Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

[PERSON] у квітні 2017 року звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з відповідачем [PERSON] він перебував у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2011 року по 10 червня 2016 року. До укладання шлюбу 17 грудня 2010 року за договором купівлі-продажу він придбав житловий будинок № 11 по пров. Черняховського у м. Вовчанську Харківської області. 01 лютого 2012 року у вказаному будинку зареєстровано [PERSON] Оскільки з червня 2016 року остання за зареєстрованим місцем мешкання не проживає, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач під час судового розгляду заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Зазначив, що будинок № 11 по пров. Черняховського у м. Вовчанську він придбав у власність до шлюбу. У лютому 2012 року він зареєстрував [PERSON] у вказаному домоволодінні як свою дружину. На теперішній час у будинку зареєстровані він, його колишня дружина [PERSON] та їх син [PERSON]. До березня 2017 року він перебував на території РФ, а коли повернувся, то довідався, що [PERSON] не проживала у будинку з лютого 2017 року. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Зазначив, що [PERSON] не проживає у [INFO] більше ніж шість місяців, а тому відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК України вона втратила право користуватись вказаним домоволодінням. Відповідач під час судового розгляду позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, пояснивши, що з 24 грудня 2011 року по 10 червня 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем. З 01 лютого 2012 року вона була зареєстрована в [INFO], який належить позивачу на праві особистої власності, як член сімї та проживала у вказаному будинку до березня 2017 року, сплачувала комунальні послуги, доглядала за будинком та городом. У будинку знаходяться її особисті речі, меблі. Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] проживала за місцем реєстрації до березня 2017 року. Позбавлення [PERSON] права користування будинком порушить права матері та дитини, так як спільна дитина [PERSON] залишиться зареєстрованим у вказаному будинку № 11 по пров. Черняховського у м. Вовчанську. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 17 грудня 2010 року, [PERSON] придбав житловий будинок № 11 по пров. Черняховському у м. Вовчанську Харківської області (а.с. 17-19). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2011 року, який було розірвано за рішенням суду від 10 червня 2016 року (а.с. 15). За час перебування у шлюбі, [PERSON] була зареєстрована у житловому будинку № 11 по пров. Черняховському у м. Вовчанську Харківської області (а.с. 10-14). Зазначені обставини визнані сторонами по справі, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Позивач в своїй позовній заяві посилаючись на ст. ст. 71, 72 ЖК України вказує, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що вказані вимоги закону не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки позивач є власником житлового будинку, а не наймачем. При розгляді спорів, повязаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках, належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу ІІІ ЖК України про користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. За змістом ст. 156 ЖК України, до членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього кодексу, зокрема другий з подружжя. Члени сімї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сімї власника права користування займаним приміщенням. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] вселилась у спірний будинок як член сімї його власника при цьому іншої угоди про порядок користування цим приміщенням між сторонами не укладалось. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сімї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірне житло власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Тому в даному випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що з часу розірвання шлюбу, тобто з 10 червня 2016 року по березень 2017 року вона з малолітнім сином [PERSON] проживала [INFO]. Після розірвання шлюбу, позивач не проживав та на теперішній час не проживає за вказаною ним у позові адресою. За час окремого проживання у будинку позивач навмисно створював неможливі умови проживання своїми протиправними діями, що призвело до того, що вона з малолітнім сином були вимушені шукати інше житло. З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], які мешкають по сусідству по пров. Черняховського у м. Вовчанську Харківської області вбачається, що [PERSON] проживала разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] у житловому будинку № 11 по пров. Черняховському у м. Вовчанську Харківської області з 2012 року по грудень 2016 року - березень 2017 року. Посилання позивача на рішення суду від 10 червня 2016 року, як на підтвердження тієї обставини, що [PERSON] з червня 2016 року не мешкала у житловому будинку № 11 по пров. Черняховському у м. Вовчанську Харківської області, суд вважає безпідставним, оскільки зі змісту вказаного судового рішення взагалі не вбачаються відомості про адреси проживання сторін по справі. Надана позивачем до матеріалів справи довідка № 168 від 18 квітня 2017 року не містить даних про не проживання з червня 2016 року у житловому будинку № 11 по пров. Черняховському у м. Вовчанську Харківської області [PERSON], а тому не може бути прийнята до уваги. Крім того, згідно відомостей вказаної довідки, та пояснень самого позивача, остання була складена особисто [PERSON] Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити у їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed