Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] з 05.08.1989року перебували у зареєстрованому шлюбі, 06.11.2001 року шлюб між ними розірвано (а.с. 212). 28.01.2004 року ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області затверджено мирову угоду та вирішено питання про розподіл сумісно нажитого майна між [PERSON] та [PERSON] - розділений житловий будинок. Під час розділу спірного майна у вигляді житлового будинку не було вирішено питання про розподіл земельної ділянки площею 0,25 га, на якій розташований спірний будинок. У зв'язку з чим відповідач, на свій розсуд, встановив огорожу поперек земельної ділянки та перекрив можливість доступу позивачу до городу. Відповідно рішення голови Гнаровської Ради народних депутатів № 17 від 19.10.1995 року [PERSON] передано безплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва житлового будинку площею 0,25 га, тобто [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку. Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права. Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає не обґрунтованими з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є розподіл земельної ділянки та знесення паркану. Так, в ході судового розгляду даної позовної заяви встановлено наступне. Відповідно рішення голови Гнаровської Ради народних депутатів № 17 від 19.10.1995 року [PERSON] передано безплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва житлового будинку площею 0,25 га, тобто [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка є земельна ділянка, одержана із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. В судовому засіданні встановлено, що на спірній земельній ділянці знаходиться будинок, який розділений між позивачем та відповідачем відповідно ухвали від 28.01.2004 року Вільнянського районного суду Запорізької області, якою затверджено мирову угоду та вирішено питання про розподіл житлового будинку (а.с. 5). Відповідно до положення Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, відповідно до яких земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частину будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спірному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України (постанова КЦС ВС від 21.03.2018, справа № 686/9580/16-ц). Позовних вимог щодо виділу земельної ділянки у розмірі частки будинку не заявлялись, позивач ставила питання щодо виділу їй та їх сину 2/3 частини спірної земельної ділянки та зобов'язати відповідача розібрати паркани біля двору та в дворі (а.с. 11). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з п. 26Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Рішення суду повинно бути мотивованим і обґрунтованим, і не може ґрунтуватися на припущеннях. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Долучений позивачем варіант поділу земельної ділянки під городом на три рівні частини (а.с. 180), не може бути визнаний судом як належний доказ, так як розподіл повинен проводитись відповідно частки права власності у спірному майні будинку, також позивачем не надано жодного доказу стосовно парканів, які як вона вважає підлягають знесенню. Позивачем не дотримані вимоги законодавства України, згідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано жодного доказу, на підставі якого суд може розділити, чи виділити у користування частину земельної ділянки у розмірі частки права власності у спірному майні будинку. Виходячи з наведених обставин та у відповідності до вище наведених норм права, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судові витрати. Судові витрати у справі понесені та сплачені позивачем і в силуст. 141 ЦПК України підлягають зарахуванню на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed