Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] (надалі-Позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (надалі-Відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з Відповідачем 24 вересня 2005 року уклали юридичний шлюб. Від спільного подружнього життя народилось двоє неповнолітніх дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї послужило те, що з відповідачем мають протилежні, несумісні характери, різні погляди на спільне сімейне життя та їх майбутнє, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний час сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, а сам шлюб не потрібним для них обох. Просить розірвати шлюб, оскільки він суперечить її інтересам. Позивач скерувала до Суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог, на примирення не згідна. Відповідач подав до Суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та визнання позову. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі-ЦПК України) у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 24 вересня 2005 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому у виконкомі Самари-Оріхівської сільської ради Ратнівського району Волинської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (надалі- СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Поряд з цим, відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як передбачає ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачає ч. 4 цієї статті. Із матеріалів справи встановлено, що подружнє життя сторони припинили, збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, підстав для збереження шлюбу немає, а тому позов підлягає до задоволення. Враховуючи, що Відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ст.ст. 141, 142 ЦПК України Позивачу слід повернути з державного бюджету 352,40 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову та стягнути з Відповідача на користь Позивача 352,40 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved