Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] заявили цивільний позов до [PERSON] про встановлення факту ухилення від виконання обов»язків щодо утримання спадкодавця та усунення від права на спадкування, оскільки [PERSON], як син померлого [INFO] брата [PERSON], ухилився від виконання своїх обов»язків щодо утримання та допомоги батьку, який потребував такої допомоги, так як був непрацездатним та в безпорадному стані, жодного разу не провідавши батька та не надавши матеріальної та фізичної допомоги; тому вважають, що він не має права на спадок від померлого. Позивачі та їх представник адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги та надали суду пояснення. Відповідач [PERSON] в судовий розгляд не з»явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, його представник [PERSON] позовні вимоги не визнав, оскільки вважає, що позивачі не надали належних доказів, що [PERSON] був в безпорадному стані та що [PERSON] не відвідував батька та не допомагав йому. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. З наданих суду свідоцтв про народження, смерть та розірвання шлюбу,витягу з реєстрації прав власності вбачається, що [PERSON], який помер [INFO] мав у власності квартиру [ADDRESS], він є батьком [PERSON], а позивачі є рідними братами [PERSON], [PERSON], [PERSON] 11.01.1988 р. розірвав шлюб з матір»ю відповідача [PERSON] і відповідач, що підтвердили позивачі, залишився проживати з матір»ю та з батьком не спілкувався, набувши прізвище матері. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні діти зобов»язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, що є загальною нормою; цивільного позову до [PERSON] [PERSON] у зв»язку з цим не подавав. Хоча утримання непрацездатних батьків не є в залежності від майнового стану дорослих дітей, судом встановлено, що на утриманні відповідача є шестеро неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 1223 ЦК України [PERSON], як спадкоємець першої черги, має право на спадкування після смерті батька, [PERSON]; згідно ст. 1224 цього ж кодексу особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Саме на цю норму закону посилаються позивачі в підтвердження позовних вимог. Судом допитані свідки позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] хворів, вони йому надавали допомогу, як сусіду та другу, йому було тяжко ходити, однак, як ствердила свідок [PERSON] він час від часу відвідував їх по сусідству, опускаючись та потім піднімаючись по сходам і це також було за кілька днів до смерті; вони також знали, що кілька разів в тиждень йому допомагає соціальний працівник; сина [PERSON] [PERSON] вони ніколи не бачили. Свідок [PERSON] підтвердила, що, як соціальний працівник, доглядала за хворим [PERSON] протягом двох років до його смерті двічі на тиждень, купувала ліки та продукти харчування, йому допомагали сусіди та його брати. Суд зазначає, що посилання позивачів на те, що сусіди не бачили у [PERSON] його сина, суд не розцінює як доказ того, що відповідач не був у батька, оскільки сусіди не проживали з померлим і не були з ним цілодобово. Так, допитана свідком [PERSON] ствердила, що її сестра разом із своїм чоловіком, [PERSON] провідували його батька, носили продукти харчування, про що вона знає як зі слів сестри, так і з її розмов по телефону з [PERSON], при яких особисто була присутня. Судом досліджені медичні документи щодо стану здоров»я [PERSON], з яких вбачається, що він хворів хронічною мікробною екземою обох нижніх кінцівок, і, як ствердили позивачі, це був основний його тяжкий діагноз; згідно посмертного епікризу, смерть настала від ІХС дифузного кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби 2 ст., серцево-судинної недостатності; на час смерті він був інвалідом другої групи довічно за загальним захворюванням, потребував лікування, яке періодично проходив. Таким чином, з досліджених доказів, суд робить висновок, що [PERSON] хоча і був людиною похилого віку, потребував допомоги, однак в безпорадному стані не був, оскільки ходив, на що вказує відвідування ним сусідів з інших поверхів, йому допомагали брати, соціальний працівник, сусіди, друзі і, на думку суду, ще додаткової допомоги він не потребував, оскільки доказів цьому позивачі не надали. І лише факт недостатнього невідвідування його сином, тому, що це син, не є підставою вважати, що відповідач ухилявся від надання допомоги, якої потребував батько, умисно і це спрямовано на ухилення від обов»язку забезпечити підтримку. Крім того, суд вважає, що умислу у відповідача в цьому не було, так як, як слідує з показань свідка [PERSON], [PERSON] часто перебував на заробітках для утримання багатодітної сім»ї, що, можливо і не давало йому більше часу спілкуватись з батьком. Тому, судом не встановлений факт ухилення відповідача від виконання обов»язків щодо утримання спадкодавця [PERSON], а тому немає і підстав для його усунення від права на спадкування. На підставі ст. 202 Сімейного кодексу України, ст. ст. 1223, 1224 ЦК України,

Outcome: dismissed