що вона не претендує на належну їй ? частку, як переживша дружина. Сама заява оформлена з порушенням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 черв\-ня 1994 р. № 18/5, чинної на момент написання вище зазначеної заяви. Так, в порушення п. 5 цієї Інструкції, нотаріуси зобов'язані, зокрема сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Про порушення свідчить той факт, що на аркуші заяви, підписаної позивачем немає відміток про роз'яснення ні її прав, ні про роз'яснення щодо дій, які здійснюються, ні про наслідки цих дій, а вказівка на те, що вона не претендує на належну їй частку є незаконною і суперечить поло\-женням ч. 1 ст. 67 СК України, відповідно до якої «дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догля\-ду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Визначення та виділ частки у праві спільної сумісної власності також необхідний під час відмови від частки в спільному сумісному майні, не можна і відмовитися від частки в спільній сумісній власності на користь іншої особи лише на підставі заяви, про що звертає увагу Вищий Спеціалізований Суд України у п. 3.4 своїх роз'яснень «Про судову практи\-ку розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, відповід\-но до яких «судам слід враховувати, що право розпорядження часткою у майні, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлене ст. 67 СК України, не перед\-бачає такого виду розпорядження, як відмова від частки на користь інших осіб під час оформлення спадщини на іншу частку в спільному майні подружжя». Крім того, заява про відмову не може бути прийнята, оскільки ні ст. 22 КпШС України, ні ЦКУ, ні Закон України «Про власність», що були чинними на момент подання цієї заяви, не передбачали такого порядку передачі пра\-ва власності на нерухомість іншій особі шляхом відмови власника від права власності, оскільки в частині заяви йдеться не про частину спадкового майна, від якого ЦКУ давав можливість відмовитися на користь третьої особи, а про приватну власність, яка є части\-ною спільної сумісної власності подружжя, до початку написання заяви про відмову від права власності на користь сина - відповідача [PERSON] ці частки юридично не були визначені. Вона, коли підписувала заяву помилялась, оскільки вважала, що вона відмовля\-ється від ? частки грошових внесків, оскільки в тексті самої заяви не зазначено, що в себе включає ? частка, на яку вона не претендує. Відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України, прийняття спадщини може підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном». Вона вважала, що прийняла спадщину, оскільки фак\-тично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як продовжувала проживати в спірному житловому будинку і корис\-туватися надвірними спорудами та земельною ділянкою. Помилка полягає в тому, що вона на момент смерті свого чоловіка не розуміла чинне законодавство, і вважала, що залишається власником цього будинку до своєї смерті, оскільки побудувала його разом із своїм чоловіком і продовжувала в ньому проживати. Згідно до вимог ч. 5 ст. 1274 ЦК України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу. Відповідно до чинного на момент смерті спадкодавця Цивільного кодексу Української РСР від 16 січня 2003 року, а саме ст. 56 ЦК, угода, укладена внаслідок помил\-ки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки, якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одер\-жаного в натурі - відшкодувати його вартість. Стаття 229 чинного ЦК України закріплює правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, а саме, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Так, заява від 20 жовтня 2003 року, що була подана до держнотконтори, нічого не змінила в житті сторін по справі. Згідно до ст. 59 тієї ж редакції ЦК Української РСР (19), угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. З зазначених правових підстав позивач просить визнати за нею право приватної власності на ? частину житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого по пров. Польовий, 5 в се\-лищі Новопокровка, Чугуївського району Харківської області, зареєстрованого на ім'я [PERSON], як частки в спільній сумісній власності подружжя; визнати її заяву, зареєстровану по книзі обліку за № 1085 по спадковій справі № 710/2003 20 жовтня 2003 року, про те, що вона не претендує на ? частку згідно ст. 22 КпШС України, як переживша дружина, та про відмову прийняття спадщини на користь [PERSON] недійсною, визнати за нею право власності на ? частину зазначеного житлового будинку із надвірними будівлями в порядку спадкування за законом, а всього визнати за нею право власності на ? частини спірного жи\-тлового будинку із надвірними будівлями, розташованого за вищезазначеною адресою. В інтересах відповідача [PERSON], за довіреністю - адвокат [PERSON], подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання права власності на домоволодіння № 5 по пров. Польовий се\-лища Новопокровка, Чугуївського району Харківської області, з надвірними будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що не згоден з первісною позовною заявою, вважає її необґрунтованою та незаконною, а позовні вимоги не підлягаючими задоволенню. Позивач у зустрічному позові зазначає, що 07 квітня 1962 року рідному батьку позивача - [PERSON] за рішенням виконкому Чугуївської районної Ради депутатів трудящих було виділено земельну ділянку в безстрокове користування під будівництво житлового будинку в с. Нова Покровка по вул. Крупській (на теперішній час - провулок Польовий) 17-«В». 19 квітня 1962 року між [PERSON] та виконкомом Чугуївської районної Ради депутатів трудящих було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно. Після цього, [PERSON] побудував житловий будинок № 71 по вул. Крупській, 17-«В» в с. Новопокровка Чугуївського району Харківської області житловою площею 56,26 кв.м. Цей будинок, відповідно до акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію від 26 грудня 1963 року, був прийнятий в експлуатацію. Надалі цей житловий будинок був у встановленому порядку зареєстрований в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON]. Далі, [PERSON] вирішив перестроїти будинок. 28 лютого 1992 року він отримав від архітектора Чугуївського району Харківської області дозвіл на провадження робіт по індивідуальному житловому будівництву, а саме на перебудову будинку. 14 червня 1994 року був складений акт про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння. 10 січня 1995 року рішенням виконавчого комітету [PERSON] селищної ради народних депутатів був затверджений вищевказаний акт приймальної комісії про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію перебудованого індивідуального житлового будинку в с. Новопокровка по пров. Польовому, 5. Житлова площа нового будинку склала 121,3кв.м. Надалі цей перебудований житловий будинок був у встановленому порядку зареєстрований в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON]. Таким чином, батьку позивача - [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння № 5 по пров. Польовому в смт. Новопокровка Чугуївського району Харківської області. З моменту свого народження позивач зареєстрований та постійно проживає у спірному будинку. 24 квітня 2003 року [PERSON] помер. Заповіт за життя він не склав. Після смерті [PERSON] залишилось три спадкоємця першої черги - це його рідні діти: [PERSON], [PERSON] та його дружина [PERSON]. До виниклих правовідносин слід застосувати норми ЦК України в редакції 1963 року. Згідно із п.1 ч. 1 статті 549 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що прийняв спадщину. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, зазначені дії повинні виконані протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. [PERSON] перед смертю батька доглядав його, на день смерті батька проживав разом з ним, разом зі своєю сім'єю ховав батька, після його смерті продовжує постійно проживати в зазначеному будинку, з моменту народження зареєстрований у цьому будинку. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном шляхом постійної реєстрації та постійного проживання у спадковому будинку (як до смерті батька, так і після його смерті по теперішній час). Рідний брат позивача [PERSON] спадщину не прийняв, так як на час відкриття спадщини він не проживав разом із спадкодавцем, до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався. Матір позивача - [PERSON] мала б право на ? частину будинку, так як будинок відповідно до вимог Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя, і крім того, вона б мала право на ? частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка. Проте, [PERSON] 20 жовтня 2003 року добровільно, за власної ініціативи надала до Чугуївської державної нотаріальної контори заяву, згідно якої відмовилась від належної їй частки спадкового майна на користь [PERSON], а також заявила, що не претендує на ? частку, згідно ст.22 КпШС України (в редакції 1969 року), як переживша дружина. Згідно із статтею 553 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємець за законом вправі відмовитись від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом. Отже, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його рідний син - [PERSON] З зазначених підстав позивач просить визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння № 5 з надвірними будівлями і спорудами по провулку Польовому в смт. Новопокровка Чугуївського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], померлого 24 квітня 2003 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], за довіреністю - [PERSON], відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві, зустрічному позові та уточненнях до позовів. Представник [PERSON] - [PERSON] просив основній позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю, надав письмові заперечення до позову. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] просили задовольнити зустрічний позов, первісний позов не визнали за недоведеністю та просили відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] в ходу судового розгляду справи первісний позов підтримав, проти зустрічного заперечував. Від третьої особи: Чугуївської державної нотаріальної контори та відповідача за зустрічним позовом [PERSON] селищної ради Чугуївського району, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без участі їх представників, та вирішення спору на розсуд суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вислухав сторони, свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлені таки факти та відповідні їм правовідносини. 24 квітня 2003 року помер чоловік [PERSON] та батько [PERSON], [PERSON] - [PERSON], за яким зареєстровано право власності на нерухоме майно - домоволодіння № 5 з надвірними будівлями і спорудами по провулку Польовому в смт. Новопокровка Чугуївського району Харківської області, на підставі договору безстрокового використання земельною ділянкою для будівництва житлового будинку, посвідченого Чугуївською держнотконторою від 19 квітня 1962 року № 723 та акту про закінчення будівництва, затвердженого рішенням виконкому Чугуївської районної ради депутатів від 07 квітня 1962 року. Після смерті [PERSON] в термін, передбачений ст. ст. 529, 531 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року і заключних та перехідних положень до Цивільного кодексу України, прийнятого 16 січня 2003 року, (шість місяців), спадкоємці померлого - [PERSON] та [PERSON] з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини, в нотаріальну контору не зверталися, але [PERSON] є спадкоємцем, який спадщину прийняв фактично, тим що відповідно до вимог статті п. 1 ч. 1 549 ЦК України, постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини. Дружина [PERSON], як спадкоємець, звернулась до Чугуївської держнотконтори в установлений шестимісячний термін з заявою про те, що не претендує на ? частку спадкового майна, згідно ст.22 КпШС України (в редакції 1969 року), як переживша дружина та про відмову на користь свого сина - [PERSON] належної їй частки спадкового майна. Заводилась спадкова справа під № 710/2003 року. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Таким чином, враховуючи, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] набула б право на ? частину будинку, як переживша дружина, а також і на ? частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, однак 20 жовтня 2003 року вона добровільно, за власної ініціативи надала до Чугуївської державної нотаріальної контори зазначену заяву. В ході судового розгляду справи була опитана в якості представника третьої особи Чугуївської держнотконтори завідуюча Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області [PERSON], яка пояснила, що заявою від 20 жовтня 2003 року [PERSON] висловила свою волю щодо спадщини і спільного майна подружжя, що не суперечить законодавству, нотаріус, засвідчив її підпис, діяла правомірно, пояснив [PERSON] значення проведених нотаріальних дій. Жодних доказів у підтвердження того, що позивач при подачі заяви помилилася, не розуміючи значення своїх дій, в процесі розгляду справи, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано. З зазначених підстав, у звязку з недоведеністю позовних вимог суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання права приватної власності на ? частину житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого по пров. Польовий, 5 в селищі Новопокровка, Чугуївського району Харківської області, як частки в спільній сумісній власності майна подружжя; визнання заяви, зареєстрованої 20 жовтня 2003 року в книзі обліку за № 1085 по спадковій справі № 710/2003 про те, що [PERSON] не претендує на ? частку згідно ст. 22 КпШС, як переживша дружина, та про відмову прийняття спадщини на користь [PERSON] недійсною; визнання права власності на ? частину житлового будинку із надвірними будівлями в порядку спадкування за законом, а всього визнання права власності на ? частини житлового будинку із надвірними будівлями. Посилання представника про правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки, безпідставні, тому що при написані [PERSON] заяви до нотконтори правочин не здійснювався, була висловлена воля спадкоємця, яку засвідчив нотаріус. До суду з позовом [PERSON] звернулася понад десять років після смерті свого чоловіка, і підставою для подачі позву склалися неприязнені стосунки між нею та сином [PERSON], про свідчать покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], представника відповідача [PERSON] селищної ради - [PERSON], опитаних в ході судового розгляду справи. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивав за первісним позовом не надав доказів у підтвердження заявлених вимог. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що обставини, на які позивач посилався у зустрічному позові, як на підстави своїх вимог, - обґрунтовані. З зазначених підстав суд дійшов висновку про те, що за [PERSON] повинно бути визнане право власності на домоволодіння № 5 з надвірними будівлями і спорудами по провулку Польовому в смт. Новопокровка Чугуївського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], померлого 24 квітня 2003 року, враховуючи, що [PERSON] на момент смерті батька проживав з ним и до теперішнього часу зареєстрований в спадковому будинку, тобто є спадкоємцем, який фактично прийняв спадщину. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що первісний позов задоволенню не підлягає, як такий, що не знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. На підставі викладеного,

Outcome: approved