Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач), в якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просила надати дозвіл на разові тимчасові виїзди неповнолітньому сину [PERSON], [INFO], для відпочинку та оздоровлення за межі України до країн Єгипет та Туреччина, у її супроводі, без дозволу та супроводу батька [PERSON] з 01 липня 2017 року по 30 жовтня 2017 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона не перебувала та не перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, однак має з ним спільну дитину [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, матеріальної допомоги не надає, хоча зобов'язаний це робити. Позивач бажає виїхати з сином за кордон на відпочинок, з метою покращення його фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків, однак в зв'язку з відсутністю можливості отримати згоду на це від відповідача змушена звертатися до суду. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 23 червня 2017 року до суду надійшло клопотання, подане представником [PERSON] - [PERSON], в якому [PERSON] просить відкласти слухання справи. Разом з тим суд не приймає до уваги подане клопотання, оскільки жодних документів, які посвідчують повноваження [PERSON] як представника [PERSON] відповідно до ст.. 42 ЦПК України суду не надано. Представник третьої особи судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою представника позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів. Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом позивач та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.10). Дитина проживає з позивачем (а.с.11). З пояснень позивача наведених в позовній заяві та пояснень представника позивача наданих в судовому засіданні слідує, що позивач має намір виїхати з дитиною на відпочинок за кордон, однак відповідач нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон не надає, на прохання позивача прибути до приватного нотаріуса для надання дозволу на виїзд дитини за кордон не відреагував. Маючи намір та можливості виїхати тимчасово за межі України, позивач не може це зробити, оскільки відповідач чинить перешкоди. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 Сімейного кодексу України визначає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положення ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Оскільки у позивача є труднощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, позивач зверталася до відповідача по цьому питанню, однак відповідач такий дозвіл не надав, а також, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, а виїзд в такий проміжок часу та в такі країни зумовлений необхідністю забезпечення інтересів дитини, та її потреб у реалізації соціального та духовного розвитку, оздоровленні, відмова батька у наданні дозволу у виїзді дитини за кордон є безпідставною, суд дійшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. При винесенні рішення суд також враховує вік дитини, в зв'язку з цим право на виїзд дитини за кордон має бути надано матері тимчасово, що в подальшому не позбавлятиме можливості батька виконувати свої батьківські обов'язки, та не порушуватиме його батьківських прав. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 640 грн.

Outcome: approved