Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] в листопаді 2015 року звернулись до суду із заявою про встановлення факту народження 23 серпня 2015 року в м. Ялта Автономної Республіки Крим громадянкою України [PERSON], [INFO] (дівоче прізвище «Зайцева») дитини чоловічої статі на імя «Всеволод», по-батькові «Степанович», прізвище «Ларкін» від шлюбу з громадянином України [PERSON], [INFO] (свідоцтво про шлюб серії 1-КИ № 203268, видане відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровськ 29 листопада 2003 року). У судове засідання заявники не зявивлись, від [PERSON] та представника інтересів [PERSON] надійшли заяви про слухання справи за їхньої відсутності, заяву підтримали в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився про день, час та місце слухання справи повідомленні належним чином, причин неявки суду не повідомили, надав на адресу суду заяву про те, що не заперечує проти задоволення даної заяви окремого провадження. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.п.1,7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту серія АН №233389, яка зареєстрована та проживає за адресою: [INFO]. Судом також встановлено, що [PERSON] (дівоче прізвище Зайцева), 30 травня 1982року народження, перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO], шлюб між якими зареєстрований 29 листопада 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровськ, актовий запис № 1350. З копій документів, доданих представником заявника [PERSON] вбачається, що [PERSON] перебувала на обліку за вагітністю в м. Ялта, АР Крим. На підтвердження народження дитини у подружжя Ларкіних суду надано дублікат медичного свідоцтва про народження серія 35 № 017675, яке видане 18 вересня 2015 року, відповідно до якого [PERSON] 23 серпня 2015 року об 11:35 год. народила сина в м. Ялта, республіка Крим. Згідно ч.З ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. З аналізу вищенаведеного, медична посвідка про народження серії 35 № 006557, яка видана Сімферопольським пологовим будинком від 21 липня 2015 року, є недійсною і не створює правових наслідків. Згідно ч.ч.1,2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Частиною 1 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Пунктом 1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, встановлено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно п.2 розділу III вищевказаних Правил, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Таким чином, законодавством визначено процедуру державної реєстрації народження дитини у даному випадку шляхом звернення до суду. Заявником доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для реалізації ним батьківських прав відносно новонародженої дитини, в іншому, окрім судового, порядку реалізувати вказане право ані [PERSON], ані [PERSON] не мають можливості, у звязку із чим суд вважає за можливе задовольнити заяву та встановити факт народження. При цьому, суд враховує принцип 3 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, згідно якого дитині повинно належати з її народження право на ім'я та громадянство та статтю 7 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральної Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, відповідно до якої дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявник не має можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації народження дитини, зокрема медичне свідоцтво про народження, встановленої законодавством України форми, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог щодо встановлення факту народження у [PERSON] 23 серпня 2015 року сина. На підставі викладеного,

Outcome: approved