Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Сідько С.І., звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що спільна дитина проживає з та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає фінансову допомогу на їх утримання , тому вона змушена звернутись до суду. 26.07.2021 року зазначений позов прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судовий розгляд ( а.с. 24-25). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник позивача [PERSON] , надала до суду письмову заяву від 12.08.2021, в якій просить розглянути справу без її участі, та участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, системно дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вивчивши правові норми які регулюють спірні правовідносини, приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення, з наступних підстав. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 06 жовтня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (Серія [NUMBER] ), видане Полтавським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 06.10. 2018 року, актовий запис № 94 (а.с.11). Протягом останніх років сімейне життя позивача та відповідача поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. В шлюбі позивача та відповідача, народилася дочка, - [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, та довідкою про склад сім`ї (а.с.10,13). Згідно відомостей з довідки про доходи позивача, за останні 6 місяців, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-х річного віку, і отримує державну соціальну допомогу у розмірі 860.00 грн. на місяць, що не достатньо для повноцінного утримання дитини, та власного існування (а.с.12). Батько дитини, - відповідач по справі, є працездатною особою, інші особи на його утриманні не перебувають, тому він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, та матері дитини, але ухиляється від участі в вихованні та матеріальному утриманні родини, чим порушує права як дитини так і позивача на достатній рівень життя та благополуччя. Таким чином, оскільки відсутня добровільна грошова допомога малолітній дитині та позивачу від відповідача, [PERSON] змушена звернутись до суду з даним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів виплати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність присудження аліментів з відповідача на користь позивачки, на утримання дитини в тому розмірі який просить позивачка і який визнав відповідач, тобто по 1/4 частці від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на чоловіка до досягнення дитиною трирічного віку, що передбачено законодавством, та надано належні і допустимі докази щодо доведення обставин, на яких ґрунтується така вимога, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на дружину у твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, підлягає задоволенню. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є молодою, працездатною особою та має постійний заробіток. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України, право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч .2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Згідно зі статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подачі позовної заяви є 23.07.2021. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Судові витрати у виді судового збору слід стягнути з відповідача в такому порядку. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачувала судовий збір за дві вимоги у розмірі по 908,00 грн., так як звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 1 п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За цих підстав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 908,00 грн., які підлягали до сплати позивачем при поданні позову до суду про стягнення аліментів на утримання дитини та в сумі 908,00 грн., які підлягали до сплати позивачем при поданні позову до суду про стягнення аліментів на утримання дружини. На підставі викладеного,

Outcome: approved