Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

[PERSON] у поданому позові просила розірвати шлюб, укладений 11.07.2014 року з відповідачем [PERSON] У період шлюбу в сторін народилась одна дитина син [PERSON], [INFO]. В обґрунтування причин розлучення позивач вказала на те, що відповідач не піклується про створення нормальних сімейних відносин, взаємовідносин один до одного та матеріальне становище сімї, на грунті зловживання спиртними напоями влаштовує сімейні скандали, морально та фізично її ображає, свідком таких його дій неодноразово був їх син, що негативно впливає на його психічний стан та спричиняє душевні страждання. Окрім цього, у них різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, їх характери несумісні, а взаєморозуміння втрачено. Понад рік шлюбні відносини між ними фактично припинились, тому вважає примирення неможливим, а збереження шлюбу та подальше спільне життя таким, що суперечить її інтересам. В судове засідання сторони не зявились. Позивач подала в канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримання позовних вимог та просила суд не надавати строку на примирення. Відповідач в судове засідання не зявився, однак в канцелярію суду подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Проти розірвання шлюбу не заперечив. За викладених обставин, згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.3 ст.56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЕГ № 125205, виданого повторно 31.10.2017 року, сторони зареєстрували шлюб 11 липня 2014 року у виконавчому комітеті Хворостівської сільської ради Любомльського району Волинської області, актовий запис №2 (а.с.3). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЕГ № 223945 від 02.10.2015 року, у період шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] (а.с.8). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст.110 СК України,\~позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що через поведінку відповідача сторони припинили взаємовідносини як подружжя. Позивач вважає недоцільним надавати термін на примирення, відповідач, зі своєї сторони, проти цього не заперечив та з позовом погодився. Оскільки сторони не змогли зберегти сімю та не бажають цього робити, суд вважає подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження їх шлюбу буде суперечити інтересам, як позивача, так і відповідача, а також їх дитини, тому постановляє рішення про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому в силу вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50% сплаченого при подачі позову судового збору, а решту 50% - стягненню у її користь з відповідача.

Outcome: approved