Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позивач зазначала, що під час перебування в шлюбі з [PERSON] у них народився син [PERSON] , [INFO] . 21.04.2001 р. шлюб між ними було розірвано. Позивач разом із своїм сином [PERSON] зареєстровані в Україні за адресою: [ADDRESS] . З початку 2020 року вона намагається зустрітися із відповідачем з метою обговорення питання, щодо надання ним дозволу на вивезення їхнього спільного сина [PERSON] за кордон до країн Шенгенської угоди з метою його оздоровлення, культурного, фізичного, духовного та морального розвитку та при необхідності навчання строком до досягнення ним 16-ти річного віку. 11.02.2020 р. позивач зверталась до відповідача з письмовим проханням, щоб він надав дозвіл на виїзд сина за кордон, однак останній до теперішнього часу відповіді не надав та не виходить на зв`язок. Вважає, що відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів спрямованих на покращення здоров`я дитини, його фізичного, духовного та морального розвитку. Посилаючись на викладене, позивач просила суд надати їй дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення за кордон сина [PERSON] , [INFO] , без згоди батька, до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку та на виготовлення проїзних документів на вивіз дитини за кордон без згоди батька. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник позивача [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем [PERSON] . Від спільного подружнього життя мають одного неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] (а.с.11). 21 квітня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10). 11.02.2020 р. позивач [PERSON] зверталась до відповідача [PERSON] з письмовим проханням, щоб він надав дозвіл на виїзд їхнього неповнолітнього сина за кордон (а.с.9). Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачено, що дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами дитина [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом із матір`ю. Відповідач безпідставно відмовляється надати, у передбаченому законом порядку, дозвіл на виїзд [PERSON] , [INFO] , за кордон для відпочинку, оздоровлення та розвитку. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків та в будь-якому випадку в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості (Принцип 6 Декларації прав дитини). Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в України громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року №231 (зі змінами). Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. У разі посилання на цей закон слід указувати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Інтереси батьків мають право на реалізацію такою мірою та в такий спосіб, які відповідатимуть саме інтересам забезпечення повноцінного розвитку та зростання неповнолітньої дитини. Відповідач [PERSON] не надав доказів які б свідчили про те, що ним особисто зроблено для створення належних умов задля забезпечення та гарантування повноцінного, здорового, гармонійного розвитку його неповнолітньої дитини. Суд має виходити з того, що правам батька неповнолітньої дитини кореспондують відповідні обов`язки, які мають виконуватись батьками. Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, чинним законодавством передбачено можливості ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з визначенням відповідного часового проміжку перебування у відповідній державі, а надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування - суперечить положенням чинного законодавства. Позивач [PERSON] також просила надати дозвіл їй без згоди [PERSON] оформити документи (проїзний документ) для тимчасового виїзду неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , за межі України. Відповідно до п. 20 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 р. №152, оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників. Відповідач [PERSON] не надає згоду на виготовлення проїзного документ на ім`я [PERSON] , [INFO] , чим порушує права дитини, що є пріоритетними для суду у цих правовідносинах. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині щодо надання дозволу [PERSON] на виготовлення та оформлення проїзних документів для виїзду за кордон неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , без згоди батька [PERSON] . За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того,

Outcome: partial