Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 11 грудня 2015 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач ) про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини та просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] на час навчання, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком доньки [PERSON], [INFO], яка навчається, потребує матеріальної допомоги, однак батько не надає їй матеріальної допомоги. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на користь дитини на її утримання на час навчання в Ізмаїльському державному гуманітарному університеті в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки відповідач отримує пенсію та інші доходи, що надають йому можливість утримувати повнолітню дитину на час її навчання. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання також з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки невеликий розмір його пенсії не забезпечує його потреби, однак у випадку добровільного вирішення спору погоджується, що знаходитиме кошти ( в якому розмірі не вказує) щоб періодично надавати допомогу доньці на період її навчання, крім канікул. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей на час навчання, але не більше ніж до досягнення ними 23 річного віку. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3 - 15, 17-20,75-84, 180-182,191, 199 - 200 Сімейного кодексу України. За змістом ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України суд призначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина в твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги можливість надання утримання дитини другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми донькою, сином. Приймаючи до уваги матеріальне забезпечення в сімї позивача, суд вважає за необхідне задовольнити повністю позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. Суд приймає до уваги, що донька відповідача - [PERSON] навчається на контрактній основі, стипендію не отримує, тобто не має достатнього доходу, необхідного для витрат на забезпечення себе їжею та достатніх витрат на прожиття та навчання, а тому потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має змогу надати. Судом встановлено, що відповідач є пенсіонером, не працює, має дохід, іншим особам аліменти не сплачує, тому зобов'язаний утримувати дитину після досягнення повноліття на час навчання, однак відповідач від такого обов'язку ухиляється. Суд приймає до уваги матеріальне становище і позивача, і відповідача. За наявності довідок про доходи сторін, приймаючи до уваги, що відповідач є пенсіонером, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, доходу на утримання дитини щомісячно тільки на час її навчання . Суд приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму в розрахунку на місяць у 2015 - 2016 роках та сукупний доход і позивача і відповідача, дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати дитині матеріальну допомогу. Судом враховано, що відповідач не надав до суду доказів (належних, переконливих, достовірних) про розмір його щомісячних потреб та витрат. Також відповідачем не було надано до суду жодних доказів, що він має скрутне матеріальне становище та не може надавати матеріальну допомогу доньці, а інших переконливих доказів, які заперечували б викладені позивачем обставини до суду не були надані. Суд не погоджується із позицією відповідача, що аліменти не підлягають стягненню в той період, коли студенти не навчаються (перебувають на канікулах), та приймає до уваги довідку із навчального закладу, де вказано період навчання дитини до червня 2017 року включно. Суд приймає до уваги і моральний аспект, оскільки до суду не були надані докази, що відповідач добровільно раніше надавав дитині матеріальну допомогу. За викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача знайшли своє підтвердження в суді. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути судовий збір на користь держави. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved