Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

[PERSON] просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті свекрухи [PERSON] на земельну ділянку площею 5,46 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю. Її спадкоємець-син [PERSON] за життя спадщину не оформив, хоча прийняв спадщину, шляхом постійно проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач після смерті свого чоловіка [PERSON] і свекрухи [PERSON] вважає себе спадкоємицею останньої в порядку спадкової трансмісії. Нотаріально не може оформити право власності внаслідок відсутності оригіналу правовстановлюючого документу, яким є Державний акт про право власності на земельну ділянку. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 25). Відповідач - Чепільська сільська рада просила розглянути справу за відсутності їхнього представника, не заперечуючи проти задоволення позову (а.с. 24). Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд внаслідок того, що визнання відповідачем позову суперечить закону. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Згідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 20 червня 2002 року Чепільською сільською радою Балаклійського району Харківської області, [PERSON] на підставі рішення ХV сесії ХХІІІ скликання Чепільської сільської ради Балаклійського району Харківської області від 06 грудня 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,46 га, яка розташована на території Чепільської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається із земельної ділянки площею 4,57 га кадастровий номер [NUMBER] та земельної ділянки площею 0,89 га кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Чепільською сільською радою Балаклійського району Харківської області 17 травня 2004 року, [PERSON] померла [INFO] в с. Чепіль (а.с. 5). Як вбачається із свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого 01 листопада 2010 року Чепільською сільською радою Балаклійського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] в с. Чепіль (а.с. 4). Згідно довідки № 526 від 10 грудня 2015 року на день смерті [PERSON], яка померла [INFO], вона була зареєстрована та проживала разом із своїм сином [PERSON] та невісткою [PERSON] за адресою: с. Чепіль Балаклійського району Харківської області (а.с. 6). 30.06.2016 року державним нотаріусом видано два свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,8910 га та земельну ділянку площею 4,3973 га на ім'я [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 7). Відповідно до оголошення надрукованого в газеті «Вісті Балаклійщини» № 65(10909) від 21 серпня 2015 року державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 20 червня 2002р., виданий Чепільською сільською радою на ім'я [PERSON], вважати втраченим (а.с. 9). Як убачається з постанови державного нотаріуса Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області від 26.10.2016р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку з тих підстав, що інформація щодо реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку за померлим [INFO] [PERSON], який був спадкоємцем після смерті [INFO] матері [PERSON], в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня (а.с. 11). Однак, суду не надано допустимих доказів: 1)родинних відносин спадкодавця [PERSON] і спадкоємця [PERSON], як матері і сина, 2)родинних відносин спадкодавця [PERSON] і спадкоємця [PERSON], як чоловіка і дружини, на день смерті першого, 31.10.2010р., (витяг з Державного реєстру про шлюб, свідоцтво про шлюб). Штам в паспорті про реєстрацію шлюбу не є таким доказом, 3)нотаріальних даних із Спадкового реєстра про те чи залишала [PERSON] заповіт, хто подавав до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, хто подавав заяви про відмову від спадщини; кому були видані свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] не був позбавлений можливості відмовитися від спадщини, вона могла бути прийнятою і оформленою іншими спадкоємцями тощо, ці можливості в суді не були виключені, 4)постійного проживання спадкоємця [PERSON] і спадкодавця [PERSON] на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було сказано вище, перед судом не спростовано, що [PERSON] не заявив про відмову від спадщини. Наказом МВС України за № 571 від 26.05.2004р. «Про організацію реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб в Україні», проведення оформлення реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб відповідно до території обслуговування були покладенні на територіальні органи та підрозділи служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України. Але на підтвердження цієї обставини позивач надав суду довідку сільської ради, яка до того ж не містить посилання на первинні документи, на підставі яких надаються відомості. Нотаріальні дії у виді видачі позивачу [PERSON] свідоцтв про право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] преюдиції для суду не утворюють. Тому, з цих підстав, позов є недоведеним. Внаслідок відмови в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed