Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Адвокат [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в інтересах [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, мотивуючи це тим, що у 2009 році [PERSON] купив автомобіль марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер [NUMBER]. Позивач вказує, що у вересні 2009 року у звязку з хворобою і необхідністю стаціонарного лікування [PERSON] перегнав вказаний автомобіль до свого товариша [PERSON] і залишив на зберігання, а коли через чотири місяці виписався з лікарні і хотів забрати автомобіль, виявилось, що [PERSON] переоформив вказаний автомобіль на себе, продав його і виїхав до Австрії. Коли відповідач повернувся до м. Ізяслава, [PERSON] зустрівся з ним і попросив повернути гроші за проданий автомобіль, однак [PERSON] відмовився. З приводу неправомірних дій [PERSON] позивач звернувся до Ізяславського районного відділення поліції з відповідною заявою, відомості за якою були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Не зважаючи на всі спроби [PERSON], відповідач не повернув йому ні автомобіль, ні гроші від його продажу. [PERSON] вважає дії [PERSON] незаконними, такими, що порушують право власності позивача на зазначений автомобіль. Позивач просить стягнути з [PERSON] 78000 грн. компенсації за автомобіль. Крім того [PERSON] вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачеві була завдана моральна шкода, яка виразилась у переживаннях в звязку з втратою майна, в створенні додаткових проблем через відсутність автомобіля як засобу пересування, оскільки у позивача хворі ноги, він являється інвалідом ІІ групи. Моральну шкоду [PERSON] оцінює в 700000 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, в останнє судове засідання не зявився. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував. Допитавши сторони, свідка, перевіривши матеріали справи, матеріали кримінального провадження № 12013240150000438, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 червня 2013 року, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. За вимогами ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Цивільного Кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. За ст. 3 Цивільного Кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Цивільного Кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Ч. 1 ст. 316 Цивільного Кодексу України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного Кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 3 ст. 334 Цивільного Кодексу України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. [PERSON] стверджує, що являється власником автомобіля марки «ВАЗ-2106», реєстраційний номер [NUMBER], однак жодних доказів наявності договору купівлі-продажу вказаного автомобіля, де б він являвся покупцем, суду не надав. На підтвердження своїх вимог позивач надав довіреність, видану 22 серпня 2009 року діючим від імені [PERSON] [PERSON] [PERSON], якою [PERSON] та [PERSON] уповноважені представляти інтереси власника транспортного засобу перед фізичними особами та в усіх державних, громадських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань розпорядження (експлуатації, в т. ч. керувати, зняти з обліку в органах ДАІ, продати, отримати належні гроші за автомобіль). Строк дії вказаної довіреності до 22 серпня 2019 року. Довіреність видана без права передоручення повноважень іншим особам. Оригінал вказаної довіреності доданий до матеріалів справи. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно листа заступника директора регіонального сервісного центру в Житомирській області № 31/6-1131 від 08 червня 2017 року згідно з базою даних підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС станом на 07 червня 2017 року власником автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер [NUMBER], на підставі свідоцтва про спадщину являється [PERSON]. Як пояснив відповідач [PERSON], власник автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] надала довіреність на його імя, на імя [PERSON] та [PERSON] володіти, користуватись та розпоряджатись вказаним автомобілем, що також підтверджується вказаною довіреністю, копія якої додана до матеріалів справи. При цьому відповідач вказує, що про такі обставини [PERSON] було достовірно відомо, ці дії були вчинені на прохання самого [PERSON] та у його присутності, що також підтвердив допитаний в ході судового розгляду в якості свідка [PERSON] Як пояснив в ході судового розгляду [PERSON], він, маючи право розпоряджатись зазначеним автомобілем, передав його іншій особі шляхом надання довіреності. Сам [PERSON] доводи відповідача та покази свідка жодними доказами в ході судового розгляду не спростував. Позивач не заперечує того, що автомобіля «ВАЗ-21063», реєстраційний номер [NUMBER], немає в наявності у [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 658 Цивільного Кодексу України\~ право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Ч. 1 ст. 386 Цивільного Кодексу України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до 387\~Цивільного Кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] 78000 грн. компенсації за автомобіль, разом з тим [PERSON] не просить зобовязати відповідача повернути автомобіль. [PERSON] не обґрунтував свої вимоги щодо правомірності стягнення компенсації за автомобіль з відповідача, щодо розміру такої компенсації та не довів свої доводи жодними доказами. Як на доказ своїх доводів [PERSON] послався на матеріали кримінального провадження № 12013240150000438, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 червня 2013 року на підставі заяви [PERSON] з приводу заволодіння [PERSON] шахрайським шляхом автомобілем «ВАЗ-21063», реєстраційний номер [NUMBER], який належав [PERSON] Дослідивши матеріали зазначеного кримінального провадження, суд встановив, що постановою про закриття кримінального провадження, винесеною слідчим слідчого відділення Ізяславського відділення поліції Славутського відділу Головного Управління Національної поліції Хмельницької області [PERSON] 27 листопада 2015 року, яка на момент розгляду справи не оскаржена позивачем та не скасована у встановленому законом порядку, кримінальне провадження № 12013240150000438 по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутності складу кримінального правопорушення. За таких обставин суд приходить до висновку, що права позивача були порушені не були. Відповідно до ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167Цивільного Кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Аналіз наведених правових норм доводить, що моральна шкоди завдається внаслідок порушення прав, а підставою відшкодування такої шкоди є неправомірні рішення, дії чи бездіяльність та наявність вини у завданні такої шкоди особи, до якої предявлено відповідні вимоги. В ході судового розгляду позивачем не було доведено наявності неправомірних дій та вини у таких діях відповідача, а також не було доведено порушення [PERSON] прав позивача, а тому суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для відшкодування [PERSON] моральної шкоди [PERSON] На підставі вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON], який являється інвалідом ІІ групи, звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed