Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на домоволодіння. В обґрунтовування своїх вимог посилаються на те, що вквітні 2013 року вони домовились з [PERSON], відповідачем по справі, яка є власником домоволодіння за адресою: вул. Воїнів Інтернаціоналістів, буд. 30 м. Старобільськ Луганської області, про придбання вказаного домоволодіння на наступних умовах: вони сплачують відповідачу грошову суму у розмірі 48000 гривень, а вона, в строк до 01 липня 2013 року була зобовязана укласти з ними нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу домоволодіння. Домоволодіння належало відповідачу на підставі договору дарування, посвідченого Старобільською державною нотаріальною конторою 05 липня 1996 року, реєстр № 1-1219. Домоволодіння, згідно довідки-характеристики Старобільського РБТІ від 25 вересня 2015 року № 99, складається житлового будинку, літера за планом садибної ділянки А-2, погрібу, літера за планом садибної ділянки п/г, та огорожі, літера за планом садибної ділянки № 1-3. Домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, винесеній на місцевості, загальною площею 0,0450 га, згідно технічної документації на вказану земельну ділянку. Вказані умови договору були закріплені в розписці від 03 квітня 2013 року, згідно якій відповідач підтверджувала отримання грошової суми за продане домоволодіння, а також свій обовязок оформити, 01 липня 2013 року, договір купівлі-продажу домоволодіння, шляхом посвідчення договору приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу [PERSON] Згідно довідки-характеристики Старобільського РБТІ від 25 вересня 2015 року № 99, вартість вказаного домоволодіння складає 52\~346 гривень. Але, ані 01 липня 2013 року, ані пізніше, відповідач свого обовязку не виконала, пояснюючи особистими обставинами. 10 серпня 2013 року, відповідач умовила позивачів перенести строк нотаріального посвідчення договору, при цьому вона передала позивачам правовстановлюючі документи на домоволодіння і, з цього моменту, стали фактично мешкати в спірному домоволодінні. Відповідач зобовязалась нотаріально посвідчити укладений договір купівлі-продажу в строк до 01 грудня 2013 року. Але і у вказаний строк договір посвідчено не було, незважаючи на неодноразові вимоги до відповідача. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, надали суду заяви, в яких просили суд розглянути справу без їх участі. Свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася. Від неї надійшла заява, в якій вона позовні вимоги позивача визнає у повному обсязі та просить суд розглянути справу без її участі. Розглянувши позовні вимоги, дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч. 2 ст. 219 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Доказом того, що позивачі з відповідачем дійшли до згоди щодо усіх істотних умов договору передбачених ст. 655 ЦК України, а також доказом виконання нами умов договору, є письмова розписка відповідача. У відповідності до ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно ст. 381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, обєкт, щодо якого заявлені вимоги, знаходиться в загальному цивільному обороті. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, спосіб захисту шляхом визнання права власності, обраний позивачами, є таким, що відповідає діючому законодавству. У звязку з вищевикладеним, та беручи до уваги, що відповідач цілком визнала позовні вимоги позивача та не заперечувала проти їх задоволення, та те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права і свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved