Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Адвокат Конюшко Д.Б. від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову вказав, що 24 грудня 2019 року о 14:00 годині по вул.Мєндєлєєва, 70, у м. Рубіжне Луганськрї області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Volskswagen Golf» днз [NUMBER] , що перебуває у власності [PERSON] , та транспортного засобу «Nissan Maxima» днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Водіями зазначених транспортних засобів було складено повідомлення про ДТП, у якому відповідач визнав себе винуватим. Відповідальність водія транспортного засобу «Nissan Maxima» днз [NUMBER] застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО». Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач понесла матеріальні збитки, тому звернулась до даної страхової компанії з заявою про страхове відшкодування, за результатами розгляду якої позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 49000,00 грн. Проте, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого позивачу у результаті пошкодження її транспортного засобу, складає 61545,32 грн. Тому просить стягнути з відповідача на користь позивача різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу позивача з урахуванням зносу і страховим відшкодуванням у розмірі 12545,32 грн. Окрім того, просить стягнути з відповідача витрати на проведення дослідження оцінки збитку у розмірі 1200,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. та по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. 30 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. 12 жовтня 2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Позивач надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. Також зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки не повідомив, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 24 грудня 2019 року о 14:00 годині по вулиці Мєндєлєєва, 70, у місті Рубіжне Луганської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Volskswagen Golf» днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Nissan Maxima» днз [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Відповідач [PERSON] визнав свою вину у порушенні Правил дорожнього руху України. Учасники ДТП за взаємною згодою склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, тому відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не складався. В повідомленні про зазначену дорожньо-транспортну пригоду [PERSON] власноруч зазначив, що дорожньо-транспортна пригода сталася з його вини, оскільки він не дотримався дистанції та не переконався в безпеці маневру при здійсненні обгону. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 06 серпня 2019 року № АО/1834025, цивільно-правова відповідальність перед третіми особами на забезпечений транспортний засіб - автомобіль «Nissan Maxima» днз [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО», розмір франшизи - 1000,00 грн. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що власником транспортного засобу «Volskswagen Golf» днз [NUMBER] є [PERSON] . Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 49000 грн. (28.01.2020 - 44507,71 грн., 19.02.2020 - 4492,29 грн.), що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] . З висновку експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки збитку, спричиненого власнику транспортного засобу, №11 від 07 лютого 2020 року вбачається, що вартість матеріального збитку з технічної точки зору, спричиненого власнику автомобіля «Volskswagen Golf» реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] на момент ДТП складає 61545, 32 грн. Представником позивача адвокатом Конюшко Д.Б. від імені та в інтересах позивача [PERSON] на адресу відповідача [PERSON] засобами поштового зв`язку було спрямовано претензію про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в сумі 13754,32 грн. (різниці між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу позивача з урахуванням зносу і страховим відшкодуванням у розмірі 12545,32 грн. та витрат на проведення дослідження оцінки збитку у розмірі 1200,00 грн.) Доказів на підтвердження відшкодування шкоди у зазначеному розмірі відповідач суду не надав. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Частиною першою статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом становлено, що ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» потерпілій [PERSON] було сплачено страхове відшкодування у розмірі 49000,00 грн., і ця сума є недостатньою для покриття реальної вартості ремонтних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого в ДТП автомобіля. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню з відповідача [PERSON] для повного відшкодування завданої ним шкоди різниця між відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу та страховим відшкодуванням у розмірі 12545,32 грн., виходячи з розрахунку: вартість відновлювального ремонту транспортного засобу в розмірі 61 545,32 грн. - страхове відшкодування з вирахуванням франшизи у розмірі 49000,00 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на правничу допомогу в сумі 6000 грн. На підтвердження вказаної суми витрат представник позивача надав копії ордеру серії ВН №019445, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №803 та договору про надання правової допомоги від 03.03.2020, укладеного між адвокатом Конюшко Д.Б. та [PERSON] . Також надав копію квитанції № 06/02 від 02.06.2020 про сплату [PERSON] на користь адвоката Конюшко Д.Б. 6000 грн. Відповідно до акту виконаних робіт №1 від 03.03.2020 адвокатом Конюшко Д.Б. було надано [PERSON] наступні послуги: юридична консультація 0,5 год. (сукупно) - 500,00 грн.; вивчення документів 1 год. (сукупно) - 1000,00 грн.; здійснення заходів досудового врегулювання спору (підготовка та направлення претензії [PERSON] ) 1 год. - 1000,00 грн.; підготовка та подання до суду позовної заяви 3,5 год. - 3500,00 грн. Всього на суму 6000,00 грн. З урахуванням вищенаведених вимог ЦПК України, наданих позивачем письмових доказів, а також відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 6000,00 грн. Такий розмір витрат є документально підтвердженим, обґрунтованим, відповідає складності справи, її значенню для позивача, обсягу виконаній адвокатом роботі (наданим послугам), часу, витраченому адвокатом на їх виконання. Згідно з ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. З копії квитанції №0.0.1594988375.1 від 24.01.2020 вбачається, що [PERSON] ТОВ «ЛенКор» було сплачено сплачено 1200,00 грн., призначення платежу: оцінка матеріального збитку. Зміст висновку експертного дослідження відповідає вимогам ч.ч. 6, 7 ст. 102 ЦПК України. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1200,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 0.0.1724963975.1 від 02 червня 2020 року, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved