Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою відповідно до якої просили суд винести рішення, яким визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після її померлого [INFO] року чоловіка - [PERSON], [INFO], право власності на 1/6 частку спадкового майна, яке складається з: 9/40 часток в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/2 частки в праві власності на земельну ділянку площею 0,0242 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: [NUMBER] визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] року [PERSON], [INFO], право власності на 5/6 часток спадкового майна, яке складається з: 9/40 часток в праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 1/2 частки в праві власності на земельну ділянку площею 0,0242 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: [NUMBER]. Свої вимоги мотивували тим, що [INFO] року помер [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з 1/2 частки в праві спільної власності на квартиру № 3, що складає 9/40 частин житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], а також 1/2 частки в праві власності на земельну ділянку площею 0,0242 на, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. [INFO] померлий [PERSON] залишив на ім'я [PERSON] (рідної дочки) заповіт, яким заповідав останній усе належне своє майно. Разом з тим [PERSON], має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки є непрацездатною вдовою померлого. Після смерті [PERSON] з метою оформлення своїх спадкових прав та спадкових прав дочки [PERSON], в інтересах якої діє по довіреності, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.09.2017 року. Підставою для відмови вказано те, що інша їх спільна із померлим [PERSON] дочка [PERSON] надіслала на адресу нотаріуса заяву про прийняття спадщини, а так через відсутність документів на підтвердження наявності або відсутності інвалідності у [PERSON] нотаріус не має можливості видати свідоцтва про право на спадщину. Їм відомо, що [PERSON] не має інвалідності, працездатна, повнолітня, а так не має права на обов'язкову частку у спадщині. Однак, на даний час через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, вони змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON], яка є також представником позивача [PERSON] за дорученням, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, що зазначені у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, суду пояснила, що у спірному будинку вона зареєстрована та проживала. Також там зареєстрована її дитина. Вважає, що вона та її дитина мали право брати участь у приватизації цієї квартири, а тому квартиру батьки приватизували лише на себе незаконно. За викладених обставин вона та її дитина мають право на частку у цьому будинку, а тому перехід до позивачів права власності на весь будинок порушуватиме її права, оскільки вона також має право на частку у спадщині. Також відповідач суду пояснила, що вона інвалідності не має, фактично проживає у республіці Словенія та на утриманні у померлого [PERSON] не перебувала. Третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча завчасно направив до суду заяву, відповідно до якої проти задоволення позовних вимог позивачів не заперечує та просить справу розглядати у його відсутність. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та її представника, пояснення відповідача [PERSON], вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне: Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] та [PERSON] з 11.02.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке видане 11.02.2008 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.01.1998 року, яке видане 7 дистанцією цивільних споруд Полтавського відділення Південної залізниці, на підставі розпорядження №1441/48 від 09.01.1998 року, належить [ADDRESS], що складає 9/20 частин будинку. [PERSON], на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 31.01.2008 року, є власником 1/2 частини земельної ділянки площею 0, 0242 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 23.01.2017 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Відповідно до ст..ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст..ст.1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина , яка складається з частки в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] та ? частки в праві власності на земельну ділянку площею 0,0242 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER]. Згідно ст..1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст.1233, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Ст..1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За життя [PERSON] був складений заповіт, який [INFO] посвідчено приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] та відповідно до якого [PERSON], на випадок його смерті, зробив розпорядження, що все його майно заповідає [PERSON] Згідно ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Тобто судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлого [INFO] року [PERSON], а [PERSON] є спадкоємцем за законом та як непрацездатна вдова спадкодавця [PERSON] має право на обов»язкову частку у спадщині. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] від свого імені та від імені [PERSON] зверталася до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину після померлого [INFO] року [PERSON] Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] від 25 вересня 2017 року за вих..№985/0231 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім»я на 1/6 частку спадкового майна померлого [INFO] року [PERSON], [INFO], та свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток спадкового майна на ім»я [PERSON] Підставою відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину слугувало те, що на адресу нотаріуса надійшла заява молодшої дочки померлого [PERSON] - [PERSON] про прийняття спадщини після померлого батька, через відсутність документів на підтвердження наявності або відсутності інвалідності у [PERSON], нотаріус не має можливості видати вищевказані свідоцтва. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Обєктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст. 1223 та ч.1 ст. 1235 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Тобто, чинне законодавство України закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнової права та обов»язки на свій розсуд. Разом з тим, згідно з абзацом першим частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов»язкова частка). Тобто, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону, перелік яких визначений абзацом 1 частини 1 статті 1241 ЦК України та є вичерпним і розширеному тлумаченню не піддягає. В рішенні Конституційного суду України від 11.02.2014 року № 1-рп/2012 у справі № 1-1/2014 за конституційним зверненням [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 1241 ЦК України (справа про право на обов»язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця) зазначено, що положення ч.1 ст. 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов»язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності . Згідно з пунктом 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1316 особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності . Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину слугувало те, що інший спадкоємець - відповідач [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] року батька [PERSON], при цьому остання не надала нотаріусу документи, які б свідчили про наявність чи відсутність у неї інвалідності. Згідно ст..61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила та не заперечувала той факт, що вона не є інвалідом та є працездатною особою. Тобто судом встановлено, що відповідач [PERSON] не має права на обов»язкову частку у спадщині, яка відкрилась після померлого [INFO] року [PERSON] При обґрунтуванні заперечень проти позову відповідач пояснила, що спадковий будинок приватизовано її батьками з порушенням чинного законодавства, вона має право брати участь у його приватизації та право на його частку. Між тим, відповідно до ст..11 ЦКПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст..ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 09.01.1998 року, яке видане 7 дистанцією цивільних споруд Полтавського відділення Південної залізниці, на підставі розпорядження №1441/48 від 09.01.1998 року, [ADDRESS], що складає 9/20 частин будинку, на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON], при цьому відповідачем суду не надано будь - яких належних доказів того, що вказане свідоцтво про право власності у встановленому законом порядку скасоване чи визнане недійсним. Зустрічний позов про визнання цього свідоцтва недійсним відповідачем не подавався. За таких обставин суд вказані твердження відповідача до уваги не приймає. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що як встановлено судом, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлого [INFO] року [PERSON], позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом та має право на обов»язкову частку у спадщині, останні є такими, що у встановленому законом порядку прийняли спадщину, яка відкрилась після померлого [PERSON], а відповідач [PERSON] не є спадкоємцем за заповітом та права на обов»язкову частку у спадщині не має, то, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved