Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.02.2015 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 19000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис в заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, та штрафи при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов`язань. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 07.02.2019 року має заборгованість у розмірі 64774,40 грн., яка складається з наступного: 24718,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 16971,59 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18673,16 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 850,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3060,69 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та понесені ними судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26.03.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. Відповідач подав відзив на позов, згідно з яким проти позову заперечує, вказуючи, що в анкеті-заяві, яку позивач вважає кредитним договором, відсутні обов`язкові (суттєві) умови, передбачені законодавством для договору про надання споживчого кредиту, а саме: кредитний ліміт, детальний розпис сукупної вартості кредиту в грошовому виразі, право дострокового повернення кредиту, розмір річної відсоткової ставки за кредитом, яка відсоткова ставка застосовуватиметься, отже відсутні обов`язкові умови договору, передбачені законодавством. Крім того, як вбачається з підписаної 05.02.2015 року ним анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ній не зазначені тип кредитної картки, номер кредитної картки, розмір кредитного ліміту, розмір процентної ставки та строк кредитування. Відсутність належним чином укладеного письмового кредитного договору, що унеможливлює визначити умови кредитування, зокрема отримання ним коштів в розмірі зазначених позивачем та право банківської установи нараховувати проценти у відповідному розмірі та неустойку. Крім того в порушення вимог п.6 розділу ІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою НБУ 05.11.2014 року № 705, умови викладено не державною мовою. Розрахунок заборгованості, наданий представником позивача не може підтверджувати існування боргу так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, оскільки не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Зважаючи на відсутність доказів укладання між сторонами кредитного договору, нараховану позивачем йому суму боргу та процентів за договором, якого укладено між сторонами фактично не було, слід вважати безпідставною. Також позивачем пропущений строк позовної давності, тривалістю три роки, який закінчився 05.02.2018 року, а тому він заявляє про застосування наслідків пропущення позивачем зазначеного строку позовної давності та відмови позивачу у задоволенні позову і за цією обставиною. (а.с.49) Представник позивача Гаренко Н.В. надала відповідь на відзив, в якому зазначила, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05.02.2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 19000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, тобто підписанням заяви позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та Тарифів, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифах банку, тож сторонами укладено кредитний договір у письмовій формі та який не суперечить чинному законодавству України. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Відповідачем не надано належних доказів не укладення кредитного договору. Крім того, Умови і правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті Банку. Із банківської виписки, яка має статус первинного документу, вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитним коштами, підстави вважати, що розрахунок заборгованості є неналежним доказом відсутні, оскільки відповідачем він не спростований жодними доказами. Крім того, позивач вважає, що строк позовної давності банком не пропущено, оскільки видана відповідачу картка має строк дії до останнього дня 10/2021 року, а відрахування строку позовної давності слід здійснювати з дня закінчення строку дії картки. Просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. (а.с. 55-59) В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. (а.с. 36) Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, підтримав наданий відповідачем відзив на позов, пояснив, що будь-які підписи відповідача на Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах з обслуговування кредитних карт відсутні. В анкеті-заяві не вказано ким саме Умови, Правила та Тарифи розроблені та коли, крім цього в анкеті-заяві відсутні відомості про те, що відповідач не лише ознайомився зі змістом, а й отримав ці умови та правила, з якими погодився, про що має бути його підпис в цьому документі. Тому за відсутності у сторони цих стандартних умов та правил банку, які є невід`ємною частиною договору, оскільки містять його істотні умови, які в заяві-анкеті не викладені, сторона не має можливості свідомо здійснити своє волевиявлення при укладанні договору та дотримуватися його умов. За цих обставин відсутні докази укладання кредитного договору, саме на тих умовах, які заявлені позивачем. Просить у задоволенні позову відмовити. Вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам. Так, на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, позивачем надано до суду завірену анкету - заяву відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 05.02.2015 року, з якої слідує, що відповідач погодився з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами и Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Також підтвердив, що ознайомлений і згоден з Умовами і Правилами надання послуги накопичення «Копілка» і згоден на оформлення даної послуги. Відомостей про те, що відповідач бажає отримати від позивача кредит, його розмір та відомості про отримання кредитної картки чи кредитних коштів у зазначеному позивачем розмірі вказана заява не містить. (а.с. 10) Також, на підтвердження досягнення сторонами згоди щодо істотних умов цього договору позивачем надано копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.11) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що підписані головою Правління ПАТ КБ «Приватбанк» Дубілет О.В. та не містять підписів відповідача (а.с. 12-26) На підтвердження розміру заборгованості відповідача [PERSON] позивачем надано розрахунок (а.с. 6-9,), згідно якого останній станом на 07.02.2019 року має заборгованість у розмірі 64774,40 грн. із них: 24718,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 16971,59 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 18673,16 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 850,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 3560,69 грн. - заборгованість по судовим штрафам. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16). Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки у заяві від 05.02.2015 року зазначено, що відповідач погодився на укладення договору надання банківських послуг та виявив бажання оформити послугу накопичення «Копілка», відомостей про те, що [PERSON] бажає отримати кредит заява не містить, до того ж, позивачем не надано доказів того, що відповідач отримував кредитну картку та кредитні кошти у розмірі 19000,00 грн. та користувався ними, а надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття та затвердження, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідач [PERSON] був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами. Крім того, позивачем не доведено, що відповідач має заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі, зазначеному у позовній заяві, що становить 64774,40 грн., оскільки сам по собі розрахунок заборгованості здійснений банком, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором (а.с. 6-9), крім того позивачем на підтвердження розміру заборгованості надано розрахунок, який є незрозумілим, так як зазначення складових заборгованості у відповідних графах не співпадають з сумами та назвами складових заборгованості, вказаних в підсумковій частині розрахунку після таблиці, що унеможливлює визначення як складових цієї заборгованості, так і її загальної суми. До того ж, сума заборгованості за тілом кредиту - 24718,96 грн. перевищує суму кредиту - 19000,00 грн. яку, як стверджує позивач, ним було надано відповідачу. Крім того, вказані розрахунки не містять достатніх даних про особу, яка їх здійснила, оскільки крім підпису цієї особи інші ідентифікуючі дані відсутні (посада, прізвище, печатка банку). Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 року у справі № 315/353/17. Також, суд не приймає у якості допустимого доказу по справі довідку про отримання [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 05.02.2015 року кредитних карток № [NUMBER], № [NUMBER], [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 10.2021 року (а.с. 61), оскільки довідка не містить відомостей про дату відкриття кредитної лінії, строку дії виданих карток кожної окремо, до того ж, складена одноособово представником банку і зазначені в ній відомості будь-якими іншими об`єктивними даними не підтверджуються. Крім того, суд не приймає у якості допустимого доказу виписку по карткам [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] [NUMBER] (а.с. 63-69), за період з 01.02.2015 року по 22.04.2019 року оскільки позивачем не надано доказів, що саме ці картки та рахунки є кредитними та їх було відкрито саме відповідно до укладеного між ним та відповідачем кредитного договору б/н від 05.02.2015 року та відповідач отримував ці кредитні картки. До того ж, згідно з відомостями, зазначеними у даній виписці, кредитний ліміт у розмірі 19000 грн. відповідачу було встановлено шляхом його збільшення лише 18.08.2017 р. по картці [NUMBER] (а.с. 68 зворот), якою відповідач користувався з 23.11.2016 р., тому доводи позивача про укладення між ним та відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів у вказаному розмірі 05.02.2015 року, суд оцінює критично. Крім того, дані цієї виписки лише підтверджують факт здійснення відповідачем фінансових операцій, перевірити правильність нарахування процентів за користування кредитом, пені та штрафів по даним цієї виписки неможливо, тому дана виписка не підтверджує розмір заборгованості відповідача перед позивачем та доказового значення по справі не має. До того ж, вказана виписка не містить достатніх даних про особу, яка її здійснила, оскільки крім підпису цієї особи, інші ідентифікуючі дані відсутні (прізвище, посада). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05;п.53 Рішення ЄСПЛ у справі «[PERSON] проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04). Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем поза розумним сумнівом, не доведено факт укладення між сторонами кредитного договору та досягнення сторонами згоди щодо істотних умов цього договору, отримання відповідачем від позивача кредитних коштів у зазначеному ним розмірі та наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів, тому підстави для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 64774,40 грн., про що просить позивач, відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. слід покласти на позивача. На підставі ст.ст. 256, 257, 267, 525, 526, 554, 610, 611, 612, 615, 625, 651, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed