Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] , звертаючись до суду з позовом до Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» просив ухвалити рішення про стягнення з Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» на свою користь заборгованість по сплаті коштів за Договором про внесення змін до договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу від 27 травня 2014 року за реєстровим номером 232 у сумі 565 182,93 гривні, з яких: заборгованість у сумі 146 973,02 гривні; інфляційне збільшення заборгованості у сумі 160652,79 гривень; 3% річних від загальної суми заборгованості у сумі 19485,00 гривень; пеня у сумі 238072,12 гривень, та судові витрати в сумі 5651,83 гривні, що є предметом позову. 28 червня 2019 року Печерським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про передачу цивільної справи за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» про стягнення заборгованості по сплаті коштів за договором про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб, для подальшого розгляду за правилами територіальної юрисдикції (підсудністю) до Дніпровського районного суду міста Києва. 09 вересня 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано в провадженні головуючому у справі судді Савлук Т.В. 13 вересня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» про стягнення заборгованості по сплаті коштів за договором про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб, та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. ( ч.8 ст.279 ЦПК України) Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 24 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив на позов від виконуючого обов`язків директора Р.Лісневського, за змістом відзиву відповідач не визначає позов в повному обсязі, просить відмовити у його задоволені, та застосувати до вимог позивача щодо нарахування пені з січня 2015 року строки позовної давності відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову. 04 листопада 2019 року позивач [PERSON] подав до суду заперечення на відзив на позов, вважає викладені відповідачем підстави для відмови у задоволенні позову безпідставними та необґрунтованими та спрямовані на уникнення від відповідальності за виконання договірних зобов`язань, які виникли між сторонами спору. 08 листопада 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про продовження розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що 24 квітня 2013 року між позивачем та Комунальним підприємством «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» укладено Договір про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Смекаліною Л.Т., зареєстрований в реєстрі за №314. За умовами договору позивач надав згоду на вилучення земельної ділянки для суспільних потреб та отримання компенсації за варіантом №1 Додатку №2 до Рішення, а саме: шляхом надання земельної ділянки і будівництва будинку «під ключ». В подальшому, 27 травня 2014 року між КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» та позивачем укладено Договір про внесення змін до договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу, яким внесено зміни до основного договору в частині визначення форми надання компенсації при вилучені земельної ділянки для суспільних потреб. За домовленістю між сторонами, позивач здійснюватиме будівництво будинку власними силами, за умови сплати його вартості будівництва будинку, визначеної рішенням земельно-майнової комісії Київської міської державної адміністрації, а відповідач бере на себе зобов`язання сплатити позивачу вартість будівництва будинку власними силами у сумі 146 973,02 гривні. Проте, відповідач у порушення вимог чинного законодавства та взятих на себе зобов`язань згідно з договором про внесення змін до основного договору у зазначений строк виплату компенсації не здійснив, грошові кошти на банківський рахунок позивача не перерахував, також до цього часу відповідач не оформив документів якими фактично здійснив вилучення земельної ділянки без виплати компенсації, вжитті позивачем заходи щодо врегулювання спору в досудовому порядку виявились марними, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду про стягнення заборгованості по сплаті коштів за Договором про внесення змін до договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу від 27 травня 2014 року на загальну суму 565 182,93 гривні, з яких: заборгованість у сумі 146 973,02 гривні; інфляційне збільшення заборгованості у сумі 160652,79 гривень; 3% річних від загальної суми заборгованості у сумі 19485,00 гривень; пеня у сумі 238072,12 гривень, та відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, наголосила, що відповідач визнає позов в частині вимог про стягнення заборгованості по сплаті коштів за Договором про внесення змін до договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу від 27 травня 2014 року в розмірі 146 973,02 гривні, інфляційне збільшення заборгованості у сумі 160652,79 гривень та 3% річних від загальної суми заборгованості у сумі 19485,00 гривень, щодо вимог про нарахування пені в розмірі 238072,12 відповідач позов не визнає та просить відмовити в цій частині вимог, у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову, відносно фактичних обставин справи та наведених позивачем підстав для звернення з цим позовом до суду представник відповідача не висуває заперечень, оскільки договірні відносини між сторонами тривають, відповідач має намір виконати взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, однак виплата компенсації, передбаченої умовами договору, здійснюється відповідачем по мірі надходження коштів бюджетного фінансування та не залежить від волі відповідача? виходячи з правової підстави договору. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Суд у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться за межами території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Рішення про розмежування земель державної і комунальної власності в межах населених пунктів приймають відповідні сільські, селищні, міські ради за погодженням з органами виконавчої влади, а за межами населених пунктів - органи виконавчої влади за погодженням з відповідними органами місцевого самоврядування. (п. 12 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Рішенням Київської міської ради XI сесії IV скликання від 16 грудня 2005 року № 607/3068 «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів» (зі змінами і доповненнями, внесеними рішеннями Київської міської ради) затверджено перелік земельних ділянок садівницьких товариств і фізичних осіб на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва - будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, 24 квітня 2013 року між [PERSON] та Комунальним підприємством «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» укладено Договір про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Смекаліною Л.Т., зареєстрований в реєстрі за №314. За умовами договору [PERSON] надав згоду на вилучення земельної ділянки для суспільних потреб та отримання компенсації за варіантом №1 Додатку №2 до Рішення, а саме: шляхом надання земельної ділянки і будівництва будинку «під ключ». Пунктом 1 Договору закріплено, що підставою для укладення цього договору є взаємна домовленість сторін щодо умов виконання ними рішення Київської міської Ради від 16 грудня 2005 року за номером 607/3068 «Про винесення з трави будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів». Згідно додатку № 2 до цього Рішення, Київська міська Рада встановила варіанти компенсації садоводам Русанівських і Воскресенських садів за земельні ділянки, зелені насадження, садові будинки та інші споруди, які підлягають знесенню в зв`язку з будівництвом Подільського мостового переходу, а п. 12 Рішення доручила Дирекції провести компенсацію за винесення садових ділянок відповідно до додатку №2 цього рішення та провести відселення громадян. Перелік об`єктів, що підлягають вилученню у користувача разом із земельною ділянкою, визначений у звіті про оцінку земельної ділянки з поліпшеннями, що розташована за адресою: [ADDRESS] », та визначення розміру збитків, відшкодувань і витрат на поліпшення земель, складеному за результатами експертної грошової оцінки земельної ділянки з поліпшеннями, яка проводилась ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки». Відповідно до п. 3 Договору у зв`язку з вилученням земельної ділянки для суспільних потреб Користувач надав згоду на отримання компенсації за варіантом №1: надання земельної ділянки і будівництво будинку «під ключ». За умовами п. 9 Договору, крім обраної Користувачем земельної ділянки, КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» зобов`язується надати грошову компенсацію за інше майно, що знаходиться на земельній ділянці, яка підлягає вилученню і визначене у Звіті про актуалізацію незалежної оцінки земельної ділянки з поліпшенням, розташованої за адресою: [ADDRESS] «б» та визначення розміру збитків, відшкодувань і витрат на поліпшення земель. Відповідно до ч. 1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. Згідно з ч. 3 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлене характером його зміни. 27 травня 2014 року між КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва», яка діє в інтересах та від імені Київської міської Ради відповідно до Рішення Київської міської Ради від 16 грудня 2005 року за номером 607/3068, договору доручення № 21/02 від 21 лютого 2006 року та довіреності № 225-КР-845 від 01 липня 2011 року, та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу, посвідченого Смекаліною Л.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24 квітня 2013 року за реєстровим номером 314, в частині визначення форми надання компенсації при вилучені земельної ділянки для суспільних потреб. Сторони домовились про те, що Користувач здійснюватиме будівництво будинку власними силами, за умови сплати його вартості будівництва будинку, визначеної рішенням земельно-майнової комісії Київської міської державної адміністрації. Розмір відшкодувань Користувачу визначений в Акті комісії з вирішення земельно-майнових спорів і визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (садові ділянки яких попадають в зону будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м.Києві і підлягають знесенню) від 15 листопада 2013 року №49, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24 січня 2014 року №62. Враховуючи вказане розпорядження, Дирекція бере на себе зобов`язання сплатити Користувачу вартість будівництва будинку власними силами у сумі - 146 973,02 гривні. Виплата вказаних коштів здійснюється Дирекцією по мірі надходження коштів бюджетного фінансування, шляхом перерахування зазначеної суми на банківський рахунок, відкритий Користувачем в банківській установі за власним вибором в м. Києві, але не пізніше терміну дії Акту Комісії. Відповідно до ч. 2 ст. 251 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Статтею 252 ЦК України вказано, що термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24 липня 2015 року №736 «Про внесення змін до деяких розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації з вирішення земельно-майнових питань з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 15 листопада 2013 року №49 був продовжений до 30 червня 2016 року. За умовами пункту 5 Договору про внесення змін до договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу визначено, що у зв`язку з тим, що Користувач здійснюватиме будівництво будинку власними силами на земельній ділянці, яку йому надано і яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 62:522:0009, Сторони домовились підписати акт приймання-передачі земельної ділянки та будинку, за який сплачено грошову компенсацію. Вказаний акт передачі складається Дирекцією та підписується Користувачем одночасно з підписанням цього договору з встановленням терміну набуття ним чинності - 30 календарних днів після перерахування грошових коштів на рахунок Користувача. Цей Договір про внесення змін вважається укладеним та набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та нотаріального посвідчення. ( Розділ ІІ Договору). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу, зокрема з договорів та правочинів. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо або утриматись від певної дії, а кредитор має право змагати від боржника виконання його обов`язку. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк чи термін. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як роз`яснено у п. 1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів. На підставі вищевикладеного, суд критично оцінює посилання представника відповідача на неможливість виплати грошової компенсації у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування та неможливістю вчасно виплатити компенсацію з причин, що не залежать від волі відповідача. Пунктом 18 Договору визначена відсутність відповідальності сторін за умови настання обставин форс-мажору, до поняття якого як за визначенням матеріального права, так і за визначенням зазначеного пункту договору не належить відсутність фінансування. Згідно умов цього пункту договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо доведуть, що таке невиконання було викликано перешкодою поза її контролем і що вони не могли передбачити цієї перешкоди під час укладання цього Договору або уникнення, подолання цієї перешкоди чи її наслідків. Як убачається з матеріалів справи, не заперечується сторонами спору, після закінчення терміну дії акта комісії з вирішення земельно-майнових питань з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачів від 15 листопада 2013 року №49 був продовжений до 30 червня 2016 року, відповідач не вчиняв дій щодо пролонгації терміну дії акта комісії, після укладення Договору про внесення змін до договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу від 27 травня 2014 року, додаткові угоди сторонами не укладались. Відповідно до положень положень статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. В даному випадку, порушення відповідачем умов Договору в частині виплати компенсації при вилучені земельної ділянки для суспільних потреб, яка визначена сторонами договору у грошовій формі, є підставою для нарахування визначених ст. 625 ЦК платежів, а наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. ( ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України) Як роз`яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання позову - це спрямована на припинення цивільного процесу безумовна згода відповідача виконати матеріально-правові вимоги позивачу, виражена у встановленій законом процесуальній формі. Визнаючи позов повністю, відповідач відмовляється від захисту проти всіх пред`явлених до нього матеріально-правових вимог позивача. У такому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Суд вправі не прийняти визнання позову, якщо воно протирічить закону або порушує права і охоронювані інтереси інших осіб. Визнання позову оцінюється судом в сукупності зі всіма які маються в справі матеріалами із врахуванням з`ясованих в судовому засіданні обставин справи. Процес у такому випадку не зупиняється, справа розглядається по суті з винесеним рішенням. В судовому рішенні повинна міститься оцінка визнання позову. Виходячи з предмету позову, з урахуванням позиції представника відповідача про визнання позову в цій частині, суд приходить до висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення за рахунок відповідача заборгованості по сплаті коштів за Договором про внесення змін до Договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу від 27 травня 2014 року в розмірі 146 973, 02 гривні, 3% річних за несвоєчасну виконання грошового зобов`язання в розмірі 19485,00 грн. та інфляційні втрати в розмірі 160 652,79 грн., розраховані позивачем за період з 24 січня 2015 року по 26 червня 2019 року, з підстав визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому задовольняє позов в цій частині за відсутності висунутих відповідачем заперечень щодо розміру заявлених вимог майнового характеру та визначеного позивачем до сплати періоду нарахування. Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 Цивільного кодексу України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Заборона застосування пені та штрафу прямо не випливає із закону чи із суті відносин сторін, що дозволяє здійснити відповідне урегулювання у договорі. При цьому слід враховувати презумпцію правомірності правочину, визначену ст. 204 ЦК України. Суд керується положеннями статті 16 ЦК України, відповідно до частини 1 якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Процесуальний закон також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес (статті 1-4 ЦПК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому за змістом статей 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За предметом позову, позивачем окремо пред`явлено вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 238 072 грн. 12 коп., яка відповідно до залученого до позову розрахунку визначена позивачем у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період з 25 січня 2015 року по 26 червня 2019 року, однак правових підстав для застосування даного виду цивільно-правової відповідальності до зобов`язальної сторони виходячи із правовідносин, які виникли між сторонами спору, не наведено, при цьому умовами договору не передбачено даного виду відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань, що унеможливлює з`ясувати підстави звернення з цими вимогами до суду та надати належну правову оцінку. Враховуючи недоведеність обставин для застосування до відповідача санкцій цивільно-правового характеру у вигляді пені, суд не вбачає підстав надавати оцінку вимогам позивача з підстав дотримання строків позовної давності для пред`явлення вимог щодо стягнення пені, про що наголошував відповідача у відзиві на позов, оскільки застосування строків позовної давності є окремою підставою для відмови у задоволенні позову, у разі визнання правомірними вимог, які пред`явлено до суду, що є окремими предметом доказування. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначний законом або договором. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України) Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» про стягнення заборгованості по сплаті коштів за договором про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» на користь [PERSON] заборгованості по сплаті коштів за Договором про внесення змін до Договору про вилучення земельної ділянки для суспільних потреб - будівництва Подільського мостового переходу від 27 травня 2014 року, в розмірі 146 973, 02 гривні, 3% річних за несвоєчасну виконання грошового зобов`язання в розмірі 19485,00 грн. та інфляційні втрати в розмірі 160 652,79 грн., в іншій частині позов задоволенню не підлягає. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог позивача майнового характеру, суд присуджує стягнути з Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5651, 83 гривні, який сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документа. Враховуючи наведене та

Outcome: partial