Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] із представником [PERSON] у вересні 2020 року звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що у травні 2020 року вона звернулась із заявою про встановлення на квартирний облік до Вовчанської міської ради Харківської області (далі Рада), надавши повний пакет необхідних документів. 04.06.2020 року за наслідком розгляду заяви було прийнято рішення виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області (далі Виконавчий комітет) № 6.2 «Про відмову у постановці на квартирний облік [PERSON] ». Фактично їй було відмовлено у взятті на квартирний облік на підставі того, що вона має у власності 2/10 частини, а саме 7,46 кв.м. житлового будинку, загальною площею 37,3 кв.м., яку вона набула при вступі у спадщину, там же зареєстрована та мешкає. Зазначене рішення є неправомірним та порушує її права, підлягає скасуванню, оскільки вона має сім`ю складом дві особи, а відповідно її сім`я має у власності житлову площу, яка є меншою за 5,5 кв.м. та складає близько 3,73 кв.м. на кожного члена сім`ї. Просила визнати неправомірним рішення № 6.2 від 04.06.2020 року Виконавчого комітету «Про відмову у постановці на квартирний облік [PERSON] »; скасувати вказане рішення та зобов`язати Раду повторно розглянути на засіданні Виконавчого комітету її заяву про зарахування на квартирний облік. Ухвалами суду від 30.09.2020 року відкрито провадження у загальному порядку. Справа призначена до підготовчого судового засідання. Відстрочено сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення. Представник відповідача Виконавчого комітету у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надала відзив, в якому заперечила проти задоволення позову [PERSON] , посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначила, шо рівень забезпеченості житлом визначений постановою виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів та президії обласної ради професійних союзів № 5 від 11.01.1985 року та по Харківській області складає нижче рівня 5,5 кв.м. Під час розгляду звернення [PERSON] було встановлено, що вона зареєстрована по [ADDRESS] . Житлова площа будинку становить 37,3 кв.м. На підставі права власності [PERSON] належить 2/10 частки вказаного домоволодіння. У будинку зареєстровано п`ять осіб: [PERSON] (брат заявниці), [PERSON] (сестра заявниці), [PERSON] (вітчим заявниці), [PERSON] (заявниця) та [PERSON] (син заявниці). Для визначення рівня забезпеченості житлом, житлова площа пропорційна кількості зареєстрованих на житловій площі осіб та становить 7,46 кв.м., що перевищує мінімальний рівень, встановлений у 5,5 кв.м., а тому рішенням Виконавчого комітету було відмовлено у постановці на квартирний облік. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 179 ЦПК України, надав відповідь на відзив, у якій виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником відповідача у відзиві заперечень. Вказав, що позивачу не зрозуміло, на якій підставі відповідачі беруть для розрахунку загальну житлову площу всього будинку [ADDRESS] , оскільки у власності у позивача знаходиться лише 2/10 частини вказаного будинку. Позивач є повнолітня особа, яка має власну малолітню дитину. Сам факт реєстрації у будинку та/або проживання позивача у будинку, більша частина якого належить вітчиму позивача, не приводить до сімейних відносин. Позивач та всі члени її сім`ї мають право користуватися лише належній їй на праві власності частиною будинку. Іншою частиною будинку позивач не має право користуватися через відсутність права власності на неї. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 13.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце його проведення завчасно та належним чином. Представник позивача надав клопотання про підтримання заявлених вимог у повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Виконавчого комітету під час судового розгляду позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача Виконавчого комітету та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 27.05.2020 року звернулась до Вовчанського міського голови із заявою про зарахування на квартирний облік для поліпшення житловим умов її із сином [PERSON] . Зазначила, що вона зареєстрована та проживає з 2010 року як донька основного квартиронаймача за адресою: [ADDRESS] (а.с. 83). Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 84). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] (а.с. 85, 87, 92). Відповідно до даних свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.09.2018 року, [PERSON] є власником 2/10 частки житлового будинку загальною площею 76 кв.м., житловою площею 37,3 кв.м. по [ADDRESS] (а.с. 94). Згідно даних домової книги, у домоволодінні [ADDRESS] зареєстровані п`ять осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 99-103). Рішенням Виконавчого комітету № 6.2 від 04.06.2020 року відмовлено в постановці на квартирний облік при Виконавчому комітеті [PERSON] , зі складом сім`ї дві особи, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з забезпеченістю заявниці та її родини житловою площею більш ніж 5,5 кв.м. на кожного члена сім`ї (а.с. 15). Із змістів ст. 36 ЖК Української РСР та п. 20 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470, слідує, що облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, також здійснюється за місцем проживання у виконавчому комітеті міської ради. Житловий будинок [ADDRESS] є трикімнатним, має загальну площу 76 кв.м., житлову площу 37,3 кв.м. (а.с. 96-98). Відповідно до пункту 11 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470 (надалі - Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов), кожна сім`я може перебувати на квартирному обліку за місцем роботи одного з членів сім`ї (за їх вибором) та у виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання. На квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. 1 ст. 34 ЖК Української РСР та п. 13 Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, зокрема, забезпеченні жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських ради народних депутатів разом із радами профспілок; які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї; які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, окрім подружжя (в тому числі, якщо займане ними жиле приміщення складається більш як із однієї кімнати). Відповідно до постанови виконавчого комітету Харківської обласної Ради народних депутатів та президії обласної Ради профспілок № 5 від 11.01.1985 року, яка є чинною, рівень середньої забезпеченості житловою площею, який враховується при наданні житлових приміщень у м. Харкові та області, становить 8,3 кв.м. Потребуючими поліпшення житлових умов вважаються громадяни, які забезпечені жилою площею нижче мінімального розміру 5,5 кв.м. на кожного члена сім`ї. Зазначені рівні або показники не переглядалися уповноваженими органами. Позивач у 2010 році була зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] (житлова площа 37,3 кв.м.) як член сім`ї власника. Наразі у вказаному будинку зареєстровані п`ять осіб: [PERSON] (брат заявниці), [PERSON] (сестра заявниці), [PERSON] (вітчим заявниці), [PERSON] (заявниця) та [PERSON] (син заявниці), тобто п`ять осіб, а тому суд приходить до висновку, що кожний із них забезпечений житловою площею у розмірі 7,46 кв.м. (37,3 / 5), що перевищує мінімальну норму на 1,96 кв.м. Також суд звертає увагу, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що житлове приміщення, яким забезпечена позивач, не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, а тому п. п. 2 п. 13 Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, не може бути застосований для визнання позивача потребуючою поліпшення житлових умов. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави вважати, що суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Згідно з сталою практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки рішення Виконавчого комітету прийняте у межах наданих органу повноважень та з додержанням приписів чинного житлового законодавства є законним, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити. Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ухвалою суду від 30.09.2020 року [PERSON] відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд стягує з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved