Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] свій позов мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про право власності, яке видане на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 29 березня 2002 року № 117. Згідно, розділу III будинкової книги А № 17265 для прописки (реєстрації) громадян, які проживають [INFO] квартира № 23 по вулиці Задворецька у місті Луцьку Волинської області за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] та [PERSON]. Проте, відповідач по справі, є її колишнім чоловіком, який на даний час зареєстрований за спірною адресою, хоча фактично, з березня 2014 року та по даний час, у зазначеній квартирі не проживає, не з'являється та не оплачує комунальні послуги. З її колишнім чоловіком шлюб розірваний з 19 червня 2012 року, та жодних стосунків з ним не підтримує. Згідно листів та висновку Луцького відділу поліції Головного управління національної поліції у Волинській області під час проведення перевірки та опитування громадян із пояснень мешканців, які проживають по сусідству стало відомо, що [PERSON], [INFO], за адресою: м. Луцьк, вул. Задворецька, 15/23 не проживає з березня 2014 року по даний час. За інформацією Луцького ВП ГУНП у Волинській області відповідач знаходиться за межами України. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою у збільшеному розмірі комунальних послуг; реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає їй в оформленні субсидії, чим об'єктивно порушуються її права. Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 23 в будинку 15 по вулиці Задворецька у місті Луцьку Волинської області та зобовязати знятись його з реєстраційного обліку в її квартирі. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з наведених в позовній заяві мотивів. Відповідач в судове засідання не з'явився, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. З свідоцтва про право власності на квартиру, виданого на підставі рішення виконкому Луцької міської ради від 29.03.2002р за №117 вбачається, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.10) З будинкової книги на вищевказану квартиру слідує, що у ній, крім позивача [PERSON], зареєстрована [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.11) Вимоги позову позивач обґрунтовує ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. На підтвердження своїх вимог про те, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі більше року без поважних причин, [PERSON], посилалася на висновки Луцького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області по зверненню [PERSON] від 03.09.2015р. №3/16491, від 21.09.2016р. №3/15202, 12.12.2015р. №3/[NUMBER], в яких зазначено, що в результаті перевірки та опитування сусідів, встановлено, що відповідач в період часу з березня 2014 року по даний час, не проживає за місцем реєстрації (а.с.13-16). Проте, судом встановлено, що позивач та відповідач у справі перебували у зареєстрованому шлюбі до 2012 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області (а.с.12) Крім того, як встановлено судом, і цього не заперечувала в судовому засіданні позивач, спірна квартира придбана за спільні кошти сторін, за період перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON], тобто сторони по справі є співвласниками квартири [ADDRESS]. З копії будинкової книги (а.с. 11) вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровано, в тому числі місце проживання відповідача [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідач зареєстровані в квартирі одночасно з 17.06.2006 року. Як слідує із змісту ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Від свого майнового права відповідач не відмовлявся. Жодних доказів про укладення між сторонами угоди щодо уступки права власності та відсутність, у звязку з цим, у відповідача претензій на право спільної власності на квартиру позивачем суду не надано. З урахуванням вищевказаних норм закону, відсутності відповідних угод між сторонами, чи рішень суду щодо майна подружжя, квартира вважається спільним майном подружжя. Тобто, відповідач є співвласником квартири [ADDRESS]. Реєстрація відповідача у спірній квартирі випливає з права власності відповідача на цю квартиру. Згідно ст.316 ЦК України , правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1,2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, обмежить його у здійсненні права власності, вимоги ст. 405 ЦК України не можуть застосовуватися по відношенню до співвласника житла, в звязку з чим в задоволенні даного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed