Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON]М, звернулась в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька. Позов мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.02.1997року. Від даного шлюбу у сторін є троє синів: [PERSON], 04.09.2003р.н., [PERSON], 15.07.2008р.н., [PERSON], 15.07.2008р.н. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15.04.2015року шлюб між сторонами розірвано. Діти залишились проживати з матірю позивачем по справі. Після розірвання шлюбу між колишнім подружжям склалися вкрай напружені, неприязні стосунки. Протягом двох років [PERSON] В,М. неодноразово зверталася до відповідача щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд їх спільних дітей за кордон, саме до народної Республіки Болгарія, з метою оздоровлення та відпочинку, позивачка бажала відвезти дітей на відпочинок до рідної бабусі [PERSON], яка проживає у Болгарії. У неї є власна нерухомість у курортному місті Санданськи. [PERSON] подорожі та проживання у цьому місті мали та мають неабияке значення для духовного та фізичного розвитку дітей, також можливість оздоровлення синів в гірській кліматичній зоні, яка є надзвичайно сприятливою для дітей такого віку. А також для того, щоб діти могли спілкуватися зі своєю люблячою бабусею і відчувати любов та турботу після пережитого стресу, повязаного з розлученням їх батьків. Однак, відповідач без жодних пояснень ігнорує звернення позивачки і безпідставно не дає згоду на тимчасовий виїзд дітей за кордон. Відтак, в 2016 році [PERSON] вимушена була звернутися до Вінницького міського суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області позов задоволено. Надано дозвіл неповнолітнім дітям [PERSON], [PERSON], [PERSON] на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] до країни Болгарія до 01.09.2017. 22.08.2016 р. позивачка оформила дозвільні документи на постійне проживання у народній Республіки Болгарія. [PERSON] на підставі Рішення МВС Республіки Болгарія від 28.09.2016 р. на дозвіл на обєднання родини та заяви [PERSON], що він, як батько не заперечує, щоб його син, [PERSON] 2003 р. проживав та навчався у Болгарії, були оформлені дозвільні документи і для малолітнього [PERSON] на постійне перебування та навчання у народній Республіки Болгарія, де він постійно мешкає зі своєю бабусею - [PERSON]. За 2016-2017 навчальний рік [PERSON] на відмінно закінчив 8-й клас та перейшов навчатися у 9-й клас технічного ліцею м. Санданські у Болгарії. [PERSON] 03.06.2017 р. став бронзовим призером у Народній Республіки Болгарія на Всеболгарських змаганнях «Бушидо 2017» у своєї віковій категорії. Все це безумовно потребує нагляду та підтримки зі сторони хоча би матері, бо батько повністю відсторонився від виконання будь-яких батьківських обовязків стосовно [PERSON], переклавши все на мати [PERSON] та бабусю. Однак, в черговий раз відповідач [PERSON] не дає згоди на виїзд малолітніх [PERSON] та [PERSON] не тільки на проживання та навчання на території Болгарії, але просто для відвідування їх бабусі та старшого брата [PERSON], тим самим розриваючи родину, розриваючи звязки між братами, чим завдає страждань усім своїм неповнолітнім дітям. Просить надати дозвіл [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на тимчасові неодноразові виїзди за кордон у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] до народної Республіки Болгарія з 01 січня 2018 року по 10 січня 2019 року. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали за обставин викладених в позові, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.02.1997року (а.с.7). Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 15.04.2015року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Згідно свідоцтв про народження батьками [PERSON], 15.07.2008року народження та [PERSON], 15.07.2008року народження є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9, 10). Згідно довідки управління соціального захисту населення (Правобережне), від 28.09.2017 року №3588, [PERSON] включена до державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, в Департаменті соціальної політики, як багатодітна сімя, за адресою проживання: [INFO](а.с.21). Відповідно до свідоцтва про народження № 053197, 27.06.1970 року народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва серії І-АМ № 001561 про розірвання шлюбу, 11 листопада 1994 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.15). Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 067271, 03.09.1996 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с.16). Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії І-АМ № 002483, [PERSON] змінила прізвище на «Черніна» (а.с.17). Докази надані позивачем до матеріалів справи на аркушах справ 18-19, 26, 27, 28, 29, 30 судом не досліджувались, оскільки вони викладені на іноземній мові, в наданні їх перекладу позивач відмовилась, посилаючись на скрутне матеріальне становище. Встановленим фактам відповідають правовідносини, врегульовані нормами\~ СК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Постановою КМУ від 27.01.1995року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України»\~щодо виїзду дітей за кордон. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 151 СК України\~батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Стаття 152 СК України\~передбачає гарантоване право дитини на належне батьківське виховання. Згідно із ст. 154 СК України\~право батьків звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Як вбачається із ст. 11 ЗУ «Про охоронну дитинства», батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 3\~ ст. 155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із\~ ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до\~ст. 2 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотання зазначаються відомості про дитини, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон ( лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Як випливає з пункту 2.2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі. Виїзд неповнолітніх осіб за межі України у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Стаття 153 СК України за своїм змістом відповідає статтям 9,10 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що держави учасники поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коди це суперечить інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом п.4 Правил рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків фактично виконує функцію нотаріально посвідченої згоди другого з батьків на виїзд за кордон дитини, яка не досягла 16-річного віку, замінюючи цю згоду. В свою чергу, нотаріальна посвідчена згода згідно того ж пункту Правил надається із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, тобто видається на разовий виїзд дитини за кордон. За таких обставин, приймаючи до уваги, що чинним законодавством не передбачено надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди дитини без дозволу батька та без зазначення відповідного часового проміжку перебування у такій державі окремо, суд приходить до висновку про відмову в наданні [PERSON] дозволу на багаторазові виїзди. Однак, враховуючи, що в Республіці Болгарії проживає бабуся малолітніх дітей та їх старший брат та з урахуванням навчального періоду та канікул дітей в школі, суд вважає за необхідне надати дозвіл на одноразовий часовий проміжок виїзду за межі України неповнолітніх дітей [PERSON], 15.07.2008року народження та [PERSON], 15.07.2008року народження у супроводі матері [PERSON], без дозволу (згоди) і супроводу батька дітей [PERSON] у період з 01.07.2018року по 15.08.2018року включно до народної Республіки Болгарія. Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640,00гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 141, 150, 151, 152, 153, 154, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ЗУ «Про охоронну дитинства»,

Outcome: partial