Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова Захід», надалі відповідач, в якому просить стягнути заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період із січня по лютий 2014 року в сумі 2436 грн., невиплачені кошти за відрядження за період з червня по грудень 2013 року та за період з січня по лютий 2014 року в сумі 33966 грн. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що при звільненні йому не було виплачено належних всіх до сплати сум, а саме заробітної плати та невиплачених коштів за відрядження, чим порушені його прав, що змусило звернутися до суду для їх примусового стягнення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не подав. Тому, суд в порядку ст.ст. 169, 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказах. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, встановив наступне. 02 липня 2012 року між ТОВ «Будова Захід» та працівником [PERSON] був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно умов договору працівник займає посаду майстра або виконує роботу, пов'язану із отриманням, нормативним використанням в процесі будівництва та збереження матеріальних цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому підприємством, організацією матеріальних цінностей. Із витягу трудової книжки підтверджується, що [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду майстра в ТОВ «Будова Захід» 02.07.2012р. на підставі Наказу №81-К від 27.06.2012р. Згідно Наказу №398-В від 02.09.2013р. по ТОВ «Будова Захід» вирішено відрядити [PERSON] на будівництво групи багатоквартирних житлових будинків по вул. Корольова, блок Б, В, Г, з 02 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року включно. Бухгалтерії Товариства провести виплату добових на цей період у розмірі 3774 грн. Згідно Наказу №411-В від 01.10.2013р. по ТОВ «Будова Захід» вирішено відрядити [PERSON] на будівництво групи багатоквартирних житлових будинків по вул. Корольова, блок Б, В, Г, з 02 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2013 року включно. Бухгалтерії Товариства провести виплату добових на цей період у розмірі 3774 грн. Згідно Наказу №428-В від 01.11.2013р. по ТОВ «Будова Захід» вирішено відрядити [PERSON] на будівництво групи багатоквартирних житлових будинків по вул. Корольова, блок Б, В, Г, з 01 листопада 2013 року по 29 листопада 2013 року включно. Бухгалтерії Товариства провести виплату добових на цей період у розмірі 3774 грн. 30 січня 2014 року [PERSON] написав заяву директору ТОВ «Будова Захід», в якій просить звільнити його із роботи за згодою сторін з 31.01.2014р., яка отримана Товариством 30.01.2014р., вхідний номер №3. Однак, як свідчить витяг із трудової книжки, [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України із роботи у ТОВ «Будова Захід» лише 06.03.2014р. згідно Наказу №10-К від 06.03.2014р. Позивач зазначає, що крім долучених до матеріалів справи Наказів про відрядження за вересень, жовтень та листопад 2013 року він перебував у відрядженнях також у червні, липні, серпні, грудні 2013 року та у січні-лютому 2014 року, оскільки в нього робота передбачала виконання обов'язків за межами знаходження юридичної особи - роботодавця. Однак, відповідач при звільненні не виплатив суми по відрядженнях за дев'ять місяців в розмірі 33966 грн. Також, не виплатив заробітну плату, розмір якої [PERSON] розрахував із ставки мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України, за період із січня по лютий 2014 рік в сумі 2436 грн., так як заява на звільнення була подана 30.01.2014р., проте звільнення відбулося 06.03.2014р. і протягом двох місяців [PERSON] виконував трудові обов'язки. Стаття 115 Кодексу законів про працю України передбачає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановленні колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 116 Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлено трудову книжку і провести з ним розрахунки в строки, передбачені цим кодексом. Як стверджує позивач, що як при звільненні, так і по дату проведення судового засідання йому не було виплачено заробітної плати та кошти по відрядженнях, чим порушуються його конституційні права. Проте, згідно досліджених долучених до матеріалів справи копій Наказів про відрядження від 02.09.2013р. №398-В, від 01.10.2013р. №411-В, від 01.11.2013р. №428-В суд вважає, що до стягнення підлягає лише сума коштів, не виплачених по відрядженнях саме по вказаних Наказ в розмірі 11322 грн., оскільки дана сума підтверджена матеріалами справи та не спростована відповідачем. В частині стягнення 22644 грн. невиплачених коштів по відрядженнях слід відмовити у їх задоволенні, так як позивачем не підтверджено належними і допустимими доками факту видачі ТОВ «Будова Захід» Наказів про відрядження за період з червня по серпень 2013 року, грудень 2013 року та за січень-лютий 2014 року. Разом з тим, через неможливість визначення заробітної плати працівника та його середнього заробітку, [PERSON] визначив заборгованість по невиплаченій заробітній платі, виходячи із мінімально встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» розміру заробітної плати, яка згідно розрахунку становить 2436 грн. за січень-лютий 2014 року. Відтак, суд вважає, що в даному випадку порушуються конституційні та трудові права працівника через невиплату йому заробітної плати, а тому поданий розрахунок заборгованості є цілком справедливий і підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету. Враховуючи викладене,

Outcome: partial