Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до Державної реєстраційної служби м. Вінниці про надання дозволу на реєстрацію свідоцтва про право на спадщину. Позов мотивовано тим, що [INFO] помер батько позивачів. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частки квартири за адресою [ADDRESS]. Позивачі в шестимісячний строк звернулись до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину, однак їм було відмовлено в зв'язку з тим, що померлий - [PERSON] не провів реєстрацію прав власності в органах державної реєстрації відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та ст. 1299 ЦК України на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке видане Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 13.01.2009 року за реєстровим №7-17, за яким [PERSON] успадкував 1/3 частини квартири [ADDRESS], після смерті його дружини [PERSON] Просять дозволити провести державну реєстрацію відповідно до свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частини квартири [ADDRESS] в органах державної реєстрації, що не було зроблено [PERSON] В судовому засіданні позивачі позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечив щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] прийняв у спадщину 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с.5). Згідно свідоцтва про смерть [INFO] помер [PERSON] (а.с.4). Відповідно до листа приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] №82/02-14 від 24.09.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з тим, що право власності у [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] не виникло, оскільки у встановлено Законом порядку останній не провів реєстрацію цього права на підставі свідоцтва про право на спадщину (а.с.6). З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.01.2009 року вбачається, що [PERSON] прийняв в спадщину 1/3 частку квартири [ADDRESS], однак не зареєстрував в Державному реєстрі прав. Згідно ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на не рухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 331 ЦК України якщо права власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав №24-753/01/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що перші власники які не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємці не можуть отримати в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, останні мають право на визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Враховуючи викладене, та те, що позивачами обрано не вірний спосіб захисту, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підстав викладеного,

Outcome: dismissed