Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю, посилаючись на норми ст. 344 ЦК України. В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала на те, що вона є власницею Ѕ частини квартири на підставі рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 22.11.1999 року по справі №2-3414, в той час як іншим власником Ѕ частини квартири є її колишній чоловік [PERSON] . Позивач зазначила, що вона відкрито, на протязі 25 років, безперервно, добросовісно володіє вказаним майном, а відповідач з 1995р. в ній не проживає, не сплачує комунальні послуги, не здійснює ремонт, ніяким чином не цікавиться нею, тому дана квартира може бути об`єктом набувальної давності. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Печериця В.П. у судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач зазначив, що не заперечує проти задоволення вимог, бажає щоб квартира залишилася його доньці. Дослідивши представлені докази, заслухавши позивача, її представника та відповідача, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч.1\~ст.344 ЦК України,\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 22.11.1999 року встановлено, що квартира [ADDRESS] була виділена на підставі рішення №21 профсоюзного комітету АТП-І5І30 [PERSON] на склад сім`ї в одну людину в будинку ЖСК «Приморський-28». Після виділення вказаного житла [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, на спільні кошти здійснювали оплату пайових взносів, які були виплачені в повному обсязі в 1993 році. Даним рішенням суду визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Довідками №36 від 17.03.2009р., №09 від 13.04.2015., №102 від 05.12.2009р., №15 від 17.07.2015р. та № 103 від 05.12.2009 року, виданими головою правління ЖКБ «Приморський-28», підтверджено факт проживання та сплати комунальних послуг позивачем у квартирі за адресою: [ADDRESS] . За змістом\~ст. 344 Цивільного кодексу України,\~при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача. \~Позивач знала про те, що\~володіє лише Ѕ частиною квартири [ADDRESS] . В квартирі проживає позивач разом з донькою, відповідач в квартирі не проживає. Як видно зі змісту рішення, судом встановлено, що кожний із подружжя має право на 1/2 частини квартири із спільного подружнього майна. Оскільки, позивачу було відомо про право відповідача на 1/2 частини квартири, тому вказане виключає добросовісність заволодіння вказаним майном. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що право власності за набувальною давністю може бути набуте за рішенням суду при умові, що майно перебуває у особи, яка заволоділа чужим майном поза договірними відносинами та поза волею власника цього майна. Доводи позивача в обґрунтування позову зазначені у позовній заяві, спростовуються висновками суду, суперечать нормам чинного цивільного законодавства, на які посилається позивач, та спрямовані на порушення конституційних прав відповідача.\~ Так, в судовому засіданні відповідачем було висловлено згоду з позовом, оскільки він бажає, щоб його донька отримала цю частину квартири. Тобто, зазначене вказує на бажання відповідача розпорядитися часткою на користь іншої особи, а не позивача. Також, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду щодо умов набуття права власності за набувальною давністю, відображений у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18),в якому вказується, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Отже, зазначені висновки вказують на необґрунтованість заявлених позивачем вимог, тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed