Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася із цим позовом до суду, посилаючись на те, що 9 грудня 2004 року відповідач отримав від неї за договором позики гроші на суму 5000 грн. і зобов'язався повернути їх протягом трьох місяців. Однак свої договірні зобов'язання він не виконав і гроші не повернув по теперішній час. На неодноразові прохання повернути ці грошові кошти не реагує і ухиляється від їх повернення. У зв'язку з чим, просить стягнути на її користь з відповідача борг, 3% річних від простроченої суми, інфляційні витрати та пеню на загальну суму 11521-21 грн., а також витрати на правову допомогу. Відповідач, який повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Встановлено, що 9 грудня 2004 року, сторони уклали договір позики, в якому указується, що відповідач отримав 5000 грн. у позивачки та зобов'язався повернути їй ці гроші протягом трьох місяців (а.с.34,35). Однак прийняті на себе зобов'язання про повернення грошей відповідачем не виконані. Враховуючи наведене, суд вважає, що між сторонами відбувся договір позики, оскільки позивачкою фактично були передані відповідачеві на визначений строк у власність 5000 грн., що підтверджується приєднаними до справи розписками (а.с.34,35). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу засновані на законі і повинні бути задоволені в залежності від строку укладення договору (5000 грн. х 3% х 9 = 1350). Однак суд не приймає до уваги розрахунок щодо інфляційних витрат та пені, оскільки невідомо ким складався цей розрахунок та якими належними даними обґрунтовувалися ці нарахування. Крім того, суд ставиться критично до вимог щодо сплати пені, оскільки вказаний вид забезпечення виконання зобов'язання не передбачений вищевказаним договором позики та положеннями ст.625 ЦК України, норма якої безпосередньо регулює правові наслідки у разі порушення боржником грошового зобов'язання. Вирішуючи питання щодо стягнення коштів на правову допомогу, суд дійшов висновку, що і в цій частині позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано жодного доказу, що він поніс витрати на таку допомогу. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними.

Outcome: approved