Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

[PERSON] у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього сина [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх доводів позивачка посилається на те, що 12 жовтня 2018 року близько 17 год. 30 хв. на автодорозі «Стрий-Знам`янка» в ділянці дії кілометрового стовпчика 276 км.+200 м., в напряму м. Вінниця, [PERSON] , рухаючись автомобілем Citroen Berlingo, р.н. [NUMBER] , не впоралась з керуванням, не дотрималась безпечної швидкості та дистанції руху та допустила зіткнення із автомобілем Peugeot G5, р.н. [NUMBER] , у якому перебували позивачка, [PERSON] та її син [PERSON] . Внаслідок ДТП їм було спричинено тілесні ушкодження і вони були госпіталізовані. Відомості про вказане правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, 12 жовтня 2018 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018240250000750. Згідно з висновками експерта № 8, 9 [PERSON] та [PERSON] спричинено тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких. В результаті ДТП позивачам також спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з істотними переживання за своє життя та здоров`я у момент ДТП. Усвідомлення того, що внаслідок ДТП вони могли втратити життя, завдало їм глибоких душевних страждань. Спричинені травми [PERSON] у вигляді струсу головного мозку, забійно-рваних ран м`яких тканин лівої половини лобної ділянки голови та підшкірного крововиливу вплинули на подальший стан здоров`я сина та його зовнішність. Внаслідок зіткнення позивачці та її сину спричинено тілесні ушкодження, на лікування яких було витрачено грошові кошти, однак в силу тих трагічних обставин та стресовою ситуацією чеки не збереглися. Також заподіяна моральна шкода пов`язана з протиправною поведінкою відносно позивачки, її сина та її чоловіка [PERSON] водієм [PERSON] , яка керуючи автомобілем Citroen Berlingo, р.н. [NUMBER] , в порушення вимог ПДР України, допустила зіткнення з автомобілем Peugeot G5, р.н. [NUMBER] , в якому вони перебували як пасажири. З часу ДТП у позивачки та сина значно погіршився психічний стан, а саме: вони відчувають пригнічення настрою, тривогу, значне погіршення сну, посилення дратівливості і нестриманості, що в значній мірі призвело до порушення стосунків з рідними, знайомими. Крім того, внаслідок пережитих подій погіршилась успішність сина у школі та його емоційний стан. З урахуванням викладеного позивачі просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 200 000 грн моральної шкоди; на користь [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] 200 000 грн моральної шкоди; та 23 000 грн витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 листопада 2020 року відкрито провадження у справі № 607/19118/20 за позовною заявою [PERSON] , яка діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітнього сина [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 27 квітня 2021 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву, у якому відповідачка просила суд поновити строк для подання відзиву та відмовити у задоволенні позову. Щодо поновлення строків для подачі відзиву на позовну заяву, зазначила, що 01 березня 2021 року між нею та адвокатом Панасюком І. І. був укладений договір про надання правової допомоги; 02 березня 2021 року було ознайомлено з матеріалами цивільної справи та зроблено фотокопії; з 09 березня 2021 року по 31 березня 2021 року відбувалося збирання процесуальних документів та доказів, а також написання відзиву на позовну заяву; з 07 березня 2021 року по 19 квітня 2021 року адвокат Панасюк І. І. перебував на лікарняному; а також пропуск строку для подання відзиву обумовлений отриманням копії вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області. У судовому засіданні, яке відбулося 01 червня 2021 року суд без видалення до нарадчої кімнати постановив відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву; вважати поданий відзив на позовну заяву письмовими поясненнями по суті виниклого спору. У вказаних письмових поясненнях зазначено, що у зв`язку з постановленням Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області 11 лютого 2021 року вироку, яким [PERSON] визнано винною, подальше врегулювання відповідної події ДТП мало здійснюватися на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки згідно полісу № АМ/5384589, виданого ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», відповідальність на момент ДТП відповідача була застрахована, вимога позивачів щодо відшкодування завданої шкоди може бути пред`явлена до завдавача шкоди лише за умови, що така шкода перевищує ліміт відповідальності страховика. Окрім цього, відповідачка вважає, що позивачами не надано належних та достатніх доказів, на підтвердження наявності моральної шкоди і обґрунтування розміру такої шкоди. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Дяків О. Я. підтримали позовні вимоги, просили суд позов задоволити в повному обсязі з огляду на викладене у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник, адвокат Панасюк І. І. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечили, посилалися на свої доводи, викладені у поясненнях. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. 12 жовтня 2018 року о 23 год. 32 хв. 57 сек. до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 12018240250000750 про те, що 12 жовтня 2018 року, близько 17 год. 30 хв., на автодорозі «Стрий-Знамянка», в ділянці дії кілометрового стовпчика 276 км.+200 м., в напрямку м. Вінниця, [PERSON] , рухаючись автомобілем марки «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , не впоралась з керуванням, не дотрималась безпечної швидкості та дистанції руху та допустила зіткнення із автомобілем марки «Peugeot G5», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив аварійну зупинку в зв`язку із технічною несправністю автомобіля в правій смузі в попутному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] та пасажирі автомобіля марки «Peugeot G5», д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] , та [PERSON] отримали тілесні ушкодження, ступінь важкості яких встановлюється. Висновком експерта № 8, проведеного 11 січня 2019 року - 11 лютого 2019 року на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Порозової І. Ю. (за клопотанням слідчого СВ Хмельницького районного відділення поліції ХВП ГУНП в Хмельницькій області лейтенанта поліції Власюк Ю.О.) в межах кримінального провадження № 12018240250000750 від 12 жовтня 2018 року встановлено, що у потерпілої [PERSON] тілесних ушкоджень не виявлено. Згідно висновку експерта № 9, проведеного 11 січня 2019 року - 25 лютого 2019 року на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Порозової І. Ю. (за клопотанням слідчого СВ Хмельницького районного відділення поліції ХВП ГУНП в Хмельницькій області лейтенанта поліції Власюк Ю.О.) в межах кримінального провадження № 12018240250000750 від 12 жовтня 2018 року, потерпілому [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, забійно-рваних ран м`яких тканин лівій половині лобної ділянки голови, підшкірного крововиливу лобної ділянки голови (навколо ран). Рани м`яких тканин голови на момент судово-медичного обстеження потерпілого 18 січня 2019 року загоїлися з утворенням рубців. Тривалість розладу здоров`я у потерпілого понад 21 день може бути пов`язане з загостренням у нього після травми голови симптоматичної епілепсії з поліморфними терапевтично резистентними епіприпадками на резидуально органічному фоні (кістозно-глікозні енцефаломаляційні зміни в тім`яно-потиличних частках обох півкуль головного мозку, підтверджені на МРТ). Тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитися від комбінованої дії тупого твердого предмету з переважаючою контактуючою поверхнею, за механізмом «удар» (струс головного мозку та підшкірний крововилив) і твердих тупо-загострених і гострих предметів із обмеженою контактуючою поверхнею, за механізмом «удар-розтягнення-розрив-тертя-занурення-зсув» (рани м`яких тканин), про що свідчать локалізація, характер і властивості цих ушкоджень, які за своїми ознаками відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричиняють короткочасний розлад здоров`я, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Характер і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого не виключають можливості їх утворення під час ДТП 12 жовтня 2018 року, за тих обставин, які вказані в ухвалі про призначення судово-медичної експертизи. Висновком експерта Хмельницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 10.1-0130:19 від 24 червня 2019 року встановлено, що заданій довжині більшого сліду бокового ковзання (юзу) коліс автомобіля «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] - 26,5 м., відповідає мінімальна швидкість руху вказаного транспортного засобу близько: 61,4…65,6 км/год. В заданій дорожній обстановці, при заданих вихідних даних, водій автомобіля «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] повинна була діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України. В умовах відсутності причин втрати керованості над транспортним засобом «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] незалежно від дій водія [PERSON] , остання виконуючи вимоги п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, не була позбавлена можливості уникнути скоєння даної ДТП. При заданих обставинах пригоди та вихідних даних, в умовах відсутності причин втрати керованості над транспортним засобом «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] , незалежно від дій водія [PERSON] , до виникнення даної ДТП, з технічної точки зору могли призвести дії останньої, пов`язані із зміною напрямку руху та виїздом (неконтрольованим виїздом) вказаного автомобіля на праву смугу руху її напрямку, де в послідуючому відбулось зіткнення із нерухомим автомобілем «Peugeot G5», д.н.з. [NUMBER] . Згідно висновку експерта № 10.4-0123:19 від 13 червня 2019 року, між автомобілями «Peugeot G5» д.н.з. [NUMBER] та «Citroen Berlingo» д.н.з. [NUMBER] відбулося перехресне блокуюче зіткнення під час якого в момент первинного контакту автомобіль «Citroen Berlingo» д.н.з. [NUMBER] лівою передньою кутовою частиною контактував із задньою правою частиною автомобіля «Peugeot G5» д.н.з. [NUMBER] і кут між поздовжніми осями вказаних транспортних засобів в момент первинного контакту міг складати близько 110°±5°. Відповідно до локалізації зафіксованих під час огляду місяця події слідів зіткнення між транспортними засобами «Peugeot G5», д.н.з. [NUMBER] та «Citroen Berlingo», д.н.з. [NUMBER] могло відбутись на правій смузі руху у напрямку м. Вінниця, в районі розташування початку слідів осипу скла, уламків кузова та фар. Встановити експертним шляхом конкретне розташування місця зіткнення автомобілів та їх розташування відносно елементів проїзної частини момент первинного контакту не видалось за можливе в зв`язку із недостатністю слідової інформації. Із висновку експерта № 10.2-0128:18 від 12 червня 2019 року вбачається, що на момент огляду рульове керування, ходова частина та робоча гальмова система автомобіля «Citroen Berlingo» д.н.з. [NUMBER] перебували в несправному стані. Несправність рульового керування, що полягають у деформації лівої рульової тяги рульового керування, носять аварійний характер та їх виникнення пов`язується із дією ударних навантажень, що діяли на елементи конструкції автомобіля в момент ДТП. Визначити час та причину несправності, що полягає у відсутності робочої рідини в компенсаційному бачку гідро підсилювача і визначити стани системи в цілому до моменту ДТП не видається за можливе в зв`язку із аварійними пошкодженнями її деталей та вузлів. Несправності ходової частини, що полягають у пошкодженні і зміщенні елементів підвіски та диску переднього лівого колеса знаходяться в зоні локалізації аварійних пошкоджень і пов`язуються із дією ударних навантажень, що діяли на елементи конструкції транспортного засобу під час розвитку дорожньо-транспортної пригоди. Несправність, що полягає у встановленні на одну (задню) вісь автомобіля шин з різними малюнками протектора мала місце до дорожньо-транспортної пригоди. Несправність робочої гальмової системи полягає у розриві шлангу гідроприводу гальмового механізму переднього лівого колеса, аварійний характер та її виникнення пов`язується із дією ударних навантажень, що діяли на елементи конструкції автомобіля в момент ДТП. Ознак, які б свідчили про непрацездатність робочої гальмівної системи до моменту ДТП, не виявлено. З технічної точки зору несправність ходової частини, що полягає у встановленні на одну (задню) вісь автомобіля шин з різними малюнками протектора, могла бути виявлена водієм шляхом візуального огляду транспортного засобу. Згідно свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] власником транспортного засобу Peugeot G5, н.з. [NUMBER] є [PERSON] , який уповноважив [PERSON] та [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися вказаним транспортним засобом згідно довіреностей від 10 жовтня 2018 року, зареєстрованої в реєстрі за № 1105 та від 11 січня 2019 року, зареєстрованої в реєстрі за № 46. 07 червня 2018 року транспортний засіб Peugeot G5, н.з. [NUMBER] був забезпечений згідно полісу № АМ 2992932. Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 12 грудня 2014 року вбачається, що власником транспортного засобу Citroen Berlingo, н.з. [NUMBER] є [PERSON] 27 вересня 2018 року згідно полісу № АМ/ 5384589 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечено транспортний засіб Citroen Berlingo, н.з. [NUMBER] , який діяв станом на 12 жовтня 2018 року, коли мала місце дорожньо-транвспортна пригода. 10 грудня 2019 року потерпіла [PERSON] у власних інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] звернулася до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування, у якій просила відшкодувати шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілих [PERSON] та малолітнього [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 1 824,27 грн. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16 листопада 2006 року Вишнівецькою селищною радою, [PERSON] народився [INFO] , батьки: [PERSON] , [PERSON] . На запит суду приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» надіслано відповідь № 6730/18 від 22 червня 2021 року, якою повідомлено, що дорожньо-транспортна пригода, що сталася 12 жовтня 2018 року, за участі ТЗ «Сітроен Берлінго», р.н., [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та ТЗ «Пежо», р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , розглядається в суді. Тому рішення по вказаній ДТП Страховиком не може бути прийняте, оскільки в ПрАТ «УПСК» відсутня інформація щодо винної особи в даному ДТП та до закінчення розгляду ДТП в судових інстанціях. Також надіслано матеріали страхової справи за заявою про виплату страхового відшкодування [PERSON] на 20-ти аркушах та за заявою [PERSON] на 80-ти аркушах. 18 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до Вінницької дирекції ПрАТ «УПСК» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка трапилася 12 жовтня 2018 року. Згідно копії виписки-епікриз № 8568 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] з 12 жовтня 2018 року по 16 жовтня 2018 року перебував на лікуванні у Хмельницькій міській дитячій лікарні з приводу множинних забійних ран голови, ЗЧМТ, струс головного мозку, які отримав внаслідок ДТП. Епілепсія. Вказані обставини підтверджуються також і копією медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] № 8568. З копії медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] № 12540, останній перебував на лікуванні у Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні з 16 жовтня 2018 року до 24 жовтня 2018 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійні рани мяких тканин голови. Епілепсія. Обставини завдання шкоди здоров`ю [PERSON] сторони в судовому засіданні не заперечували. Зокрема, учасники справи визнали те, що 12 жовтня 2018 року мала місце дружньо-транспортна пригода в результаті якої [PERSON] порушила Правила дорожнього руху та допустила зіткнення з іншим транспортним засобом під керуванням [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження, які за своїми ознаками відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано легких тілесних ушкоджень з приводу яких він проходив лікування у Хмельницькій міській дитячій лікарні та у Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні. 30 липня 2021 року Хмельницьким апеляційним судом ухвалено новий вирок, яким [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 60 000 грн моральної шкоди. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами першою - третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. [PERSON] посилається на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 12 жовтня 2018 року, яка відбулася з вини відповідачки їй було спричинено легкі тілесні ушкодження. Водночас, такі твердження не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки згідно висновку експерта № 8 в межах кримінального провадження № 12018240250000750 від 12 жовтня 2018 року у потерпілої [PERSON] тілесних ушкоджень не виявлено. Також [PERSON] в позові зазначає про те, що з часу дорожьо-транспортної пригоди у позивачки значно погіршився психічний стан, а саме: вона відчуває пригнічення настрою, тривогу, значне погіршення сну, посилення дратівливості і нестриманості, що в значній мірі призвело до порушення стосунків з рідними, знайомими. Разом з тим, при матеріалах справи відсутні висновки комісії лікарів-психіатрів чи інших фахівців по те, що психічний стан [PERSON] є незадовільним через дорожньо-транспортну пригоду, яа відбулася 12 жовтня 2018 року. Суд не ставить під сумнів, що позивачка перенесла переживання через травми, які отримали її син [PERSON] та чоловік [PERSON] , однак вони є очікуваною реакцією людини на те, що відбулося та не вказують на спричинені моральні страждання чи їх розмір. [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів завдання їй моральної шкоди. Однак, як сам факт завдання особі моральних страждань, так і розмір відшкодування за них, підлягає доказуванню за допомогою відповідних доказів. Сама лише подія дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 12 жовтня 2018 року не може слугувати підставою для стягнення грошового відшкодування моральної шкоди. [PERSON] не довела суду, що порушення [PERSON] Правил дорожнього руху призвели до моральних страждань позивачки, втрати нею нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тобто своє право на отримання грошового відшкодування моральної шкоди, що є достатнім для відмови в задоволенні її позовних вимог в цій частині. Позовні вимоги [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] суд задовольняє частково шляхом стягнення з [PERSON] 25 000 грнна відшкодування моральної шкоди. Судом враховано те, що сторонами визнається факт заподіяння дитині [PERSON] тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 12 жовтня 2018 року, винною у якій визнано [PERSON] . Матеріалами справи також доводится, що після ДТП [PERSON] був госпіталізований до Хмельницької міської дитячої лікарні з приводу множинних забійних ран голови, ЗЧМТ, струс головного мозку, де проходив лікування в період з 12 жовтня 2018 року по 16 жовтня 2018 року. В подальшому, з приводу того ж діагнозу, дитина продовжувала лікування у Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні з 16 жовтня 2018 року до 24 жовтня 2018 року. Відтак, визначаючи розмір моральної шкоди, завданої [PERSON] суд враховує вищенаведені обставини, глибину та тривалість моральних страждань дитини, яких він зазнав внаслідок множинних забійних ран голови, ЗЧМТ, струсу головного мозку, та враховуючи його особливості розвитку - симптоматична епілепсія з поліморфними терапевтично резистентними епіприпадками на резидуально органічному фоні, із застосуванням принципів розумності і справедливості дійшов висновку про стягнення з [PERSON] 25 000,00 грн на користь [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] 25 000,00 грнна відшкодування моральної шкоди. Щодо доводів представника відповідача про безпідставне пред`явлення позову до відповідачки, а не до страховика, суд вважає необхідним зазначити. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5). Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Пунктом 1.3. статті 1 Закону визначено, що потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Дитина [PERSON] є потерплим в розумінні статей 1, 26-1 Закону, а тому вправі звернутися до страховика через законного представника з вимогою про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі, визначеному статею 41 Закону. Рішення про відшкодування такої шкоди на час розгляду справи судом страховик не приймав, а тому звернення [PERSON] в інтересах сина до винної особи [PERSON] відповідає вимогам закону та не суперечить висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року. Вирішуючи питання про розмір стягнення моральної шкоди, який підлягає до стягнення на користь [PERSON] суд врахував зміст ст. 41 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та дійшов висновку, що з відповідачки на користь [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 25 000,00 грн. Вказаний розмір відшкодування не охоплений сумою, яку повинен сплатити страховик в якості моральної шкоди, а є самостійною відповідальністю [PERSON] за моральні страждання дитини, яких [PERSON] зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 12 жовтня 2018 року. Щодо вимоги про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу, то суд встановив наступне. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи складність справи та обсяг виконаних робіт, які полягають в написанні позовної заяви, збиранні документів, необхідних для обґрунтування позову, кількості проведених судових засідань за участі адвоката, дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн. В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial