Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «ЛК - Металургія» АТ «Завод «Ленінська кузня» (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості по заробітній платі, відпускних, компенсації за невикористану відпустку, компенсації середнього заробітку за весь час затримки та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював у відповідача з 08.02.2012 року по 15.07.2013 року, звільнився з роботи за власним бажанням, на день його звільнення відповідачем нараховано але не виплачено заробітна плата за період з 01.02.2013 року по 20.06.2013 року в сумі 12 840,61 грн. Також, позивачу невиплачені відпускні з 20.06.2013 року по 12.07.2013 року за 22 календарних дня в сумі 3 695,49 грн., а також, при звільненні позивачу не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 10 днів, що становить 1 679,77 грн. Оскільки, відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану позивачу заробітну плату, відпускні та компенсацію за невикористану відпустку в день звільнення, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, що складає 19 989,20 грн. за період з 01.02.2013 року по 30.12.2013 року. У зв'язку з тривалим затриманням виплати нарахованої позивачу заробітної плати, відпускних, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку, позивачу завдано моральної шкоди. А відтак, з метою захисту порушених прав, позивач звернувся з позовною заявою до суду. До початку судового засідання позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, не заперечує щодо винесення заочного рішення (а.с. 27). Відповідач в судові засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, участь свого представника не забезпечв. Належних та допустимих доказів поважності причин пропуску судового засідання, до суду не надано. Дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, про часткове задоволенню позову з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідно до довідки відповідача про заборгованість по заробітній платі позивача за період з 01.02.2013 року по 20.06.2013 року включно остання складає 12 840 грн. 61 коп. (а.с. 5) Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум. Що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненням працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань нею суму. Згідно з приписами ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Час протягом якого працівники згідно із чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, при обрахуванні середньої заробітної плати не враховується дотації на обіди, виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а випадку, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У відповідності до розрахунку середнього заробітку позивача вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку складає 19 989 грн. 20 коп. (а.с. 16 - 17). Розрахунки позивача, відповідачем в цій частині спростовані не були. Згідно ст. 2 ЗУ «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. Як вбачається з розрахунку позивача, невиплачені відпускні за період з 20.06.2013 року по 12.07.2013 року за 22 календарних дня складають в загалом в сумі 3 695 грн. 49 коп., а також при звільненні позивачу не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 10 днів, що становить 1 679 грн. 77 коп. Розрахунки позивача, відповідачем в цій частині спростовані не були. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237 - 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому просив стягнути з відповідача моральну шкоду, яку оцінив в розмірі 11 470 гривень. Суд вважає доведеними вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди та вважає справедливим та розумним розмір відшкодування у сумі 1 500 грн., що підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 12 840 грн. 61 коп., відпускні у розмірі 3 695 грн. 49 коп., компенсація за невикористану відпустку у розмірі 1 679 грн. 77 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 19 989грн. 26 коп., а також моральну шкоду в розмірі 1 500 грн. Згідно ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі та про стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 625 гривень 65 копійок. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial