Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: [INFO]) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта імені [PERSON]» (юридична адреса: Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Малиновського, буд. 1) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування зазначених вимог позивач посилається на те, що працював гірником очисного забою 5 розряду дільниці №1 відокремленого підрозділу «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля». 06.10.2016 року згідно з наказом №909к від 06.10.2016 року він був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України в звязку з виходом на пенсію. У день його звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку і не виплатив заробітну плату в сумі 29260,62 грн., а тому має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за 367 робочих днів затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку в сумі 466,32 грн., а всього 171139, 44 грн. станом на 27.03.2018 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Суду пояснив, що в жовтні 2016 року він звільнився з шахти, проте при звільненні йому не повністю виплатили заробітну плату. Борг із заробітної плати становить 29260,92 грн. Тому він вирішив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Просив суд задовольнити позовні вимоги з урахуванням наданих уточнень в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав. Суду пояснив, що в рахунок погашення боргу із заробітної плати [PERSON] було сплачено 2724,45 грн. Позивач пропустив тримісячний строк для звернення до суду з позовом без поважних причин. Просив суд відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19.02.2018 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем та 06.10.2016 року був звільнений з роботи з посади гірника очисного забою 5 розряду дільниці №1 відокремленого підрозділу «Шахта ім. Д.Ф.Мельникова» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України у звязку з виходом на пенсію. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з довідкою відокремленого підрозділу «Шахта імені [PERSON]» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» від 30.10.2017 року №122 заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 29260,62 грн. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач на погашення боргу із заробітної плати виплатив на користь позивача 2724,45 грн. Зазначена обставина не заперечувалась позивачем. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з довідкою відокремленого підрозділу «Шахта імені [PERSON]» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» від 30.10.2017 року №122 середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 466,32 грн. Розрахунок середньоденної заробітної плати відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, і зроблений виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують даті звільнення [PERSON] з роботи. Згідно з довідкою відокремленого підрозділу «Шахта імені [PERSON]» Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» від 20.03.2018 року кількість робочих днів становила: в жовтні 2016 року - 20 днів, в листопаді 2016 року - 22 дні, в грудні 2016 року - 22 дні, в січні 2017 року -20 днів, в лютому 2017 року -20 днів, в березні 2017 року -22 дні, в квітні 2017 року -19 днів, в травні 2017 року -20 днів, в червні 2017 року -20 днів, в липні 2017 року -21 день, в серпні 2017 року -22 дні, в вересні 2017 року -21 день, в жовтні 2017 року - 21 день, в листопаді 2017 року - 22 дні, в грудні 2017 року - 21 день, в січні 2018 року - 21 день, в лютому 2018 року 20 днів, в березні 2018 року 21 день. Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.10.2016 року по 27.03.2018 року, включно, тобто за 367 робочих днів становить 171139,44 грн. (середньоденний заробіток х кількість робочих днів = 466,32 грн. х 367 днів = 171139,44 грн.). Суд не погоджується з доводами представника позивача щодо того, що позивач пропустив встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП тримісячний строк для звернення до суду з цим позовом, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Слід врахувати, що офіційне тлумачення ч.1 ст.233 КЗпП України міститься в Рішенні Конституційного Суду № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року, в якому зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач лише частково погасив заборгованість із заробітної плати позивача, тобто фактично не розрахувався, а тому перебіг тримісячного строку, про який йдеться в ч.1 ст.233 КЗпП України, не розпочався. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з урахуванням того, що позивачу було відстрочено сплату судового збору до дня ухвалення судового рішення, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1711,39 грн.

Outcome: approved