Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] в лютому 2016 року подали позов в суд до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] про зняття заборони відчуження нерухомого майна домоволодіння під номером 153 по вул. Повстанців у селі Угорники Івано-Франківської міськради, належного [PERSON], накладену 04.04.2008 року [PERSON], приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за реєстром №1822/53 у звязку з посвідченням вказаного договору іпотеки та припинити відповідне обтяження під номером 6971609 (заборону відчуження нерухомого майна) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; припинення іпотеки №6971631 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, стосовно домоволодіння під номером 153 по вул..Повстанців у селі Угорники Івано-Франківської міськради, належного [PERSON], накладену 04.04.2008 року [PERSON], приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу, за АБ «[PERSON] Русь» у звязку з посвідченням вказаного договору іпотеки. Ухвалою Івано-Франківського міського суду (суддя Бородовський С.О.) від 27.04.2016 року до участі в справі залучено співвідповідача ПАТ «Банк «[PERSON] Русь». В судовому засіданні позивач 2 та представник позивача 1 підтримали заявлені позовні вимоги. 16 квітня 2018 року представник позивача 1 [PERSON] подала до суду додаткові пояснення, в яких підтримала заявлені позовні вимоги та просила позов задовольнити, оскільки рішення Івано-Франківського міського суду від 27.10.2015 року було повністю виконано її довірителькою після набрання ним законної сили, та до моменту звернення банком до апеляційного суду. Також у додаткових поясненнях представник позивача 1 звертає увагу суду на те, що за рішенням суду про стягнення заборгованості боржником є [PERSON], а не [PERSON], яка просить зняти заборону на відчуження майна. Відповідач 1 в судове засідання не зявився, про дату та час судового засіданні повідомлявся належним чином. .Відповідач 2 заперечив позовні вимоги. Подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову, оскільки не погашено заборгованість за кредитними правовідносинами банку та [PERSON] Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши та надавши належну оцінку зібраним по справі доказам, зясувавши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. 04 квітня 2008 року АБ «[PERSON] Русь» та [PERSON] уклали договір іпотеки для забезпечення кредитних зобовязань за договором №1026/1-01-08-2 від 03.04.2008 року, а також всіх додаткових договорів до нього, укладених між АБ «[PERSON] Русь» та [PERSON], за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 300 000 гривень (а.с.8-9). За умовами договору (пункт 1.3) предметом іпотеки є домоволодіння під номером 153 по вул.Повстанців у селі Угорники Івано-Франківської міськради, яке належить на праві приватної власності [PERSON]. За умовами договору на предмет іпотеки накладено заборону відчуження зазначеного в договорі домоволодіння. Позичальник [PERSON] належним чином не виконував свої зобовязання за кредитним договором, а тому банк отримав право звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості, а також про звернення стягнення на предмет іпотеки. ПАТ «Банк «[PERSON] Русь», який є правонаступником АБ «Банк «[PERSON] Русь» скористався даним правом. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.08.2014 року було відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Банк «[PERSON] русь» до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставою для відмови в позові стало те, що сума заборгованості за кредитним договором (на час розгляду справи 177833,96 грн.) не є спів мірна із вартістю всього домоволодіння (732760 грн), а іпотекодавець відмінний від боржника-позичальника. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.09.2014 року скаргу ПАТ «[PERSON] Русь» відхилено, а рішення Івано-Франківського міського суду від 04.08.2014 року залишено без змін. Також ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, і заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 27.10.2015 року (суддя Барашков В.В.) було частково задоволено позовні вимоги банку: стягнуто з [PERSON] на користь банку 20925,34 грн., судові витрати в сумі 209,25 грн. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29.07.2016 року було частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію у ПАТ «Банк «[PERSON] Русь»: заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 27.10.2015 року скасовано та ухвалено нове, за яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» заборгованість за кредитним договором в розмірі 252724,06 грн., стягнення судових витрат в сумі 5307,20 грн. Постановою Верховного Суду України від 14.03.2018 року було залишено без задоволення касаційну скаргу [PERSON], рішення апеляційного суду Івано-Франківської області\~ від 29.07.2016 року в частині позовних вимог ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін. До позовної заяви позивачі долучили квитанцію №14771260 від 05.01.2016 року сплату [PERSON] на користь ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» заборгованість за кредитним договором №1026/1-01-08-2 від 03.04.2008 року в сумі 20925,34 грн. та судовий збір в сумі 209,25 грн (а.с.18-19). 03 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] про посвідчення договорів дарування\~ житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в селі Угорники Івано-Франківської міськради по вулиці Повстанців 153 та присадибної ділянки площею 0,2276 га, що розташована в селі Угорники м. Івано-Франківськ по вул.. Повстанців 153. Постановою №30/02-31 від 03.02.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] відмовив [PERSON] у посвідченні договорів дарування, оскільки наявне зареєстроване обтяження речових прав на нерухоме майно, що є підставою для реєстратора відмовити у проведенні державної реєстрації прав на нерухоме майно (а.с.20). В своїй діяльності нотаріус керується в тому числі положеннями Закону України «Про нотаріат». Зокрема ст.. 55 Закону України «Про нотаріат» визначає, що при\~ посвідченні\~ угод\~ про\~ відчуження\~ або\~ заставу\~ жилого будинку,\~ квартири,\~ дачі,\~ садового\~ будинку,\~ гаража,\~ земельної ділянки,\~ іншого\~ нерухомого\~ майна\~\~ перевіряється\~\~\~ відсутність заборони відчуження або арешту майна. В\~ разі\~ наявності\~ заборони\~ угода\~ про\~ відчуження\~\~ майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у\~ разі\~ згоди\~ кредитора\~ і набувача на переведення боргу на набувача. Посвідчення\~ правочинів\~ щодо\~ відчуження,\~ іпотеки житлового будинку,\~ квартири,\~ дачі,\~ садового\~ будинку,\~ гаража,\~ земельної ділянки,\~\~ іншого\~\~ нерухомого\~ майна,\~ а\~ також\~ правочинів\~ щодо відчуження,\~ застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації,\~ провадиться\~ за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обовязків стосовно позивача. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному в статтях 1, 9 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обовязки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Таким чином, нотаріус не є відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, повязаних з нотаріальною дією. Таким чином суд вважає, що за даним позовом про зняття заборони на відчуження майна приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] не є належним відповідачем, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Також підставою для відмови у задоволенні позову є те, що кредитні правовідносини між ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» та [PERSON] не є припинені. Позивач 2 по даній справі, який є позичальником за кредитним договором №1026/1-01-08-2 від 03.04.2008 року, не погасив заборгованість за кредитним договором, яка за рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області становить 252724,06 грн. Відповідно, якщо основне зобовязання за кредитним договором не є виконаним належним чином, а розмір заборгованості становить 252724,06 грн., про що вказано в постанові Верховного Суду України від 14.03.2018 року, відсутні підстави зняти заборону відчуження нерухомого майна, яке є предметом іпотеки та припинити іпотеку, оскільки укладення договору іпотеки від 04.04.2008 року між АБ «[PERSON] Русь» та [PERSON] здійснювалося саме для забезпечення вимог ПАТ «Банк «[PERSON] Русь», що випливають з кредитного договору №1026/1-01-08-2 від 03.04.2008 року. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання субєктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.82 цього Кодексу. Відповідно до ст..89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Тому суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст. 365 ЦК,\~

Outcome: dismissed