Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] у лютому 2014 року звернувся до суду з позовом про визнання заповіту від 23.05.2013 року, складеного [PERSON] та посвідченого секретарем Щербанівської сільської ради, недійсним. Позов обґрунтовується тим, що [PERSON], який помер [INFO], на момент складання заповіту був престарілого віку та тяжкохворою людиною, внаслідок чого він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Позивач та його представник у судові засідання 09.12, 22.12.2015 та 11.01.2016 року не з'явилися, про причини своєї неявки позивач не повідомив, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду; представник позивача повторно надав суду заяву про відкладення розгляду справ у зв'язку з відрядженням. З огляду на тривалий розгляд справи та заперечення відповідача щодо залишення позову без розгляду, з урахуванням пояснень представника позивача, наданих ним під час судового розгляду, суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі за їх відсутності. Відповідач позов не визнав повністю, пояснивши, що його дід [PERSON] на момент складання заповіту хоч і був тяжкохворим, проте це ніяким чином не впливало на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Третя особа - [PERSON] пояснив, що померлий доводився йому батьком; заповіт склав на онука, оскільки той проживав разом з ним та здійснював за ним догляд. Треті особи - [PERSON] та представник Щербанівської сільської ради - у судове засідання не зявилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (Т. 1 а.с. 12). Згідно із заповітомвід 23.05.2013 року, складеного [PERSON] та посвідченого секретарем Щербанівської сільської ради,29.08.2013 року, все належне йому майно заповідав [PERSON].(а.с.28). Відповідно до висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи №23 від 09.09.2015 року [PERSON] на час укладання заповіту 23 травня 2013 року виявляв ознаки органічного астенічного розладу внаслідок ушкодження і дисфункції головного мозку та фізичної хвороби(F06.6). На момент здійснення правочину 23 травня 2013 року [PERSON] був здатним усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними(а.с.198-205). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У статті 60 ЦПК України викладено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що заповіт, складений 23.05.2013 року [PERSON], відповідає його дійсній волі, підстав недійсності заповіту, передбачених ст.1257 ЦК України, судом не встановлено. Пояснення свідків не спростовують висновків суду про те, що волевиявлення спадкодавця на час складання оскаржуваного заповіту не було вільним чи не відповідало його волі. Не спростовує таких висновків суду і акт судово-психіатричного експерта №28 від 28.01.2015 року, у якому зазначено, що [PERSON] на момент складання заповіту виявляв ознаки психічного розладу у вигляді вираженого астенічного синдрому внаслідок ушкодження і дисфункції головного мозку та фізичної хвороби(F06.6, F06.7) і вищезазначений психічний розлад у [PERSON] в момент складання заповіту 23.05.2013 року істотно впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Вказаною експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення його психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного у такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 255 ЦК України. За таких обставин позов задоволенню не підлягає.. Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст. 88 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: approved