Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] у грудні 2016 року звернулась до суду с вимогами постановити рішення, яким визнати протиправними дії публічного акціонерного товариства «ЕК «Одесаобленерго» з нарахування [PERSON] боргу в зазначених в рахунках розмірах; визнати недійсним пункт 18 договору від 15.06.2016р. №0300/725256 про користування електричною енергією, в частині наявності у [PERSON] боргу в розмірі 965,06 грн.; визнати незаконними дії ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» з відключення 28.09.2016р. квартири [ADDRESS], від електропостачання; стягнути з відповідача на користь [PERSON] на відшкодування майнової шкоди 360 грн, на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. В порядку ст..31 ЦПК України позивачеві сторона неодноразово збільшувала свої вимоги і в судовому засіданні підтримала позов в такій редакції: визнати протиправними дії публічного акціонерного товариства «ЕК «Одесаобленерго» з нарахування [PERSON] боргу в зазначених в рахунках розмірах; визнати недійсним пункт 18 договору від 15.06.2016р. №0300/725256 про користування електричною енергією, в частині наявності у [PERSON] боргу в розмірі 965,06 грн.; визнати незаконними дії ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» з відключення 28.09.2016р. квартири [ADDRESS], від електропостачання; зобовязати ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» відновити електропостачання до квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], стягнути з відповідача на користь [PERSON] на відшкодування майнової шкоди 1064,88 грн, на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Представник відповідача позов не визнав у повному обсязі і стверджував, що дії ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» відповідають вимогам закону і не порушують права та інтереси [PERSON] Суд вислухав сторони, вивчив матеріали справи і встановив наступне: На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.01.2004р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У 2004 році в наслідок шахрайських дій, вчинених злочинним угрупуванням, позивач була позбавлена своєї квартири, а згодом й можливості проживати в ній. Право власності [PERSON] на квартиру у повному обсязі було відновлено рішенням апеляційного суду Одеської області від 05.03.2015 року. В примусовому порядку судове рішення було виконане 20.05.2015 року з квартири виселені [PERSON] та [PERSON], квартира передана у володіння і користування [PERSON] Після вселення до квартири [PERSON] отримала рахунок на оплату електроенергії від 02.06.2015 р., в якому було зазначено, що розрахунковим періодом за цим рахунком є період з 02.04.2015р. по 01.05.2015р., за вказаний проміжок часу спожито 515 кВт, вартість яких складає 303,59 грн., та зазначено борг за попередні періоди в розмірі 227,89 грн. Всього до сплати вказано 531,48 грн. До рахунку відповідач додав попередження споживачу [PERSON] від 04.06.2015р. про припинення постачання електроенергії з 04.07.2015р. за порушення термінів оплати за спожиту електроенергію. 17.06.2015 року [PERSON] надала до Південного РЕМ ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» письмову заяву про перерахунок вартості спожитої електроенергії, починаючи з 20.05.2015 року. До заяви [PERSON] приєднала копію рішення апеляційного суду і акт державного виконавця від 20.05.2015 року про примусове виконання судового рішення, в якому відображені показники електролічильника на момент вселення [PERSON] до квартири 13834 кВт. Відповідач заяву [PERSON] залишив без задоволення і в листі від 08.07.2015 року зазначив, що станом на 04.06.2015 року заборгованість за спожиту електричну енергію становить 732,86 грн. Надалі кожного місяця разом з рахунком на оплату електроенергії представники відповідача надавали [PERSON] попередження про відключення від електропостачання у звязку з наявністю заборгованості. 16.05.2016р. через борги відповідач припинив постачати позивачу електроенергію. Після декількох особистих зустрічей [PERSON] з керівництвом Південного РЕМ ПАТ «ЕК Одесаобленерго» та співробітниками юридичної служби, 02.06.2016 р. електропостачання до квартири [PERSON] було відновлено. 15.06.2016р. [PERSON] (споживач) та ПАТ «ЕК Одесаобленерго» (енергопостачальник) в особі начальника Південного РЕМ [PERSON] укладено договір 0300/725256 про користування електричною енергією (далі договір), відповідно до якого енергопостачальник бере на себе зобовязання надійно постачати споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 3 кВт електроустановок споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобовязується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Пунктом 18 договору передбачено, що у разі заборгованості, що існує на час укладення договору, сторони погоджують графік її погашення за умови обовязкової оплати поточних платежів. Цим же пунктом договору визначено, що заборгованість станом на 15.06.2016 р. складає 965,06 грн. 28.09.2016р. відповідач вдруге припинив електропостачання до квартири [ADDRESS]. На момент відключення показники прибору обліку спожитої електроенергії становили 15298 кВт. 12.10.2016р. [PERSON] сплатила 521,00 грн. заборгованості за спожиту електроенергію. 11.11.2016р. позивач звернулася до відповідача з пропозицією внести зміни до договору про користування електроенергією і виключити пункт 18, стверджуючи, що борг за електроенергію виник до 20.05.2015 року, у період коли вона позивач не проживала в квартирі, а тому не має нести негативні наслідки за діяльність (бездіяльність) інших. Відповідач відмовив у задоволенні заяви про внесення змін до договору. До сьогодні електропостачання до квартири позивача не відновлено і, як вбачається з письмової відповіді енергопостачальника №130/03-1876 від 25.11.2016р., борг [PERSON] за електроенергію складає 670,97 грн. Позивачева сторона доводить, що дії відповідача з нарахування боргу [PERSON] за електричну енергію, надану і спожиту іншим споживачем, та з відключення квартири позивача від електропостачання є такими, що не відповідають вимогам ЗУ «Про електроенергетику», ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»,ЗУ «Про захист прав споживачів», Правилам користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999р.(з подальшими змінами) і порушують права та інтереси позивача. Крім того, позивач не згодна з розрахунками щодо вартості спожитої електричної енергії і в своїх розрахунках вказала, що рахунки відповідач виставляв не за календарний місяць і тому щомісяця по декілька днів двічі включав до оплати. Внаслідок таких нарахувань відповідач неправомірно вимагає сплатити значно більшу суму, ніж вартує фактично поставлена і спожита позивачем кількість електричної енергії. Вимагаючи визнати недійсним пункт 18 договору від 15.06.2016р. №0300/725256 про користування електричною енергією, в частині наявності у [PERSON] боргу в розмірі 965,06 грн., позивачева сторона посилається на рахунки відповідача від 02.06.2015р., від 30.06.2015р., лист ПАТ «ЕК Одесаобленерго» №130/03-1876 від 25.11.2016р. і доводить, що договір в оспорюваній частині є недійсним на підставі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач стверджує, що відключення 28.09.2016 року квартири [ADDRESS] проведено відповідачем з порушенням встановленого порядку та за наявності прямої на це заборони. Неправомірні дії відповідача спричинили [PERSON] моральну шкоду: через відсутність електричної енергії в квартирі звичний стан життя [PERSON] порушено, тому як позивачка позбавлена можливості користуватися будь-якою побутовою технікою і забезпечити собі нормальні житлово-побутові умови. Спричинену моральну шкоду [PERSON] оцінила в розмірі 5000 грн. Позивач також вважає, що відповідно до положень пунктів 43, 44 Правил користування електричною енергією для населення енергопостачальник зобовязаний сплатити [PERSON] двократну вартість недовідпущеної їй, як побутовому споживачу електричної енергії. Позивач розрахувала середньодобовий обсяг споживання і помножила на кількість днів, протягом яких відповідач не правомірно не постачає електричну енергію, і вимагає стягнути з відповідача на її [PERSON] користь 1\~064,88 грн. Представник відповідача, не визнаючи позов, посилалась на наступне: [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 2004 року на підставі свідоцтва про право власності на житло. Право власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно [PERSON] зареєструвала в 2010 році. Посилаючись на положення ст..322 ЦК України відповідач доводить, що [PERSON] зобовязана утримувати належну їй на праві власності квартиру і нести тягар відповідальності перед енергопостачальником за фактичне отримання електроенергії. Споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і енергопостачальником. 15.06.2016 року [PERSON] і ПАТ «Одесаобленерго» (в особі Південного РЕМ) укладено договір про користування електричною енергією, на момент укладання договору на особовому рахунку споживача [PERSON] обліковувалась заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 965,06 грн. При укладанні договору сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов договору, [PERSON] визнала наявність і суму боргу, тому відсутні правові підстави для визнання п.18 договору недійсним. Вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди відповідач вважає такими, що не містяться на положеннях закону, тому як дії ПАТ «Одесаобленерго» з відключення квартири позивача від електропостачання відповідають положенням ЗУ «Про електроенергетику» і Правилам користування електричною енергією для населення. Безпідставними відповідач вважає вимоги [PERSON] і в частині стягнення двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії. Суд вислухав доводи сторін, дослідив надані докази і дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних правових підстав: Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05.03.2015 року, ухваленим за позовом [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення встановлено, що квартира [ADDRESS] в 2004 році вибула з володіння [PERSON] не з її волі. Вказаним судовим рішенням право власності [PERSON] на квартиру було захищене від порушень і квартира повернута у володіння та користування [PERSON] Рішення суду виконано в примусовому порядку 20.05.2015 року (а.с.12), до цієї дати квартира була у володінні і користуванні [PERSON] Частина 3 ст.61 ЦПК визначає, що «обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлена ця обставина». Відповідно до ст. 322 ЦК України саме на власника покладено тягар утримання майна, а оскільки власником майна на момент виникнення боргу була інша особа, то і стягнення боргу повинно проходити з попереднього власника, а не з нового. Крім того ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обовязок споживача укласти договір з виконавцем, а ст. 21 даного Закону України передбачений обовязок підготувати та укласти договір про надання житлово-комунальних послуг зі споживачем згідно з типовим договором. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 13,15,17-28) [PERSON] отримувала від ПАТ «Одесаобленерго» електроенергію на підставі договору і саме на її ім.»я відповідач надавав рахунки до оплати і попередження щодо припинення постачання електроенергії до червня 2016 року до моменту укладання договору про користування електричною енергією з [PERSON] Тому вимоги енергопостачальника до [PERSON] про погашення боргу, який виник до 20.05.2015 року є безпідставними, належним відповідачем за цим боргом є [PERSON] Суд встановив, що на момент вселення позивача до квартири прилад обліку фіксував кількість наданої до цієї квартири електроенергії в розмірі 13834 кВт. На момент відключення квартири від електропостачання 28.09.2016 року показники електролічильника становили 15298 кВт. Тобто, споживач [PERSON] повинна сплатити відповідачу за надану їй електроенергію 15298 13834 = 1464 кВт , що вартує 827 грн (вартість 1 Квт до 31.01.2016 р.- 0,46 грн, з 01.02.2016 0,57 грн, з 01.07.2016 0,66 грн). [PERSON] сплатила за електроенергію 521 грн і отримала субсидію за цей період на 309,98 грн. Відповідно до п.27 Правил користування електричною енергією для населення у разі несплати за спожиту електричну енергію протягом 10 днів після терміну, зазначеного у договорі чи платіжному документі, та неотримання енергопостачальником повідомлення про оплату на 20 день споживачу надсилається попередження про відключення електричної енергії. У разі несплати за спожиту електричну енергію на 30 день після отримання споживачем попередження енергопостачальник має право відключити споживача від електричної мережі. Згідно з положеннями Закону України «Про електронергетику» та Правил користування електричною енергією для населення відповідальність споживача за допущені порушення, в тому числі за несплату рахунку за спожиту електроенергію, настає за наявності його вини. Суд встановив відсутність вини [PERSON] у наявності боргу за спожиту електроенергію, надану відповідачем до квартири [ADDRESS]. Тому дії ПАТ «Одесаобленерго» з відключення квартири споживача [PERSON] від електропостачання з підстав наявності заборгованості по сплаті вартості спожитої електроенергії є незаконними і порушують права [PERSON] як споживача електричної енергії. Відновити порушене право позивача можливо шляхом підключення квартири [ADDRESS] до електропостачання. Суд визнає недійсним пункт 18 договору від 15.06.2016р. №0300/725256 про користування електричною енергією, в частині наявності у [PERSON] боргу в розмірі 965,06 грн. з наступних підстав. Пленум Верховного Суду України в п.1 Постанови №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів». Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» регулюються відносини щодо визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до цієї норми продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (ч.1). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача (ч.2). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (ч.5). Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору (ч.7). Суд погоджується з доводами позивача, що навязування відповідачем обовязку позивачу сплатити борг за послуги, яких останній не споживав, та включення цього обовязку до змісту договору від 15.06.2016р. №0300/725256 про користування електричною енергією є несправедливим, та таким, що призводить до дисбалансу правовідносин між сторонами, оскільки за рахунок позивача відповідач намагається покрити вартість наданої іншим особам послуги. Матеріали справи підтверджують, що до моменту укладення з відповідачем договору №0300/725256 про користування електричною енергією від 15.06.2016р., позивач неодноразово, зокрема листом від 17.06.2015р., а також під час особистих зустрічей з керівництвом Південного РЕМ ПАТ «ЕК Одесаобленерго» та співробітниками юридичної служби у травні та червні 2016р., повідомляла, що вона право власності на квартиру реалізує відповідно до судового рішення з 20.05.2015 року, що заборгованість по сплаті електропостачання виникла до 20.05.2015 року. Однак, відповідач підготовив проект договору та включив в його умови обов'язок [PERSON] сплатити борг у розмірі 965,06 грн., після чого надав його на підпис [PERSON] Щодо доводів позивача на порушення енергопостачальником Правил при проведенні розрахунків вартості спожитої населенням електроенергії, суд звертає увагу на наступне: Відповідно до п. 19 Правил користування електричної енергії для населення (в редакції, що діяла в період з травня 2015 року по вересень 2016 року) розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. П. 20 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Знімання показань приладів обліку проводиться споживачем щомісяця. З рахунків на оплату та з листа відповідача за №130\\03-1876 вбачається, що енергопостачальник розрахунки проводить не за календарний місяць, а з порушенням Правил: з 02.04.2015 року по 01.05.2015 року, з 01.05.2015 року по 04.06.2015 року, з 04.06.2015 року по 01.08.2015 року, з 02.07.2015 року по 01.09.2015 року і т.д. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються статтею 714 ЦК України, Законом України «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26\~липня 1999 року № 1357. Ці норми не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобовязання з постачання електричної енергії. Енергопостачальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну, в розмірі й порядку, визначених законодавством. У разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору в розмірі двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії. У разі порушення прав споживачів енергопостачальник несе відповідальність згідно із законодавством та договором. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законом. З огляду на викладене вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь розміру двократної вартості недовідпущеної споживачу з вини відповідача електроенергії містяться на положення п.п.43,44 Правил і п.19 Договору про користування електричною енергією, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Суд погоджується з розрахунками позивача щодо розміру майнової шкоди в сумі 1064 грн 88 коп. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України відповідач зобовязаний сплатити судовий збір в сумі 1600 грн на користь держави.

Outcome: partial