Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) в травні 2015 року звернулася до суду із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», (надалі відповідач або Банк) про повернення банківського вкладу, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 березня 2014 року відповідно до договору - заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 8 Березня» на 370 днів в національній валюті №300131/20275/370-14 (надалі договір) між сторонами було укладено договір, за яким банк прийняв грошові кошти в сумі 500 грн. та 33 000 грн. 00 коп. строком до 16 березня 2015 року в порядку та на умовах визначеним договором. Вказаний строк договору закінчився, однак вимога позивача (заяви від 13 березня 2015 року, 25 березня 2015 року та від 06 травня 2015 року) повернути їй кошти, банком не виконана до цього часу. Вважає, що правовідносини з банком підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Просить суд стягнути з банку на її користь грошові кошти в сумі 33 500 грн. 00 коп., нараховані проценти в розмірі 30 відсотків річних, що складає 1 376 грн. 71 коп. та судові витрати покласти на відповідача. Уточнивши позовні вимоги в судовому засіданні позивач просить суд стягнути проценти за користування її вкладом за період з 17 березня 2015 року до 17 вересня 2015 року включно із розрахунку - за ставкою по депозитам, яка діяла на цей період в банку. В судовому засіданні позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить суд задовольнити позов, приймаючи до уваги її скрутне матеріальне становище та стан здоров'я, оскільки кошти їй необхідні для проведення операції. Представник відповідача в судове засідання жодного разу не з'явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, за письмовим запереченням, яке надійшло до суду просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки з 17 вересня 2015 року банк віднесено до неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію. Посилаючись на Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 15, 16, 22, 526, 533, 610-612, 614, 615, 625, 629, 1054, 1058-1060 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 533 ч. 3 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядком та на умовах встановлених законом. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. За змістом ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу є нікчемною. Згідно ст.ст. 47, 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних та фізичних осіб. Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфліктів інтересів клієнта банку. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Суд дійшов висновку, що договір депозитного вкладу є підставою і правовою формою регулювання депозитних відносин, які передбачають передачу однією стороною у власність іншій стороні кошти під зустрічне зобов'язання повернути в майбутньому таку саму кількість коштів. Депозит - зобов'язання, в якому гроші є засобом передання і накопичення заборгованості. У цьому випадку гроші не виконають функцію платежу на її погашення, крім того гроші виступають самостійним об'єктом договору, зокрема банківський вклад. Суд приймає до уваги, що на час розгляду цивільної справи Національний Банк України 17 вересня 2015 року визнав банк ПАТ «Фінанси та кредит» неплатоспроможним, введена тимчасова адміністрація. Відповідно до вимог ст. 36 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з часу запровадження тимчасової адміністрації, тобто з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Таким чином суд вважає, що мораторій не поширюється на вклади вкладників за договорами (депозити) фізичних осіб, строк дії яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Суд вважає, що Національний банк України не має право вимагати від банків виконання операцій та інших дій не передбачених Законами України та нормативними актами Національного банку України. Судом встановлено, що 11 березня 2014 року відповідно до договору - заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт до 8 Березня» на 370 днів в національній валюті №300131/20275/370-14 (надалі договір) між сторонами було укладено договір, за яким банк прийняв грошові кошти в сумі 500 грн. та 33 000 грн., а всього 33 500 грн. 00 коп. строком до 16 березня 2015 року в порядку та на умовах визначеним договором. Вказаний строк договору закінчився, однак вимога позивача (заяви від 13 березня 2015 року, 25 березня 2015 року та від 06 травня 2015 року) повернути їй кошти, банком не виконана до цього часу. Судом також встановлено, що сторонами дотримано форми договору банківського вкладу за договором про банківський строковий вклад (депозит). Позивачем заздалегідь вжито заходів для повернення депозиту. Судом встановлено, що строк дії вкладу - від дати надходження на вкладний рахунок закінчився 16 березня 2015 року. Згідно правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року стягуються проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних та суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Суд дійшов висновку, що правовідносини позивача з банком підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Відмова банку у поверненні позивачу банківського вкладу, термін розміщення якого закінчився, суперечить вимогам ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору та є порушенням прав позивача. Суд вважає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобов'язань по поверненню депозиту. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за депозитним договором підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, також підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача процентів за користування цим вкладом за період з 17 березня 2015 року до 17 вересня 2015 року включно за ставкою по депозитам, яка діяла на цей період в банку, тобто позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за депозитом у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання банком своїх договірних зобов'язань. Суд приймає до уваги що до цього часу банк не видав позивачу вклад. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути також судовий збір на користь держави, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору при подачі позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved