Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

[PERSON] , яка є законним представником малолітнього [PERSON] , звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Нововодолазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків), в якому з урахуванням уточнень просить визнати [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , що народився в селище міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області та внести зміни до актового запису № 157 від 15 грудня 2010 року, вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області та у графі батько вказати « [PERSON] », інші відомості залишити без змін та стягнути на її користь витрати по оплаті правової допомоги та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з 2007 року мали періодичні стосунки, а з 2011 року стали постійно проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Від цих відносин [INFO] у них народився син - [PERSON] , проте запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Як вказав позивач, за життя [PERSON] визнав себе батьком дитини, однак через побутові проблеми вирішення цього питання відклалось на більш пізній період. Позивач та їх з померлим син - [PERSON] , зареєстровані та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] , з моменту народження дитини. Померлий [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживав разом з ними на постійній основі з 2011 року. [PERSON] зауважила, що протягом життя [PERSON] визнав [PERSON] своїм рідним сином, піклувався ним як батько, матеріально утримував, всебічно сприяв його фізичному та моральному розвитку. [INFO] [PERSON] внаслідок хвороби передчасно помер. Окрім їх спільного з [PERSON] сина, у померлого були ще дві доньки - відповідачі по справі - [PERSON] та [PERSON] , які також визнали [PERSON] своїм рідним братом, проявляли турботу та любов, однак після смерті [PERSON] ситуація змінилась, спілкування припинилось. На переконання позивача, не вирішення питання встановлення батьківства [PERSON] стосовно сина - [PERSON] позбавляє можливості останнього приймати участь у спадкуванні частини майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , а також отримання пенсій та інших соціальних виплат після смерті батька, тому позивач вимушена звернутись до суду з позовом про встановлення факту батьківства померлої особи. В поданому до суду відзиві на позовну заяву, зареєстрованому за вхідним № 2643/20-вх. від 12 травня 2020 року, відповідач [PERSON] не погодилась з позовними вимогами позивача, зазначивши, що [PERSON] та померлий батько відповідачів, [PERSON] , ніколи не проживали разом. Батько проживав з доньками, відповідачами по справі, за адресою: [ADDRESS] до моменту смерті. За версією відповідача, підтвердженням того, що [PERSON] не проживала разом із [PERSON] , свідчить відсутність у позові посилання на причини смерті останнього, його діагноз та хворобу. Як вказала [PERSON] , лікуванням та доглядом за батьком, а також його похованням займались доньки. Також відповідач звернула увагу суду, що питання відносно батьківства їх померлого батька по відношенню до сина позивача виникло лише у 2020 році, хоча до цього часу [PERSON] не зверталась з питання встановлення батьківства померлого, не подавала жодних заяв, не ініціювала проведення відповідних експертиз. [PERSON] зазначила, що її батько за життя був чуйною людиною і любив надавати допомогу людям, проте ніколи не визнавав [PERSON] своїм сином. З огляду на викладене відповідач вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову [PERSON] . Відповідач, [PERSON] , не скористалась своїм правом на надання відзиву на позовну заяву у відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. В поданій до суду згідно статті 179 Цивільного процесуального кодексу України відповіді на відзив, представником позивача, [PERSON] , - адвокатом Мякотаю Тетяною Миколаївною зазначено, що обґрунтовуючи свої заперечення проти позову відповідач [PERSON] не надала належних доказів на їх підтвердження. Надана довідка про місце реєстрації [PERSON] ніяким чином не може спростовувати те, що останній проживав з разом [PERSON] за однією адресою та перебував з нею у фактичних шлюбних відносинах. При цьому факт постійного проживання як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу не є визначальним для підтвердження факту батьківства. Належними та допустимими доказами батьківства можуть бути лише результати судової біологічно-генетичної експертизи. Крім того, посилання відповідача на необізнаність [PERSON] щодо причини смерті та діагнозу хвороби [PERSON] є такими, що не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони не є а ні підставою, а ні предметом позову. Письмових пояснень з проводу заявлених позовних вимог та заперечень проти них, з боку Нововодолазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків), відносно до статті 181 Цивільного процесуального кодексу України, до суду не надходило. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 14 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 19 жовтня 2020 року Нововодолазьким районним судом Харківської області постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] , яка діє як законний представник в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Нововодолазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) про встановлення факту батьківства померлої особи. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 17 червня 2021 року закрито підготовче провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] , яка є законним представником [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Нововодолазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) про встановлення факту батьківства померлої особи, та призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі не вживалось. Позивач, [PERSON] , яка є законним представником малолітнього [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала, однак скористалась правом, наданим їй частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника - адвоката Мезіна В. В. Представник позивача - адвокат Мезін Віталій Вікторович, який діє на підставі договору про надання правової допомоги № 1025200 від 23 вересня 2020 року та ордеру № 1025200 від 23 вересня 2020 року, у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити й у вступному слові стисло виклав зміст та підстави позову, надавши необхідні пояснення щодо них, які відповідають змісту позовної заяви. Також представник позивача заявив клопотання, відповідно до якого просив судові витрати на оплату судового збору та правову допомоги залишити за стороною позивача Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи сповіщалась завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала, однак скористалась правом, наданим їй частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у судовому процесі через представника - адвоката Дрижанова О. С. Представник відповідача, [PERSON] , - адвокат Дрижанов Олександр Сергійович, який діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 24 вересня 2020 року та ордеру № 1008195 від 26 лютого 2021 року, у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував та підтвердив той факт, що його довіритель визнає факт батьківства померлого [PERSON] по відношенню до сина - [PERSON] . При цьому вказав, що сторони дійшли згоди щодо мирного врегулювання спору відносно майна, яке залишилося після смерті [PERSON] . Відповідач, [PERSON] , у судове засідання теж не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи сповіщалась завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, через канцелярію суду відповідач надала заяву, що була зареєстрована за вхідним № 3675/21-вх. від 02 липня 2021 року, відповідно до якої вказала, що у зв`язку із досягненням між сторонами мирової угоди не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , всі раніше подані заперечення, заяви та клопотання просила залишити без задоволення, розгляд справи провести за її відсутності. Представник відповідача, [PERSON] , - адвокат Керімов Алік Замірович, який діє на підставі ордеру № 1022845 від 03 вересня 2020 року, у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи сповіщався завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, на електронну адресу суду представник відповідача надіслав заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-995/21-вх. від 29 червня 2021 року, відповідно до якої вказав, що у зв`язку із досягненням між сторонами мирової угоди, сторона відповідача не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , всі раніше подані відповідачем заперечення, заяви та клопотання просив залишити без задоволення, розгляд справи провести за його відсутності та відсутності відповідача. Уповноважений представник Нововодолазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Начальник відділу І. Бондар 18 листопада 2020 року на адресу суду надіслала заяву, що була зареєстрована за вхідним № 6413/20- вх., відповідно до якої просила суд розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] провести за відсутності їх представника, зазначивши, що зауважень та заперечень по справі з боку Нововодолазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Харків) не має. З цього приводу слід зазначити, положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача, відповідача [PERSON] та її представника, а також представника третьої особи, свідчить їх відповідні заяви, що долучені до матеріалів справи. Приймаючи до уваги той факт, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи, своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи, відсутність підстав для визнання особистої явки позивача, відповідачів та представника третьої особи обов`язковою, суд вважає за можливе провести судове засідання без участі вказаних осіб. Вислухавши пояснення та доводи представника позивача, а також представника відповідача [PERSON] , показання свідків, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, що були надані учасниками справи та безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу. Отже у ході розгляду справи в межах заявлених позовних вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , мали близькі відносини, від яких у них народилась дитина. При цьому, доказів того, що в цей час померлий перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою матеріали справи не містять та відповідні докази сторонами не надано. Як вбачається з копії свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 15 грудня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, останній народився [INFO] у селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 157 від 15 грудня 2010 року. Батьками дитини згідно вказаного свідоцтва зазначено громадян України: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Оскільки позивач [PERSON] на момент народження сина не перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , запис про батька [PERSON] у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України, а саме було зазначено прізвище матері « [PERSON] », а ім`я та по батькові дитини було записано за вказівкою матері « [PERSON] ». Вказаний факт у судовому засіданні також визнали учасники справи та не оспорювали його. Згідно копії довідки про склад сім`ї, виданої 22 січня 2020 року Відділом (Центром надання адміністративних послуг) Нововодолазької селищної ради Харківської області за № 04.05-22/91 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї - сина [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи, а саме копії довідки Центру надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Харківської області № 04.05-21/1029 від 29 жовтня 2019 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] (власник будинку) був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом із доньками - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Разом із тим із пояснень представника позивача та свідків установлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали у фактичних шлюбних відносинах. Зазначена обставина учасниками справи не оспорювалась та належним чином не спростована, а тому у суду не має сумнівів щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання, а отже відповідно до частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вона не підлягає доказуванню. Суду також надані фотознімки, на яких [PERSON] як батько дитини забирає в урочистій обстановці із пологового будинку [PERSON] та дитину. Також маються світлини, на яких відображений в різні роки життя [PERSON] разом із дитиною, які також підтверджують любов та регулярне піклування [PERSON] про сина. Отже, надані фотознімки вказують, що з самого народження дитини і до моменту смерті [PERSON] , останній приймав активну участь у житті та вихованні [PERSON] як батько дитини, проводив з сином дозвілля, спільно відпочивали. Інші письмові докази, що містяться у матеріалах справи не стосуються предмета спору, а тому необхідності в їх детальному аналізі суд не вбачає. [INFO] у віці 51 року у місті Харкові помер [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Харківської області складений відповідний актовий запис за № 111 від 04 грудня 2019 року та видане свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . У судовому засіданні, що відбулося 02 липня 2021 року, будучи допитаними в якості свідків у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили те, що за життя [PERSON] проживав разом із [PERSON] та визнавав своїм сином [PERSON] й постійно піклувався ним. Так, свідок [PERSON] повідомила суду, що [PERSON] став проживати постійно з [PERSON] ще до народження сина, приблизно з 2005 року. Після народження [PERSON] [PERSON] продовжував проживати разом з [PERSON] та їх сином. Померлий визнав хлопчика своїм сином, дуже його любив та балував. Крім того, свідок зазначила, що хлопчик дуже схожий на свого батька [PERSON] . Коли [PERSON] був маленький до них в гості приїздили й доньки [PERSON] від попереднього шлюбу. Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона проживає у селищі міського типу Нова Водолага близько 40 років та дуже добре знає родину позивача, яка живе по сусідству. Свідку відомо, що [PERSON] та померлий [PERSON] проживала разом близько 15 років. Померлий повністю визнав [PERSON] своїм сином, завжди перебував поруч з сином, піклувався про нього, а також про [PERSON] . Також, свідок [PERSON] повідомила, що померлого [PERSON] знала близько 20 років та охарактеризувала його як дуже принципову людину. За показами свідка, починаючи приблизно з 2005 року [PERSON] постійно проживав з [PERSON] однією родиною, але без реєстрації шлюбу. Син [PERSON] був для нього бажаною дитиною, [PERSON] виховував його та приймав активну участь у вихованні хлопчика. Отже, у судовому засіданні поясненнями свідків було підтверджено, що [PERSON] визнав [PERSON] своїм сином. Вищевказане також було визнано та підтверджено відповідачами у справі. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10 січня 2002 року. Положеннями статті 51 Конституції України, частинами 2 та 3 статті 5 Сімейного кодексу України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина 8 статті 7 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини 2 статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 Сімейного кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду (частини 1 статті 128 Цивільного процесуального кодексу України). Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Статтею 130 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно із частиною 1 статті 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Наведені норми узгоджуються з приписами пунктів 4 та 5 Постанови Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Також Пленум Верховного Суду України у пункті 15 своєї Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. У пункті 13 вказаної вище Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Як вже зазначалось, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 Сімейного кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (частини 1, 2 та 4 статті 128 Сімейного кодексу України). Отже, тлумачення статті 128 Сімейного кодексу України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства України. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18). Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 Цивільного процесуального кодексу України). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності приймаючи до уваги визнання позову відповідачами та відсутність заперечень щодо позову з боку третьої особи, суд вважає доведеним той факт, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є батьком дитини - [PERSON] , який народився [INFO] в селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області. Також суд враховує, що у статті 52 Конституції України обумовлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Статтею 8 Конвенції про права дитини, передбачено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Встановлення факту батьківства має для позивача юридичне значення, оскільки необхідне для подальшого оформлення належних документів. В іншому порядку встановити факт батьківства неможливо, тому позовна заява підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до абзацу 12 пункту 20 глави 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до пункту 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Пунктом 2.16.4 Розділу II наведених Правил визначено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями статті 134 Сімейного кодексу України на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 Сімейного кодексу України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. У зв`язку з викладеним, проаналізувавши всі наявні докази у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи визнання позову відповідачами, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси відповідачів та інших осіб, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] щодо визнання [PERSON] , померлого [INFO] , батьком дитини, [PERSON] , [INFO] . Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] , суд у відповідності до положень підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки представником позивача - адвокатом Мезіним В. В. 02 липня 2021 року на адресу суду була подана заява, зареєстрована за вхідним № 3680/21-вх., відповідно до якої представник позивача зазначив, що витрати на правову допомогу та судові витрати по сплаті позивач залишає за собою, тому процесуальне рішення з вказаного питання судом не вирішується. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved