Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

[PERSON] яка діє в своїх та в інтересах недієздатної особи [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, третя особа: Відділ опіки та піклування Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, в якій просить визнати право власності по 1/2 частині за кожною на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 85,90 кв.м., житловою площею 53,80 кв.м., який складається з жилої кімнати «1-4» пл. 7,70 кв.м., жилої кімнати «1-5» пл. 10,80 кв.м., житлової кімнати «1-7» пл. 20,00 кв.м., житлової кімнати «1-8» пл. 15,30 кв.м., кухні «1-2» пл. 11,00 кв.м., коридору «1-1» пл. 6,70 кв.м., коридору «1-6» пл. 5,40 кв.м., котельні «1-9» пл. 9,00 кв.м. та надвірні будівлі: сарай «В», «С», «Б»,, льох «Г», вбиральню «У», огорожу № 1, 2, що розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом та заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позову зазначає, що за [PERSON], який помер [INFO], відповідно до рішення Харківського районного суду від 12.09.1973 року зареєстровано право власності на жилий будинок [ADDRESS]. Зазначений жилий будинок побудувала його мати у 1944-1945роках, він був дуже старий та почав руйнуватися, а тому дід збудував новий будинок літ «А-1» загальною площею 85,90 кв.м., житловою площею 53,80 кв.м., крім того за вказаною адресою побудував надвірні будівлі: сарай «В», «С», «Б», льох «Г»,вбиральню «У», огорожу № 1,2. Рішенням Виконавчого комітету Харківського району Харківської області від 05.04.1979 року, за № 424 [PERSON], дозволено закінчити самочинно почату перебудову жилого будинку за адресою, [ADDRESS], та надано дозвіл на прийняття будинку до експлуатації. У новому будинку дід оселився разом зі своєю сім'єю та донькою - [PERSON], [INFO], яка страждає на тяжке хронічне психічне захворювання та є інвалідом дитинства 2 групи. Позивач зазначає, що відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 07.11.2014 р., вона призначена опікуном над [PERSON], [INFO]. [PERSON], який помер [INFO], за життя, 17.11.2011 року було складено заповіт на її ім'я, та, відповідно до якого заповідав їй вказаний будинок. Крім того, після смерті [PERSON] залишилась його донька [PERSON], [INFO], яка є інвалідом дитинства 2 групи,та страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, а тому має право на обов'язкову долю у зазначеному будинку. Посилаючись на те, що після смерті діда звернулась до Першої Держнотконтори Харківського району Харківської області, однак листом 02-14/1434 від 20.05.2014року, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, позивач просить суд задовольнити позов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, згідно якої, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Відділу опіки та піклування при Покотилівській селищній раді Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, суд знаходить за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення позивача в позовній заяві до суду, дослідивши докази, прикладені до позовної заяви в підтвердження позову, суд приходить до наступного. За [PERSON], який помер [INFO], відповідно до рішення Харківського районного суду від 12.09.1973 року було зареєстровано право власності на жилий будинок [ADDRESS] (а.с. 11-14, 16, 17, 21, 22). Зазначений жилий будинок побудувала у 1944-1945 роках на власні кошти мати померлого - [PERSON], що підтверджується актом обстеження домоволодіння (а.с. 23). [PERSON] було побудовано новий будинок літ «А-1» загальною площею 85,90кв.м., житловою площею 58,890 кв.м., крім того, за вказаною адресою побудував надвірні будівлі: сарай «В», «С», «Б», льох «Г»,вбиральню «У», огорожу № 1,2., що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-14). Рішенням Виконавчого комітету Харківського району Харківської області від 05.04.1979 року, за № 424 [PERSON], дозволено закінчити самочинно почату перебудову жилого будинку за вказаною адресою та надано дозвіл на прийняття будинку до експлуатації (а.с. 22). У вказаному будинку [PERSON] оселився разом зі своєю сім'єю та донькою([PERSON], [INFO]), яка страждає на тяжке хронічне психічне захворювання та є інвалідом дитинства 2 групи (а.с. 8). Відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 07.11.2014 року позивач призначена опікуном над [PERSON] (а.с. 19). Будівництво житлового будинку [ADDRESS], [PERSON] здійснювалось у період дії норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р. Пунктом 4 зазначеної Інструкції Мінкомгоспу УРСР 31.01.1966 р., не встановлювався обов'язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі, селищах та селищ міського типу. Крім того,відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час володіння спадкодавцем будинком та земельною ділянкою, громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме ст. 100 ЦК Української РСР визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. За цих обставин, у відповідності до ч. 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON], який помер [INFO], (про що в Книзі реєстрації смертей 07.10.2014 року зроблено відповідний запис за № 133, місце реєстрації Покотилівська селищна рада Харківського району Харківської області) (а.с. 17), за життя, на ім'я позивача [PERSON] 17.11.2011р. було складено заповіт, якій посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до змісту цього заповіту належний [PERSON] будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS] заповіданий [PERSON] . Крім того, після смерті [PERSON] залишилась його донька [PERSON], [INFO], яка є інвалідом дитинства 2 групи, та страждає на тяжке хронічне психічне захворювання, а тому має право на обов'язкову долю у зазначеному будинку. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, неповнолітні,повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину долі, яка належала би кожному із них на разі спадкування за законом (обов'язкова доля). Після смерті [PERSON] позивач звернулась до першої Держнотконтори Харківського району Харківської області, однак листом 02-14/1434 від 20.05.2014 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, та надане роз'яснення стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, і рекомендовано звернутися до суду. Суд знаходить, що спадкоємець за заповітом та донька померлого [PERSON]- [PERSON], яка має обов'язкову долю у спадщині та не мають можливості реалізувати свої права на жилий будинок [ADDRESS], оскільки за життя [PERSON] не зареєстрував право власності на будинок. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися досуду з правилами позовного провадження». За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою, дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Таким чином, через бездіяльність спадкодавця щодо реєстрації нерухомого майна, у зв'язку з відсутністю обов'язку щодо його реєстрації на час володіння спадкодавцем цім майном, позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом та [PERSON], як спадкоємець обов'язкової частки, не мають можливості набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. Виходячи з приписів ст. 16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.3 ст.1235 ЦК України, заповідач, не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] яка діє в своїх та в інтересах недієздатної особи [PERSON] є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved