Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

[PERSON] мотивувала позов тим, що постановою головного державного виконавця Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ [PERSON] від 06.10.2014 року за її заявою відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/16030/14 від 23.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на підставі рішення цього суду від 09.09.2014 року про стягнення з ФОП [PERSON] на її користь 20\~477 грн. У грудні 2014 року на виконання даного рішення боржником було сплачено 500 грн. Однак, незважаючи на те, що всі встановлені законом строки для примусового виконання рішення суду пройшли, рішення залишається не виконаним. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2016 року в справі № 127/16030/14-ц визнано неправомірною бездіяльність заступника начальника Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ [PERSON] щодо винесення ним 05.02.2016 року постанови про відновлення виконавчого провадження № 44964205 з виконання виконавчого листа № 127/16030/14-ц і зобовязано Староміський відділ ДВС Вінницького МУЮ здійснити всі передбачені законом України «Про виконавче провадження» заходи, необхідні для виконання вказаного рішення в повному обсязі, у спосіб та порядку, встановленому даним Законом. Цим судовим рішенням встановлено, що 04.02.2016 року на виконання вимог ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2015 року в справі № 127/16030/14-ц, якою визнано неправомірними дії заступника начальника Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ [PERSON] щодо винесення ним постанови від 17.11.2015 року про повернення [PERSON] виконавчого листа та зобовязано цю посадову особу поновити виконавче провадження № 44964205, [PERSON] подала на імя останнього письмову заяву про відновлення виконавчого провадження, до якої додала виконавчий лист. Постановою заступника начальника Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ [PERSON] від 05.02.2016 року було відновлено виконавче провадження. Разом з тим, згідно інформації про виконавче провадження станом на 10 год.31 хв. від 15.02.2016 року виконавче провадження завершено в звязку з поверненням виконавчого документа стягувачу. При цьому відсутня жодна інформація про наявність постанови про відновлення виконавчого провадження від 05.02.2016 року. Також конверт, в якому стягувачеві направлено постанову про відновлення виконавчого провадження, датований 16.02.2016 року. Дана обставина також підтверджена відстеженням поштових відправлень, штриховий ідентифікатор 2100900489058. Про несвоєчасне винесення постанови також свідчать наявні описки в постанові начальника відділу ДВС про скасування процесуального документу та в постанові державного виконавця від 05.02.2016 року, згідно яких ще до моменту винесення постанови від 05.02.2016 року начебто 11.02.2016 року було отримано ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 11.02.2016 року. Доводи [PERSON] про те, що ця постанова 05.02.2016 року не була винесена, а винесена «заднім числом» заступником начальника Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ [PERSON] не спростовані. За таких обставин судом визнано неправомірною бездіяльність заступника начальника Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ [PERSON] щодо винесення ним постанови про відновлення виконавчого провадження № 44964205 по виконанню виконавчого листа № 127/16030/14-ц, оскільки ним не виконано покладених на нього обовязків, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження». Такими діями та бездіяльністю позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у перенесених душевних стражданнях, нервових стресах та погіршенні самопочуття, яких [PERSON] зазнала у звязку з незаконними діями та бездіяльністю посадових осіб відповідача, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих звязків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість її моральних страждань, тяжкість вимушених змін в її життєвих стосунках, зниження репутації, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, позивач вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 2500 грн. Відповідно до ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про державну виконавчу службу», позивач просила стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь 2500 грн. у відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Ухвалою суду від 21.07.2016 року у даній справі в якості співвідповідача залучено Державну казначейську службу України (м. Київ, вул. Бастіонна, 6). В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. В судовому засіданні представник відповідача - Староміського відділу ДВС м. Вінниці [PERSON] позов не визнав. Суду пояснив, що у нього на виконанні знаходився виконавчий лист № 127/16030/14-ц, виданий Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] коштів, внесених в якості попередньої оплати 9\~577 грн., штрафу за несвоєчасне виконання зобовязання - 9\~900 грн. та моральної шкоди 1\~000 грн. Ухвалою суду його бездіяльність, як виконавця, визнана незаконною і постановою від 05.02.2016 року він відновив виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 127/16030/14. При виконанні рішення було проведено ряд виконавчих дій, тому 19.07.2016 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/16030/14 було закінчено у звязку з виконанням у повному обсязі і сплатою боржником боргу. Вважає, що позивач не надала належних і допустимих доказів завдання моральної шкоди, тому просив в позові відмовити. В судовому засіданні представник відповідача - Головного управління державної казначейської служби у Вінницькій області [PERSON] позов не визнала, зауважила, що позивач неодноразово зверталась до суду із ідентичними вимогами. Вважає, що підстав для задоволення даного позову немає, оскільки позивач не надала доказів спричинення їй моральної шкоди. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився з невідомих причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, позов не оспорив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника Державної казначейської служби України на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2014 року № 127/16030/14-ц було розірвано договір побутового підряду від 06.07.2011 року, укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] кошти внесені в якості попередньої оплати в розмірі 9\~577 грн., штраф за несвоєчасне виконання зобовязання в сумі 9\~900 грн. та моральну шкоду в розмірі 1\~000 грн. Постановою головного державного виконавця Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ [PERSON] від 06.10.2014 року за заявою [PERSON] відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/16030/14 від 23.09.2014 року про стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 20\~477 грн. У грудні 2014 року боржником було сплачено лише 500 грн. і станом на день надходження до суду даного позову рішення було не виконане. Під час виконання виконавчого листа № 127/16030/14 заступником начальника Староміського ВДВС Вінницького МУЮ [PERSON] була допущена бездіяльність в тому, що 04.02.2016 року на виконання вимог ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2015 року в справі № 127/16030/14-ц, якою визнано неправомірними дії заступника начальника Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ [PERSON], [PERSON] подала на імя останнього письмову заяву про відновлення виконавчого провадження, до якої додала виконавчий лист. Проте, станом на 10 год. 31 хв. 15.02.2016 року виконавче провадження відновлене не було і за інформацією в реєстрі значилось завершеним. Натомість державним виконавцем «заднім числом» прийнята постанова, що датована 05.02.2016 року, про відновлення виконавчого провадження № 44964205 по виконанню виконавчого листа № 127/16030/14-ц від 23.09.2014 року. Даний факт встановлений судом при розгляді скарги [PERSON] на бездіяльність державного виконавця, тому ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2016 року в справі № 127/16030/14-ц, скаргу задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність заступника начальника Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ [PERSON] щодо винесення ним постанови про відновлення виконавчого провадження № 44964205 з виконання виконавчого листа № 127/16030/14-ц від 23.09.2014 року, виданого на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2014 року в справі №127/16030/14-ц. Зобовязано Староміський відділ ДВС Вінницького МУЮ здійснити всі передбачені законом України «Про виконавче провадження» заходи, необхідні для виконання вказаного рішення в повному обсязі, у спосіб та порядку, встановленому даним Законом. Ухвала набрала законної сили згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 26.04.2016 року. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини протиправних дій і бездіяльності державного виконавця, встановлені у цивільній справі, не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи. Рішення суду про стягнення коштів з боржника було виконане в повному обсязі 19.07.2016 року і кошти в сумі 20477 грн. були перераховані на рахунок стягувача [PERSON] Проте суд вважає, що внаслідок бездіяльності державного виконавця щодо відновлення виконавчого провадження позивачу завдана моральна шкода. Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як роз'яснено у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей\~1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Відповідно до п.п. 4, 5 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджуються факти заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Разом з тим, позивач не надала доказів розміру відшкодування моральної шкоди саме в сумі 2500 грн. Тому при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує вимоги ст.ст. 23, 1173 ЦК України і враховує характер немайнових втрат позивача, а також конкретну ситуацію, в якій була проявлена бездіяльність виконавця і те, що відповідно до постанови від 19.07.2016 року виконавче провадження № 44964205 з примусового виконання виконавчого листа № 127/16030/14 було закінчене у звязку з його повним виконанням відповідачем і сплатою суми боргу в розмірі 20 477 грн. Виходячи із принципів розумності, справедливості та поміркованості, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 500 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України\~відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Оскільки при зверненні до суду з позовом позивачем не був сплачений судовий збір, відповідно до ст. 88 ЦПК України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved