Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON], з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 28.01.2019 поданої його представником, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 31 березня 2014 року до 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, з часу ухвалення рішення суду у 2014 році його матеріальне становище значно погіршилося, у зв'язку з втратою роботи та перебуванні на його утриманні непрацездатної матері, яка часто хворіє. Також позивач зауважив на тому, що у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Відповідач у судове засідання не з'явилася, натомість подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, визнавши зменшені позовні вимоги у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне. На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 березня 2014 року (справа №303/513/14-ц) шлюб між сторонами розірвано та присуджено до стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 січня 2014 року та до досягнення нею повноліття. З розрахунку заборгованості по аліментам (а.с. 9) вбачається, що у позивача відсутня заборгованість з їх сплати. Положення ст.200 Цивільного процесуального кодексу України надають суду право ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження, у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до приписів частини четвертої ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Роз'яснюючи положення процесуального закону, які визначають дії суду при визнанні позову відповідачем Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому пункту 24 постанови від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі суд приходить до висновку можливість задоволення уточнених позовних вимог. В свою чергу, позовні вимоги позивача визнані відповідачем безумовно, тому підлягають задоволенню без з'ясування і дослідження інших обставин справи. При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення. Також, частиною першою ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною третьою ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вказані нормативні приписи, позивачу слід повернути з державного бюджету суму 352,40 грн. сплаченого судового збору (704,80 х 0,5 = 352,40). Решту суми понесених позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 352,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного,

Outcome: approved