Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

[PERSON] через свого представника за довіреністю [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом до відповідача [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 29 липня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики, предметом якого було предання у власність відповідача грошових коштів у розмірі 128490,82 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 5830 доларів США. 26 жовтня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору позики, відповідно до якої визначено, що позивач передає відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 234811,41 грн., що за курсом НБУ на день укладення додаткової угоди еквівалентно 9174 долари США, чим сума позичених кошів була збільшена. Укладений договір позики та додаткова угода між сторонами є письмовими правочинами, які відповідають формі, передбаченій ст.ст. 207, 1047 ЦК України, оскільки відповідачем 29 липня 2015 року та 26 жовтня 2016 року була надана розписка, підписана ним власноручно. Строк повернення відповідно до додаткової угоди, що підтверджується також і розпискою, становив 29 грудня 2016 року включно. Однак станом на день звернення до суду з позовом - 6 березня 2018 року відповідач не виконав свого грошового зобов'язання за договором позики із змінами, внесеними додатковою угодою, та не повернув позивачу грошову суму позики у розмірі 2842 долари США, що за курсом НБУ на день пред'явлення позову становить 75259,16 грн. Відповідач відмовляється виконати належними чином свої грошові зобов'язання, предбачені договором, щодо повернення позики, ігнорує заяви позивача щодо повернення суми позики, при особистих зустрічах за участі свідків відмовляється виконувати умови позики та взяті на себе зобов'язання і до теперішнього часу не виконав свій обов'язок, порушивши строки повернення суми коштів, передбачені ч.1 ст.1049 ЦК України. 31 січня 2018 року на адресу відповідача була направлена вимога про сплату заборгованості за договором позики, відповідь на яку останнім не надана. Оскільки відповідач належним чином не виконав свого грошового зобов'язання за договором, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики, що складає грошову суму коштів у розмірі 75259,16 грн.; 2672,22 грн. - 3% річних; 293812,17 грн. - неустойки, а також судові витрати. В підготовчому засіданні 23.08.2018 року задоволено клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, підготовче засідання відкладено на 06.09.2018 року. В підготовчому засіданні 06.09.2018 року задоволено клопотання відповідача: надано час для ознайомлення з матеріалами справи; до матеріалів справи долучено копію договору позики та копію договору про внесення змін і доповнень до договору позики. В судовому засіданні 26.09.2018 року задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 22.11.2018 року. В судовому засіданні 22.11.2018 року задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з матеріалами справи у зв'язку з укладенням договору про надання правової допомоги, розгляд справи відкладено на 17.12.2018 року, надано представнику відповідача можливість ознайомитись з матеріалами справи в строк до зазначеної дати. В судовому засіданні 17.12.2018 року задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 09.01.2019 року. Позивач та її представник [PERSON], належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явились. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та без участі позивача (а.с.88), а також заява, за змістом якої позивач та відповідач дійшли згоди щодо зменшення суми неустойки за договором позики та уточнення загальної суми заборговаості 188000 грн., з яких 75259,16 грн. - основна заборгованість; 2672,22 грн. - 3% річних; 110068,62 грн. - неустойка. Повні вимоги просять задовольнити у вказаному обсязі (а.с.90). Відповідач та його представник [PERSON], належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явились. Віповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково на суму 188000 грн. (а.с.91). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання представника позивача та відповідача суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29 липня 2015 року між сторонами укладено договір позики (а.с.7), згідно пункту 1.1 якого позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 128490,82 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 5830 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк і за гарафіком відповідно до п.3 договору. Кінцевий строк погашення позики 29 серпня 2015 року включно. Факт прийняття коштів в сумі 128490,82 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 5830 доларів США, підтверджується розпискою в отриманні суми позики позичальником від 29.01.2015 року, в якій також зазначено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві вказану суму коштів в строк до 29 серпня 2015 року включно (а.с.8). 26 жовтня 2016 року між сторонами укладено договір про внесення змін і доповнень до договору позики (а.с.9), яким до договору позики від 29 липня 2015 року були внесені відповідні зміни. Так, згідно п.1.1 договору про внесення змін і доповнень до договору позики позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 234811,41 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 9174 долари США, а позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк і за графіком відповідно до п.3 договору. Кінцевий строк погашення позики 29 грудня 2016 року включно. Факт прийняття коштів в сумі 234811,41 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 9174 долари США, підтверджується розпискою в отриманні суми позики позичальником від 26.10.2016 року, в якій також зазначено, що позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві вказану суму коштів в строк до 29 грудня 2016 року включно (а.с.10). Таким чином, уклавши 26 жовтня 2016 року договір про внесення змін і доповнень до договору позики, сума позичених відповідачем у позивача коштів була збільшена до 234811,41 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 9174 долари США. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Дії сторін у справі відповідають вимогам норм цивільного законодавства, зокрема, ст. 1047 ЦК України, згідно якої договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до п.3.2 договору про внесення змін і доповнень до договору позики від 26.10.2016 року розрахунок за договором позики здійснюється у доларах США (а.с.9), що не суперечить статті 524 ЦК України, якою передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що позикодавець свої зобов'язання за договором позики від 29 липня 2015 року із змінами, внесеними договором про внесення змін і доповнень до договору позики від 26 жовтня 2016 року, виконав в повному обсязі, передавши позичальнику грошові кошти в сумі, передбаченій умовами договору, що підтверджується відповідними розписками (а.с.8, 10). Позичальник належним чином не виконав прийнятих на себе зобовязань, у зв'язку з чим листом від 31.01.2018 року позивач зверталась до відповідача з питання сплати боргу за договором позики в розмірі 2842 долари США, що на день відправлення листа становить 80276,55 грн. (а.с.11,12), однак станом на день розгляду справи спір між сторонами в позасудовому порядку не врегульовано За змістом позову заборгованість відповідача за договором позики від 29 липня 2015 року із змінами, внесеними договором про внесення змін і доповнень до договору позики від 26 жовтня 2016 року, становить 2842 долари США, що станом на 6 березня 2018 року (на день звернення до суду з позовом) еквівалентна 75259,16 грн. Вказана сума заборгованості за договором позики відповідачем не заперечується. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, серед іншого, сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Так, судом встановлено, що неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків за договором позики було порушено законне право позивача, що підлягає судовому захисту. Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 549 ЦК України встановлена відповідальність боржника у виді неустойки у разі порушення ним зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.549 ЦК України). У пунктах 4.1, 4.2 договору про внесення змін і доповнень до договору позики (а.с.9) зазначено, що у разі несвоєчасного повернення позичальником позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. За несвоєчасне повернення позики (її чергової частини) позичальник сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 92 долари США за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Зазначений у договорі розмір неустойки становить 1% від суми позики (234811,41 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 9174 доларів США). Аналізуючи положення пункту 4.2 договору про внесення змін і доповнень до договору позики у сукупності зі статтею 459 ЦК України суд приходить до висновку, що передбачені пунктом 4.2 договору нарахування за прострочення повернення коштів у розмірі 1 % від суми позики за кожен день прострочення виконання зобов'язання за своєю правовою природою, враховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення та умови застосування, фактично являють собою неустойку у вигляді пені. Згідно розрахунку заборгованості за договором позики від 29 липня 2015 року із змінами, внесеними договором про внесення змін і доповнень до договору позики від 26 жовтня 2016 року, який відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, заборгованість відповідача станом на 6 березня 2018 року становить: 75259,16 грн. - основна сума заборгованості, 2672,22 грн. - три відсотки річних, 293812,17 грн. - неустойка (а.с.6). З вказаного розрахунку вбачається, що неустойка обрахована позивачем з урахуванням п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, яким передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Сторони дійшли згоди щодо зменшення розміру неустойки (пені) з 293812,17 грн. до 110068,62 грн., у зв'язку з чим позивач позовні вимоги підтримала частково у розмірі 188000 грн., з яких 75259,16 грн. - основна заборгованість; 2672,22 грн. - три відсотки річних; 110068,62 грн. - неустойка (а.с.90). Відповідач позовні вимоги визнав частково на суму 188000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 статті 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Виходячи з вимог ст. 5 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач не підтримала позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 183743,55 грн., суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики від 29 липня 2015 року із змінами, внесеними договором про внесення змін і доповнень до договору позики від 26 жовтня 2016 року, в розмірі 188000 грн. 00 коп., з яких 75259,16 грн. - основна заборгованість; 2672,22 грн. - три відсотки річних; 110068,62 грн. - неустойка (пеня). В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial