Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» (надалі по тексту - Відповідач 1), ТОВ «Росвен Інвест Україна» (надалі по тексту - Відповідач 2), в якому просив визнати кредитний договір від 04.02.2014 року за № 001-03302-040214, укладений між ПАТ «Дельта Банк» із зазначеною у договорі особою - позичальником: громадянином України [PERSON] , недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в середині 2015 року на номер телефону Позивача почали надходити дзвінки від осіб, які представлялися працівниками Павлоградського відділення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором відвід 04.02.2014 року за № 001-03302-040214. Оскільки позивач жодного договору з ПАТ «Дельта Банк» не укладав, а спірний договір було укладено з особою, яка скористалась втраченим паспортом позивача, тому є підстави для визнання такого договору недійсним, у зв`язку з чим звернувся до суду. Так, згідно з положеннями процесуального закону, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у спрощеному порядку. Ухвалою суду від17.06.2019 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 32-33). 18.11.2019 року на адресу суду надійшов відзив від Відповідача-2, ТОВ «Росвен Інвест Україна», в якому представник товариства заперечував проти задоволення позовної заяви, посилаючись зокрема на те, що 26.01.2018 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» уклали Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 143/К, відповідно до умов якого, ПАТ «Дельта Банк» відступив на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги до боржників, що не виконали свої фінансові зобов`язання перед ПАТ «Дельта Банк» відповідно до укладених договорів, в тому числі право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 001-03302-40214 від 04.02.2014 року. За таких обставин, ТОВ «Росвен Інвест Україна» на законних підставах набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. Щодо визнання кредитного договору недійсним, представник відповідача зазначив, що із наданих позивачем документів відповідачу, неможливо встановити чи дійсно кредитний договір № 001-03302-040214 від 04.02.2014 року, укладено на ім`я [PERSON] іншою особою на втрачений ним паспорт. Крім того, представник відповідача вказував на те, що позивач пропустив строк позовної давності із зверненням із позовом до суду. На підставі вищезазначеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 39-42). 18.12.2019 року позивач подав до суду відповідь на відзив та додаткові пояснення щодо позовної заяви, в яких зазначив, що відзив відповідача на позов є необґрунтованим та надуманим. Зокрема вказав, що його позовні вимоги ґрунтуються на тому, що оспорюваний кредитний договір, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , зі сторони позичальника - [PERSON] підписаний не ним особисто, а поза волею іншою встановленою особою, яка скористалась ще в січні 2007 року паспортом та оформила 04.02.2014 року кредит в ПАТ «Дельта Банк» на ім`я позивача на втрачений, а отже недійсний паспорт поза вільним волевиявленням Позивача. До позову позивач долучив довідку від 30.09.2015 року №3800, видану ЖЕД № 904 про те, що [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає в [ADDRESS] .Дійсно паспорт [NUMBER] , виданий Солом`янським РУГУ МВС України в м. Києві 06.02.2007 року був виданий взамін втраченому: [NUMBER] , виданого Жовтневим РУ ГУ МВС України в м. Києві 16.01.1997 року. Проте, кредитний договір в ПАТ «Дельта Банк», оформлений 04.02.2014 року саме на паспорт, який був виданий 16.01.1997 року і який у позивача викрадений, а отже з 06.02.2007 року згідно з вимогами законодавства був недійсний. В зв`язку з цим, укладення кредитного договору відбулось без вільного волевиявлення позивача та не відповідало внутрішній волі позивача на укладення такого договору (а.с.60-66). В засідання позивач [PERSON] не з`явився, повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзивна позову заяву не надіслав. Представник відповідача ТОВ «Росвен Інвест Україна» в засідання не з`явився. Направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовної заяви, просив відмовити у її задоволенні. Разом з тим, просив суд розглядати справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] мав паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 16.01.1997 року Жовтневим РУ ГУ МВС України в м. Києві. В довідці від 28.11.2019 року №. 81.8034-446/81.8034.2-19, яка видана Солом`янським РВ ЦМУ Державної міграційної служби у м. Києві зазначено, що 06.02.2007 року ТУМ Солом`янського РУГУ МВС України в м. Києві, [PERSON] було видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , на підставі попередньо втраченого паспорта серії [NUMBER] , виданого 16.01.1997 року Жовтневим РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с.67). 06.02.2007 року [PERSON] було отримано новий паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий ТУМ Солом`янського РУ ГУ МВС України у м. Києві (а.с.10). Як вбачається з позовної заяви, в середині 2015 року на номер телефону позивача № [NUMBER] почали надходити дзвінки від осіб, які представлялися працівниками Павлоградського відділення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», а в подальшому і працівники ТОВ «Росвен Інвест Україна», з вимогами погасити банківський кредит. Після цього позивач звернувся із листами до Київського відділення ПАТ «Дельта Банк», уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» із повідомленням, що ним не укладався жодний договір з ПАТ «Дельта Банк», оскільки на той час ним було втрачено паспорт громадянина України. Крім того, позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про злочин, за фактом оформлення в ПАТ «Дельта Банк» кредиту на його ім`я з використанням викраденого у нього в 2007 році, паспорту. Не зважаючи на вказані листи, відповідач продовжує вимагати погашення боргу за спірним кредитним договором, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду. За таких обставин, суд приходить до наступного висновку. Так, відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України) Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, і які полягають у тому, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У свою чергу, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 цього Кодексу). Нормами ст. 215 Цивільного кодексу України врегульовано правовідносини щодо недійсності правочину, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки недійсності правочину визначено ч. 1 ст. 216 ЦК України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно зі ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Також згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 8 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, відповідно до частини першої ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, саме на момент вчинення правочину. Виходячи зі змісту правової позиції Верховного Суду України, викладеної в ухвалі від 18.12.2013 року у справі 6-127цс13, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 Цивільного кодексу України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Враховуючи викладені обставини та норми Закону, суд дійшов висновку, що кредитний договір № 001-03302-040214 від 04.02.2014 року, у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом даного письмового документа - не підписувався позивачем. Відповідне волевиявлення [PERSON] як учасника даного правочину взагалі було відсутнім. Натомість перевіреними та оціненими судом доказами стверджується, що спірний договір було укладено відповідачем з невідомою особою, що стало можливим у зв`язку з використання загублених документів позивача та неналежною їх перевіркою працівниками банку. Крім того, як вбачається з копії анкети позичальника, адресу позичальника в особі [PERSON] вказано [ADDRESS] (а.с. 86). На спростування та заперечення даної обставини та того факту, що позивач ніколи не був зареєстрованим за вищевказаною адресою, ним було надано копію довідки про реєстрацію місця проживання, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Солом`янської РДА № 45206341 від 25.11.2019 року, в якій зазначено, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 21.04.1994 року по 25.01.2018 року. Тобто, станом на день укладання кредитного договору, 04.02.2014 року, Позивач [PERSON] не міг бути зареєстрованим за адресою, указаною у кредитному договорі № 001-03302-040214, що свідчить про зазначення невірних даних щодо позичальника та неналежною їх перевіркою працівниками банку. Так, відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У зв`язку із наведеним, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати кредитний договір № 001-03302-040214 від 04.02.2014 року, що укладений між ПАТ «Дельта Банк» із зазначеною у договорі особою громадянином України [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути судовий збір в сумі 768гривні40 копійок.

Outcome: approved