Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернувся в суд з позовом до [PERSON], надалі відповідач, в якому просить в порядку поділу спільно нажитого майна визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири в [ADDRESS] загальною площею 80,3 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м. [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 80,3 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м. Ухвалою суду від 25.03.2016р. було прийнято зустрічний позовом [PERSON] для спільного розгляду із первісним. В судовому засіданні [PERSON] та його представник первісний позов про поділ майна підтримують повністю, в його обґрунтування зазначають, що під час шлюбу із [PERSON] за спільні сімейні кошти була придбана квартира по [ADDRESS] для придбання квартири надавалися частково як батьком позивача, так і були отримані від сестри відповідача [PERSON], а також із сімейних заощаджень. Проте, при оформленні договору та реєстрації права власності, титульним власником виступила [PERSON] Зазначають, що квартира куплялася з метою спільного проживання, для покращення житлових умов, в інтересах сім'ї. Однак, між подружжям склалися неприязні відносини, шлюб між ними розірваний, позивач [PERSON] продовжує проживати у спірній квартирі, а дійти до спільної згоди щодо поділу квартири не можуть, що змусило [PERSON] за захистом своїх прав та інтересів звернутися до суду. Поданий зустрічний позов [PERSON] щодо визнання права особистої приватної власності на квартиру не визнають, посилаючись на те, що квартира була придбана під час шлюбу, в інтересах сім'ї, відповідає критеріям спільної сумісної власності, за кошти, які виділялися із сімейного бюджету, так і надавалися іншими особами, зокрема, його батьком та сестрою [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] та її представник первісний позов не визнають, зустрічний позов про визнання за [PERSON] права особистої приватної власності підтримують, обґрунтовуючи тим, що [PERSON] коштів на купівлю квартири не давав за їх відсутності у нього, посилання на те, що батько [PERSON] надав значну суму грошей не відповідає дійсності, так як вона про них нічого не знає. Кошти на придбання квартири позичила у своєї сестри, які їх надала від продажу квартири. А тому не можна стверджувати, що поскільки майно придбано під час шлюбу воно повинно відноситися до спільної сумісної власності. Суд, розглянувши матеріали справи, встановив наступні обставини. Згідно свідоцтва про одруження від 12.10.2002р. [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12.10.2002р. актовий запис №1494. Із свідоцтва про право власності від 04.10.2013р. індексний номер [NUMBER] вбачається, що квартира загальною площею 80,3 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м. належить на праві власності [PERSON]. Згідно матеріалів реєстраційної справи №172284161101 Реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції свідчить наступне. [PERSON] шляхом видачі доручення передав своє членство в кооперативі та повноваження на квартиру [ADDRESS], [PERSON]. Актом прийому-передачі від 02.09.2013р., складений між [PERSON], головою ОК ЖБК «Головайького-3А», головним бухгалтером засвідчено, що ОК «ЖБК «Головацького-3А» передало, а [PERSON] прийняла двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки від 02.09.2013р., яка видана ОК «ЖБК «Глоловцького-3А», [PERSON] оплатила вартість квартири повністю. [PERSON] 19.09.2013р. звернулася із заявою до державного реєстратора про здійснення держаної реєстрації права власності на кватиру по [ADDRESS], і за наслідками чого за [PERSON] було зареєстровано право власності та видане свідоцтво. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.01.2016р. по справі №07/18406/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. [PERSON] станом на дату розгляду справи проживає в [ADDRESS] що по місцю проживання не зареєстрований. Згідно ч. 3 ст. 13 Кодексу про шлюб та сім'ю, положення якого діяли на момент укладення шлюбу та укладення договору, час виникнення прав та обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Зазначені положення відображені також в Сімейному кодексі України, а саме згідно ч. 1 ст. 60 Кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. У відповідності до статті 57 Сімейного кодексу України майно, набуте чоловіком, дружиною за час шлюбу, але за кошти, які належать їй, йому особисто, являються майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. [PERSON] та її представник в судовому засіданні в підтвердження вимог свого зустрічного позову про віднесення квартири до особистої приватної власності [PERSON] і не застосування в даному випадку принципу спільної сумісної власності в частині придбання майна лише під час шлюбу, посилаються на наступне. Згідно Договору від 09.04.2012р. про надання послуг [PERSON] як замовник, доручила приватному підприємцю [PERSON] вчинити дії по відчуженні квартири по [ADDRESS] 25 червня 2013 року між [PERSON], яка діяла по дорученню від імені [PERSON] (продавець) та покупцем [PERSON] був укладений попередній договір на продаж квартири по [ADDRESS] 05 липня 2013 року між [PERSON] (продавець) та покупцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON]. Ціна квартири по договору становила 202 000 грн. 05 липня 2013 року між [PERSON] та позичальником [PERSON] був укладений Договір позики грошей, за умовами якого [PERSON] позичила в [PERSON] кошти в сумі 350 000 грн. Позика надається для придбання [PERSON] квартири [ADDRESS]. Договір укладено строком на п'ять років, до 05.07.2018р. Крім цього, [PERSON] 05.07.2013р. написала розписку про факт отримання в позику від [PERSON] грошових коштів за договором від 05.07.2013р. в сумі 350 000 грн. А тому, [PERSON] стверджує, що кошти на купівлю квартири вона позичила у своєї сестри, а також отримані сестрою від реалізації квартири по [ADDRESS], і які останньою були надані особисто на придбання саме [PERSON] квартири по [ADDRESS], і наслідком чого є віднесення квартири до її особистої власності. На клопотання [PERSON] для підтвердження викладених нею фактів в судовому засіданні була допитана в якості свідка сестра [PERSON] - [PERSON]. Згідно показів [PERSON] вбачається, що між ними була домовленість, що кошти від продажу квартири по [ADDRESS] власником якої вона була, перейдуть до [PERSON] Тому, коли квартира по [ADDRESS] була відчужена, вона кошти передала сестрі і ще позичила значну суму коштів, якої не вистарчало для купівлі квартири по [ADDRESS]. [PERSON] уклала договір позики та написала розписку. Суму заборгованості буде віддавати по мірі надходження коштів і враховуючи родинні стосунки повернення позики буде врегульовуватися. Зазначає, що вона разом із сестрою та її чоловіком приходили в Кооператив, заключали договори, оплачували кошти за квартиру. Із наданих в судовому засіданні особистих пояснень [PERSON] встановлено, що її батько залишив у спадок квартиру [ADDRESS], однак власність перейшла до її сестри [PERSON] і за взаємною згодою в разі потрібності коштів, квартиру продадуть і кошти від її продажу будуть власністю [PERSON] У квартирі по [ADDRESS] [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] та дітьми проживали тривалий час, вели спільне господарство, проте дана квартира була однокімнатна і не було достатніх умов та площі для належного проживання. Тоді, як зазначає [PERSON], для покращення житлових умов, розширення житлової площі, оскільки в них є двоє дітей, вони вирішили купити іншу квартиру. Вона знайшла оголошення про продаж квартири по [ADDRESS]. Домовилася із сестрою про продаж квартири по [ADDRESS] що і було реалізовано. Після продажу квартири сестра передала їй кошти, а також позичила значну суму коштів до сплати повної вартості квартири. Разом із сестрою, чоловіком [PERSON] були в Кооперативі, заключали договори щодо передачі права власності із попереднім дольовиком [PERSON], сплачували кошти як [PERSON], так і на потреби Кооперативу. Чоловік [PERSON] щодо здійснення купівлі-продажу не заперечував, так як кошти надала її сестра. Потім, проживаючи в квартирі, частково робили ремонтні роботи, вона працювала, чоловік не працював, здійснював догляд дітей та помешкання. Однак, стосунки із чоловіком погіршилися і між ними виникли неприязні відносини, наслідком чого стало розірвання шлюбу, проте [PERSON] продовжує проживати в квартирі. Посилання її колишнього чоловіка про те, що йому на купівлю квартири кошти в сумі 100 000 грн. дав його батько вважає неправдивими, оскільки вказаної суми коштів вона не бачила, додому [PERSON] даної суми не приносив, і вони не передавалися дольовику [PERSON] за купівлю квартири. Із наданих особистих пояснень [PERSON] вбачається, що вони проживали разом однією сім'єю в однокімнатній квартирі по [ADDRESS]. Враховуючи малу площу квартири вирішили придбати іншу. Кошти в сумі 100 000 грн. надав його батько. Зазначає, що вони разом ходили в Кооператив, платити кошти, укладали договори, сплачували за [PERSON] певну суму грошей на рахунок Кооператиу. В квартирі по [ADDRESS] проживали однією сім'єю, потім виникли неприязні відносини. Щодо позичених його колишньою дружиною значної суми коштів у своєї сестри нічого повідомити не може. Зазначає, він працював, отримував заробітну плату, при відсутності роботи здійснював догляд дітей. На клопотання позивача [PERSON] в судовому засіданні був допитаний в якості свідка його батько [PERSON], із показів якого вбачається, що до нього звернувся син з проханням позичити кошти на купівлю квартири. Щоб допомогти сину він в період червня 2003 року позичив грошові кошти приблизно в сумі 100 000 грн. Із системного аналізу норм законодавства робиться висновок про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Критеріями, які дозволять надати майну статусу спільної сумісної власності є час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищенаведені пояснення сторін, покази свідків, суд прийшов до висновку про підтвердження факту купівлі квартири по [ADDRESS], під час шлюбу, метою придбання квартири було за наданими поясненнями [PERSON] - забезпечення кращих умом проживання сім'ї, розширення житлової площі, так як їхня сім'я складається із чотирьох чоловік. Доведено ті обставини, що подружжя разом проживали в [ADDRESS], до її продажу, так і після придбання квартири по [ADDRESS], разом вчиняли дії по укладенню договорів із попереднім дольовиком та із Кооперативом, оплачували кошти як дольовику, так і на потреби Кооперативу - квитанції від 08.07.2013р., від 15.08.2013р. на суму 37547 грн. та 3000 грн. відповідно, що самими сторонами не заперечується, вели спільне господарство, [PERSON] була працевлаштованою, а [PERSON] частково працював і виконував інші обов'язки по догляду дітей та житла, будь-яких заперечень щодо реєстрації права власності на квартиру одноособового за [PERSON] не виставляв, продовжує проживати в спірній квартирі після розірвання шлюбу. Проте, як сторони ствердили, між ними при спільному проживанні виникли неприязні відносини, що і стало підставою для поділу майна. Попри це, суд приходить до переконання, враховуючи подані [PERSON] докази до зустрічного позову, її особисті пояснення та покази свідка її сестри [PERSON], які суд приймає до розгляду в підтвердження викладених [PERSON] обставин щодо придбання квартири за позичені кошти в її сестри, а також за кошти, отриманні нею від продажу сестрою квартири по [ADDRESS] оскільки ґрунтуються на поданих [PERSON] доказах. Покази свідка [PERSON] щодо того факту, що він надав своєму синові [PERSON] кошти в сумі 100 000 грн. судом не приймаються, оскільки зазначене не може бути підтверджено показами свідка. Долучена до матеріали справи копія розписки від 27.06.2013р., написана та підписана самим [PERSON] про отримання від [PERSON] грошових коштів в розмірі 100 000 грн. на придбання квартири не може слугувати належним доказом в підтвердження дійсного факту отримання зазначеної суми грошей та витрату їх на купівлю квартири по [ADDRESS], і що спростовується встановленими раніше обставинами. Як ствердив свідок, оригіналу розписки він не має і текст не писав. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що квартира по [ADDRESS], в м. Тернополі відноситься до спільної сумісної власності подружжя і частки в якій є рівними, а відтак, первісний позов [PERSON] про визнання за ним права власності в порядку поділу спільно набутого майна на 1/2 частку вказаної квартири слід задовольнити, відмовивши при цьому у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру. Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір не підлягає до відшкодування та стягненню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved