Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

[PERSON] у вересні 2020 року звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] у віці 90 років померла його тітка - [PERSON] , 1929 року народження, яка на час смерті була зареєстрована та проживала сама по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,2663 га, кадастровий номер 6321682800:03:002:0022, належна померлій на підставі Державного акту серії ЯБ № 217631. Після його звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, він довідався, що дочка померлої - [PERSON] , яка є пенсіонером, має право на обов`язкову частку у спадщині. Вважає, що дочка померлої [PERSON] повинна бути усунена від права на спадкування, оскільки [PERSON] більше п`ятнадцяти років була у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, неодноразово зверталась до дочки за допомогою, однак та відмовляла їй. Вона не спілкувалась із матір`ю, не поздоровляла її зі святами, не допомагала матеріально, не цікавилась станом її здоров`я, не вчиняла жодних дій щодо утримання та надання будь-якої допомоги та підтримки, нехтувала своїми обов`язками, хоча мала таку можливість отримуючи пенсію та маючи багато вільного часу. Будинок, в якому проживала [PERSON] , постійно потребував ремонту, який до 2008 року робив його батько, а після він. З 2008 року за [PERSON] здійснювали догляд сусіди [PERSON] та [PERSON] , які відвідували її, готували та приносили їжу, підтримували морально. [PERSON] з березня 2019 року за станом здоров`я погано себе почувала, не могла пересуватись без сторонньої допомоги, однак відмовлялась покидати рідну оселю. Він із сусідами періодично телефонували [PERSON] та повідомляли, що її мати потребує сторонньої допомоги, пропонували забрати її до себе у м. Харків, однак та відмовлялась. [PERSON] та [PERSON] на його прохання здійснювали догляд за [PERSON] , яку він перевіз до них. [PERSON] не приймала ніякої участі в організації поховання та поминок своєї матері. Просив усунути [PERSON] від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Позивач під час судового розгляду підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, згідно даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.04.2020 року, [PERSON] померла [INFO] у с. Варварівка Вовчанського району Харківської області (а.с. 8). За життя [PERSON] розпорядилась належній їй на праві власності відповідно до Державного акту серії ЯБ № 217631 земельною ділянкою, площею 7,2663 га (а.с. 9), склавши заповіт, в якому належну їй земельну ділянку заповіла [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається з даних свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.05.2000 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.07.1949 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.05.1966 року, позивач [PERSON] є племінником [PERSON] (а.с. 43, 44, 46). Відповідач [PERSON] є дочкою [PERSON] , про що зазначено у свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 12.05.1949 року (а.с. 74). Відповідно до ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Осіб, які усуваються від права на спадкування, називають «негідними спадкоємцями». У статті визначаються підстави та порядок усунення особи права на спадкування після конкретного спадкодавця, а не про позбавлення права бути спадкоємцем взагалі як частини цивільної правоздатності фізичної особи. Іншими словами, прийняття рішення про усунення особи від права на спадкування стосується лише чітко визначеного випадку спадкового правонаступництва і не позбавляє цю особу претендувати на спадщину після смерті інших спадкодавців. Частиною 5 ст. 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Згідно довідки виконавчого комітету Варварівської сільської ради Вовчанського району Харківської області № 116 від 23.10.2020 року, за [PERSON] була закріплена працівник територіального центру м. Вовчанська [PERSON] (а.с. 101). Допитана під час судового розгляду в якості свідка соціальний робітник Вовчанського територіального центру [PERSON] пояснила, що вона здійснювала догляд за [PERSON] , оскільки вона потребувала сторонньої допомоги, не могла за станом здоров`я ходити до магазину, набирати води. [PERSON] постійно згадувала про свою дочку [PERSON] , яка приїздила до неї 1-2 рази на рік, привозила солодощі. Чи надавала [PERSON] яку-небудь допомогу своїй матері, їй не відомо, однак вона особисто телефонувала їй з приводу надання допомоги по господарству, або щоб вона забрала [PERSON] до себе, на що та відмовляла, посилаючись на відсутність у неї часу. За [PERSON] останні п`ять років здійснювала постійний догляд [PERSON] , та з початку 2019 року постійно проживала у [PERSON] до дня смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , про що зазначено у довідці виконавчого комітету Варварівської сільської ради Вовчанського району Харківської області № 117 від 23.10.2020 року (а.с. 102). Допитані під час судового розгляду в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони проживали по сусідству із [PERSON] , а з вересня 2019 року вона проживала разом із ними. Вони турбувались та доглядали за нею, оскільки вона була слабка та потребувала сторонньої допомоги. [PERSON] постійно цікавилась про свою дочку [PERSON] , яка приїздила до неї у гості 1-2 рази на рік. [PERSON] пропонувала [PERSON] забрати мати із собою у м. Харків, однак та відмовилась, ніякої допомоги не надавала. Свідок [PERSON] під час судового розгляду пояснила, що [PERSON] була сестрою її діда. Вона періодично приїздила до [PERSON] у гості. Весь час [PERSON] важко хворіла, потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавали подружжя [PERSON] , інколи приїздив [PERSON] . З 2000 - го року вона тричі приїздила до [PERSON] , передавала посилки від [PERSON] та [PERSON] , яка постійно цікавилась про неї. [PERSON] висловлювалась з приводу того, щоб її дочка [PERSON] забрала її до себе, про що вона передавала останній. [PERSON] відмовлялась забирати мати до себе у м. Харків, посилаючись на відсутність у неї вільного місця у квартирі. [PERSON] приїздила до матері 1-2 рази на рік, інколи привозила продукти харчування, приїздила на похорони. Допитана під час судового розгляду [PERSON] пояснила, що вона є сімейним лікарем та здійснювала з 2014 року догляд за [PERSON] по день її смерті. З урахуванням похилого віку та станом здоров`я, [PERSON] була обмежена у пересуванні, потребувала постійної сторонньої допомоги. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя потребувала сторонньої допомоги за станом здоров`я, через похилий вік. Разом з тим, як встановлено під час судового розгляду та фактично підтвердив позивач, [PERSON] постійно отримувала пенсійні виплати, які витрачались на її утримання - купівлю ліків, дров для опалення та продуктів харчування. З пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] систематично 1-2 рази на рік приїздила до матері, провідувала її, інколи привозила продукти харчування. Також суд звертає увагу, що відповідач [PERSON] з 2004 року є пенсіонером, особою похилого віку, проживає на значній відстані від місця проживання [PERSON] , у іншому населеному пункті. Таким чином, визначаючись з характером спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що [PERSON] не довів обставин для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України, на які він посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що [PERSON] ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON] , яка через похилий вік та хворобу була у безпорадному стані та потребувала такої допомоги. При цьому, суд зазначає, що у справі відсутні докази, що позивач систематично витрачав значні кошти на утримання [PERSON] , а витрати на її утримання перевищували сукупний розмір його доходу. Матеріали справи не містять довідок про доходи сторін та померлої [PERSON] , так само як і доказів того, що вона особисто повідомляла відповідачці про потребу від неї матеріальної, фізичної та психологічної допомоги, а остання умисно ухилялась від їх надання. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, встановивши, що [PERSON] не вчиняла умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, та, виходячи із відсутності умов, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, суд приходить до висновок про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] , як безпідставних. Інші, наведені позивачем доводи в обґрунтування своєї позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 9 ч. 1 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей інвалідів і недієздатних інвалідів. Оскільки [PERSON] є інвалідом II групи (а.с. 6), він звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях і тому судові витрати відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed