Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

[PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , подала до Рівненського міського суду Рівненської області позовну заяву до [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] , про стягнення заборгованості по аліментам на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 89002,59 грн. та неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у розмірі 26933,90 грн. Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області Кучиної Н.Г. від 23.07.2018 року зазначену цивільну справу за підсудністю передано до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 25.10.2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені). Судом встановлено, що позов подано з підстав невиконання батьком обов`язку по утриманню дитини. Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням суду від 21.03.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на березень 2014 року складає 309,60 грн. щомісяця починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме з 19.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] , проте відповідач своєчасно аліменти не сплачує, у зв`язку з чим існує заборгованість, яку відповідач відмовляється погасити у добровільному порядку, що і стало приводом для звернення до суду. [PERSON] після оголошення перерви у судовому засіданні надала до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по аліментах на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 101348,13 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь розмір неустойки (пені) за несплату аліментів за період з 19 серпня 2013 року по 31 березня 2019 року у відповідності до ст.196 СК України в сумі 986108,70 гривень (дев`ятсот вісімдесят шість тисяч сто вісім гривень сімдесят копійок). Зазначена заява про збільшення позовних вимог відправлена відповідачу та отримана ним 18.05.2019 року, що підтверджується даними сайту Укрпошти. У судове засідання позивач не з`явився, у письмовій заяві, поданій до суду, підтримав позов та просив слухати справу за його відсутністю. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надав. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст.280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.06.2010 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 218. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1245, наявним в матеріалах справи (а.с. 6). [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] , батько дитини проживає окремо. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.03.2014 року по справі №522/21450/13ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на березень 2014 року складає 309,60 грн. щомісяця починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме з 19.08.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 24.04.2019 року, складеного державним виконавцем Другого Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Романовською О.Л., заборгованість боржника [PERSON] по аліментах на утримання [PERSON] станом на 01.04.2019 року складає 101348,13 грн. Як вбачається з матеріалів справи, з моменту постановлення судом рішення по справі №522/21450/13ц відповідач взагалі не сплачував аліменти. Таким чином судом встановлено, що відповідач вчасно і в повному обсязі аліменти на утримання дочки не сплачує, жодних належних та допустимих доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини суду не надав, як і не надав докази того, що розрахунок позивача не відповідає дійсній сумі заборгованості. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 згаданого Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Судом не встановлено спору щодо розміру заборгованості по аліментам, оскільки відповідач не оспорює суму заборгованості. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по аліментам задоволенню не підлягають та це питання має бути вирішено державним виконавцем в рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів з [PERSON] Щодо стягнення з відповідача пені суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Враховуючи викладене, суд погоджується з розрахунком позивача щодо боргу по пені від суми несплачених аліментів, оскільки вона розрахована за вірною формулою. Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до статті 196 СК України. Зокрема, частину першу викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості». Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції має зворотню дію в часі. Враховуючи викладене, суд зменшує розмір пені (986108,70 грн.) до суми заборгованості по аліментам (101348,13 грн.), і в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц, Верховним Судом у постанові від 05.09.2018 року по справі 753/12684/16. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Outcome: partial