Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

[PERSON] , через свого представника - адвоката Даузе Ю.М., звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що відповідно до розпорядження Вовчанської державної районної адміністрації № 427 від 29.07.1996 року їй була виділена земельна частка (пай) із земель КСП «Молодівське» та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0059035, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 99 від 01 жовтня 1996 року. Оригінал сертифікату було втрачено, про що в районній газеті «Хлібороб» за № 32-33 від 15.08.2020 року було опубліковано відповідне оголошення. В серпні 2020 року вона звернулася до Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області з заявою про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки належній їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0059035. Їй було роз`яснено, що в разі втрати сертифікату на право на земельну частку (пай) земельна ділянка може бути виділена на підставі рішення суду про визнання права на земельну частку (пай), тому необхідно вирішити зазначене питання тільки у судовому порядку. В Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай) по КСП «Молодівське» щодо реєстрації сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0059035 виявлені розбіжності в імені, а саме: згідно вищезазначеної Книги та сертифікату « [PERSON] », що не збігається із записом ім`я в паспорті та інших документах виданих на її ім`я, де її ім`я зазначене, як « [PERSON] ». Просила встановити факт належності Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0059035, виданого Вовчанською державною районною адміністрацією на підставі розпорядження від 29.07.1996 р. № 427, зареєстрованого 01.10.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 99, саме їй. Визнати за нею право на земельну частку (пай) колишнього КСП «Молодівське», належне їй на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0059035, виданого Вовчанською державною районною адміністрацією на підставі розпорядження від 29.07.1996 р. № 427. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщалися судом завчасно та належним чином. Представник позивача надав суду заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив ухвалити рішення на розсуд суду. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, що позивач [PERSON] з 06.01.19993 року працювала на птицесовхозі «Чугуївський», який у 1997 році був перейменований на КСП « Молодівське», по 16.03.2000 року (а.с.10-12). Відповідно до розпорядження Вовчанської державної районної адміністрації № 427, від 29.07.1996 року їй була виділена земельна частка (пай) із земель КСП «Молодівське» та видано відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХР № 0059035, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 99 від 01.10.1996 року. При видачі [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0059035, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 99 від 01.10.1996 року, було помилково зазначено її ім`я як - « [PERSON] », що не збігається із записом ім`я в паспорті, де її ім`я зазначене, як « [PERSON] » (а.с.5-7). Відповідно до ст. ст. 293, 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Іншим шляхом встановити факт неможливо, для заявника це має юридичне значення, оскільки надає можливість реалізувати право на отримання земельної ділянки. В судовому засіданні проведений аналіз документів заявника по справі, які є в наявності, вищевказані докази в сукупності підтверджують факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0059035, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 99 від 01.10.1996 року належить позивачу [PERSON] . Разом з тим, оригінал сертифікату серії ХР № 0059035 на право на земельну частку (пай), було втрачено, про що в районній газеті «Хлібороб» за № 32-33 від 15.08.2020 року було опубліковано відповідне оголошення (а.с.8). Як зазначено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003 року, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року). Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Згідно ст. 1 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» за № 2114-ХІІ від 14.02.1992 року (далі - ЗУ № 2114-ХІІ від 14.02.1992 року), колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування. Згідно з положеннями ч. ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч. ч. 6, 7 ст. 6 цього Кодексу. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позивач має право на право на земельну частку (пай), тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved