Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

[PERSON] (місцепроживання: Україна, [ADDRESS]) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради (місцезнаходження: Україна, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, будинок 32), в якій просить визначити йому додатковий термін для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 07 грудня 2017 року, тривалістю в 3 місяці, посилаючись на наступне. 07 грудня 2017 року помер син позивача [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді квартири за адресою: Україна, [ADDRESS]. У звязку з тим, що смерть сина позивач прийняв дуже важко, морально страждав, переживав втрату близької людини, знаходився в шоковому стані та, крім цього, був вимушений виїхати за межі Луганської області з виробничих причин, позивач не мав змоги вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Тому в своїй позовній заяві позивач просить визначити йому додатковий термін для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали вимоги, викладені у позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що після смерті свого сина він дуже переживав, не міг протягом півроку жити без заспокійливих та снодійних препаратів. Він взагалі не думав про спадщину або квартиру, яка залишилася після смерті сина. В кінці травня 2018 року він та його друга дружина поїхали до міста Сватове Луганської області на 2 або 3 тижні до матері дружини, якій у звязку із дуже похилим віком стало погано. На час смерті його син був зареєстрований за адресою: [INFO], інших осіб за цією адресою зареєстровано не було. У його сина не було дружини або дітей. 11.07.2018 року він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Представник відповідача в судовому засіданні присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що позивач є її чоловіком. Після смерті свого єдиного сина позивач був у дуже тяжкому емоційному стані, приймав багато заспокійливих препаратів. Позивач був у настільки пригніченому стані, що навіть не згадував про спадщину або квартиру, яка залишилася після смерті сина. У сина позивача ніколи не було дружини або дітей. В кінці травня 2018 року вона, [PERSON], та позивач поїхали до її матері [INFO] у місто Сватове Луганської області, адже матері стало погано і вона попросила приїхати. Вони провели у місті Сватове близько 3 тижнів та повернулися у місто Сєвєродонецьк десь 10 червня 2018 року, при цьому ще 09 червня 2018 року вони однозначно ще були у місті Сватове. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією свідоцтва про народження серії ІV-ЕД № 486286, виданого 22 листопада 1990 року Сєвєродонецьким міськ. ЗАГС Луганської області, [PERSON] (російською) народився 19 листопада 1990 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 1557. Батьком записаний [PERSON] (російською), матірю [PERSON] (російською).\~ Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації від 21 листопада 1995 року на підставі розпорядження (наказу) № 9007 від 16 листопада 1995 року, квартира, яка розташована за адресою: Україна, [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON].\~ З копії паспорта громадянина України серії ЕМ № 833666, виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області від 29 грудня 2000 року вбачається, що [PERSON] народився 03 березня 1966 року у місті Сєвєродонецьку Луганської області, Україна, та з 18.05.1995 року був зареєстрований за адресою: Україна, [ADDRESS]. Згідно із копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 510939, виданого 07 грудня 2017 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] помер 07 грудня 2017 року у місті Сєвєродонецьку Луганської області, Україна, у віці 27 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 2003. 11 липня 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Зі змісту листа приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] від 03.09.2018 року № 605/01-16 вбачається, що інші особи із заявами про прийняття спадщини після смерті сина позивача не зверталися. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 11 липня 2018 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 483/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON]. Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що заявник пропустив строк прийняття спадщини, встановлений ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив термін для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий термін, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини. Суд враховує, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У спірних правовідносинах шестимісячний строк прийняття спадщини розпочався в день смерті спадкодавця 07 грудня 2017 року та закінчився 06 червня 2018 року. При цьому, показаннями свідка та поясненнями позивача підтверджується, що з кінця травня 2018 року по щонайменше 09 червня 2018 року позивач та його дружина знаходилися у місті Сватове Луганської області у звязку із необхідністю догляду за матірю дружини позивача [INFO]. Вказані обставини, на думку суду, зробили неможливим звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в строк до 06 червня 2018 року. Крім того, згідно із статтею 3 ЦК України до загальних засад цивільного законодавства віднесені справедливість, добросовісність та розумність. На думку суду, судове рішення, яке ґрунтується на цивільному законодавстві, має відповідати вказаним засадам. Суд вважає, що судове рішення є справедливим тоді, коли воно виражає об'єктивність та одночасно відповідає морально-етичним і правовим нормам. На думку суду, не підлягає сумніву той факт, що позивач, як будь-яка нормально реагуюча людина, зазнав вкрай сильних та тривалих душевних страждань внаслідок передчасної смерті сина, який знаходився у молодому віці. Ці душевні страждання не могли не вплинути на поведінку позивача, зокрема позивач протягом всього строку для прийняття спадщини не відносив до свої життєвих пріоритетів вирішення спадкових питань після смерті сина. При цьому, позивач пропустив строк для прийняття спадщини лише на один місяць, а інші спадкоємці після смерті сина позивача відсутні. Враховуючи викладене, суд вважає, що визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини не тільки відповідає правовим нормам, а й відповідає морально-етичним нормам суспільства, згідно із якими нормальним є більш поблажливе ставлення до людини, яка втратила свою єдину дитину. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач та його представник в підготовчому засіданні просили не стягувати судові витрати з відповідача, у звязку із чим суд вважає за можливе не стягувати\~ судові витрати з відповідача.

Outcome: approved