Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] районної державної адміністрації, Лукашівської сільської ради про визнання факту прийняття спадщини та права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач пояснює тим, що 21.12.1998 року помер рідний її брат [PERSON], який проживав одиноко. Позивач являється спадкоємцем ІІ черги. Оскільки спадкоємців першої черги не було вона вступила у володіння будинком померлого, підтримувала його в належному стані, систематично проводила ремонт будинку протягом тривалого часу. За її проханням здійснювала догляд за вказаним будинком її двоюрідна сестра [PERSON], і за її рахунок проводила ремонт будинку постійно. Також у 2016 році їй стало відомо, що за життя її брат отримав право на земельну частку (пай), яка перебувала у КСГП «Перемога» розміром 2.97 га., а сертифікат не отриманий [PERSON] і на даний час знаходиться на зберіганні в архіві міськрайонного управління у [PERSON] районі та м. Золотоноші Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, для оформлення спадщини позивач звернулася з заявою до нотаріуса, однак у звязку з відсутністю даного сертифікату їй було відмовлено у видачі даного свідоцтва. Позивач іншим чином, ніж у судовому порядку, не може вирішити дане питання, тому на підставі ст. 549 ЦК УРСР та ст. 321, 1216,1218, 1225, 1262 ЦК України звернулася до суду з даними вимогами. Оскільки вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, просила встановити факт прийняття нею спадщини після померлого брата та визнати право власності на земельну ділянку (пай), що розташована на території Лукашівської сільської ради, Золотоніського району Черкаської області, колишня землі КСГП «Перемога» розміром 2.97 умовних кадастрових гектарів. Від відповідача [PERSON] РДА надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги просили вирішити на розсуд суду. Від відповідача Лукашівської сільської ради надійшли письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнані повністю, так як оформленням документів щодо спадкування згідно ЦК України покладено на нотаріусів, оскільки постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (заведення спадкової справи та отримання свідоцтва про спадщину) позивачем не отримано, звернення до суду є передчасним. Також зазначено, що за життя [PERSON], який був інвалідом ІІ групи з дитинства і потребував постійного догляду, його сестра [PERSON] допомоги своєму брату не надавала, на момент смерті померлий проживав одиноко. У останні роки ніхто з родичів не надавав стороннього догляду та ніяким чином не підтримували його. Зважаючи на дані обставини просили суд на підставі ст. 1224 ЦК України, усунути позивача від спадкування з метою захисту інтересів Лукашівської сільської ради. Також позивачем не надано витяг зі Спадкового реєстру про відсутність зареєстрованих спадкових справ відносно інших спадкоємців [PERSON] У судовому засіданні, представник Лукашівської сільської ради заперечував проти позовних вимог з підстав, зазначених у запереченні. У судовому засіданні, представник позивача [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Суд, вислухавши доводи представників позивача, представника Лукашівської сілької ради, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133, 135 Сімейного кодексу України № 00018192700 від 13.06.2017 року, [PERSON] народився 08.12.1929 року, а батьками зазначено [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ГД № 769653, виданого 22 лютого 1957 року [PERSON] Райбюро ЗАГС Черкаської області, [PERSON] народилася 21 серпня 1930 року, а батьками зазначено [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про одруження серії ЯФ № 070332, виданого 09 жовтня 1953 року «[PERSON] ЗАГС», [PERSON] одружилася з [PERSON] , прізвище дружини після одруження [PERSON]. Таким чином, позивач [PERSON] та померлий [PERSON] є рідними братом та сестрою. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-СР № 097964, виданого 21 грудня 1998 року Лукашівської сільською радою Черкаської області, [PERSON] помер 21.12.1998 року, про що в книзі актових записів про смерть було зроблено актовий запис № 38. Згідно з копією довідки виконкому Лукашівської сільської ради № 15 від 06.07.2017 року, станом на 1947-1949 роки у домоволодінні, головою сімї, якого зазначена [PERSON], склад сімї складався у тому числі і з [PERSON] та [PERSON]. Згідно з копією довідки виконкому Лукашівської сільської ради № 14 від 06.07.2017 року, [PERSON] помер 21.12.1998 року, по день смерті був проживав одиноко. З копії листа міськрайонного управління у [PERSON] районі та м. Золотоноші Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від № К-3078/0-0.182-5/147-17 від 07.03.2017 року вбачається, що за [PERSON] зареєстровано сертифікат 21.08.1996 року за № 225 (серія ЧР 015510) на земельну частку (пай), яка перебувала у КСГП «Перемога» розміром 2.97 га. Даний сертифікат не отриманий [PERSON] та зберігається у архіві даного управління. Листом від 19.09.2017 року приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], повідомлено про те, що видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] неможливо так як заявником не надано довідку сільської ради про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця та /або протягом шести місяців після смерті спадкодавця проживав з ним за однією адресою, або спадкоємцем були взяті речі спадкодавця протягом шести місців з дати його смерті. Оскільки [PERSON] помер 21.12.1998 року правовідносини з приводу прийняття спадщини регулюються ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Даною нормою передбачалося вчинення спадкоємцем активних і фактичних дій щодо прийняття спадщини безпосередньо спадкоємцем (фактичний вступ в управління або володіння, подання заяви), а не «дистанційного доручення на проведення певних дій з майном». Під час розгляду справи були допитані свідки: [PERSON], [PERSON], які дали показання про те, що [PERSON] до смерті постійно ходив до [PERSON], після смерті [PERSON] його похованням займалася [PERSON]. Позивач приїжджала на поминки [PERSON] на 40 днів. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що позивачкою не надано доказів вчинення безпосередньо нею дій щодо фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном померлого [PERSON], натомість всі дії по фактичному вступу у володіння та управління спадковим майном було здійснено [PERSON], тому суд не може погодитися з доводами позивача щодо її фактичного прийняття спадщини в порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Приїзд позивачки до будинку, де проживав померлий безпосередньо, не свідчать про вступ в управління або володіння спадковим майном. Також суд зазначає, що позивачем в своїй позовній заяві вказується, що будинок померлого брата вона тривалий час не могла продати, але доказів цих спроб надано не було, крім того продаж нерухомого майна передбачає його юридичне переоформлення з померлого на спадкоємця, однак позивачем не надано доказів подання заяви про прийняття спадщини. Щодо визнання права власності на земельну ділянку суд зазначає наступне. Порядок спадкування врегульовано книгою Шостою ЦК України, зокрема главою 89 ЦК України передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину належить до компетенції нотаріусів, і лише після винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, питання щодо спадкового майна може бути предметом судового розгляду. Таким чином, суд не уповноважений на здійснення функцій, які за законом повинен здійснювати інший орган і не замінює їх. Перекладання функцій інших органів на суд є неприпустимим. Вирішення питання про визнання права власності може бути предметом вирішення лише після звернення до відповідних органів та відповідно їх неправомірної відмови у проведенні певних дій. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed