Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Світ без меж» на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 3960,00 грн. та відшкодувати моральну шкоду, душевні та психічні страждання в сумі, що вказана за його розрахунком чи суму відповідно до рішення суду, що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, пояснив, що 04 лютого 2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Світ без меж», в особі директора Остряніної Н.В., було укладено Договір №14-10 на туристичне обслуговування, за умовами якого відповідач зобов'язувався надати туристичні послуги, а саме: «тур вихідного дня в Буковель» у період з 20 лютого по 24 лютого 2014 року для групи туристів із чотирьох осіб, що вказані в Договорі. Як передбачено п.5.1 Договору, повна ціна договору складає 3960,00 грн., при цьому на момент укладання договору, позивачем в повному обсязі виконанні зобов'язання про оплату туристичних послуг, визначена договором вартість туру особисто передана позивачем директору Остряніній Н.В. На прохання позивача надати документ, що підтверджує проведення оплати, директор Остряніна Н.В. пояснила, що сам факт укладання договору свідчить про те, що послуги по договору оплачено. 18 лютого 2014 року, тобто за два дні до відправлення, відповідач зателефонував позивачу та проінформував про неможливість надання послуг та істотні зміни в турі, зі слів відповідача, нашу групу туристів передали до іншого турагента та змінилися готель та населений пункт на с.Ясині, що не влаштовувало позивача, який повідомив про відмову від послуг та вимагав розірвати договір та повернути сплачені кошти. Однак, до звернення з цим позовом до суду, відповідач сплачені за договором кошти не повернув, як і не надав відповідь на письмову претензію позивача, яка була направлена на адресу відповідача. Позивач вважає, що внаслідок протиправних дій відповідача щодо належного виконання вимог закону та умов договору, він поніс матеріальні збитки на загальну суму 3960 грн. 00 коп. за ненадані послуги. Крім того, позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача моральну шкоду, яку оцінює в 100% від суми матеріальних збитків, тобто 3960, 00 грн., що пов'язано з чиненням психологічного тиску на позивача з боку групи туристів, так як позивач був особою, що організовувала збір коштів від групи туристів за для передачі їх турагенству, однак не має можливості повернути отримані від туристів кошти, які сплатив за організації туру. Представник відповідача Остряніна Н.В. в судовому засіданні проти позову заперечувала, з підстав викладених у письмових запереченнях на позов, які залучено до матеріалів справи (а.с.19-20), додатково пояснила, що дійсно 04 лютого 2014 року між туристичною компанією «Світ мез меж» та позивачем, який діяв від свого імені та від імені осіб, які уповноважили його на укладання цього Договору, укладено Договір №14-10 на туристичне обслуговування. Згідно листа бронювання, позивач разом з групою туристів мали отримати туристичні послуги, а саме : «тур вихідного дня» в період з 20 лютого по 24 лютого 2014 року, туристичний маршрут - Київ-Буковель-Київ, готель - гостиний двір «Оберіг» Яремча. Однак, всупереч умов договору, в межах визначеного договором строку позивачем не було проведено оплату за туристичні послуги в сумі 3960,00 грн., виставлений рахунок для оплати за туристичні послуги залишився неоплачений, у зв'язку з чим відповідачем було скасовано замовлення на надання туристичної послуги відповідно до листа бронювання. Представник відповідача Бадаліс Р.В. в судовому засіданні проти позову заперечував, просиві в позові відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у письмових за печеннях на позов, які приєднано до матеріалів справи. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача Остряніної Н.В. та Бадаліса Р.В., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Законодавство України про туризм складається з Конституції України, цього Закону, інших нормативно-правових актів, виданих відповідно до них. Майнові відносини в галузі туризму, засновані на рівності, автономії волі і майновій самостійності їх учасників, регулюються Цивільним та Господарським кодексами України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом (ч.12 ст.2 Закону України «Про туризм»). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. У договорі на туристичне обслуговування зазначаються істотні умови договору: 1) строк перебування у місці надання туристичних послуг із зазначенням дат початку та закінчення туристичного обслуговування; 2) характеристика транспортних засобів, що здійснюють перевезення, зокрема їх вид і категорія, а також дата, час і місце відправлення та повернення (якщо перевезення входить до складу туристичного продукту); 3) готелі та інші аналогічні засоби розміщення, їх місце розташування, категорія, а також відомості про підтвердження відповідності послуг готелю встановленим вимогам, строк і порядок оплати готельного обслуговування; 4) види і способи забезпечення харчування; 5) мінімальна кількість туристів у групі (у разі потреби) та у зв'язку з цим триденний строк інформування туриста про те, що туристична подорож не відбудеться через недобір групи; 6) програма туристичного обслуговування; 7) види екскурсійного обслуговування та інші послуги, включені до вартості туристичного продукту; 8) інші суб'єкти туристичної діяльності (їх місцезнаходження та реквізити), які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту; 9) страховик, що здійснює обов'язкове та/або добровільне страхування туристів за бажанням туриста, інших ризиків, пов'язаних з наданням туристичних послуг; 10) правила в'їзду до країни (місця) тимчасового перебування та перебування там; 11) вартість туристичного обслуговування і порядок оплати; 12) форма розрахунку. Якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Судом встановлено, що 04 лютого 2014 року між туристичною компанією «Світ без меж», в особі директора Остряніної Н.В., та [PERSON], який діє від свого імені та від імені осіб, які уповноважили його на укладання цього Договору, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], укладено Договір №14-10 на туристичне обслуговування. За умовами договору, відповідач зобов'язувався надати туристичні послуги, а саме: «тур вихідного дня.. Як передбачено у п.п. 2.1, 2.3 п.2 Договору, Туроператор зобов'язується відповідно до замовлення Туриста забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а Турист зобов'язується на умовах даного Договору прийняти та оплатити їх. Даний Договір є за своєю природою змішаним і містить у собі елементи договору про надання послуг та договору доручення. Згідно листа бронювання, який викладений як Додаток №1 до Договору №14-10 від 04 лютого 2014 року, Турист [PERSON] +3 персони, мали отримати туристичні послуги, що входять до туристичного продукту: дата початку туру - 20 лютого 2014 року, дата закінчення туру 24 лютого 2014 року, туристичний маршрут - Київ-Буковель-Київ, готель - гостиний двір «Оберіг» Яремча. Як передбачено у п.п.6 п.6 Договору, ціна даного договору включає в себе відшкодування витрат Тур оператора за наданий ним відповідно до умов даного договору і вимог чинного законодавства України комплекс туристичних послуг і становить 3960,00 грн. Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ч.2 ст.20 Закону України «Про туризм», до договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг. Згідно положень ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна стор (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо її суперечить суті зобов'язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що стан лені договором. (ст.903 Цивільного кодексу України) Виходячи з аналізу правових норм, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами спору, договір про надання туристичних послуг вважається укладеним з моменту оплати послуг Туроператора, тобто є реальним, як безпосередньо передбачено у п.5.2 Договору, у випадку замовлення туру, до початку якого залишається 4 (чотири) доби, Турист оплачує 100% вартості туристичних послуг. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Договір - усний чи письмовий право чин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Як зазначено у ч. 11 ст.8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача розглядаються після пред'явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорту чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Виходячи зі змісту позовної заяви та долучених до позову доказів, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити виконання договірних зобов'язань в частині проведення оплати за послуги Туроператора в розмірі 3960,00 грн., як це передбачено п.п.6.1 п.6 Договору, при цьому суд критично відноситься до позиції позивача, який наголошував, що визначена договором сума коштів була передана в повному обсязі під час підписання договору безпосередньо директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Світ без меж» Остряніній Н.В., оскільки виходячи із загальних умов укладеного між сторонами договору, не передбачено застереження, що сам факт укладання договору підтверджує оплату послуг на туристичне обслуговування. На спростування заявлених позовних вимог в частині проведення оплати послуг на туристичне обслуговування, представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Світ без меж» надано виписки з особового рахунку підприємства за період з 04 лютого 2014 року по 04 березня 2014 року, які не містять підтвердження проведення оплати рахунку-фактури №14.10.2014 від 04 лютого 2014 року, який виставлений на оплату [PERSON] для оплати туристичних послуг на підставі Договору №14-10 від 04 лютого 2014 року. (а.с.21, 31-35) Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність лише за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено законом або договором. Вина не є неодмінною умовою відповідальності за порушення зобов'язання: договором або законом може встановлюватися відповідальність боржника незалежно від його вини. Але, якщо інше не передбачене договором або законом, відповідальність за порушення зобов'язання настає за наявності вини порушника. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно пред'явлені вимоги до відповідача в частині вимог, які стосуються відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 3960,00 грн., яка складає загальну вартість послуг за Договором №14-10 на туристичне обслуговування від 04 лютого 2014 року, оскільки всупереч вимог статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити факт виконання договірних зобов'язань в частині передачі грошових коштів, так і докази щодо отримання грошових коштів відповідачем. Відповідно до положень ст.32 Закону України «Про туризм», за неналежне виконання зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. В той же час, що стосується вимог Закону України «Про захист прав споживачів», то відповідно до п.5 ст.4 цього Закону споживачі мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, у випадках, передбачених законом. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Обов'язок заподіювача шкоди по її відшкодуванню виникає за певних юридичних фактів, до них належать: наявність моральної шкоди; неправомірні дії (бездіяльність) заподіювача; причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) заподіювача і шкодою, що спричинена; вина заподіювача. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту немайнових прав, які є абсолютними, невідчужуваними і не можуть бути предметом зобов'язання. Отже порушенням договірних зобов'язань безпосередньо особисті немайнові права не зачіпаються. Враховуючи, що вимоги позивача стосуються правовідносин, які виникли з приводу укладання та виконання договірних зобов'язань, тому дана правова норма не поширюється на випадки коли моральна шкода завдається порушенням зобов'язання, в свою чергу позивачем не доведено тих обставин, які б мали свідчити про наявність допущенних з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Світ без меж» вимог Закону України «Про захист прав споживача», в той же час підстави для відшкодування моральної шкоди в розрізі даних правовідносин регулюються відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», та можуть бути задоволені судом лише у разі виявлення порушень прав споживача в межах норм даного Закону. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Як передбачено ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначний законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України ) Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична компанія «Світ без меж» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення прав споживача є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з ухваленням судом рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed