Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач зазначала, що 02 жовтня 2015 року помер її дядько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на будинок №90, що розташований за адресою: Київська область, Броварський район, село Русанів, вулиця Леніна. За життя [PERSON] склав заповіт від 21 жовтня 2014 року, який посвідчений секретарем виконкому Русанівської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі №154, за яким все своє майно заповідав [PERSON]. Маючи намір прийняти спадщину, вона звернулася до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області з приводу прийняття спадщини після смерті дядька, проте їй повідомили, що вона пропустила термін для подання заяви про прийняття спадщини та порадили звернутись в суд. Про існування заповіту позивач дізналася зовсім недавно і випадково. Саме через це нею було пропущено термін на звернення. На думку позивача дана причина пропуску строку для подання заяви на прийняття спадщини є поважною. Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11 жовтня 2016 року (а.с.58-59), позивач просила суд визначити для неї додатковий строк тривалістю три місяці для подання до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті її дядька [PERSON], який помер 02 жовтня 2015 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення аналогічні позовній заяві та просив про задоволення позову. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, заперечував проти їх задоволення. Судом встановлено, що згідно актового запису про смерть №33 від 05 жовтня 2015 року, складеного виконавчим комітетом Русанівської сільської ради Броварського району Київської області, [PERSON] помер 02 жовтня 2015 року (а.с.18,19). За життя, а саме 21 жовтня 2014 року, померлий [PERSON] склав заповітне розпорядження на випадок своєї смерті, яким все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що належатиме йому з законом на день смерті заповідав позивачу [PERSON] Заповіт посвідчений секретарем виконкому Русанівської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №154. На день смерті спадкодавця заповіт не змінено та не скасовано (а.с.4). Позивач [PERSON] дізналася про існування заповіту 26 липня 2016 року, пропустила встановлений законом шестимісячний термін для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, з померлим на день смерті не проживала, у звязку з чим їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], який помер 02 жовтня 2015 року. Єдиним спадкоємцем хто прийняв спадщину є дружина померлого відповідач [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи №47/2016 до майна померлого 02 жовтня 2015 року [PERSON] (а.с.39-52). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 1.2. Глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за № 296/5, нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою заінтересованих осіб або з власної ініціативи вживає заходів щодо охорони спадкового майна. Згідно абз. 5 п. 2.2. Глави 9 Порядку, перед вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна нотаріус вчиняє низку дій, які забезпечують повну охорону цього майна, а саме: повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Здійснення виклику за допомогою ЗМІ є правом, а не обовязком нотаріуса (ст. 63 ЗУ «Про нотаріат»). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказів того, що позивачу [PERSON] до 26 липня 2016 року не було відомо про існування заповіту [PERSON], який помер 02 жовтня 2015 року, в результаті чого вона з поважних причин пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, позивачем не надано, а судом не здобуто. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed