Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (відповідач 1) та [PERSON] (відповідач 2), в якому, з урахуванням уточнень, просить суд: - встановити факт, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1928 року; - встановити факт, що [PERSON], який помер 13.11.1965 року, та [PERSON], яка померла 29.03.1984 року, є батьком та матірю [PERSON], [INFO]; - визнати за позивачем право власності в цілому на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 33,20 кв. м, житловою площею 13,70 кв. м, сараї Б, З, И, гараж К, вбиральню Л, літні кухні Е, Ж, літній душ М, вигрібну яму Н, огорожу № 1, 2, колонку № 3, що розташовані за адресою: Харківський район, смт Безлюдівка, пров. Ветеринарний, 7, у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що житловий будинок за адресою: смт. Безлюдівка, пров. Ветеринарний, 7, за архівними матеріалами КП «ХРБТІ» зареєстрований за її батьком [PERSON], який помер 13.11.1965 року. Свідоцтва про шлюб батьків не збереглося. Той факт, що [PERSON] та [PERSON] з 1928 року знаходилися у фактичних шлюбних відносинах підтверджується актовим записом про народження [PERSON], де батьками вказані [PERSON] та [PERSON], будинковою книгою, актом депутата Безлюдівської селищної ради. Спадкоємицею після смерті батька [PERSON] згідно ст. 529 ЦК України 1963 року стала його дружина [PERSON], яка мешкала в цьому будинку разом з батьком, але не звернулася до Державної нотаріальної контори Харківського району для отримання правовстановлюючих документів. Мати позивача [PERSON] померла 29.03.1984 року. Позивач прийняла спадщину після її смерті фактично відповідно до ст.ст. 529, 549 ЦК України 1963 року, тому що мешкала разом з матірю в житловому будинку до її смерті, користувалася будинком, присадибною ділянкою, але не звернулася у встановлений законом термін до Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Безлюдівська селищна рада, який прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд: - визнати житловий будинок літ. «П-1» з прибудовами літ. «П1-1, П2-1» загальною площею 50,40 кв.м та житловою площею 16,00 кв.м, з господарськими спорудами літ. «З», «И», створений внаслідок реконструкції господарських будівель за адресою: смт Безлюдівка, пров. Ветеринарний, 7, Харківського району Харківської області, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], померлого 14 березня 2012 року, та розділити спільну власність подружжя, визнавши за [PERSON] право власності на 58/200 часток цього житлового будинку; - встановити факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON], померлого 14 березня 2012 року, за адресою: смт Безлюдівка, пров.\~Ветеринарний, 7, Харківського району Харківської області з 1997 року; - визнати за [PERSON] право власності на 29/200 часток житлового будинку літ. «П-1» з прибудовами літ. «П1-1, П2-1» загальною площею 50,40 кв.м, та житловою площею 16,00 кв.м, з господарськими спорудами літ. «З», «И», створений внаслідок реконструкції господарських будівель за адресою: смт Безлюдівка, пров. Ветеринарний, 7, Харківського району Харківської області у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 14 березня 2012 року, що складатимуть 87/200 часток вищезазначеного житлового будинку. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначає, що 21 січня 1984 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу вони з чоловіком та його матірю проживали у [INFO], у квартирі, яка належала чоловікові та його матері [PERSON] Згодом [PERSON] переїхала у будинок за адресою: смт Безлюдівка, пров. Ветеринарний, 7. Вказаний будинок належав діду та бабі чоловіка, а після їх смерті дочка померлих - [PERSON] фактично прийняла спадщину, оселилася та проживала там разом з сестрою та братом - відповідачами по справі за первісним позовом. У 1997 році подружжя переїхало до свекрові, бо вона пообіцяла дозволити реконструювати господарські споруди, такі як: сараї літ. «И», «З», та літні кухні «Е», «Ж» у житловий будинок. Вони з чоловіком з дозволу відповідача оселилися у спірному домоволодінні, а саме: у літній кухні -літ. «Ж». Крім того, відповідач надала дозвіл зробити реконструкцію господарських будівель, щоб створити новий будинок для власного проживання. З дозволу відповідача за власні кошти та власними зусиллями подружжя реконструювало ці господарські будівлі, внаслідок чого було створено окремий житловий будинок, який був відокремлений від основного будинку літ. «А-1» огорожею №4. Таким чином, [PERSON] з чоловіком набули право власності на створений в результаті реконструкції житловий будинок літ. «П-1», що входить до складу домоволодіння по пров. Ветеринарному, 7, в смт Безлюдівка Харківського району Харківської області. За матеріалами поточної інвентаризації станом на 25.08.2015 р, згідно довідки КП\~«ХРБТІ» від 31.08.2015 р., встановлено, що на території зазначеного домоволодіння по провулку Ветеринарний №7 розташований житловий будинок літ. «П-1» (утворений при переобладнанні літніх кухонь літ. «Е» і «Ж») загальною площею - 50,40 кв.м, де житлова площа складає 16,00 кв.м. Також встановлено, що будинок літ. «П-1», сараї - літ. «З», та « И» - складають 58/100 частин домоволодіння. Таким чином, [PERSON] з чоловіком належить по 58/200 частин житлового будинку літ. «П-1», з господарськими будівлями - сараї - літ. «З», та «И», що входить до складу домоволодіння. 14 березня 2012 року [PERSON] помер. Після смерті чоловіка єдиними спадкоємцями за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, є мати та дружина померлого, тобто сторони по справі. Оскільки обидві постійно проживали разом зі спадкодавцем, обидві прийняли спадщину. Отже, загальна частка [PERSON] у житловому будинку літ. «П-1» з прибудовами літ. «П1-1, П2-1» з господарськими спорудами літ. «З», «И», становить 87/200 частин домоволодіння, з яких 58/200 утворилося в порядку розподілу спільного майна подружжя, 29/200 утворилося у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, вимоги за позовом [PERSON] визнали частково, у розмірі ? частини спірного будинку. У судове засідання 22.12.2015 представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судовому засіданні представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, проти первісного позову не заперечувала, зустрічний позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. У судове засідання 22.12.2015 представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На електронну пошту суду надійшла її заява з проханням відкласти розгляд справи у звязку з хворобою, проте доказів поважності причин неявки у судове засідання не надано. Відповідачі за первісним позовом у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На електронну пошту суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] з проханням відкласти розгляд справи для пошуку адвоката. Враховуючи тривалий час перебування справи у провадженні, суд вважає, що відповідач [PERSON] мав достатньо часу для укладення угоди про надання правової допомоги, у звязку з чим підстави для відкладення судового розгляду відсутні. Представник третьої особи - Безлюдівської селищної ради, заявою від 25.08.2015 (а.с.\~128) просив суд розглядати справу за його відсутності, проти позову не заперечував. Ураховуючи неодноразову неявку належним чином повідомлених відповідачів у судове засідання, відповідно до статті 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Житловий будинок за адресою: смт. Безлюдівка, пров. Ветеринарний, 7, за архівними матеріалами КП «ХРБТІ» зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON], що підтверджено довідкою КП «ХРБТІ» від 11. 03. 2015 року № 32 (а.с. 5). [PERSON] помер 13.11.1965 року, про що свідчить свідоцтво про смерть, мати позивача [PERSON] померла 29.03.1984 року, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 7, 8). Той факт, що [PERSON] та [PERSON] з 1928 року знаходилися у шлюбних відносинах, підтверджується актовим записом про народження [PERSON], де батьками вказані [PERSON] та [PERSON], про що свідчить архівна довідка від 02.02.2015 року про народження 26.09.1928 року [PERSON] в батьків [PERSON] та [PERSON] по Щурівській сільській раді Савинського району Ізюмської округи за 1928 рік номер 71 від 27.09.1928 р. У пункті 1 запису про народження вказано: батьки живуть в шлюбі, в п. 15 вказано в шлюбі перший раз (а.с. 11, 12). Згідно з відомостями виконавчого комітету Безлюдівської селищної ради від 13.01.2015 (а.с. 13), на момент смерті [PERSON], який помер 13.11.1965 року, [PERSON], яка померла 29.03.1984 року, та їх донька [PERSON], [INFO], проживали разом за адресою: пров. Ветеринарний, 7. Згідно з актом від 04.09.2012, складеним депутатом Безлюдівської селищної ради [PERSON] (а.с. 14), [PERSON] фактично мешкає в сел. Безлюдівка по пров.\~Ветеринарному № 7 з 1951 року по теперішній час. Листом державного нотаріуса Першої ДНК Харківського району від 24.02.2015 (а.с.\~15) позивачеві запропоновано звернутися до суду з питання оформлення спадкових прав на будинок по пров. Ветеринарному № 7 в смт Безлюдівка, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт прийняття нею спадщини після смерті спадкодавців та факт реєстрації шлюбу між батьками [PERSON] і [PERSON]. Заявою до Першої ДНК Харківського району [PERSON] від 20.03.1987 повідомила, що відмовляється від своєї частки у спадщині після смерті матері [PERSON], яка померла 29.03.1984 (а.с. 16). Згідно з листом від 05.05.2015 Перша ДНК Харківського району повідомила суд, що після [PERSON], яка померла 29.03.1984, та [PERSON], який помер 13.11.1965, в шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця до держнотконтори із заявами про прийняття та про відмову від спадщини ніхто не звернувся (а.с. 40). Свідоцтвом про укладення шлюбу від 21.01.1984 підтверджено укладення шлюбу між [PERSON] і [PERSON] (а.с. 89). [PERSON] помер 12.03.2012, згідно зі Свідоцтвом про смерть від 14.03.2012 (а.с. 90). Згідно з технічним паспортом на спірне домоволодіння, його власником є [PERSON]. На території домоволодіння розташовано житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 33,20 кв. м, житловою площею 13,70 кв. м, житловий будинок літ. «П-1» з прибудовами літ. «П1-1, П2-1» загальною площею 50,40 кв.м та житловою площею 16,00\~кв.м, сараї Б, З, И, гараж К, вбиральня Л, літній душ М, вигрібна яма Н, огорожа № 1, 2, колонка № 3 (а.с. 121-124). Згідно з листом КП «ХРБТІ» від 31.08.2015 (а.с. 127), на території спірного домоволодіння розташовано житловий будинок літ. «П-1» загальною площею 50,40 кв.м, житловою 16,00 кв.м, який утворено при переобладнанні літньої кухні літ. «Е», «Ж». Вартість будинку літ. «П-1», сараїв літ. «З», «И» становить 104\~968 грн., що складає 58/100 частин обєкту. Листом від 09.09.2015 КП «ХРБТІ» повідомило суд, що за матеріалами інвентаризаційної справи на спірне домоволодіння, в 1988 році на земельній ділянці збудовано літні кухні «Е», «З», які в період з 1997 по 2010 рік були самочинно реконструйовані (шляхом переобладнання) в житловий будинок літ. «П-1» з прибудовами літ. «П1-1» та «П2-1» загальною площею 50,40 кв. м, житловою 16,00 кв. м (а.с. 133). Суд вважає, що в листі помилково вказано про літні кухні «Е», «З», а маються на увазі літні кухні «Е», «Ж», оскільки згідно з технічним паспортом (а.с. 121-124) літ. «З» - це сарай, а не літня кухня. Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 2 статті 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1273 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки матеріалами справи підтверджено факт перебування [PERSON] і [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 1928 року, а також той факт, що вказані особи є батьками [PERSON], позовні вимоги про встановлення цих фактів підлягають задоволенню. Також матеріалами справи підтверджено, що мати позивача [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON], оскільки проживала з ним за однією адресою і фактично вступила в управління спадковим майном. У свою чергу позивач як дочка спадкодавця [PERSON] є спадкоємцем першої черги і у встановлений законом шестимісячний строк прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем і вступила в управління спадковим майном. Враховуючи, що позивачем у встановлений законом строк прийнято спадщину, до складу якої увійшов спірний житловий будинок, інших осіб, які є спадкоємцями і прийняли спадщину в установленому порядку, не виявлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] підлягають задоволенню, окрім вимог про визнання права власності на літні кухні «Е», «Ж», оскільки встановлено, що вказані кухні на час розгляду справи не існують, бо самочинно реконструйовані в житловий будинок літ. «П-1» з прибудовами літ. «П1-1» та «П2-1». Щодо позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, то вказані вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя врегульовано статтею 60 СК України, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Водночас частиною 2 статті 376 ЦК України визначено, що особа, що здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Враховуючи, що [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги здійсненням разом з чоловіком [PERSON] самочинних прибудов і перепланувань у спірному будинку, які не уведені в експлуатацію у встановленому законом порядку і право власності на які ні за ким не визнано, підстави для визнання цього майна спільною сумісною власністю подружжя та поділу цього майна відсутні. Оскільки матеріалами справи підтверджено факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON], який помер 14 березня 2012 року, за адресою: смт Безлюдівка, пров. Ветеринарний, 7, з 1997 року, позовні вимоги в частині встановлення вказаного факту підлягають задоволенню.

Outcome: partial