Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянки в порядку спадкування. Вимоги мотивовано тим, що після смерті баби позивача [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається з земельної ділянки наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,1753 га, що знаходяться на території Василівської сільської ради Каховського району Херсонської області. Позивач є спадкоємцем померлої за заповітом. [PERSON] спадщину прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. За результатами звернення позивача до державного нотаріуса Каховської районної державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом винесено постанову, якою відмовлено, у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що спадкодавцю видано Державний акт на правво власності на земельну ділянку вже після її смерті. За вказаних обставин просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 5,1753 га, кадастровий номер [NUMBER] наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Василівської сільської ради Каховського району Херсонської області. Позивач в судове засідання не з'явився надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягала у повному обсязі, з підстав викладених в ньому. В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, відповідно до змісту якої позов визнав. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, суд вважає за можливе судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України), незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не витікає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема і на підставі прийняття спадщини (п. «г» ст. 81 ЗК України). З п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, слідує, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Судом встановлено, що [INFO] року, померла [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 6 (а.с. 15). Відповідно до відомостей з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,1753 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 12 - 14). Отже, судом встановлено, що спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 5,1753 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Як вбачається зі складеного [PERSON] та посвідченого секретарем Василівської сільської ради від 08 квітня 2003 року заповіту, [PERSON] на випадок смерті зробила таке розпорядження: все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на, що за законом буде мати право заповіла [PERSON] (а.с. 9 - 10). Постановою державного нотаріуса Заремба С.А. від 22 жовтня 2016 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5,1753 га, що розташована на території Василівської сільської ради Каховського району Херсонської області, яка належала - [PERSON], що померла [INFO] року, відмовлено. Вказаною постановою державним нотаріусом встановлено, що після смерті [PERSON], на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину (яка була подана на підставі рішення Каховського міськрайонного суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини від 17 вересня 2008 року № 2-2495/08) заведено спадкова справа № 346/2008. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини та/або видачу свідоцтва про право на спадщину, відмову від прийняття спадщини не зверталися, свідоцтв про право на спадщину не видавалося. Підставою для відмови у видачі свідоцтва слугувало те, що нотаріусу було надано пошкоджений Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ_ХС 019322, а саме розірваний навпіл (а.с. 36 - 37). Отже, суд вбачає, що позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину після смерті баби шляхом отримання у встановленому порядку свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса за місцем відкриття спадщини через пошкодження оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю та неможливість отримати його дублікат, у зв'язку з відсутністю передбаченого права на таке чинним законодавством України. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, приймаючи до уваги вищенаведені норми цивільного права, суд приходить до висновку про те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 5,1753 га, що знаходиться на території Василівської сільської ради Каховського району, яку позивач прийняв, проте з незалежних від нього обставин не отримав свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Суд, дослідивши надані письмові докази, вважає, що у зв'язку з неможливістю оформлення позивачем права власності на земельну ділянку, що належала померлій бабі, порушуються його законні права та інтереси, як спадкоємця за заповітом, які підлягають захисту шляхом визнання за ним право власності на земельну ділянку після смерті [PERSON]. Вбачає правомірність набуття права власності спадкоємцем на спадкове майно - земельну ділянку. Вимоги законодавства, що встановлюють порядок прийняття спадщини, позивачем дотриманні, що знайшло своє підтвердження належними доказами.

Outcome: approved