Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якій просить визнати відповідачів, такими, що втратили право користування квартирою № 145 будинку № 109-А по вулиці Гагаріна в місті Сєвєродонецьку Луганської області, посилаючись на наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 109-А/145, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 825 від 24 лютого 1999 року. В спірній квартирі зареєстровані відповідачі, тобто зять, дочка та онуки позивача, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які з 2014 року не проживають в спірній квартирі без поважних причин. Збереження реєстрації відповідачів у належній позивачу квартирі змушує його нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та перешкоджає її вільному користуванню та розпорядженню. У звязку із викладеним, позивач просив визнати відповідачів, такими, що втратили право користування квартирою № 145 будинку № 109-А по вулиці Гагаріна в місті Сєвєродонецьку Луганської області. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Позивач через канцелярію суду надав копію нотаріально завіреної заяви відповідачів про розгляд справи без їх участі та про задоволення позову. Вказану заяву суд приймає до уваги у звязку із відсутністю сумнівів щодо достовірності такої нотаріально посвідченої заяви. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду висновок щодо розвязання спору. У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] № 825 від 24 лютого 1999 року. Відповідно до копії довідки\~ № 26689, виданої Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 05 червня 2018 року, в квартирі, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 109-А/145, зареєстровані позивач [PERSON], [INFO], дочка позивача [PERSON], [INFO], (відповідач по справі), зять позивача\~ [PERSON], [INFO], (відповідач по справі), онук позивача\~ [PERSON], [INFO], (відповідач по справі), онук позивача\~ [PERSON], [INFO], (відповідач по справі), онука позивача\~ [PERSON], [INFO], (відповідач по справі). З копії Акту № 799 про встановлення факту проживання/непроживання, затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 05 червня 2018 року, встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з 2014 року по теперішній час. Вказаний акт підписаний представником КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» та двома сусідами з квартир № 138 та № 143. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Враховуючи вищевикладені норми, а також те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за місцем реєстрації не проживають з 2014 року без поважних причин, тобто більше одного року, то суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою позивача, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд враховує та погоджується із висновком Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про те, що Орган не заперечує проти позбавлення неповнолітніх дітей права користування житловим приміщенням. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд зазначає, що ані Конституція України, ані Конвенція про права дитини, ані Цивільний кодекс України (зокрема, статті 405, 406 вказаного Кодексу), ані Сімейний кодекс України, ані Житловий кодекс УРСР, ані Закон України «Про охорону дитинства», ані Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» не встановлюють особливостей позбавлення дитини права користування житлом, яке вона набула як член сімї власника житла. Вказане право за своєю правовою природою є правом користування чужим майном (сервітутом) і позбавлення цього права відбувається в порядку статей 405, 406 ЦК незалежно від віку особи. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі беруть участь в оплаті витрат на комунальні послуги, з вимогами про вселення до спірного житлового будинку відповідачі не зверталися та будь-якої спеціальної домовленості між сторонами щодо тривалості проживання не було, а також відсутні докази того, що існували будь-які перешкоди у проживанні відповідачів в спірному житловому приміщенні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат\~ у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанціями № 66 від 21.06.2018 року та № 1 від 22 червня 2018 року про сплату судового збору у сумі 3524 грн. 00 коп. Разом з тим, представник позивача та позивач не просили стягувати з відповідачів судові витрати, у звязку із чим суд вважає справедливим та розумним не стягувати з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3524 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved