Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], третьої особи відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач зазначає, що відповідач - її донька, в 2013 році після укладення шлюбу виїхала з її будинку та припинила будь-які зв'язки, про зміну місця мешкання матір не повідомила, її місце перебування на теперішній час невідоме. В зв'язку з викладеним позивач просить усунути перешкоди в користуванні житловим будинком та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Відповідно до ухвали суду про відкриття провадження, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Від сторін, у наданий в ухвалі час, не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Виконавчий комітет Люботинської міської ради Харківської області до суду подав заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі представника відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з'ясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлені такі факти, що підтверджуються наявними у справі доказами, та не оспорюються сторонами по справі, та відповідні їм правовідносини. Житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON], на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району за № 1422 від 04 травня 1975 року (а.с.4, 5-6). [PERSON] помер [INFO] (а.с.9). За повідомленням Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №1246/02-14 від 03 жовтня 2018 року після смерті [PERSON] померлого [INFO], до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина померлого [PERSON], з заявами про відмову від спадщини на користь [PERSON] звернулися її доньки [PERSON] та [PERSON], спадкова справа заведена, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги на відкриту після смерті [PERSON] спадщину, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до ст.ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки; малолітня, неповнолітня особа вважаються такими, що прийняли спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; в іншому випадку спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Верховними Судом України неодноразово під час розгляду справ з підстав, передбачений п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, проводився аналіз застосування норм спадкового права, викладених в книзі шостій ЦК України. Так, за результатами розгляду справи № 6-33цс15 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року) Верховним Судом України було зроблено висновок про наступне: «Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно - і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми ст. 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки.». Приймаючи до уваги правовий висновок Верховного Суду України, суд приходить до переконання, що позивач [PERSON], яка у належний спосіб прийняла спадщину після смерті [PERSON], набулА право власності, хоча і в обмеженому обсязі, на житловий будинок [ADDRESS]. Відсутність у позивача на момент звернення до суду з даним позовом свідоцтва про право власності на спадщину у виді спірного житлового будинку лише обмежує її в розпорядженні нерухомим майном. Звернувшись до суду, позивач скористалася правом захистити свої права. Відповідач [PERSON] зареєстрованана теперішній час в будинку, що підтверджується довідкою адресно - довідкового відділу АДБ ГУДМС Харківської області Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрована за вказаною адресою з 1996року. [PERSON] не проживає в житловому будинку, належному позивачу -її матері, з 2013 року, належних їй особистих або будь-яких інших речей в будинку не має. Після укладення шлюбу в 2012 році відповідач мешкає окремо від матері. Факт не проживання відповідача [PERSON] в будинку понад один рік підтверджено актами обстеження, складеними квартальним комітетом № 65 від 10 вересня 2018 року, підписаним головою та членами квартального комітету (а.с.10). Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння. користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено в ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає в житловому будинку понад один рік безперервно без поважних причин, то суд знаходить позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані на законі і доказах, наданих суду. Статтею 41 Конституції України, ст.ст.316 - 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватися свої майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном,на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були пов'язані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.379 ЦК України об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України - члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Відповідно до вимог ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи та з наданих суду позивачем доказів вбачається, що [PERSON] утримуючи реєстрацію за адресою житлового будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] порушує права останньої вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, які гарантовані йому, як власнику вимогами чинного законодавства. Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Питання щодо розподілу судових витрат вирішити на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved