Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

[PERSON] подала на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту. Позивач [PERSON] і її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю із підстав наведених у позовній заяві. Просили позов задовольнити. Із змісту позовних вимог [PERSON] вбачається, що по вул. Савчукова в с. Старі Кути Косівського району Івано-Франківської області в її користуванні знаходиться земельна ділянка, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Відповідач [PERSON] безпідставно та незаконно перекрила позивачу доступ до вищезазначеної ділянки, що спонукало [PERSON] звернутися з цього приводу до сільської ради, яка направила відповідну комісію на місце події, в результаті чого було складено акт обстеження земельних ділянок від 22 квітня 2016 року. Позивачу стало відомо, що земельні ділянка відповідача була приватизована до 2000 року, але з нею як суміжним землекористувачем не узгоджувалися межі, тому така приватизація відбулася таємно від неї, щоб обмежити доступ до належної їй ділянки. Вважає, що у відповідача була реальна можливість залишити стежку, яка споконвіків там була і це не призвело б до будь-яких негативних наслідків для відповідача та не було в позивача потреби у вирішенні спору в судовому порядку, як тепер рекомендує вищевказана комісія. Позивач не має наміру вдаватись до дій, які можуть призвести до загострення відносин добросусідства, а тому не хоче, щоб через непогодження з нею меж, визнавався недійсним акт про право власності на землю відповідача. Позивач намагалася вирішити спір в досудовому порядку і у відповідача було достатньо часу для врегулювання земельних відносин з позивачем, проте відповідач цього не зробила. 23 серпня 2016 року подала до суду клопотання про те, що під час розгляду справи їй стало відомо, що відповідач змінила своє дівоче прізвище «Павлюк» на «Петрук» у звязку із одруженням, тому просила уточнити те, що позов подано до [PERSON]. Просила встановити їй, право земельного сервітуту на безоплатне постійне користування чужою земельною ділянкою, що належить відповідачу [PERSON], у виді проходу, проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, прогону худоби по наявному шляху та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що позивач не має законних підстав для користування земельною ділянкою, що їй належить. І надавати таке право для [PERSON] вона не бажає, оскільки це обмежуватиме її право власності на земельну ділянку, зокрема щодо користування земельною ділянкою. Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд вважає позовні вимоги підставними, доведеними в судовому засіданні і такими, що підлягають до задоволення за наступних підстав: У відповідності до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог\~і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд встановив, що згідно з копією акту обстеження земельних ділянок від 22 квітня 2016 року складеного постійною комісією з питань земельних відносин, лісових ресурсів та надзвичайних ситуацій Старокутської сільської ради вбачається, що провівши обстеження земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства в с. Старі Кути, вул. Савчукова, яка знаходиться у користуванні [PERSON] виявлено, що суміжний землекористувач [PERSON] через подвіря якої проходить стежка (доступ) до ділянки [PERSON] закрила доступ до вищезгаданої земельної ділянки. У звязку з цим [PERSON] не має можливості потрапити на свою земельну ділянку. Також виявлено, що земельна ділянка [PERSON] приватизована до 2000 року і в її державному акті ні стежка ні дорога через ділянку не вказана. Комісія запропонувала [PERSON] звернутися із заявою до Косівського районного суду для вирішення даного спірного питання (а.с.4). Відповідно до довідки про склад сімї № 3031 від 24 жовтня 2016 року виданою Старокутською сільською радою вбачається, що [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою [INFO], разом із батьком, матірю, сином, дочкою і братом (а.с.39, 40, 41, 42, 43). Згідно з копією рішення Старокутської сільської ради від 27 лютого 2015 року вбачається, що сесія сільської ради вирішила надати дозвіл жительці с. Старі Кути, вул. Савчукова, 29, [PERSON] на розробку проекту землеустрою,щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення, площею орієнтовно 0,07 га, яка знаходиться за адресою с. Старі Кути, вул. Савчукова, Косівського району Івано-Франківської області (а.с.49). Із матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2015 року позивач замовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,0642 га с. Старі Кути вул. Савчукова, Косівського району (а.с.45-48, 55, 56). Згідно з копією акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 2015 року вбачається що межі земельної ділянки за кадастровим № [NUMBER] яка знаходиться в с. Старі Кути, вул. Савчукова, Косівського району, площею 0,0642 га, наданої [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, закріплені в натурі у кількості 7 штук, предявлені та передані на зберігання [PERSON] (а.с.50, 52, 53 57). Відповідно до копії Переліку обмежень у використанні земельної ділянки № 121 від 09 грудня 2015 року складеного Відділом Держгеокадастру у Косівському районі Івано-Франківської області вбачається, що за ділянкою, яка знаходиться в с. Старі Кути по вул. Савчукова Косівського району, загальною площею 0,0642 га для ведення особистого селянського господарства [PERSON] обмеження у використанні земель та додержання режиму відсутні (а.с.51). Згідно з копією рішення Старокутської сільської ради від 14 жовтня 2015 року сесія сільської ради погодила межу між земельною ділянкою [PERSON] та ділянкою [PERSON] по лінії «Б» - «В» кадастрового плану земельної ділянки площею 0,0642 га, тому, що межі їх ділянок встановлені та не порушені, а спір виник лише із-за сусідської неприязні (а.с.58, 59, 60). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованою 03 березня 2016 року вбачається що [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер 26236870001:02:002:0401, площею 0,0642 га, для ведення особистого селянського господарства (а.с.44). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованою 05 серпня 2016 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається що [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер 26236870001:02:002:0409, площею 0,0642 га, для ведення особистого селянського господарства (а.с.62, 63-65). Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ІФ № 014875/902 08-29-2 від 24 липня 1995 року виданого Старокутською сільською радою вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,303 га для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства (а.с.68, 69, 70, 71). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт знаходження проходу, проїзду стежкою до земельної ділянки [PERSON], до приватизації відповідачем земельної ділянки і те, що іншим способом ніж встановлення земельного сервітуту позивачу неможливо отримати доступ до своєї земельної ділянки, що спростовує показання свідка [PERSON] яка вказала, що для позивача можна знайти інший прохід поза земельною ділянкою відповідача. За змістом\~ст. 98 ЗК України\~право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до ч. 1 ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно із частинами 2, 3 ст. 402 ЦК України\~земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до п. 22-2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК, а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК; цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку(постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що нормальне господарське використання земельної ділянки [PERSON] неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки [PERSON], а також те, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 98-100 ЗК України, ст. 402 ЦК України,

Outcome: approved