Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] , яка діє також в інтересах малолітньої доньки [PERSON] звернулася до суду з позовом до органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2011 року (справа №2-5136/11) було розірвано. Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] . При розірванні шлюбу, вказаним вище рішенням суду було ухвалено залишити малолітню дитину [PERSON] проживати з матір`ю. В подальшому позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліменти на утримання доньки. Так, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.08.2011 року присуджено останнього до сплати аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1300грн. Однак, в подальшому, за позовом [PERSON] розмір аліментів було змінено із твердої грошової суми на частку від заробітку в розмірі 1/3. Позивач вказує на те, що з часу розірвання шлюбу вона та її донька місця свого проживання не змінювали, однак, [PERSON] жодного разу не навідував своєї доньки, ухиляюсь тим самим від участі в її вихованні та подальшому розвитку. У зв`язку з чим, [PERSON] змушена була звернутися до органу опіки та піклування про надання висновку про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Так, органом опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради надано Висновок №77/34 від 12.02.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] . Однак, в подальшому, позивач [PERSON] отримала виклик на засідання опікунської ради з приводу розгляду заяви [PERSON] про встановлення порядку побачення з дитиною. Так,на першому засіданні опікунської ради, що відбулося 18.12.2018 року, на якому була присутня позивач, малолітня донька та їх представник [PERSON] , членам комісії з розгляду даного питання було пояснено, що заява [PERSON] не підлягає розгляду, оскільки, як позивач вважає, така була написана не ним. Так, в заяві зазначено що мати дитини перешкоджає спілкуванню батька з донькою та їх побаченнях. Однак, такі обставини не відповідають дійсності, оскільки саме [PERSON] жодного разу не виявляв бажання спілкуватися із власною донькою. Перше засідання опікунської ради було відкладено на інший час для виклику батька дитини. Так, прийшовши на наступне засідання опікунської ради, яке відбулося 09.01.2019 року позивачу повідомили, що рішення з приводу розгляду заяви [PERSON] буде направлено їй поштовою кореспонденцією. Так, 19.01.2019 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було прийнято рішення №19, яким визначено [PERSON] порядок побачення з донькою [PERSON] наступним чином: один раз на місяць в суботу з 12.00 до 17.00 без присутності матері із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання дитини, її інтересів та потреб. Оскільки, позивач вважає вказане рішення незаконним та не обґрунтованим з тих підстав, що було винесено за відсутності характеристик матері, бажання дитини, пояснень, що мають істотне значення для вирішення питання порядку спілкування з малолітньою донькою [PERSON] , а також на підставі підроблених документів, а саме заява про встановлення порядку побачення з дитиною написана не [PERSON] , а іншою особою, просить суд задовольнити даний позов, та винести рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №19 від 19.01.2019 року «Про визначення способу участі у вихованні дитини», стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилися. Однак, надали суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та провести розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] в останнє судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій проти позову заперечив, прояснив, що рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради винесено згідно вимог чинного законодавства. Атому просив відмовити в задоволенні даного позов в повному обсязі, та провести розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку. Як встановлено по справі, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2011 року (справа №2-5136/11) було розірвано, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного рішення. Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] . При розірванні шлюбу, вказаним вище рішенням суду було ухвалено залишити малолітню дитину [PERSON] проживати з матір`ю. Судом встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.08.2011 року присуджено останнього до сплати аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1300грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного рішення. Однак, в подальшому, за позовом [PERSON] розмір аліментів було змінено із твердої грошової суми на частку від заробітку в розмірі 1/3. Позивач вказує на те, що з часу розірвання шлюбу вона та її донька місця свого проживання не змінювали, однак, [PERSON] жодного разу не навідував своєї доньки, ухиляюсь тим самим від участі в її вихованні та подальшому розвитку. У зв`язку з чим, [PERSON] звернулася до органу опіки та піклування про надання висновку про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Так, органом опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради надано Висновок №77/34 від 12.02.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи даним висновком. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач вказує також на те, що на сьогоднішній день, в провадженні суду перебуває цивільна справа про зменшення розміру аліментів, обґрунтовуючи яку [PERSON] вказує на те, що він має іншу сім`ю та дітей на своєму утриманні. В підтвердження викладених обставин, позивачем надано суду копію рішення Бородянського районного суду Київської області про усиновлення [PERSON] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, суд відхиляє даний доказ та не бере його до уваги з тих підстав, що такий є неналежним доказом у вказаній справі, так як згідно ч.1 ст.77 ЦПК України не містить інформації щодо предмета доказування даного спору. Також, обґрунтовуючи вказаний позов, позивач у позовній заяві зазначає, що 05.09.2017 року Бородянським районним судом Київської області ухвалено рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] та аліментів на утримання дружини [PERSON] до досягнення [PERSON] шестирічного віку. Однак, суд констатує, що вказана обставина\~згідно приписів\~ч.2\~ст.77\~ЦПК України\~не підтверджує\~заявлених вимог,\~не має\~жодного значення\~для розгляду\~даної справи\~та не\~підлягає встановленню,\~оскільки випливає\~із сімейних\~правовідносин,\~що склалися\~між [PERSON] \~та його\~іншою родиною\~ дружиною\~ [PERSON] \~та донькою\~ [PERSON] ,\~а тому\~не входить\~до предмету\~доказування даного\~спору. Так, судом встановлено, що до служби у справах дітей Ужгородської міської ради звернувся [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з проханням визначити способи участі у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . За заявою батька дитини, [PERSON] , мати дитини [PERSON] , перешкоджає йому спілкуватися з донькою. Тому батько, враховуючи його проживання в іншому регіоні, просив встановити його часи спілкування з дитиною наступним чином: зимові канікули 7 днів з 30.12. з 09год. 00хв. до 05.01. до 21год. 00хв та літні канікули з 01.06. з 09год. 00хв. по 07.06. до 21.год. 00хв., спілкування з [PERSON] має відбувати на території фактичного проживання батька дитини або на його розсуд. Згідно вимог ч.2, ч.3 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Листом від 11.12.2018 року №34-34 служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, матері малолітньої [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , було направлено запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому, яке відбудеться 18.12.2018 року для розгляду заяви [PERSON] про визначення порядку його участі у вихованні дитини. Позивач [PERSON] в позовній заяві вказує на те, що на засіданні ради опіки та піклування, яке відбулось 18.12.2018 року, питання розглядалось за участю матері [PERSON] , малолітньої [PERSON] та її представника [PERSON] . В подальшому, Листом від 29.12.2018 року №654/34-34 служби у справах дітей виконавчого комітету Ужгородської міської ради, матері малолітньої [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , було направлено запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому, яке відбудеться 09.01.2019 року для розгляду заяви [PERSON] про визначення порядку його участі у вихованні дитини. У разі неявки на дане засідання розгляд справи буде проведено без її участі. Позивач [PERSON] в позовній заяві вказує на те, що прийшовши на наступне засідання опікунської ради, яке відбулося 09.01.2019 року позивачу повідомили, що рішення з приводу розгляду заяви [PERSON] буде направлено їй поштовою кореспонденцією. З доданого у підготовчому судовому засіданні представником відповідача [PERSON] . Протоколу №1 засідання комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому від 09.01.2019 року вбачається, що комісія одноголосно рекомендувала членам виконкому надати [PERSON] можливість бачитися з дитиною, спілкуватись з нею, враховуючи те, що батько дитини бажає приймати участь у житті дитини, батьківських прав відносно неї він не позбавлений, враховуючи його право на безперешкодне та особисте спілкування з донькою. На підставі документів та проекту висновку, наданих службою у справах дітей Ужгородської міської ради, 19.01.2019 року виконавчим комітетом Ужгородської міської ради було прийнято рішення №19, яким визначено [PERSON] порядок побачення з донькою [PERSON] наступним чином: один раз на місяць в суботу з 12.00 до 17.00 без присутності матері із обов`язковим урахуванням стану здоров`я, бажання дитини, її інтересів та потреб. Як на підставу позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вказане рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради було винесено за відсутності характеристик матері, бажання дитини, пояснень, що мають істотне значення для вирішення питання порядку спілкування з малолітньою донькою [PERSON] , а також на підставі підроблених документів, а саме заява про встановлення порядку побачення з дитиною написана не [PERSON] , а іншою особою. Так, представником позивача було надано суду копію витягу з ЄРДР, яким розпочато кримінальне провадження №12019070030000084 від 10.01.2019 року, з якого вбачається, що 10.01.2019 року до чергової частини Ужгородського ВП надійшла заява гр. [PERSON] про те, що невідома особа умисно підробила документ, а саме заяву її колишнього чоловіка [PERSON] про перешкоджання його побачення з донькою [PERSON] . Згідно вимог ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання Однак, суд вважає вказаний вище Витяг про порушення кримінального провадження недостатнім доказом обставини, на яку посилається позивач як на підставу незаконності оскаржуваного рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради, оскільки, згідно вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, підтвердженням факту чи мають місце ці події та чи вчиненні вони цією особою є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності. Відповідно до ч.ч. 4 - 6\~ст. 19 Сімейного Кодексу України\~при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вказує на те, що скаржуване рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №19 від 16.01.2019 року про визначення способу участі у вихованні дитини, є дорадчими та не тягне за собою виникнення будь яких прав чи обов`язків у батьків щодо батьківських прав та визначення способів участі у вихованні [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , не порушує прав та обов`язків жодного з батьків. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини. Разом з тим, ст.ст.\~158,\~159,\~165 СК України\~визначено, що при наявності між батьками спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо, в разі неможливості його врегулювання рішенням органу опіки та піклування, такий спір розглядається судом та саме судове рішення є остаточним у вирішенні цього питання. Згідно вимог ст.15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України\~встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)). Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Матеріали справи свідчать про те, що рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №19 від 16.01.2019 року про визнання способу участі у вихованні дитини є лише доказом у цивільній справі про визначення способів участі у вихованні дитини, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. З урахуванням викладеного, вимога про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №19 від 19.01.2019 року «Про визначення способу участі у вихованні дитини», не може бути самостійним способом захисту, вказане рішення не є обов`язковим для суду, оцінюється судом як один із доказів, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити. Згідно\~ч.1,\~п.2\~ч.2\~ст.141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові на позивача.

Outcome: dismissed