Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що вона є квартиронаймачем кім. № 504, житлового будинку № 8 «А», що по вул. Тичини в м. Івано-Франківську, що підтверджується ордером на житлове приміщення № 67 серія ЛБ від 05.09.2011 року, випискою з будинкової книжки про реєстрацію та склад сімї. Разом з нею у вищевказаній кімнаті зареєстровані: [PERSON], [INFO] (дочка), [PERSON], [INFO] (онук), [PERSON], [INFO] (онук). Крім цього, у кімнаті зареєстрований, однак не проживає колишній член сімї [PERSON], який після розлучення з дочкою [PERSON], з 10.12.2015 року, не проживає за вищевказаною адресою. Реєстрація відповідача у кім. № 504, житлового будинку № 8 «А», що по вул. Тичини в м. Івано-Франківську перешкоджає повноцінно користуватися власним майном, зокрема, звернутися за призначенням субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання відповідач відмовляється. Позивач в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є квартиронаймачем кім. № 504, житлового будинку № 8 «А», що по вул. Тичини в м. Івано-Франківську, що підтверджується ордером на житлове приміщення № 67 серія ЛБ від 05.09.2011 року (а.с. 4). Разом з нею у вищевказаній кімнаті зареєстровані: [PERSON] (дочка), [PERSON] (зять), [PERSON] (онук). Згідно довідки (виписка № 00708 з будинкової книжки про реєстрацію та склад сімї) КП Дирекція замовника від 19.03.2018 бачається, що за адресою: [ADDRESS] у м. Івано-Франківську зареєстровані: [PERSON], [INFO] (наймач), [PERSON], [INFO] (дочка), [PERSON], [INFO] (зять), [PERSON], [INFO] (онук), [PERSON], [INFO] (онук) (а.с. 3). Як вбачається з рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Сина - [PERSON], [INFO], залишено на проживання з матірю (а.с.5). Позивач стверджує, що відповідач після розлучення з дочкою [PERSON], з 10.12.2015 року, не проживає за вищевказаною адресою. Реєстрація відповідача у кім. № 504, житлового будинку № 8 «А», що по вул. Тичини в м. Івано-Франківську перешкоджає повноцінно користуватися власним майном, зокрема, звернутися за призначенням субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР). В судовому засіданні встановлено факт того, що відповідач понад встановлені законодавством строки спірним житловим приміщенням не користується без поважної причини. Наведені обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved