Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Мотивуючи тим, що 14.11.2017 року розірвала шлюб із відповідачем [PERSON] Від шлюбу у них є спільна неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO]. Діючи в інтересах дитини позивачка просить суд дозволити неодноразові тимчасові виїзди за кордон України. 03.10.2018 р. позивач [PERSON] під час розгляду справи по суті заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. 25.10.2018 року позивач та її представник адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явилися. 23.10.2018 р. до канцелярії суду надійшла заява предстаника позивача адвоката [PERSON] про збільшення позовних вимог [PERSON], та заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Разом з тим, представник позивача повідомив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно п.6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Відповідно до ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. 29.08.2018 року ухвалою суду справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини, прийнято до провадження та повтоно розпочато з розгляду по суті. Статтею 126 ЦПК України передбачені наслідки пропущення процесуальних строків. Зокрема документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених ЦПК України. Враховуючи викладене вище, а також ту обставину, що триває розгляд справи по суті, суд приходить до висновку про залишення без розгляду заяви про уточнення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання на судовий розгляд справи не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином. 24.10.2018 на електронну адресу суду від [PERSON] надійшло повідомлення про розгляд справи за його відсутності. Про причини неявки в суд відповідач [PERSON] не повідомив, заперечень проти позову суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, на судовий розгляд справи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав до суду відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, встановив наступні фактичні обставини, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.11) Згідно позовної заяви [PERSON] зареєстрована та постійно мешкає із своєю дочкою [PERSON] в [ADDRESS]. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] перебуває на «Д» обліку з приводу захворювання верхніх дихальних шляхів, їй рекомендоване лікування в умовах теплого сухого клімату, бальнеотерапія. Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у цивільних правовідносинах та предметом спору є право на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без дозволу одного із батьків, вважаючи за необхідне отримати такий дозвіл, з підстав, вказаних у позові, позивач звернувся до суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Діючи в інтересах дитини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] щодо тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, однак в межах строків з дня набрання рішенням законної сили та до 01.05.2019 р., з огляду на те, що суд не може надати позивачу право реалізувати вказані вимоги за період, що пройшов. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судові витрати, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається із квитанції про сплату №37560 від 16.03.2018 року позивачка [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп. А відтак, з огляду на задоволення вимог про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини, наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивачки, сплаченого нею при зверненні до суду з позовом, судового збору у розмірі 704,80 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial