Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Адвокат Замковенко Владислав Михайлович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просить встановити факт постійного проживання [PERSON] з [PERSON] з 1999 року по 12.10.2005 року та визнати за останнім право на земельну ділянку (пай) площею 4,87 в умовних кадастрових гектарах, що розташована в адмінмежах Мокрокалигірської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, за межами населеного пункту, при цьому посилається на те, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та проживав одиноко в [ADDRESS] прийняв спадщину, яка складається з земельної ділянки (пай) площею 4,87 в умовних кадастрових гектарах, його син [PERSON] , який помер [INFO] та з яким [PERSON] проживав однією сім`єю, вів спільний побут, мав взаємні права та обов`язки та мав спільний сімейний бюджет. Звернувшись до\~приватного нотаріуса\~для оформлення\~спадщини як\~спадкоємця першої\~черги [PERSON] \~отримав відмову\~у зв`язку\~з пропуском\~шестимісячного строку\~передбаченого ст.\~1270\~ЦК України у позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. В судовому засіданні предстаник позивача адвокат Замковенко В.М. позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представник відповідача, надав суду поясненням з яких вбачається, що [PERSON] проживав одиноко за адресою: [ADDRESS] та посмертно 28.08.1998 року був виданий сертифікат про право на середню земельну ділянку пай, що на даний час становить 3,76 га (умовних кадастрових гектари), серія ЧР № 0304509, який знаходився в Мокрокалигірській сільській раді, а в подальшому був переданий до Катеринопільського районного земельного відділу Держгеокадастру. Надав клопотання, в якому просив подальший розгляд справи проводити без представника Мокрокалигірської сільської ради. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, який в судове засідання не з`явився. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , видане Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Відповідно до сертифікату на земельну ділянку (пай) серія ЧР № 0304509 від 25.08.1998 року, виданий на підставі рішення Катеринопільської районної державної адміністрації від 25.10.1996 року № 400, [PERSON] належить право на земельну ділянку (пай) у землі яка перебуває у колективній власності КСП «Шевченків Край» розміром 4,87 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до копії відповіді відділу у Катеринопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 29-23-0.270-485/105-20 від 03.11.2020 року, наданої на запит приватного нотаріуса Кам`янського міського нотаріального округу Кравченка С.Ю., на ім`я [PERSON] роздрукований але не виданий сертифікат на право на земельну ділянку (пай) серія ЧР № 0304509 від 25.08.1998 року, розміром 4,87 в умовних кадастрових гектарах, який знаходиться на зберіганні у відділі та не видавався. Відповідно до копії листа відділу у Катеринопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 29-23-0.270-37/105-21 від 27.01.2021 року, наданої на запит адвоката Замковенка В.М. станом на 01.01.2021 року вартість земельної частки (паю) (колишнього КСП «Шевченків Край») становить 149899,19 грн за 1 пай. Згідно довідки № 209 від 05.10.2019 року, виданої виконавчим комітетом Мокрокалигірської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області, відповідно до відомостей погосподарської книги № 11 за 1996 рік [PERSON] , який помер [INFO] проживав одиноко за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , видане 20.06.2019 року Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Відповідно до копії архівної довідки № Б-86/05-08 від 30.08.2019 року батьками « [PERSON] » є « [PERSON] » та « [PERSON] », актовий запис № 7 складено 10.05.1935 року. 23.10.2001 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено запис № 376 відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , видане 23.10.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного відділу юстиції. Згідно копії\~свідоцтва про\~народження серія\~ [NUMBER] ,\~видане 19.10.1968\~року Дніпровським\~рай РАЦС м. Дніпроджержинська батьками [PERSON] , який народився [INFO] є [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до копії відомостей паспорта серія [NUMBER] [PERSON] до 25.02.2017 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 96/4 від 12.10.2019 року, виданої Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] , яка зареєстрована за вказаною адресою проживає її чоловік [PERSON] , а також без реєстрації проживав [PERSON] до дня смерті [INFO] , з яким вони вели спільне господарство. Відповідно до довідки № 27 від 22.02.2021 року, видана виконавчим комітетом Мокрокалигірської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області, [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] з грудня 2020 року по час видачі довідки. Із показів допитаних свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що [PERSON] з 1999 року по 12.10.2005 року проживав разом та вів спільне господарство з [PERSON] в [ADDRESS] . Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Батько позивача помер, іншого способу встановити факт сумісного проживання [PERSON] з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] або іншим шляхом неможливо, встановлення даного факту необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину, в судовому засіданні факт проживання доведений в сукупності матеріалами справи та показами свідків [PERSON] та [PERSON] , а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в цій частині та необхідності їх задоволенні. Разом з тим, у задоволені вимоги про визнання за [PERSON] права на земельну ділянку пай площею 4,87 в умовних кадастрових гектарах, що за життя належала [PERSON] суд відмовляє виходячи з наступного. Вчинення нотаріусом нотаріальних дій регламентуються законом України «Про нотаріат» та інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Ст.ст. 34, 66\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено, що видача свідоцтв про право на спадщину відноситься до повноважень нотаріусів; у встановлений законом строк для оформлення спадкової маси, до складу якої входить нерухоме майно, спадкоємці зобов`язані звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та з пакетом документів, які підтверджують такі факти: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, надавши свідоцтво про смерть спадкодавця, документи, що підтверджують родинні зв`язки з померлим, та правовстановлюючі документи на спадкове майно, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у справах про спадкування права власності на нерухоме майно суди не повинні задовольняти позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом чи за заповітом за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, оскільки реалізація прав позивачів має інші механізми: звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року), про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем щодо правовідносин, які виникли після набрання чинності ЦК. При цьому судам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30.05.2008\~року за\~№ 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи зазначене, право звернення до суду за правилами позовного провадження з метою захисту порушеного права на спадщину настає у спадкоємців тільки у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про встановлення факту спільного проживання спадкодавця та спадкоємця, що не перешкоджає зверненню до органів нотаріату та оформлення свідоцтва про право на спадщину у встановленому законом порядку. Як встановлено в судовому засіданні, відмова нотаріуса у виданні свідоцтва про право на спадщину обумовлена пропущенням строку для прийняття спадщини та відсутності документального підтвердження фактичного прийняття спадщини, що не є безумовною підставою для визнання права на спадкове майно. Доказів прийняття спадщини, що за життя належала [PERSON] та відомостей про наявність спору між спадкоємцями щодо спадкового майна суду не надано. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Так, суд звертає увагу, що позивачем було заявлено вимогу про визнання права, з огляду на відсутність обставин, що свідчать про неможливість усунення перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку окрім як, задоволення вимоги про визнання права у порядку спадкування, в даному випадку свідчить також про неналежний спосіб захисту свого, на думку позивача, порушеного права, а відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині, задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial