Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

[PERSON] у серпні 2016 року звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування як обов'язкову частку у спадщині після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO] року, на 2/9 частини жилого будинку з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що мати [PERSON] 27.06.2001 року склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті заповіла для неї сертифікат на право на земельну частку пай та майновий пай, а для сина [PERSON] заповіла решту належного їй майна. Після смерті матері вона успадкувала вищевказане спадкове майно, отримавши в нотаріуса відповідне свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Також, [PERSON] являлась власником 2/3 частин зазначеного дворогосподарства. Оскільки їй на день смерті матері було 67 років, а тому незалежно від змісту заповіту, вона відповідно до ст.553 ЦК УРСР 1963 року має право успадкувати також частину цього будинку не менше двох третин частки, яка належала б кожному спадкоємцю за законом (обов'язкова частка). Так як [PERSON] при житті не отримала правовстановлюючий документ про право власності на вищезгадане домоволодіння, тому вона не має можливості оформити свої спадкові права на нього в нотаріальному порядку, а відтак звернулась з цього приводу до суду. У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, на жилий будинок з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що саме батько являвся власником зазначеного домоволодіння, а тому вона як єдиний спадкоємець за законом першої черги має право отримати його у спадщину. З цією метою 08.06.2015 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак через відсутність на будинок правовстановлюючого документу, який підтверджував би право власності батька на будинок, в нотаріальному порядку не має можливості оформити свої спадкові права. У січні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просила усунути [PERSON] від права на спадкування за законом на спадщину, що відкрилась після смерті її брата [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що [PERSON], [INFO], був особою похилого віку, в останні п'ять років свого життя хворів у зв'язку з чим не міг самостійно себе обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги, які для нього надавала вона та її близькі родичі. Про безпорадний стан батька було відомо для [PERSON], яка проживала в Чернівецькій області, проте жодного разу вона не приїздила до батька в село, не надавала для нього допомоги, а тому, посилаючись на ч.5 ст.1224 ЦК України, просила усунути відповідачку від права на спадкування. Ухвалами суду від 21.03.2017 року та від 13.06.2017 року названі позови об'єднані в одне провадження (т.1 а.с.134, 216). В ході судового розгляду представники [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] заявлені їхнім довірителем позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, а позов [PERSON] заперечили. Представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, зазначивши, що вони є безпідставними, а позов своєї довірительки підтримав. Представник Кустовецької сільської ради Братасюк А.В. пояснила, що сім'я [PERSON] проживала в [ADDRESS]. Їхнє дворосподарство станом до 15.04.1991 року відносилось до суспільної групи - колгоспний двір. Після смерті батьків [PERSON] залишився проживати один у вказаному будинку. Його дочка [PERSON] інколи приїздила до нього. Останні роки свого життя [PERSON] хворів, потребував сторонньої допомоги, яку для нього надавала сестра [PERSON] та члени її сім'ї. Щодо вирішення спору поклалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що в 1956 році подружжя [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] побудували на виділеній земельній ділянці площею 0,46 га з дотриманням правил забудови населених пунктів, санітарних та протипожежних норм житловий будинок з господарськими спорудами, який станом на 15.04.1991 року відносився до суспільної групи - колгоспний двір, членами якого являлись вказане подружжя та їхній син [PERSON], [INFO], що стверджується даними довідок виконавчого комітету Кустовецької сільської ради № 352 і № 353 від 08.08.2016 року (т.1 а.с.11, 12) та сторонами не заперечується. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема, на 1/3 частину вказаного домоволодіння. Відповідно до ч.1 ст.529, п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963 року, дружина спадкодавця [PERSON] та син [PERSON] як спадкоємці за законом першої черги, що прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управляння та володіння спадковим майном, оскільки залишались проживати у спільному будинку, успадкували в рівних частках належну для [PERSON] 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, після чого кожному із спадкоємців стало належати по ? частині згаданого домоволодіння. 27.06.2001 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті розпорядилась, що належний їй сертифікат на право на земельну частку пай та майновий пай перейдуть у спадщину для [PERSON], а інша частина належного їй майна (хата) перейде до [PERSON] (т.1 а.с.9). [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на земельний та майновий пай, які успадкувала на підставі заповіту [PERSON], про що вона 25.12.2003 року отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с.10). Також, спадщина відкрилась на належну для спадкодавця ? частину вищезгаданого домоволодіння, в якому залишився проживати [PERSON], а тому згідно положень п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963 року він вважається спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті матері. Відповідно до ст.535 ЦК УРСР 1963 року непрацездатні діти спадкодавця успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка б належала кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. [PERSON] на день смерті матері мала вік 67 років, а тому являлась непрацездатною та за загальним правилом вона мала право на обов'язкову частку, незалежно від змісту заповіту. Разом з тим, як вбачається із даних свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с.10) [PERSON] отримала у спадщину після смерті матері сертифікат на право на земельну частку пай вартістю 39610 грн., майновий пай вартістю 823 грн. За даними звіту про оцінку майна, виконаного фізичною особою-підприємцем (т.2 а.с.90) вартість житлового будинку, розташованого [ADDRESS] станом на 21.11.2003 року становила 12530 грн., а вартість ? частини цього домоволодіння, яка належала спадкодавцю складала - 6265 грн. Загальна вартість спадкового майна становила 46698 грн. (39610 грн. + 823 грн. + 6265 грн.), в якому обов'язкова частка (дві третини) складає у грошовому виразі 15566 грн. (46698 грн. : 2 (кількість спадкоємців за законом) : 2/3). В той же час, [PERSON] отримала спадщину після смерті матері за заповітом на суму 40433 грн. (39610 + 823), що перебільшує розмір обов'язкової частки у спадщині (15566 грн.), а отже, підстав на спадкування після смерті [PERSON] належної останній ? частини житлового будинку в порядку визначеному ст.535 ЦК УРСР 1963 року [PERSON] не має. Таким чином, право власності на ? частину зазначеного будинку після смерті [PERSON], на підставі ст.534, п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР 1963 року, перейшло в порядку спадкування за заповітом для [PERSON], який після цього став власником всього домоволодіння. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно до положень статей 1261, 1262 вказаного Кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, а у другу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема рідні брати та сестри спадкодавця. [PERSON] є дочкою [PERSON], а [PERSON] - рідною сестрою, а тому після смерті названого спадкодавця на підставі наведених статей Цивільного кодексу України саме [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги успадковує спадкове майно, яке належало на день смерті для її батька. Відповідно до ч.1 ст.1268 та ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк, з часу відкриття спадщини. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] 08.06.2015 року подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] року (т.1 а.с.78). Спадкодавець [PERSON] при житті не оформив належне для нього право власності на вищезгаданий житловий будинок, що унеможливлює для [PERSON] оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку. За положеннями статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, яке належало спадкодавцю [PERSON], зокрема нажитловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], а відтак заявлений нею позов підлягає задоволенню, в той час як в позові [PERSON] про визнання за нею права власності на 2/9 частин вказаного будинку слід відмовити. Щодо вирішення заявленого [PERSON] позову про усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті її батька [PERSON], суд виходить із такого. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.264 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході судового розгляду за клопотанням представників позивачки [PERSON] на підтвердження заявленої нею вимоги позову були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які вказували про те, що [PERSON] страждав хворобами, у зв'язку з чим, зокрема протягом 2014 року лікувався як амбулаторно, так і стаціонарно, потребував сторонньої допомоги, яку надавали для нього в основному [PERSON], онука [PERSON], а також члени сім'ї останньої та періодично сусіди. [PERSON] знала, що її батько хворий, однак приїздила до нього рідко та, що [PERSON] регулярно пересилав дочці гроші із отримуваної ним пенсії, а останні місяці не міг за станом здоров'я пересуватись та знаходився вдома в лежачому стані. В свою чергу, допитані свідки зі сторони відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] також зазначали, що [PERSON] хворів, проживав сам один, для нього надавали допомогу, зокрема приносили їсти як родичі [PERSON], так і сусіди. Дочку [PERSON] вони бачили лише один раз та, що останній місяць свого життя [PERSON] не міг самостійно ходити. За ухвалою суду від 14.11.2017 року (т.1 а.с.245) по справі було призначено комісійну судово-медичну експертизу з приводу встановлення, якими захворюваннями страждав [PERSON] з травня 2014 року до часу своєї смерті - [INFO] року, чи були хвороби тяжкими, а також чи був він спроможний своїми силами, через наявні у нього хвороби, фізично забезпечувати умови свого життя та чи потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. За даними висновку вказаної експертизи (т.2 а.с.21-24) [PERSON] страждав гіпертонічною хворобою та серцевою недостатністю ІІ ст., шлунково-кишковою кровотечею, негоспітальною пневмонією лівої легені, хронічною нирковою недостатністю. Проте, експертами не встановлено, що перелічені захворювання є тяжкими та що [PERSON] не був спроможний своїми силами, через наявні у нього хвороби, фізично забезпечувати умови свого життя та, що він потребував стороннього догляду, допомоги і піклування. Таким чином, сукупність вище перелічених доказів не свідчить, що [PERSON] в останній період свого життя перебував у безпорадному стані у зв'язку з чим, він був неспроможним своїми силами фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, а також, що [PERSON] вчиняла умисні дії чи бездіяльність щодо свого ухилення від надання батьку допомоги. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] щодо усунення [PERSON] від права на спадкування. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позовних вимог [PERSON] підлягають стягненню із відповідача Кустовецької сільської ради на її користь понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову. В той же час, суд не знаходить підстав для стягнення на користь [PERSON] коштів, сплачених нею для Колективного підприємства «Бюро технічної інвентаризації» за виготовлення інвентаризаційної справи на житловий будинок, оскільки відповідно до ст.133 ЦПК України такий вид оплат не відноситься до судових витрат.

Outcome: approved