Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Адвокат Кравченко М.В., діючи в інтересах [PERSON] та [PERSON] , звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з селянського (фермерського) господарства «Степок» на користь кожного із позивачів по 287481, 00 грн. моральної шкоди заподіяної смертю сина. На обґрунтування вказав, що 09.09.2019 року близько 19:50 год. в смт. Дубов`язівка відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] , який керуючи належним відповідачу автомобілем «Mercedes-Benz GLE 350D», д/н [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] внаслідок чого останній помер. За результатами проведеного досудового розслідування кримінальне провадження було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Оскільки [PERSON] був сином позивачів, то останні мають право на відшкодування завданих збитків спричинених джерелом підвищеної небезпеки, зокрема й моральних, як то визначено ст.ст. 1187, 1172 ЦК України, що і стало підставою звернення до суду. Додав, що розмір збитків розрахований виходячи із судової практики. Позивач [PERSON] подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримує. Представник відповідача адвокат Міненко С.А. заперечуючи задоволенню вимог висловив правову позицію, яка зводиться до того, що відсутність складу кримінального злочину у водія [PERSON] є підставою для звільнення господарства від цивільно-правової відповідальності. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, що не перешкоджає розгляду справи. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши представлені докази дійшов такого висновку. Згідно до копії постанови старшого слідчого СВ Конотопського ВП ГУНП в Сумській області від 29.11.2019 року кримінальне провадження № 12019200080000955 від 09.09.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України було закрито на підставі пункту 2 ч.1 ст284 КПК України за відсутності в діях водія автомобіля «Mercedes-Benz GLE 350D», д/н [NUMBER] , [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.10-14). Із наведеної постанови видно, що потерпілим був [PERSON] , який внаслідок цього ДТП помер (а.с.15). Батьками померлого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Проведеним в даній кримінальній справі досудовим слідством встановлено, що 09.09.2019 року о 19:50 год [PERSON] керуючи автомобілем «Mercedes-Benz GLE 350D», д/н [NUMBER] , на трасі Конотоп-Суми поблизу смт. Дубов`язівка Конотопського району здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , що знаходився на проїзній частині. Внаслідок наїзду [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. У висновку судово-медичної експертизи №181 (а.с.44-50 кримінального провадження) вказано, що смерть [PERSON] настала від набряку головного мозку, як наслідок перелому кісток склепіння і основи черепу та відкритої черепно-мозкової травми; крововиливу в м`які тканини голови, в лобній ділянці справа, під м`якою мозковою оболонкою потилочно-тім`яній долі правої гемісфери головного мозку; багатоскалкового перелому кісток склепіння та основи черепу. Згідно судово-таксикологічної експертизи крові та сечі виявлено етиловий спирт в концентрації в крові 3,14%о, в сечі 3,66%о, що може становити тяжку ступінь алкогольного сп`яніння. Також досудовим слідством встановлено, що водій автомобіля «Mercedes-Benz GLE 350D», д/н [NUMBER] , який належав СФГ «Степок», [PERSON] не мав технічної можливості попередити наїзд на пішохода [PERSON] , а в діях останнього маються порушення пунктів 4.4.; 4.7.; 4.8.; 4.14. «а», б», «г» (а.с.73-76 кримінального провадження). Причиною настання даної ДТП стали такі обставини, при яких пішохід [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в темний час доби вийшов на автомобільну дорогу і опинився в полі зору водія [PERSON] на такій відстані до автомобіля, що водій вже не володів технічною можливістю попередити дану ДТП. Отже, розслідуванням кримінальної справи встановлено, що ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода [PERSON] , який у темну пору доби на неосвітленій ділянці дороги, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння та будучи одягненим у темний одяг, як учасник дорожнього руху, не виділив себе на дорозі для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, не переконався у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). У частині 1 статті 1172 ЦК України регламентований обов`язок юридичної або фізичної особи відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Сторони не оспорюють ту обставину, що ДТП сталося під час виконання [PERSON] трудових обов`язків у СФГ «Степок», а тому останній і повинен нести відповідальність завдану їхнім представником. З урахуванням викладеного слід дійти висновку, що відповідач повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки (автомобілем), незалежно від наявності вини водія. Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За положеннями частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Даний висновок зроблений з урахуванням правової позиції висловленої в Постанові ВС КЦС від 18.10.2019 року по справі №352/342/17. З огляду на викладене суд погоджується з доводами представника позивачів про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю їх сина. Разом з тим, при визначенні розміру моральної шкоди необхідно виходити із засад розумності та справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивачів, які є людьми похилого віку (пенсіонерами) і втратили сина та з урахуванням того, що відповідачем є юридична особа водій якої не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, а ДТП виникло внаслідок грубої необережності потерпілого. За таких обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а розмір моральної шкоди повинен становити 60 000 грн. на кожного із батьків. Питання відшкодування процесуальних витрат судом не вирішувалось, оскільки представниками сторін до закінчення судових дебатів були зроблені заяви про надання доказів на підтвердження понесених витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Outcome: partial