Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] винним у заподіяні шкоди, що полягає в знятті земельного покриття на його ділянці, створення цим перешкод у користуванні земельною ділянкою та порушень права приватної власності на земельну ділянку, зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою в с. Підгороднє по вул. Подільська,8, шляхом виділення ним на його ділянці земельної площі розміром 0,70м по ширині та 30м в довжину для спорудження підпірної стіни з метою відновлення знятого ним земельного покриття на його ділянці, збудувати підпірну стіну згідно виготовленого проекту за кошти [PERSON] спеціалізованою будівельною організацією. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримують повністю, в їх обґрунтування [PERSON] посилається на те, що [PERSON], який є суміжним землевласником, в період 2004 року проводив на своїй земельній ділянці земельно-планувальні роботи, а також будівельні роботи по спорудженні житлового будинку. Під час їх проведення, [PERSON] за допомогою важкої техніки бульдозером вибрав грунт не тільки на своїй земельній ділянці, а ще на території [PERSON], знявши шар грунту розміром 1,5 метра в ширину та 30 метрів в довжину, чим суттєво змінив рельєф земельної ділянки та порушив ландшафт земельного покриття, внаслідок чого між земельною ділянкою [PERSON] та ділянкою [PERSON] утворився перепад висот грунту від 0,4м до 1,5м. Стверджує, що [PERSON] самовільно зайняв частину території земельної ділянки [PERSON] та зняв на ній земельне покриття. А відтак, виникла необхідність встановлення підпірної стіни по проекту, який був виготовлений на замовлення [PERSON] Захоплення частини його ділянки та зняття грунту на ній зробило для [PERSON] неможливим заїзд на його територію, і хоча межі земельних ділянок відновлено землевпорядною організацією і визнано [PERSON], відсутність земельного покриття та глибокий обрив стали для [PERSON] основною перешкодою в користуванні земельною ділянкою. На неодноразові звернення із вимогою встановити підпірну стіну та відновити земельне покриття [PERSON] не реагує. Зазначає, що він намагався знайти компроміс щодо вирішення питання, а саме запропонував [PERSON] встановити підпірну стіну за кошти [PERSON] і на його території, а [PERSON] за власні кошти відновить земельне покриття на своїй земельні ділянці, проте [PERSON] згоди не надав. Таким чином, просить в судовому порядку визнати [PERSON] винним у заподіяні шкоди, яка полягає в знятті ним земельного покриття на ділянці [PERSON], створення цим перешкод у користуванні земельною ділянкою та порушень права приватної власності на земельну ділянку, а також зобовязати [PERSON] за власні кошти і на його ж земельній ділянці розміром 0,80м. шириною та 30м. в довжину встановити згідно розробленого проекту підпірну стіну. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнають, мотивуючи тим, що позивачем не доведено того факту, що [PERSON] проводив земляні роботи та зняв шар грунту на земельній ділянці [PERSON], так як ним також виконувалися будівельні роботи, не мотивовано та необґрунтовано [PERSON] просить суд зобовязати [PERSON] встановити підпірну стіну саме на ділянці [PERSON], а не на межі між їхніми земельними ділянками. Зазначає, що запропонований [PERSON] компроміс вирішення спору не приймає, оскільки спорудження підпірної стіни повинно бути на межі земельних ділянок суміжних землевласників і за спільні кошти, не розуміє, чому саме має будуватися підпірна стіна, а не інша конструкція. Стверджує, що він не займав самовільно частини земельної ділянки [PERSON], так як межі їхніх земельних ділянок не порушенні. Без проведення земельно-технічної експертизи не можливо встановити чіткої площі, яка необхідна для спорудження підпірної стіни, де вона повинна будуватися, чи є інший спосіб вирішити питання спорудження іншої конструкції, яка б завдала меншої шкоди та затрат для землевласників, не встановлено факту зайняття [PERSON] частини земельної ділянки [PERSON], а також в якій площі і який обєм грунту нібито був знятий [PERSON] із земельної ділянки [PERSON] Крім цього, при вирішенні спору просить застосувати наслідки спливу терміну позовної давності для звернення із позовом до суду, оскільки про наявність нібито порушень з боку [PERSON] позивач знав ще із 2004 року, про що ним зазначено в позові, подавав різного роду позови до суду, зокрема і звертався із позовом щодо встановлення підпірної стіни. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,16 га в с. Підгороднє Тернопільського району, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку від 19.06.2008р. №294349. Відповідач [PERSON] набув згідно Договору дарування від 26.12.2003р. право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку в с. Підгороднє по вул. Подільській,6. Суміжним землевласником [PERSON] є [PERSON], що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,16 га №886160 від 06.12.2010р. Згідно листа Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства від 18.01.2005р. №11, який адресований [PERSON] по розгляду його звернення щодо доцільності спорудження підпірної стіни між суміжною земельною ділянкою [PERSON], встановлено, що гр. [PERSON] під час будівельно-планувальних робіт було порушено ландшафт земельного покриття, внаслідок чого між ділянками [PERSON] та [PERSON] утворився перепад висот грунту від 0,4м до 1,5м, що ускладнює заїзд на територію ділянки гр. [PERSON] Архітектура вважає, що між суміжними земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] необхідно встановити підпірну стіну згідно виготовленого проекту. На клопотання позивача для підтвердження викладених ним пояснень та доведеності вчення [PERSON] неправомірних дій, а саме зняття грунту на земельній ділянці [PERSON] в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Із показів свідка [PERSON] вбачається, що він на прохання сина позивача в квітні-травні 2004 року допомагав складати цеглу. На сусідній земельній ділянці працював трактор, який згортав землю на сусідній земельній ділянці, і ковшем зачепив частину грунту на земельній ділянці [PERSON], фактично вигорнув грунт. [PERSON] в подальшому натягнув шнурок по межі і було видно, що частину грунту із земельної ділянки [PERSON] було вигорнуто, а в іншій частині нагорнено. [PERSON] після розмови із невідомими особами розказав, що це були два брати і після закінчення будівельних робіт вони відновлять межу та покрив земельної ділянки [PERSON] Із показів свідка [PERSON] вбачається, що він допомагав складати будівельні матеріали на земельні ділянці [PERSON] у квітні-травні 2004 року. На сусідній земельній ділянці, на якій проводилися будівельні роботи, працював трактор і горнув землю із згори земельної ділянки, захопив земельну ділянку [PERSON] Після розмови із сусідом, [PERSON] розказував, що після закінчення робіт сусіди відновлять паркан та покриття земельної ділянки. Із показів свідка [PERSON] вбачається, що він допомагав [PERSON] у весняний період 2004 року розкладати цеглу на прохання його сина на земельній ділянці [PERSON] На сусідній земельній ділянці працював бульдозер, горнув землю згори ділянки, в процесі розпланування ділянки захопив ділянку [PERSON], вигорнув частково грунт із ділянки [PERSON] і також нагорнув значний обєм землі. [PERSON] після розмови із сусідами, як він так думав, розказав, що вони пізніше відновлять частину грунту. На клопотання відповідача був допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], із показів якого свідчить, що він є рідним братом відповідача [PERSON] Зазначає, що на його земельній ділянці, коли він був її користувачем, зокрема в квітні-травні 2004 року, будь-якого трактора не було, всі роботи по розгортанні та вивозу землі проводилися вручну, без важкої техніки і він не міг захопити земельну ділянку [PERSON], вигорнути або ж нагорнути на його частину ділянки грунт, спричинивши при цьому перепад висоти грунту. В 2003 році він подарував своєму братові [PERSON] 1/2 частину незавершеного будівництва і в 2010 році брат став власником 1/2 частини земельної ділянки. Також, на клопотання відповідача в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] і [PERSON]. Із їхніх показів вбачається, що вони близько 10 років тому, на прохання батька [PERSON] допомагали виконувати будівельні роботи. Бачили, як сусід [PERSON] виконував якійсь земляні роботи. На земельній ділянці [PERSON] важкої техніки не було. Станом на проведення ними будівельних робіт земельні ділянки були в похилому стані, ділянка [PERSON] перебувала вище рівня ділянки [PERSON], на земельній ділянці [PERSON] був насип землі та чіткіше нічого пригадати не можуть. У відповідності до статті 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобовязанні не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Частина 1 статті 103 Кодексу закріплює обовязок власників і землекористувачів використовувати землі відповідно до їх цільового призначення та завдавати якнайменше незручностей власникам та землекористувача сусідніх земельних ділянок, а саме необхідність вибору таких способів використання земельних ділянок, за яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається якнайменше незручностей. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, матеріалами справи, а саме інформацією, яка міститься в листі Відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства від 18.01.2005р. №11, а також показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджуються ті обставини, що відповідач [PERSON], будучи співвласником незавершеного будівництвом житлового будинку і при цьому не маючи у користуванні земельної ділянки, протягом квітня-травня 2004 року проводив на земельній ділянці планувально-земельні роботи із залученням техніки трактора (бульдозера). Під час проведення вказаних робіт, не проконтролювавши їх вчинення та у межах земельної ділянки, на якій проводилося будівництво житлового будинку згідно його генплану забудови, допустив часткове зняття шару грунту із ділянки [PERSON], і одночасно здійснено насип землі, що спричинило перепад висот грунту між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] Показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] судом оцінюється критично. Позивачем до матеріалів справи долучений робочий проект «Підпірна стіна між земельними ділянками власників гр. [PERSON] і гр. [PERSON] в с. Підгороднє Тернопільського району», виконаного на замовлення [PERSON] Державним проектним інститутом «Львівський промбудпроект» Тернопільський філіал в 2004 році. Відповідно до п. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання і статтею 3 ЦПК України надано право на звернення до суду за їх захистом. Як встановлено судом і не заперечується самим позивачем, про вчинення неправомірних дій [PERSON], які виражаються у знятті шару грунту із земельної ділянки [PERSON], що спричинило значний перепад висот грунту, і як наслідок [PERSON] не може в повній мірі використовувати свою земельну ділянку, позивач знав у квітні-травні 2004 року при проведенні суміжними землекористувачами планувально-земляних робіт. Із даного спору, 16 лютого 2007 року Тернопільським міськрайонним судом прийнято рішення по справі №2-1280/2007, яке набрало законної сили згідно ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 19.04.2007р. В дані справі [PERSON], поряд з іншими заявленими вимогами, просив суд визначити йому порядок встановлення підпірної стіни на межі земельної ділянки із [PERSON] і за результатами прийнятого судом рішення в цій частині задоволення позову було відмовлено. Проте, позивач, 10 вересня 2015 року повторно звернувся до суду із позовною вимогою до [PERSON], в якій просив зобовязати саме [PERSON] встановити підпірну стіну за його ж кошти і на виділеній [PERSON] частини його земельної ділянки. Стаття 256 Цивільного кодексу України надає визначення позовної давності це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або пор особу, яка його порушила. Відповідно до п. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні подали клопотання про застосування строків позовної давності, мотивуючи тим, що [PERSON] із 2004 року знав про нібито порушення [PERSON] його прав, починаючи із 2008 року після прийняття Тернопільським міськрайонним судом рішення в 2007 році про відмову [PERSON] у встановлені ним підпірної стіни, [PERSON] із будь-якими майновими чи іншими вимогами, як до нього особисто, так і до інших уповноважених на те органів, спрямованих на відновлення шару грунту на його земельні ділянці з приводу порушень [PERSON] вимог земельного законодавства, не звертався, а тому підстав для зупинення або переривання строків позовної давності не встановлено. При розгляді справи, судом встановлено, що позивачем пропущений встановлений строк на звернення до суду за захистом свого цивільного права, оскільки про порушення якого з боку [PERSON] знав ще із 2004 року і Робочий проект встановлення підпірної стіни був в наявності із 2004 року, не обґрунтовано позивачем причин його пропуску, які суд вважає не поважними, відсутність підстав, які передбачені ст.ст. 263, 264 ЦК України щодо зупинення перебігу чи переривання позовної давності. Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зобовязання [PERSON] встановити підпірну стіну за його кошти і за рахунок виділеної ним земельної ділянки згідно розробленого проекту слід відмовити в звязку із пропуском позивачем строку позовної давності. Заявлена [PERSON] позовна вимога про визнання винним [PERSON] у заподіяні шкоди, що полягає в знятті земельного покриття на його ділянці, створення цим перешкод у користуванні земельною ділянкою та порушень права приватної власності на земельну ділянку не може заявлятися і розглядати як окрема позовна вимога, оскільки вина є складовою цивільно-правової відповідальності, наявність і ступінь якої встановлюється судом із посиланням в мотивувальній частині рішення, що було зроблено. Поряд з цим суд відзначає, що згідно статті 106 Земельного кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони, зникли, перемістились або стали невиразними. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Частина 2 статті 108 цього Кодексу передбачає, що власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. Тому, вимоги позивача про встановлення підпірної стіни узгоджується із приписами статті 106, 108 Земельного кодексу України, за якими власник земельної ділянки [PERSON] має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а не визначення порядку їх встановлення зобовязати відповідача [PERSON] за його кошти і за рахунок частини земельної ділянки саме [PERSON] встановити підпірну стіну, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і при тому, що п. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що підпірну стіну потрібно споруджувати на межі земельних ділянок і за спільні кошти, а на запропонований [PERSON] варіант встановлення підпірної стіни він не згідний і при тих обставинах, що [PERSON] не заявив на пропозицію суду клопотання про проведення у справі земельно-технічної експертизи, яка б надала відповідні висновки про можливе зайняття частини земельної ділянки, необхідність встановлення підпірної стіни, або було б запропоновано інший можливий спосіб із встановленням чіткої площі земельної ділянки, яка для цього необхідна, а не варіант згідно Робочого проекту встановлення підпірної стіни, який виготовлений ще у 2004 році і з цього часу вже відбулися певні зміни. Долучені позивачем інші матеріали не мають істотного значення при заявлених [PERSON] позовних вимог в частині визнання [PERSON] винним у заповіданні шкоди та його зобовязання встановити підпірну стіну. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються та не стягуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed