Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]), про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, третя особа [PERSON] (місце проживання: Україна, місто Харків, вулиця Гвардійців-Широнівців, будинок 43-Д), в якому просить стягнути аліменти на її користь на утримання повнолітньої дитини до закінчення нею навчання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 жовтня 1998 року по 10 грудня 2009 року. Від даного шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. 18 серпня 2018 року дочці [PERSON] виповнилося 18 років та стягнення аліментів з відповідача на її утримання припинилось. [PERSON] з 01 вересня 2015 року навчається в Обласному комунальному закладі «Харківське художнє училище» за спеціальністю «живопис» на денній формі навчання, зараз навчається на 3-му курсі, термін закінчення навчання 30 червня 2019 року. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання їхньої повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, не надає. На підставі викладеного позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини в розмірі 2500 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Додатково пояснила, що її донька отримує стипендію щомісячно в розмірі 1459,32 грн., яку витрачає на першочергові потреби, харчування, і так далі. Спеціалізація живопису, за якою навчається донька, вимагає значних витрат на навчання, зокрема на купівлю фарби, спеціального паперу, матеріалів для графіки та ліпки тощо. Донька сплачує щомісяця 200 грн. за гуртожиток, а також витрачає на оплату транспорту з гуртожитку до місця навчання 5,00 грн. на метро та 8,50 грн. на маршрутне таксі в один бік та таку ж суму на той же транспорт в зворотній бік кожного учбового дня. Заробітна плата позивача складає близько 5-7 тисяч гривень на місяць в залежності від розміру премій. Інших осіб на утриманні позивач або донька позивача не мають, транспортних засобів у власності не мають, депозитних рахунків у банках не мають, у позивача наявна у власності 1/4 частки квартири в м. Сєвєродонецьку, а також наявна на праві спільної сумісної власності з відповідачем інша квартира в м. Сєвєродонецьку. В судовому засіданні відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та вказав, що він сплачує аліменти на іншу свою неповнолітню дитину в розмірі приблизно 500 грн. щомісячно. Він офіційно не працевлаштований, проте працює неофіційно та отримує дохід в середньому в розмірі 5 тисяч гривень на місяць. Також, він проживає та орендує житлове приміщення в Троїцькому районі Луганської області, в якості орендної плати сплачує приблизно 1200 грн. на місяць. У нього у власності є автомобіль RENAULT MEGANE, 2004 року випуску, а також наявна на праві спільної сумісної власності з позивачем квартира в м. Сєвєродонецьку. Депозитних рахунків у банках він не має. В судове засідання третя особа не зявилася, проте надала суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією свідоцтва про народження серії І-ЕД № 113559, виданого 08 вересня 1999 року Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, [PERSON] народилася 18 серпня 1999 року, про що зроблено відповідний запис № 506. Батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. Відповідно до довідки № 287, виданої 12 вересня 2017 року Обласним комунальним закладом «Харківське художнє училище», [PERSON] навчається на 3-му курсі вказаного навчального закладу по спеціальності «живопис» на денній формі навчання з 01 вересня 2015 року. З довідки № 114 від 11 грудня 2017 року, виданої Комунальним закладом «Харківський вищий коледж мистецтв», вбачається, що [PERSON], студент обласного комунального закладу «Харківське художнє училище», з 01 вересня 2015 року проживає у гуртожитку комунального закладу «Харківський вищий коледж мистецтв». За проживання в гуртожитку було нараховано та сплачено такі суми: за вересень-грудень 2015 року 800,00 грн.; за січень-грудень 2016 року 2000,00 грн.; за січень грудень 2017 року 2000,00 грн.\~\~ Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу (далі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно із ч. 1 ст. 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд вважає, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги у звязку із навчанням, адже вона продовжує навчання в ОКЗ «Харківське художнє училище» на денній формі навчання та у звязку із цим не працює. Розмір стипендії, який отримує [PERSON] в сумі 1459,32 грн. є меншим за розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Крім того, вказаний розмір стипендії не здатний забезпечити не тільки мінімальні життєві потреби працездатної людини, а й не здатний забезпечити витрати [PERSON], які повязані із навчанням, що на думку суду є очевидним та підтверджується доданими до позову копіями чеків і квитанцій. Суд враховує, що стан здоров'я повнолітньої дитини в даному випадку є в цілому звичайним, тобто дитина не має інвалідності, каліцтва тощо. Аналогічним є стан здоровя батька дитини (відповідача). Матеріальне становище дитини характеризується отриманням нею щомісячної стипендії в період навчання в розмірі 1459,32 грн. Матеріальне становище платника аліментів характеризується отриманням ним доходу за місцем роботи в Троїцькому районі Луганської області в розмірі близько 5000 грн. щомісячно, що було визнано платником аліментів в судовому засіданні. Крім того, платник аліментів згідно із його поясненнями проживає та орендує житлове приміщення в Троїцькому районі Луганської області, в якості орендної плати сплачує приблизно 1200 грн. на місяць. У нього у власності є автомобіль RENAULT MEGANE, 2004 року випуску, а також наявна на праві спільної сумісної власності з позивачем квартира в м. Сєвєродонецьку. Депозитних рахунків у банках ані платник аліментів, ані повнолітня дитина не мають. Також, у відповідача наявна інша неповнолітня дитина, на утримання якої він згідно із його поясненнями та згідно із наданою копією судового рішення сплачує 500 грн. щомісячно. Посилання відповідача на те, що він вже сплатив на користь позивача значні суми згідно із наданими копіями чеків в розмірі близько 10000 грн. та 50000 грн. суд вважає неспроможними, адже вказані суми були сплачені відповідачем в рахунок виконання судових рішень про поділ спільного сумісного майна подружжя та про оплату додаткових витрат на дитину, що було визнано відповідачем в судовому засіданні. Суд також враховує, що позивач є матірю повнолітньої дитини сторін, працює, отримує щомісячний дохід в сумі від 5000 грн. до 7000 грн. в залежності від розміру премій, що було визнано нею в судовому засіданні. Тобто, позивач має здатність матеріально утримувати повнолітню дитину та надавати їй допомогу у звязку із навчанням. Із змісту наданих сторонами пояснень, а також із змісту доданих до позовної заяви доказів (копій квитанцій та чеків) вбачається, що дитина сторін несе наступні витрати у звязку із навчанням: - плата за гуртожиток в сумі 200 грн. на місяць; - на оплату транспорту з гуртожитку до місця навчання на метро 5,00 грн., на маршрутне таксі в один бік 8,50 грн., та таку ж суму на той же транспорт в зворотній бік кожного учбового дня, тобто всього 13,50 грн. в один бік, які слід помножити на 42 (адже у кожному місяці приблизно 21 учбовий день, в кожен із яких повнолітня дитина сторін має проїхати до місця навчання і назад), що складе 567 грн. транспортних витрат на місяць; - витрати на придбання художнього інвентарю в сумі 5931,20 грн. за чотири місяці, тобто орієнтовно 1482,80 грн. витрат на придбання художнього інвентарю щомісячно. Всього дитина сторін несе встановлені судом витрати у звязку із навчанням в розмірі орієнтовно 2249,80 грн. щомісячно. Витрати на ліки, одяг, взуття, харчування, на які посилається позивач у позовній заяві, не є витратами, які повязані із навчанням, адже подібні витрати особа несе незалежно від навчання. Витрати на проїзд з міста Харкова до міста Сєвєродонецька, на які посилається позивач у позовній заяві, не підтверджені доказами, що свідчать про їх регулярну періодичність, тобто вказані витрати є нерегулярними і можуть виникати не кожного місяця. Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, суд виходить з того, що такі аліменти мають виплачуватися відповідачем саме у розмірі 1000 грн. щомісячно за виключенням періоду канікул у літній період. Вказаний розмір аліментів є справедливим з огляду на те, що витрати у звязку із навчанням в період літніх канікул у позивача відсутні та з огляду на встановлені судом обставини справи, а саме: дохід відповідача згідно із його поясненнями складає близько 5000 грн. щомісяця, в той час як мати позивача, яка має офіційний щомісячний дохід в розмірі від 5000 грн. до 7000 грн. в залежності від розміру премій, також має змогу надавати утримання дитині у звязку із навчанням, при цьому розмір утримання з боку матері може бути більшим за розмір утримання, який надає батько, адже мати отримує більш високий та постійний офіційний дохід. Такий розмір аліментів буде співрозмірним із витратами на навчання та проживання, які несе повнолітня дитина під час навчання у м. Харкові, а також враховуватиме матеріальний стан обох батьків. Покладення на відповідача обовязку по сплаті аліментів в сумі 2500 грн. щомісячно є невиправданим та несправедливим з огляду на матеріальний стан відповідача та розмір його доходу, а також з огляду на розмір щомісячних витрат, які несе повнолітня дитина сторін у звязку із навчанням. Звільнення відповідача від обовязку по сплаті аліментів в період зимових канікул, на думку суду в даному випадку є необґрунтованим, адже в зимовий період повнолітня дитина сторін продовжує оплачувати гуртожиток, що підтверджується письмовими доказами, а також період зимових канікул згідно із поясненнями позивача є незначним (з 25 грудня по 05 січня, при цьому в цей час можливі виставки художніх робіт у м. Харкові для оцінки їх викладачами, тобто фактично навчання може продовжуватися). Аналогічна судова практика в частині стягнення цього виду аліментів в період літніх канікул визнана правильною в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2897ск16. За таких обставин, враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, а дитина потребує такої допомоги, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно є справедливим та співмірним з огляду на встановлені судом обставини справи. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. При цьому суд виходить із необхідності обовязкового покладення на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення та яка не звільнена від сплати судового збору, зобовязання щодо сплати судового збору, а також суд виходить з того, що кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Отже, необхідно покласти судовий збір на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягнувши визначену судом суму в дохід держави. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 281 грн. 92 коп. пропорційно розміру задоволених вимог (1000 грн. від 2500 грн. складає 40%, в той час як 40 % від 704,80 грн. складає 281,92 грн.) У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial