Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

[PERSON] звертаючись до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] , просила розірвати договір довічного утримання від 05 травня 2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г. та зареєстрований в Реєстрі за №6-416, що є предметом позову. 07 лютого 2019 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 04 квітня 2019 року відповідачем направлено на адресу суду відзив на позов, за змістом відзиву відповідач просить залишити позов без задоволення. 10 жовтня 2019 року постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача - адвокат Загорська О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про розірвання договору довічного утримання, позивач посилається на наступне, що між сторонами було укладено Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом. Згідно умов договору позивач передала у власність відповідача належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . За умовами Договору, відповідач прийняв на себе зобов`язання довічно утримувати її, а саме: забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов її нормальної життєдіяльності. Сторони домовилися, що утримання, в тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється ними за спільною згодою в розмірі 500,00 грмвень на місяць. Крім вказаної суми, відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру в терміни, встановленими договорами, а саме: послуги ЖЕК по утриманню будинку, плату за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання, електроенергію, абонентську плату за телефон, послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплати домофону. Починаючи з дати укладення вказаного Договору, відповідач систематично, навмисно та свідомо ухиляється від виконання договірних зобов`язань в частині виплати щомісячного грошового утримання, дізнавшись про звернення позивача до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, відповідач грошове утримання не виплачує, не виконує будь-які інші зобов`язання по договору. Позивач є особою похилого віку, самотньою людиною, потребує стороннього догляду та заслуговує на забезпечення достатнього і нормального в загальнолюдському розумінні рівня життєдіяльності, з цією метою позивачем було укладено договір довічного утримання, оскільки відповідач взагалі припинив виконання зобов`язань по договору, внаслідок чого позивач позбавлена будь-якої допомоги та догляду, перебуває у скрутному матеріальному становищі, в силу свого віку та стану здоров`я не має змоги забезпечувати собі повноцінне харчування, медичне забезпечення та сплачувати щомісячно за житлово-комунальні послуги, тому позивач наполягає на розірванні договору довічного утримання, оскільки не отримала за договором того, що очікувала, втратила довіру відповідача, який особисто висловлювала бажання розірвати договір довічного утримання. Представник відповідача - адвокат Кушнарьов Є.І. в судовому засіданні позов не визнав, просив в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов, пояснили, що з моменту укладання договору довічного утримання відповідач належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, сплатив позивачу кошти, щомісячно перераховував грошове утримання в розмірі 500,00 гривень, позивач не зверталась до відповідача з вимогою збільшити суму грошового утримання, надати інші послуги та/або сплатити за понесені витрати на медичне забезпечення тощо. Натомість відповідач уклала договір із особою, яка навідувала позивача, купувала їй продукти харчування, доглядала за нею, надавала ліки. Стороною позивача не вказано істотного порушення із боку сторони відповідача договору. Вислухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі, та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.744 Цивільного кодексу України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (Відчужувач) передає другій стороні (Набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Судом встановлено що, 05 травня 2016 року укладений договір довічного утримання між [PERSON] та [PERSON] посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г. та зареєстрований в Реєстрі за №6-416, що є предметом позову. Відповідно до предмету договору, позивач передала у власність відповідача належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . Відповідно до частини першої ст. 749 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок набувача за договором довічного утримання та передбачено, що у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечити відчужувача. За умовами пункту 7 Договору [PERSON] зобов`язався довічно утримувати [PERSON] , забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які [PERSON] самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами та всім необхідним для повноцінного життя. Сторони домовилися, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 500,00 гривень. на місяць, які будуть щомісячно надаватися [PERSON] шляхом банківського або поштового переказу або готівкою під розписку. Крім вказаної суми, Набувач зобов`язався щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру, у терміни, визначені договорами. Кошти на комунальні послуги надаються [PERSON] . У разі зміни тарифів відчужувач повідомляє набувача протягом 5 днів з дня отримання квитанцій. У випаду виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужував самостійно, на свій розсуд несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, згідно обумовлених сум. Набувач зобов`язується здійснити поховання відчужувача після смерті. За умовами пунктів 8-12 Договору, грошове утримання виплачується щомісячно до 10 числа поточного місяця поштовим переказом або готівкою під розписку або на банківський рахунок. Сума грошового утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України. Одноразове грошове утримання становить 28 000,00 грн., які відчужував отримав повністю від набувача перед підписанням договору. Відчужував засвідчив, що визначене сторонами щомісячне грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та якісного життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов договору. Набувач гарантував, що відчужував залишає за собою довічне право на проживання у вказаній квартирі. Відчужувач не має права вселяти та реєструвати в квартиру інших осіб. Виходячи з положень частини першої ст.755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Договір довічного утримання служить однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння) передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує в наслідок недієздатності. Відчужувач має право вимагати, а набувач зобов`язаний виконувати вимоги, що полягають у здійсненні всіх необхідних дій по матеріальному забезпеченню відчужувача. Виконання полягає в наданні всіх видів матеріального забезпечення у повній відповідності зі змістом договору. Договір довічного утримання може бути розірваний на вимогу відчужувача, якщо набувач не виконує прийняті на себе зобов`язання. Наведена норма закону ставить наявність підстави для розірвання договору в залежність від невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків. Виконанням обов`язку є вчинення дій, передбачених законом чи договором. За договором довічного утримання дією, яку має вчинити набувач, є довічне забезпечення відчужувача утриманням або доглядом (ст. 744 ЦК України). Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків. За умовам пункту 14 Договору, істотними умовами договору вважатимуться вчасна проплата щомісячних платежів і довічне право на проживання відчужувача у вказаній квартирі. Цей Договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його істотних умов і відмови від добровільного розірвання однієї із сторін у судовому порядку. При розірванні договору у судовому порядку, відчужувач зобов`язаний повернути набувачу усі витрати, які набувач поніс при виконанні Договору протягом його дії згідно п.п. 7-9 цього Договору. (пункт 15 Договору) Виходячи з підстав позову, позивач, висуваючи вимогу про розірвання договору довічного утримання, посилається на факт припинення виконання відповідачем договірних зобов`язань в частинні сплати щомісячного грошового утримання та оплати комунальних послуг, ці обставини підтверджуються випискою з особового рахунку, відкритого на ім`я позивача в банківській установі, де не зафіксовано будь-які грошові перекази відповідача на рахунок позивача, також відповідач не передав грошових коштів позивачу готівкою та не надав позивачу іншої допомоги як то в грошовій, так і в натуральній формі, тому, на думку позивача, наявні всі підстави для розірвання договору довічного утримання, внаслідок припинення виконання зобов`язань стороною договору - Набувачем, в односторонньому порядку. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.90 Цивільного процесуального кодексу України) Допитана у судовому засіданні [PERSON] повідомила, що вона доглядала за позивачкою, приносила їй продукти харчування, ліки. Стан здоров`я позивачки був дуже складний, вона лежала. Вона приходила не кожний день, проте намагалася доглядати за позивачко. У подальшому вона прийшла, а замки у квартиру були замінені і вона не змогла далі доглядати за позивачкою. Як у подальшому з`ясувалось, позивачку забрала до себе її хрещениця. Свідок [PERSON] повідомила, що вона мешкає із позивачкою у одному будинку, вона приятелювала із позивачкою, грала із нею в ігри, часто заходила провідати. Коли заходила то бачила [PERSON] , проте вона нічого не робила, не допомагала позивачці, хата буда занедбана, підлога не милася , що позивач є людиною похилого віку, проживає одна, близьких родичів. Суд не має підстав брати під сумнів достовірність фактів, які повідомили свідки, даних про зацікавленість свідків під час розгляду цивільної справи не виявлено. Відповідно до положень ч. 2 ст. 749 ЦК України якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України). Надаючи оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, наведеними сторонами доводи та заперечення по суті предмету позову, суд, з урахуванням правової природи укладеного договору та істотних умов договору, які узгоджені сторонами при його підписанні, вважає доведеним наступні обставини, що після укладання договору довічного утримання відповідач лише частково виконував взяті на себе зобов`язання за договором довічного утримання, а саме: сплатив позивачу одноразово грошове утримання у розмірі 28000,00 гривень (п.9 Договору), та щомісяця перераховував по 500,00 гривень на картковий рахунок позивача, однак в односторонньому порядку припинив виконання зобов`язань по договору. При встановленні факту неналежного виконання відповідачем обов`язків за договором довічного утримання, суд враховує відсутність допустимих доказів, які мали підтвердити факт належного виконання зобов`язань по договору з боку відповідача, а саме: належних платіжних документів, які мали свідчити про здійснення переказів на картковий рахунок позивача щомісячного грошового утримання , в розмірі, визначеному п.7 Договору. Разом з тим, відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів, які засвідчили відмову позивача від договору та отримання коштів готівкою на руки під розписку чи інший спосіб, передбачений у п.8 Договору, та/або інші документи, крім листування між сторонами договору, що свідчать про належне виконання зобов`язань по договору довічного утримання в цілому. Так як у судовому засіданні особисто позивач зазначила, що карточкою не користується, обмежена у пересуванні, є людиною із обмеженими можливостями. Тривалий час була хворою, та не підіймалась із ліжка, тому скористатися послугами банку була не взмозі та пропонувала надавати кошти особисто, проте відповідач відмовлявся. За наведених обставин, суд враховує, що доводи відповідача відносно того, що відчужувач своїми діями перешкоджала відповідачеві належним чином виконувати умови договору не підтвердженні належними доказами та правового значення не мають, оскільки ст. 755 ЦК України не пов`язує можливість розірвання договору довічного утримання з такими діями відчужувача. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України). Правова природа договору довічного утримання має ознаки, які не притаманні для переважної більшості зобов`язальних правовідносин. Із змісту пред`явленого позову, наявних в матеріалах справи доказів, наданих позивачем пояснень в судовому засіданні, убачається, що позивач не має наміру в подальшому отримувати від відповідача допомогу, послуги, кошти, протягом тривалого часу сторони не можуть знайти порозуміння, та не роблять будь-яких кроків, спрямованих на розв`язання проблем, які виникли під час виконання договору довічного утримання, в свою чергу відповідач ставиться до виконання своїх зобов`язань формально, позивача не навідує, не цікавиться життям та здоров`ям відчужувача, вищенаведене дає підстави вважати, що спір між сторонами залишиться невирішеним, якщо дійти висновку про належне, хоча й формальне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором. З урахуванням підстав позову, саме відповідач зобов`язаний довести належне виконання умов договору довічного утримання, що ним не здійснено, зокрема, не подано жодного доказу надання матеріальної допомоги в розмірі визначеному у пункті 7 Договору, а також іншого виду матеріального забезпечення, з урахуванням потреб Відчужувача, при цьому відповідач визнав той факт, що з позивачем не спілкується не засобами телефонного зв`язку, ні особисто, вважає достатнім для належного виконання договірних зобов`язань перерахування щомісячного грошового утримання поштовими переказами та/або на картковий рахунок позивача. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини справи, норми права, які регулюють спірні правовідносини, наявні в матеріалах справи докази в підтвердження позовних вимог, враховуючи відсутність належних доказів щодо спростування відповідачем доводів позивача, що відповідачем не виконувались всі умови договорів довічного утримання, беручи до уваги умови договорів довічного утримання, серед яких є надання матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду, необхідної допомоги) та оплата комунальних послуг, але відповідачем не доведено належне виконання умов договору, суд приходить до обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог про розірвання договору довічного утримання. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: approved