Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON]-І.М. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком №92 по вул. Козацькій у с. Кульчиці Самбірського району Львівської області. У підтвердження заявлених позовних вимог посилається на те, що він є власником даного житлового будинку згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №759317 від 22.07.2008 року. Відповідач є його сином і, хоча він зареєстрований за вищезгаданою адресою, проте більше пятнадцяти років там не проживає та не зявляється, місце його перебування невідоме. У звязку з тим, що відповідач лише формально зареєстрований у вищезгаданому будинку, а дійсно не проживає, позивач несе суттєві витрати з оплати за комунальні послуги, а також не може оформити житлової субсидії; тому просить у судовому порядку визнати відповідача таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням шляхом зняття його із реєстраційного обліку вказаного місця проживання. У судовому засіданні позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на викладені обставини у зверненні до суду, наполягав на задоволенні позову. Відповідач на виклик в суд не зявився, хоча повідомлявся у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, із відзивом на позов не звертався, - тому суд вважав за можливе розглядати справу у відсутності відповідача у заочному провадженні, проти чого не заперечив позивач. Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного: Главою 5 Цивільного процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обовязок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Судом установлено, що [PERSON]-І.М. на праві приватної власності належить житловий будинок №92 по вул. Козацькій у с. Кульчиці Самбірського району Львівської області на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №759317 від 22.07.2008 року. Відповідно до наданої відповіді відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області відповідач зареєстрований у [INFO]. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту міжвідомчої комісії від 14.11.2018 року про обстеження будинку по вул. Козацькій, 92, відповідач зареєстрований у даному будинку, проте із 2003 року там не проживає, місце його проживання невідоме. Ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Однакове є регламентованим у п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02.03.2016р. У судовому засіданні із пояснення позивача, свідка [PERSON], представлених письмових доказів установлено, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації більше пятнадцяти років і лише формально залишається зареєстрованим у будинку, через що позивач [PERSON]І.М. несе суттєві витрати по оплаті за комунальні послуги та не в змозі оформити житлової субсидії відповідно до вимоги Закону. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Цивільного Закону України позивач є субєктом права приватної власності, де в тому числі регламентовано право використовувати належне майно; власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків; захист права власності здійснюється судом. Вслід цьому, гарантуючи захист права власності, закон надає [PERSON]-І.М. як власнику право вимагати усунення порушення його права. А право власника будинку визначені ст. 380 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; тому, враховуючи все вище наведене, суд дійшов висновку про підставність позову [PERSON]-І.М. про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку.

Outcome: approved