Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON], що проживає в [ADDRESS] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 18.03.2004 року секретарем Новобілоуської сільської ради Чернігівського району, Чернігівської області, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить приватний житловий будинок за адресою: [ADDRESS].В Новобілоуській сільській раді [PERSON] було повідомлено про те, що 18.03.2004 року був складений заповіт його матір'ю на користь відповідача [PERSON], який був посвідчений секретарем цієї ради. 04.07.2016 року позивач, як спадкоємець, звернувся з письмовою заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Кириченко Т.В..[PERSON] вважає даний заповіт недійсним з тих підстав, що відповідно до постанови від 12.02.2003 року місцевого суду Чернігівського району [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності та застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення її до психіатричного закладу із звичайним режимом нагляду. 21.03.2005 року, за зверненням [PERSON], місцевий суд Чернігівського району визнав його матір - [PERSON] обмежено дієздатною. Позивач вважає, що з боку Новобілоуської сільської ради Чернігівського району, Чернігівської області, було порушення вимог закону, оскільки посвідчення заповіту мало відбуватися за згодою піклувальника та, посилаючись на ч.2 ст.1257 ЦК України вказував, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач - Новобілоуська сільська рада Чернігівського району та області не забезпечили явку свого представника в судове засідання, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача та одночасно третьої особи позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, вказуючи на їх безпідставність, оскільки не доведено, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі та на час укладення заповіту [PERSON] не було визнано недієздатною, а рішення про визнання її обмежено дієздатною було прийнято в 2005 році. В ході судового засідання в якості свідка була допитана секретар виконавчого комітету Новобілоуської сільської ради [PERSON], яка повідомила, що на час складання заповіту сумнівів щодо психічного стану [PERSON] у неї не виникало та остання чітко висловлювала свої думки з приводу розподілу спадщини, самостійно здійснювала платежі. Також були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які однозначно не вказували про психічний стан [PERSON] на час підписання заповіту 18.03.2004. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. [INFO] померла [PERSON], про що виконкомом Новобілоуської сільської ради Чернігівського району та області зроблено відповідний актовий запис за № 15. ( а.с.7) Після її смерті відкрилась спадщина. На день смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS], одна. ( а.с.6) За життя [PERSON] 18 березня 2004 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Новобілоуської сільської ради Чернігівського району та області [PERSON], у відповідності до якого житловий будинок з надвірними будівлями, присадибну земельну ділянку 0,30 га заповідала [PERSON]. ( а.с.34) Даний заповіт оспорюється позивачем. До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом від 18 березня 2004 року та за заповітом від 05 квітня 2004 року звернулась [PERSON], що проживає в Німеччині. Також, з заявами про прийняття спадщини за законом звернувся [PERSON] та [PERSON]. Зазначені вище обставини встановлені з копії наданої спадкової справи, заведеної після померлої [INFO] [PERSON]. ( а.с. 37-47) Відповідно до ст. ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 775 [PERSON] за своїм психічним станом на час складання заповіту 18 березня 2004 року виявляла ознаки Біполярного афектного розладу, стан ремісії (МКХ-10:F 31.7). За своїм психічним станом на період складння заповіту 18 березня 2004 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. ( а.с.159-162) Даний висновок експерти зробили на підставі ретельного, повного та всебічного дослідження наданих матеріалів справи, роздруківки протоколу судового засідання, в якому маються показання свідків, наданих медичних документів, згідно яких 25.07.2003 [PERSON] оглядалася ЛКК, яка прийшла до висновку, що остання страждає маніакально-депресивним психозом з біполярним типом перегляду, у результаті проведеного лікування наступила стійка ремісія, у зв»язку з чим соціальної небезпеки не представляє і подальшого примусового лікування не потребує. Була виписана під спостереження дільничного психіатра. У подальшому психіатра не відвідувала, підтримуючого лікування не приймала, займалася домашнім господарством. В подальшому лікувалась в стаціонарі з 18.01 по 16.02.2005. За таких підстав в судовому засіданні не встановлено підтвердження того, що [PERSON] під час складання заповіту 18 березня 2004 року не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними внаслідок психічної хвороби. Також не встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі. Як слідує з пояснень свідка [PERSON], [PERSON] чітко висловлювала свої думки з приводу розподілу спадщини. Пояснення допитаних свідків з приводу психічного стану [PERSON] були в повній мірі проаналізовані експертами та їм надана належна оцінка, в тому числі щодо узгодженості як між собою так і з наданою медичною документацією. Інші допитані свідки не були присутні під час складання заповіту, а їх твердження щодо того, що покійна мала бажання відписати хату на позивача, то дійсно остання, як слідує з пояснень свідка [PERSON], складала заповіт на сина [PERSON], однак в подальшому змінила своє волевиявлення та склала новий заповіт. Застосування 12 лютого 2003 року до [PERSON] примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення її в психіатричний заклад із звичайним режимом нагляду не свідчить однозначно про те, що 18 березня 2004 року під час складання заповіту волевиявлення [PERSON] не було вільним та не відповідало її волі. Крім того, в подальшому в цьому ж році [PERSON] була виписана додому, де підтримуючого лікування не приймала та займалась домашнім господарством. 21 березня 2005 року рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області, майже через рік після складання заповіту, [PERSON] було визнано обмежено дієздатною внаслідок психічного розладу. Таким чином, на час укладення заповіту [PERSON] не була визнана обмежено дієздатною, а отже згода піклувальника не потребувалась. Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, доводи позову, заперечення відповідача, суд приходить до висновку про відсутність відповідних правових підстав для визнання заповіту від 18 березня 2004 року складеного [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого секретарем Новобілоуської сільської ради Чернігівського району та області, недійсним, а тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed