Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

[PERSON] пред'явила у Подільському районному суді м. Києва позов до ПАТ «ПУМБ», третя особа: [PERSON], про визнання права порушеним, визнання кредитного договору № 6137004 від 24.03.2008р. та договору іпотеки № 6137085 від 24.03.2008р недійсними, скасування заборони відчуження нерухомого майна, застосування наслідків недійсності правочину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.03.2008р. [PERSON] та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір № 6137004, згідно умов якого позивач отримала кредит в розмірі 45000,00 доларів США з процентною ставкою 13,99% строком до 24.03.2023р. В забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором між [PERSON] та ЗАТ «ПУМБ» 24.03.2008р. було укладено договір іпотеки № 6137085, згідно умов якого однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] передається в іпотеку. Згідно умов кредитного договору, надання кредиту відбувається шляхом перерахування суми кредиту з позичкового рахунку № [NUMBER] на рахунок № [NUMBER], а повернення кредиту відбувається в частинах та в строки передбачені Графіком повернення кредиту. Позивач вказує, що у зв'язку з тим, що при укладенні спірного кредитного договору їй не була надана повна та достовірна інформація про сукупну вартість кредиту, суму абсолютного здороження кредиту, в тому числі та у зв'язку з девальвацією іноземної валюти, кредитний договір № 6137004 укладений нею під впливом обману зі сторони відповідача та внаслідок ведення відповідачем нечесної підприємницької діяльності. Стосовно недійсності іпотечного договору, позивач посилається на положення Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», які, на її думку, відповідачем при укладенні цього договору не були дотримані, зокрема, що стосується положення про інфляційне застереження. Як зазначає позивач, нею було сплачено в рахунок погашення суми боргу 50761,48 долар США. Проте, враховуючи вищевикладені обставини, позивач просить суд захистити її порушені права та законні інтереси у спосіб визнання права порушеним, визнання кредитного договору № 6137004 від 24.03.2008р. та договору іпотеки № 6137085 від 24.03.2008р недійсними, скасування заборони відчуження нерухомого майна, застосування наслідків недійсності правочину. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позовної заяви, просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, з підстав його необґрунтованості. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що між ЗАТ «ПУМБ» та [PERSON] 24.03.2008р. укладено кредитний договір № 6137004 (а.с. 14-19). Згідно умов кредитного договору позивач отримала від Банку кредитні кошти у розмірі 45000,00 доларів США з процентною ставкою 13,99% строком до 24.03.2023р. Як зазначено в п. 2 кредитного договору кредит надається позичальникові лише, зокрема, після укладення Договору про забезпечення виконання зобов'язання та державної реєстрації обтяження заставленого майна. На виконання цього припису кредитного договору між ЗАТ «ПУМБ», [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON]) укладено Договір іпотеки № 6137085 від 24.03.2008р., згідно умов якого однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] передається в іпотеку (а.с. 23-27). Як вбачається зі Свідоцтва про право власності на житло квартира за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON]) в рівних частках (а.с. 189). Сторонами підписано також домовленість у формі «Суть та розмір Основного зобов'язання, виконання якого забезпечується Договором іпотеки», згідно умов якої для повернення предмета іпотеки іпотекодавець - [PERSON] має відповідно до Графіку повернення кредиту виплатити суму кредиту та сплатити проценти за його користування (а.с. 28-29). Графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом є Додатком № 1 до кредитного договору № 6137004 від 24.03.2008р. та погоджений між сторонами кредитного зобов'язання, про що свідчать їхні підписи (а.с. 20-22). Як вбачається з матеріалів кредитної справи та відповідного Договору оренди квартири (а.с. 191-192), заставлена в іпотеку квартира орендувалась [PERSON] Між сторонами кредитного договору та [PERSON] 24.03.2008р. укладено угоду, якою орендар підтвердив те, що йому відомо про заставу житла, яке він орендує (а.с. 165). ЗАТ «ПУМБ» та [PERSON] 20.03.2008р. уклали Договір банківського (карткового) рахунку № 6246918, предметом якого власне і є відкриття карткового рахунку у валюті долари США [NUMBER] (а.с. 168). 24.03.2008р. між сторонами укладено Договір банківського (карткового) рахунку № 6247156, згідно умов якого Банк відкриває та обслуговує картковий рахунок в українській гривні [NUMBER] (а.с. 168). 24.03.2008р. між ЗАТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено угоду № 6252021 в якості додатку до Договору банківського (карткового) рахунку № 6247156 (а.с. 167). Відповідно до п. 2.1. Угоди, кредит надається Банком у формі овердрафту за картковим рахунком Клієнта [NUMBER] у валюті українська гривня, відкритим у філії Банку на підставі Договору банківського (карткового) рахунку № 6247156 від 24.03.2008р. (а.с. 167). Відповідач, не погоджуючись із пред'явленим позовом, подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій ним зазначено, що спірний кредитний договір укладено у 2008р., а з цим позовом до суду позивач звернувся лише у 2015р. За таких обставин вбачається пропуск позивачем позовної давності, у зв'язку з чим відповідач просить суд відмовити в задоволенні заявленого позову. Крім того, відповідач наголошує на належному виконання з його боку договірних зобов'язанням,зокрема, надання в повному обсязі та в належні строки суми кредиту 45000,00 доларів США (227250,00 гривні), що підтверджується Меморіальним валютним ордером № 418995024 від 24.03.2008р. на ім'я одержувача - [PERSON] Позивач, звернулась до суду із заявою, в якій просила суд відмовити у задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності до спору, адже вважає, що строк позовної давності позивач не пропустила. Наполягала на тому, що її перебіг почався з 2015р., а саме з моменту, коли позивач отримала примірник позовної заяви про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами кредитного договору, договору іпотеки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства України, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Так, відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивач вказує, як підстави визнання кредитного договору недійсним по-перше, ненадання їй повної та достовірної інформація про сукупну вартість кредиту, суму абсолютного здороження кредиту, в тому числі та у зв'язку з девальвацією іноземної валюти, що розцінюється нею як укладення договору кредиту під впливом обману зі сторони відповідача, а по-друге ведення відповідачем нечесної підприємницької діяльності. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. За таких обставин, позивачем належними та допустимими доказами не було доведено факт вчинення правочину, яким є укладення кредитного договору , під впливом обману зі сторонами відповідача. Навпаки, очевидною є реальність намірів сторін, при укладенні кредитного договору на настання відповідних правових наслідків, адже з боку Банку кредитні кошти були надані позивачеві в повному обсязі, а позивач в свою чергу, в період з 2008р. по 2013р. здійснювала погашення суми заборгованості за кредитом та за відсотками, що свідчить про усвідомлення позивачем наслідків укладення договору кредиту та необхідності його повернення у встановлені Графіком строки. Спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому певний період виконувала його умови. Відповідач надав позивачеві відповідні укладену договори, про що свідчить підпис позивача на примірниках кредитного та інших вищезгаданих договорів. В якості додатку до кредитного договору сторони уклали Графік погашення кредиту та домовленість у формі «Суть та розмір Основного зобов'язання, виконання якого забезпечується Договором іпотеки», які підписані позивачем, та в яких міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено обов'язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст.ст. 27-30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на те, що факт обману має довести позивач, як підставу визнання кредитного договору недійсним, суд вважає, що позивачем цей факт належним чином доведено не було. Крім того, стосовно визнання іпотечного договору недійсним варто зазначити наступне. Договір іпотеки у правовідносинах що виникли є засобом забезпечення виконання кредитного зобов'язання позивача перед відповідачем. В якості правової підстави визнання також й іпотечного договору недійсним, позивач вказує недотримання відповідачем певних положень Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», зокрема, що стосується положення про інфляційне застереження. Такі доводи позивача судом не приймаються до уваги, адже положення Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» не регулюють правовідносини, що виникли між сторонами договору іпотеки. Як вказано в самому Законі він встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. Правовідносини, що виникли між сторонами договору іпотеки регулюються спеціальним нормативним актом, як то Закон України «Про іпотеку». За таких обставин, доводи позивача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно висновку зробленого Верховним судом України у справі № 6-75цс15 перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. У даній Постанові також вказано, що обчисленні строку позовної давності, починаючи зі спливу строку виконання зобов'язання є помилковим. Таким чином, суд, приходить до висновку про відсутність визначених законодавством підстав для задоволення позову. Судом не встановлено підстав визнавати права позивача порушеними, кредитний та іпотечний договір недійсними, скасувати заборону відчуження нерухомого майна, застосувати наслідків недійсності правочину. При цьому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву відповідача про застосування позовної давності до даного спору, зважаючи на факт пропуску такого строку позивачем. З вищевикладених підстав, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладено, та ст.ст. 11, 16, 202, 203, 215, 216, 1054, ЦК України та

Outcome: dismissed