Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 4251,94 грн., та середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 13886,64 грн., тобто по день звернення до суду із позовною заявою (всього на суму 18138,58 грн.), мотивуючи тим, що вона працювала на підприємстві відповідача з 22.11.2016 року по 16.02.2017 року на посаді машиніста машин і установок консервного цеху фасувального відділення та згідно з наказом № 18-к від 16.02.2017 року була звільнений за угодою сторін; в день звільнення відповідач не провів повного розрахунку по заробітній платі в сумі 4251,94 грн., на день подання позову до суду сума середньогомісячного заробітку за несвоєчасний розрахунок склала 13886,64 грн., тому просить на підставі ст.ст.116, 117 КЗпП позов задоволити. Позивач в судове засідання не з»явилася, будучи належним чином повідомленою про час, дату та місце розгляду справи, але надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з»явився, будучи повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином, заперечення на позов не надав, причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач у період з 22.11.2016 року по 16.02.2017 року перебувала у трудових правовідносинах з ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат», а 16.02.2017 року звільнена за угодою сторін на підставі наказу № 18-к від 16.02.2017 року, що стверджується копією трудової книжки БТ-ІІ № 312322 (а.с.2). Однак, відповідач при звільненні працівника з позивачем не розрахувався, і, як вбачається із копій розрахункового листка за січень 2017 року та листа Управління Держпраці у Полтавській області від 18.04.2017 року заборгованість підприємства перед працівником по зарплаті на момент її звільнення 16.02.2017 року склала 4251,94 грн. (а.с.3-5). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки, відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до п.3 ч.2 вказаного Порядку збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Як випливає із доданого позивачем до позовної заяви розрахункового листка за січень 2017 року, розмір середньоденного заробітку позивача становить 171,44 грн. Тому, на підставі викладеного та наданих позивачем розрахункового листка, листа Управління Держпраці у Полтавській області, розрахунок середнього заробітку за час затримки у розрахунку слід проводити за весь час затримки з 17.02.2017 року по 14.06.2017 року, який за розрахунком суду складає: 171,44 грн. (середньоденний заробіток ) х 79 (робочі дні з часу звільнення по день звернення до суду) = 13543,76 грн. (середній заробіток за весь час затримки). Тому, середній заробіток який підлягає стягненню складає 13543,76 грн. За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України обовязок виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Доводи позивача відповідачем не спростовано, а тому з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 4251,94 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 13543,76 грн., що в загальному складає 17795,70 грн. Позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, за вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, позивач сплатив судовий збір в сумі 640,00 грн., а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача в сумі 640,00 грн., та в дохід держави в сумі 640,00 грн. Тому

Outcome: approved