Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

[PERSON] через свого представника (за ордером) - адвоката Соботюк В.А. звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу. В будинку також зареєстрована дочка позивачки [PERSON] , яка з 2015 року в будинку не проживає. Відповідач комунальні послуги не сплачує, матеріально не допомагає, виїхаха за кордон, проживає окремо. Реєстрація відповідача в будинку створює складнощі в оформленні субсидії. Посилаючись на ст.405 ЦК України, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Соботюк В.О. в підготовче судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Крім того, надав клопотання про повернення 50% сплаченого судового збору у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду по суті. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала повністю. Відзив на позовну заяву не подавала. Суд, відповідно до ст.ст.200, 223, 247 ЦПК України розглядає справу в підготовчому судовому засіданні, за відсутності позивача і відповідача, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявними матеріалами. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив наступне. [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.1989 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори, реєстровий номер № 1-7823. Згідно довідки вуличного комітету № 9 від 05.08.2019 місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано в будинку [ADDRESS] , проте з 2015 року за вказаною адресою [PERSON] не проживає. Реєстрація місця проживання у вказаному будинку також підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради від 13.08.2019 року. Разом з цим з заяви [PERSON] , яка надійшла на адресу суду міжнародною поштою вбачається, що вона дійсно проживає в м. Москва Російській Федерації. Позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, судом встановлено, що відповідач більше одного року без поважних причин в квартирі не проживає, фактично проживає в Російській Федерації. Іншої домовленості між відповідачем та позивачем щодо користування житлом судом не встановлено. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, а також те, що відповідач подав в підготовчому судовому засіданні заяву про визнання позову, суд приходить до висновку, що є усі правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом в будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно квитанції від 05.08.2019 року представником позивача Соботюком В.А. при подачі позову було сплачено 768,40 грн. судового збору. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 384,20 грн.

Outcome: approved