Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] (по тексту рішення - [PERSON], позивач) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до Ізяславської міської ради Хмельницької області; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Житлосервіс» про визнання права власності на квартиру №2, загальною площею 53, 5 кв.м, житловою - 36, 3 кв.м в будинку [ADDRESS]. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.2018 року ним набуто у власність квартиру [ADDRESS], про що здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Як вказує позивач, з метою благоустрою квартири та покращенням житлово - побутових умов проживання, ним проведене перепланування квартири шляхом добудови, внаслідок чого загальна площа збільшилася до 53,5 кв.м. Звертає увагу, що на проведення добудови до квартири позивачем було отримане погодження мешканців будинку по [ADDRESS] та проведено роботи з технічного обстеження квартири. Крім того, [PERSON] зазначає, що в нього відсутні права на користування земельною ділянкою під добудовою. На переконання позивача, з огляду на те, що здійснена ним прибудова відповідає усім вимогам ДБН та санітарним вимогам, наявна згода усіх власників у багатоквартирному будинку, попри відсутність оформленого земельного сервітуту на користування земельною ділянкою під забудову є законні підстави для визнання у судовому порядку права власності на квартиру №2, загальною площею 53, 5 кв.м, житловою - 36, 3 кв.м в будинку [ADDRESS] після проведення ним її реконструкції. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з покликанням на неможливість захисту своїх прав на власність в іншому - позасудовому порядку. Представник відповідача у судовому засіданні вказала, що в силу приписів ст. 376 ЦК України та ст. 42 ЗК України у задоволенні позову слід відмовити. Представник відповідача заперечуючи позовні вимоги акцентувала увагу суду на тому, що позивач є власником квартири у багатоквартирному житловому будинку, якому земельна ділянка для будівництва прибудови не виділялася, останній при цьому не звертався до повноважних органів до компетенції яких відноситься таке питання. Зазначила й те, що законодавство, яке регулює спірні правовідносини не передбачає можливості відведення земельної ділянки окремим власниками квартир, яким власне є позивач, у багатоквартирних житлових будинках. Представник третьої особи у судовому засіданні вказав на можливість вирішення спору на розсуд суду, при цьому не оспорював обставин, на які покликалася представник відповідача. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.2018 року [PERSON] набуто у власність квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки Комунального підприємства «Житлосервіс» від 16.10.2018 року №361 та акту прийому-передачі від 01.08.2007 року, затвердженого міським головою м. Ізяслав встановлено, що багатоквартирний будинок [ADDRESS] перебуває на балансі Комунального підприємства «Житлосервіс», що не заперечувалося і самим позивачем по справі. Суд бере до уваги і ту обставину, яка визнається усіма учасниками, що [PERSON] з метою благоустрою квартири та покращенням житлово - побутових умов проживання провів перепланування вказаної вище квартири шляхом добудови, внаслідок чого загальна площа збільшилася до 53,5 кв.м. Як встановлено з матеріалів справи позивачем на проведення добудови до квартири було отримане погодження жителів будинку по [ADDRESS], а саме письмові згоди власників квартир: № 1 - [PERSON], № 3 - [PERSON], № 4 -[PERSON], №6 - [PERSON] Суд також з'ясував і ту обставину, що порушене позивачем питання не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Як встановлено судом, [PERSON] 03.08.2018 року виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], посімейного, спільного заселення, розташованої на першому поверсі двоповерхового будинку, яка складається з трьох кімнат, загальною площею 53, 5 кв.м.; житлова площа - 36, 3 кв.м. При цьому, 16.08.2018 року експертом [PERSON], (який діє відповідно до кваліфікаційного сертифіката відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єкта архітектури, за напрямом - експертиза та обстеження у будівництві серії АЕ № 000755 від 19.09.2012 року) проведено роботи з технічного обстеження квартири. За результатами здійсненого технічного обстеження, на підставі зібраних і досліджених даних, експерт склав звіт та технічний висновок щодо відповідності реконструкції ДБН, санітарних, протипожежних норм в межах квартири позивача, згідно якого встановлено можливість її надійної та безпечної експлуатації без виявлених недоліків, дефектів і пошкоджень, а також встановлено відповідність державним будівельним нормам, нормативним актам з пожежної безпеки та санітарно-гігієнічним вимогам. Разом з тим, вирішуючи спір по суті заявлених вимог судом враховано також наступне. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 382 Цивільного кодексу України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Статтею 152 ЖК України передбачено, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Нормою частини 1 статті 376 Цивільного кодексу України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Як встановлено судом, позивач є власником квартири у багатоквартирному житловому будинку, якому земельна ділянка для будівництва прибудови не виділялася, останній при цьому не звертався до повноважних органів до компетенції яких відноситься таке питання. Відповідно до пункту 9 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року, при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Відповідно до пункту 7 даної Постанови, не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир. Відповідно до статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Слід констатувати, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. При цьому, суд зазначає, що погоджується з доводами представника відповідача, що законодавство, яке регулює спірні правовідносини не передбачає можливості відведення земельної ділянки окремим власниками квартир, яким власне є позивач, у багатоквартирних житлових будинках. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру №2, загальною площею 53, 5 кв.м, житловою - 36, 3 кв.м в будинку [ADDRESS], а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed