Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду в порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу. На обґрунтування своєї заяви заявники зазначили, що між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від спільного проживання у шлюбі заявники мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2019 року фактично шлюбні відносини між заявниками припинені та спільне господарство не ведеться. За таких обставин заявники вважають, що подальше спільне життя неможливе та суперечить їхнім інтересам, а отже шлюб необхідно розірвати. Між заявниками досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, виховання та сплати аліментів на її утримання. [PERSON] після розірвання шлюбу не буде змінювати прізвище. Ухвалою суду від 20.07.2020 року заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження. Заявники [PERSON] та [PERSON] у своїй заяві просили розглядати справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд дійшов до наступного. Як вбачається з ч.3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що 21.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис №119. В період шлюбу у заявників народились донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 02.08.2016 року зареєстроване Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області серія [NUMBER] , актовий запис №335. Зі змісту заяви та матеріалів справи вбачається, що заявники не ведуть спільне господарство, на примирення не згодні. Між заявниками укладені: шлюбний договір від 10.07.2016 року та договір між батьками про проживання, виховання дитини та сплату аліментів на дитину від 10.07.2020 року, з останнього вбачається, що батьки погодили місце проживання дитини та сплату і розмір аліментів. Таким чином, майнових спорів та спорів щодо порядку виховання та утримання дитини між заявниками немає. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Згідно до ст.109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя, а тому відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України, такий шлюб розривається судом. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved