Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

[PERSON] у березні 2016 року звернулася до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства Житомирський завод хімічного волокна, в якому просила стягнути на свою користь невиплачену заробітну плату за період з січня 2016 року по лютий 2016 року у розмірі 6325,00 грн., а також 1000,00 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 16.01.2015 року перебуває в трудових відносинах з відповідачем та на даний час згідно наказу №01-к від 14.01.2015 року працює на посаді економіста з праці. Починаючи з січня 2016 року відповідач не виплачує позивачеві заробітну плату, посилаючись на наявність арешту рахунків у банківських установах виконавчою службою. Станом на день звернення до суду відповідач має заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати в сумі 6325,00 грн. У судове засідання позивач не зявилася, згідно поданої заяви просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.15). Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, позовні вимоги визнав повністю та просив справу розглянути без його участі (а.с.11, 16). Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що між сторонами існують трудові правовідносини, які регулюються законодавством про оплату праці, що ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, Закону України Про оплату праці та інших актів законодавства України. Статтею 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.1 Закону України Про оплату праці заробітна плата - це винагорода обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як вбачається з копії трудової книжки (а.с.3) та копії наказу №01-к від 14.01.2015 (а.с.2) [PERSON] з 16.01.2015 року прийнята економістом з праці у ВАТ Житомирський завод хімічного волокна. Згідно довідки Відкритого акціонерного товариства Житомирський завод хімічного волокна №549 від 18.03.2016 року (а.с.4) перед [PERSON] наявна заборгованість по заробітній платі за січень та лютий 2016 року в сумі 6 325 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві фізичних і моральних страждань, з урахуваннями у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги повністю, таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому є підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, за подання позову до суду позивач не сплачувала судовий збір, тому згідно ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України Про судовий збір судовий збір за вимогу майнового характеру підлягає стягненню на користь держави з відповідача. Сплата судового збору покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved