Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася з позовом до Адамівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту належності житлового будинку та визнання права власності на спадкове майно, а саме просить: встановити факт належності житлового будинку [ADDRESS] [PERSON], який помер [INFO] року; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Позивач у судове засідання надала заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.4). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер батько [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.08.2015 р., серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за № 984. Той факт, що померлий був батьком позивача підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 9). 22.06.2004 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Адамівської сільської ради, відповідно до якого на випадок своєї смерті належний йому будинок [ADDRESS] з усіма господарськими будівлями і все майно де б воно не знаходилось заповів [PERSON] (а.с. 10). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.04.2016 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS], оскільки за життя спадкодавцем не було зареєстроване право власності на вказане майно. Той факт, що вказаний житловий будинок належав спадкодавцю підтверджується копією Договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеному в Адамівській сільській раді Білгород-Дністровського району Одеської області від 07.07.1992р., згідно якого колгосп ім. Шевченка с.Адамівка Білгород-Дністровського району Одеської області продав вказаний житловий будинок спадкодавцеві [PERSON] Відповідно до витягу з погосподарської книги №2, особовий рахунок [NUMBER] від 06.07.2016 року №153 власником вказаного житлового будинку був [PERSON] Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені в заповіті. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який подав заяву про прийняття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 4 ст. 1368 України, малолітня, неповнолітня , недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Зазначені обставини вказують, що позивач фактично прийняла у спадщину зазначене спадкове майно, а тому відповідно до ст.328 ЦК України цей юридичний факт є підставою для виникнення у [PERSON] права власності на зазначене майно. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Однак, [PERSON] не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька на спірний будинок, оскільки на час його смерті не було здійснено державну реєстрацію права власності на спадкове майно. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, згідно ст.328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно вимог ч.2 ст.331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної peєcтpації. Стаття 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Таким чином, відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. В даному випадку у позивача не існує іншого способу, ніж у судовому порядку, визнання права власності на нерухоме майно, оскільки позивач після смерті спадкодавця набула право на житловий будинок в порядку спадкування, але юридично не може оформити право власності у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане майно. Більш того, пред'явлення позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні усі підстави для задовольнення позовних вимог позивача та визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно. ,

Outcome: approved