Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначає, що 30 травня 2013 року між [PERSON] (надалі - Позикодавець) та [PERSON] ( надалі - Позичальник) укладений Договір позики серії ВТЕ № 556067, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 850, з внесенням у Державний реєстр обтяжень рухомого майна про податкові застави. Відповідно до умов п.1 Договору Позикодавець передав Позичальникові, а Позичальник отримав від Позикодавця у власність грошові кошти в сумі 175 846 грн, що станом на 30.05.2013 року за курсом Національного банку України становить 22 000 доларів США зі строком повернення до 30 червня 2013 року. Відповідно до п.1 Договору позики, сторони підтвердили, що грошові кошти передані Позикодавцем та отримані Позичальником до підписання даного Договору. Відповідно умовам п.2 Договору позики, повна сума позики, що підлягає поверненню на день розрахунку має відповідати сумі 175 846 грн, що за курсом НБУ становить 22 000 доларів США. Відповідно до п.4 Договору, при неповерненні суми позики своєчасно, Позикодавець вправі пред'явити цей договір до стягнення в строки і порядку, передбаченому чинним законодавством та вимагати при цьому повернення йому позики, що залишилася несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати три проценти річних від простроченої суми за кожен день прострочення. Відповідно п.5 Договору, Договір позики укладався зі згодою чоловіка Позичальника - [PERSON]. Вказує, що на вимоги [PERSON] щодо повернення грошових коштів за Договором позики, відповіді не отримано та всупереч встановленого п.1 Договору позики в строк до 30 червня 2013 року грошові кошти повернуті так і не були. Окрім того, зазначає, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у вересні 2012 року в сумі 8 000 доларів США, в листопаді 2012 року 4 000 доларів США, в грудні 2012 року - 30 000 грн. Про фактичне отримання вказаних грошових коштів [PERSON] була надана розписка від 19.01.2013 року. Зазначає, що 15 серпня 2013 року за Договором позики, укладеного у простій письмовій формі, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 12 200 грн, про що також надав відповідну розписку. Стверджує, що згідно зазначених розписок [PERSON] зобов'язався повернути кошти, але до теперішнього часу борг не повернув, чим взяті на себе зобов'язання не виконав. Просить суд позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції в розмірі 176 725,24 грн, три відсотки річних за користування грошовими коштами в розмірі 3 555,46 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 64 535,47 грн, а всього заборгованість за договором позики в сумі 244 816,16 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 8 000 доларів США, що станом на 03.03.2014 року за курсом Національного банку України складає 79 939,20 грн, а також заборгованість за усним договором позики в розмірі 4 000 доларів США, що станом на 03.03.2014 року за курсом Національного банку України складає 39 969,60 грн та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за усним договором позики заборгованість з урахуванням індексу інфляції в розмірі 30 210 грн, три відсотки річних за користування грошовими коштами в розмірі 1 006,03 грн та за усним договором позики заборгованість з урахуванням індексу інфляції в розмірі 12 273,20 грн, три відсотки річних за користування грошовими коштами в розмірі 196,54 грн. Стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати за розгляд справи. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог за позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, в якій просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики з урахуванням індексу інфляції в розмірі 203 106,74 грн, три відсотки річних від простроченої суми за користування грошовими коштами в розмірі 7 125,38 грн, а всього заборгованість за договором позики в сумі 211 106,36 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 8 000 доларів США, що станом на 05.11.2014 року за курсом Національного банку України (12,9540) складає 103 632 грн; а також заборгованість за усним договором позики в розмірі 4 000 доларів США, що станом на 05.11.2014 року за курсом Національного банку України (12,9540) складає 51 816,00 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за усним договором позики заборгованість з урахуванням індексу інфляції в розмірі 34 860,00 грн, три відсотки річних за користування грошовими коштами в розмірі 1 659,45 грн, а всього заборгованість за договором позики в сумі 35 919,45 грн та за усним договором позики заборгованість з урахуванням індексу інфляції в розмірі 13 617, 64 грн, три відсотки річних за користування грошовими коштами в розмірі 674,84 грн, а всього заборгованість за договором позики в сумі 14 292,48 грн. Стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати за розгляд справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] заявили зустрічний позов, в якому зазначають, що [PERSON] на праві особистої приватної власності належить магазин та кафе з літнім майданчиком, розташовані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування магазину та кафе з літнім майданчиком від 29.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за № 3976, зареєстрований у Херсонському БТІ 24.06.2005 року за реєстровим № 198. Магазин з літнім майданчиком є діючим торговим комплексом «Таврія». Зазначають, що на початку 2012 року вирішили продати зазначене майно, в зв'язку з чим давали відповідні об'яви в засобах масової інформації та зверталися до агентів з продажу нерухомості. Вказують, що влітку 2012 року до них з пропозицією купити магазин з літнім майданчиком звернулися [PERSON] разом з [PERSON]. Сума продажу майна була обумовлена сторонами та складала 2 500 000 грн. Стверджують, що [PERSON] та [PERSON] погодилися з ціною майна, погодили з ними суму завдатку в розмірі 175 846 грн, що в еквіваленті на долари США дорівнювала 22 000 долари США. [PERSON] та [PERSON] запропонували частково сплачувати суму завдатку, оскільки сума для них була дуже великою, та до кінця травня 2013 року зобов'язалися укласти договір купівлі-продажу. Вони з свого боку погодилися з частковою сплатою завдатку, оскільки зазначають, що у [PERSON] було укладено з ПАТ «Укрсиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 1119025700 від 27.07.2007 року, Додаткова угода від 27.04.2009 року до кредитного договору № 1119025700 від 27.07.2007 року, Додаткова угода № 1 від 26.04.2010 року до кредитного договору № 1119025700 від 27.07.2007 року, за якою зазначене майно перебувало під заставою у ПАТ «Укрсиббанк» та без участі банку не можливо було оформлювати угоди відчуження майна. З отриманої частини завдатку від [PERSON] та [PERSON] вони сплачували кредит, про що [PERSON] зазначив у розписці від 15.08.2012 року, якими [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги. Стверджують, що на виконання умов договору завдатку вони влітку 2012 року передали приміщення торговельного комплексу разом з обладнанням [PERSON] та [PERSON], а останні зайняли його та почали проводити свою господарську діяльність, для чого в жовтні 2012 року за адресою торговельного комплексу зареєстрували приватне підприємство «Орієнт Мемон». На виконання умов договору завдатку [PERSON] та [PERSON] передали, а [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 8 000 доларів США в вересні 2012 року, 4 000 доларів США в листопаді 2012 року, 30 000 грн в грудні 2012 року, про що 19.01.2013 року останній написав розписку. В той же день , 19.01.2013 року, [PERSON] та [PERSON] обумовили умови подальшого укладання попереднього договору купівлі-продажу, про що власноруч написали розписку, в якій гарантували їм передати грошові кошти для оплати споживчого кредиту [PERSON] в розмірі 32 000 грн, сплатити комунальні послуги та сплатити завдаток в два етапи: спочатку в розмірі 10 000 доларів США до кінця березня 2013 року, останні 10 000 доларів США до кінця травня 2013 року. В травні 2013 року [PERSON] запропонував їм оформити договір завдатку у нотаріуса. Нотаріус був обраний [PERSON] Стверджують, що в призначений час вони приїхали до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] У нотаріуса [PERSON] повідомив, що договір завдатку без ПАТ «Укрсиббанк» не можливо оформити та необхідно оформити договір позики, в якому вони обговорили дату укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна 30 червня 2013 року, що підтримала нотаріус і оформила договір за умовами якого [PERSON] начебто отримала від [PERSON] грошові кошти в борг. Вважають, що 30.05.2013 року між ними було оформлено запропонований нотаріусом та [PERSON] договір позики, хоча [PERSON] не мала наміру укладати зазначений договір, більш того, не отримувала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 175 846 грн в борг. Зазначені кошти вони отримували за розписками від 15.05.2012 року та 19.01.2013 року, оригінали яких [PERSON] передав їм під час підписання цього договору позики, в рахунок оплати завдатку за майновий комплекс по вул. 49 Херсонської гвардійської дивізії, 18-а. Укладений договір позики вважають удаваним, оскільки, за їхнім переконанням, сторони вчинили дії з виконання договору завдатку: одна сторона передала, а друга - прийняла гроші в рахунок оплати вартості магазину та кафе з літнім майданчиком, сторони зобов'язувалися в строк до 30 червня 2013 року укласти попередній договір купівлі-продажу, що погодили в п.1 Договору позики. На їхнє переконання договір позики вчинений сторонами щоб приховати договір завдатку. Стверджують, що після підписання договору завдатку в формі договору позики, вони разом з [PERSON] та його дружиною погодили укладання попереднього договору купівлі-продажу 13 червня 2013 року у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], але в призначений день [PERSON] до нотаріуса не з'явився, став всіляко ухилятися від укладання договору та продовжував користуватися їхнім магазином. Вважають, що оскільки [PERSON] ухилився від укладання договору купівлі-продажу магазину та кафе з літнім майданчиком по вул. 49 Херсонської гвардійської дивізії, 18-а, в м. Херсоні, сума завдатку залишається у продавця. Просили суд визнати договір позики, укладений 30.05.2013 року [PERSON] з [PERSON] про отримання нею від [PERSON] грошових коштів в сумі 175 846 грн в борг удаваним правочином та визнати, що 30.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір завдатку, за яким остання отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 175 846 грн в рахунок вартості магазину та кафе з літнім майданчиком, що розташовані за адресою: [ADDRESS], якою було забезпечено зобов'язання [PERSON] та [PERSON] укласти попередній договір купівлі-продажу до 30 червня 2013 року. У судовому засіданні сторони свої позовні вимоги підтримали. Вимоги Позивача представник Відповідача не визнала і пояснила, що влітку 2012 року до [PERSON] та [PERSON] з пропозицією купити магазин з літнім майданчиком, а саме: діючим торговим комплексом «Таврія», розташованим за адресою:[ADDRESS] звернулися [PERSON] разом з [PERSON] Сума продажу була обумовлена сторонами та складала 2,5 млн грн. [PERSON] та [PERSON] погодилися з ціною майна, погодили з Відповідачами суму завдатку в розмірі 175 846 грн, що в еквіваленті на долари дорівнювала сумі 22 000 доларів США, запропонували частково сплачувати суму завдатку та до кінця травня 2013 року укласти договір купівлі-продажу цього торгового комплексу. Стверджувала, що на виконання умов договору завдатку [PERSON] та [PERSON] влітку 2012 року передали приміщення торговельного комплексу разом з обладнанням [PERSON] та [PERSON], а останні розпочали проводити свою господарську діяльність, для чого в жовтні 2012 року за адресою торговельного комплексу зареєстрували приватне підприємство «Орієнт Мемон». На виконання умов договору завдатку [PERSON] та [PERSON] передали, а [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 8 000 доларів США в вересні 2012 року, 4 000 доларів США в листопаді 2012 року, 30 000 грн в грудні 2012 року, про що 19.01.2013 року написав розписку. В той же день 19.01.2013 року [PERSON] та [PERSON] обумовили умови подальшого укладання попереднього договору купівлі-продажу, про що власноруч написали розписку, в якій гарантували передати Відповідачам грошові кошти для оплати споживчого кредиту [PERSON] в розмірі 32 000 грн, сплатити комунальні послуги та сплатити завдаток в два етапи: спочатку в розмірі 10 000 доларів США до кінця березня 2013 року, останні 10 000 доларів США до кінця травня 2013 року. В травні 2013 року [PERSON] запропонував Відповідачам оформити договір завдатку у нотаріуса. У нотаріуса [PERSON] повідомив, що договір завдатку без ПАТ «Укрсиббанк» не можливо оформити та необхідно оформити договір позики, в якому сторони обговорили дату укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна 30 червня 2013 року, що підтримала нотаріус і оформила договір, за умовами якого [PERSON] начебто отримала від [PERSON] грошові кошти в борг. Вважала, що в дійсності між сторонами був укладений не правочин у вигляді договору позики, а договір завдатку. Укладений договір позики згідно з положеннями частин 3, 5 ст. 203, статей 215, 235 ЦК України є удаваним, оскільки сторони вчинили дії з виконання умов договору завдатку: одна сторона передала, а друга - прийняла гроші в рахунок оплати вартості магазину та кафе з літнім майданчиком, сторони зобов'язувалися в строк до 30 червня 2013 року укласти попередній договір купівлі-продажу, що погодили в п.1 договору позики. Стверджувала, що договір позики вчинений сторонами щоб приховати договір завдатку. Просила суд відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Представник Позивача зустрічний позов не визнала, пояснила, що відповідно до п.1 Договору позики від 30.05.2013 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], сторони підтвердили, що грошові кошти передані Позикодавцем та отримані Позичальником до підписання даного Договору. Даний Договір позики укладений за згодою [PERSON] та в судовому засіданні ним не спростовано. Зазначала, що в судовому засіданні [PERSON] підтверджено отримання від [PERSON] грошових коштів у наступній сумі: в вересні 2012 року в розмірі 8 000 доларів США, що станом на 05.11.2014 року складає 103 632,00 грн; в листопаді 2012 року в розмірі 4 000 доларів США, що станом на 05.11.2014 року складає 51 816,00 грн; в грудні 2012 року в розмірі 30 000 грн, що станом на 05.11.2014 року заборгованість складає з урахуванням індексу інфляції 34 860,00 грн та три відсотки річних за користування грошовими коштами в розмірі 1 659,45 грн; в грудні 2012 року в розмірі 12 200,00 грн, що станом на 05.11.2014 року заборгованість складає з урахуванням індексу інфляції 13 617,64 грн та три відсотки річних за користування грошовими коштами в розмірі 674,84 грн. Стверджувала, що про фактичне отримання вказаних грошових коштів [PERSON] була надана розписка від 19.01.2013 року. Згідно зазначеної розписки [PERSON] зобов'язався повернути кошти, але до теперішнього часу борг не повернув, чим взяті на себе зобов'язання не виконав. Укладена сторонами письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошових коштів позичальнику, що не змінює обсяг прав та відповідальності сторін за укладеним договором позики, у тому числі повернення боржником грошових коштів. Просила суд первісний позов задовольнити у повному обсязі, а у пред'явленому зустрічному позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників - [PERSON] та [PERSON] допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] слід відмовити з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що на підставі Договору позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 30 травня 2013 року, посвідченому приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому у реєстрі за № 850, [PERSON] передав у власність [PERSON], а остання отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 175 846,00 грн, що станом на 30.05.2013 року за курсом НБУ становить 22 000 доларів США, строком до 30.06.2013 року. Договір укладався за згодою дружини Позикодавця [PERSON] та за згодою чоловіка Позичальника [PERSON] Грошові кошти, які є предметом цього Договору, передані Позикодавцем та одержані Позичальником до підписання цього Договору у м. Херсоні. Сторони стверджували та повідомили зацікавленим особам, що у момент укладання цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними, розуміють природу цього правочину, свої права і обов'язки за договором, при укладанні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними, договір укладався ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, правочин здійснювався з наміром створення відповідних правових наслідків( не є фіктивним), цей правочин не приховує інших правочинів (не є удаваним). Крім того, судом встановлено, що в вересні 2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 8 000 доларів США, в листопаді 2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 4 000 доларів США, в грудні 2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 30 000 грн. Про фактичне отримання вказаних грошових коштів [PERSON] була надана розписка від 19.01.2013 року. В грудні 2012 року також за Договором позики [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 12 200,00 грн, що підтверджується наданою ним розпискою. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Твердження Позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] та їх представника про те, що Договір позики, укладений 30.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] про отримання останньою грошових коштів в сумі 175 846,00 грн в борг є удаваним правочином та начебто під цим Договором приховується фактично договір завдатку, за яким [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 175 846,00 грн в рахунок вартості магазину та кафе з літнім майданчиком, що розташований за адресою: [ADDRESS], якою було забезпечено зобов'язання [PERSON] та [PERSON] укласти попередній договір купівлі-продажу цього нерухомого майна до 30 червня 2014 року не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні та спростовується матеріалами справи. Судом не встановлено факту укладення між сторонами бодай попереднього договору купівлі-продажу з дотриманням обов'язкової нотаріальної форми, тому висновок [PERSON] та [PERSON] та їх представника про те, що часткове отримання коштів за цим начебто договором є завдатком, не можна вважати таким, що відповідає дійсності. Посилання Відповідачів [PERSON] та [PERSON] на пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] отримав у користування магазин та кафе з літнім майданчиком, що розташований за адресою: [ADDRESS], розпочав там свою господарську діяльність, передавав [PERSON] та [PERSON] грошові кошти, як завдаток, а потім ухилився від укладення договору-купівлі продажу цього нерухомого майна, суд не приймає до уваги, оскільки у відповідності до вимог ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Тобто сторони повинні були укласти хоча б попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна та отримання завдатку у письмовій формі, а не посилатись при цьому на пояснення свідків. Суд вважає,що відсутність передбаченої законом письмової форми правочину не є підставою для доказування за допомогою свідків, а отже не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Крім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON] не надали доказів щодо того, що вони звертались або повідомляли ПАТ «УкрСиббанк» про можливість укладення договору купівлі-продажу майна, а саме: магазину та кафе з літнім майданчиком, що розташований за адресою: [ADDRESS], яке перебувало під заставою ПАТ «УкрСиббанк», оскільки у [PERSON] було укладено з ПАТ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 11190257000 від 27.07.2007 року, Додатковою угодою від 27.04.2009 року до кредитного договору № 11190257000 від 27.07.2007 року, Додатковою угодою № 1 від 26.04.2010 року до кредитного договору № 11190257000 від 27.07.2007 року, за якою зазначене майно перебувало під заставою ПАТ «УкрСиббанк» та без участі Банку не можливо було оформлювати угоди відчуження майна. [PERSON] та [PERSON] не пояснили суду, яким чином без згоди Банку вони намагались вирішувати таке питання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що коли хотів позичити у [PERSON] 12 000 доларів США, останній йому відмовив, пояснивши, що на той час позичив гроші в сумі 22 000 доларів США [PERSON] Суд вважає, що твердження [PERSON] про те, що саме [PERSON] ухилявся від укладення попереднього договору купівлі-продажу суперечить матеріалам справи, оскільки у судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що саме [PERSON] постійно затягував укладання договору купівлі-продажу, а коли цей договір так і не було укладено, просив Відповідачів [PERSON] та [PERSON] повернути йому гроші. Коли останні відмовилися повернути йому гроші, він вимушений був звернутись до суду. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні також підтвердили, що укладення хоча б попереднього договору нерухомого майна, а саме: магазину та кафе з літнім майданчиком, що розташовано за адресою: [ADDRESS], сталося з причини ухиляння [PERSON] та [PERSON] від цього. Свідок [PERSON] наголошувала, що саме [PERSON] звернувся до неї для розробки та складенню проекту попереднього договору, що нею і було виконано, але сторони проекту попереднього договору донеї пізніше так і не з'явились. Суд вважає, що наявність підпису саме [PERSON] під проектом цього договору свідчить про його позитивне волевиявлення щодо укладення такого договору. Натомість на проекті попереднього договору відсутній підпис [PERSON], що свідчить про небажання нею укладання такого договору. Твердження [PERSON], що його дружина [PERSON] не отримувала грошових коштів від [PERSON] в сумі 175 846,00 грн не відповідає дійсності, оскільки спростовується наявністю Договору позики від 30.05.2013 року, укладеному у письмовій формі та нотаріально посвідченим. Суд вважає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Суд вважає, що посилання [PERSON] на те, що його дружина [PERSON] 12.02.2013 року уклала Договір банківського вкладу, а саме внесла на вкладний рахунок ПАТ «Кредобанк» грошові кошти в сумі 292 860 грн, а отже не потребувала грошей в борг від [PERSON], свідчить лише про її платоспроможність, а не відсутність у неї права чи бажання отримувати в борг грошові кошти від [PERSON] Крім того, в договорі позики від 30.05.2013 року відсутні посилання на укладення попереднього договору між сторонами. Таким чином, суд вважає доведеним отримання [PERSON] та [PERSON] від [PERSON] в якості позики відповідних грошових коштів. З огляду на викладені обставини, суд не вбачає підстав до задоволення зустрічного позову. На підставі ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] грошове зобов'язання за вказаним Договором позики від 30.05.2013 року не виконала, має борг перед [PERSON], згідно наданого розрахунку, а саме: заборгованість за договором позики, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 203 981,36 грн та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 7 125,38 грн, а всього заборгованість на загальну суму 211 106,74 яку суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Крім того, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за усним договором позики заборгованість в розмірі 8 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає суму в розмірі 103 632,00 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за усним договором позики заборгованість в розмірі 4 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає суму в розмірі 51 816,00 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції в розмірі 34 860,00 грн, три проценти річних від простроченої суми за користування грошовими коштами в розмірі 1659,45 грн, а всього заборгованості за договором позики на загальну суму 35 919,45 грн та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції в розмірі 13 617,64 грн, три проценти річних від простроченої суми за користування грошовими коштами в розмірі 674,84 грн, а всього заборгованості за договором позики на загальну суму 14 292,48 грн. Крім того, позивачем понесені судові витрати: оплата витрат судового збору за подання позову в сумі 243,60 грн та оплата судового збору в сумі 121,80 грн за клопотанням про забезпечення позову, а саме - про арешт майна, а всього [PERSON] понесені судові витрати на загальну суму 365,40 грн, які суд вважає можливим стягнути в рівних частинах з Відповідачів [PERSON] та [PERSON]

Outcome: approved