Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 7 березня 2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області за актовим записом №190 був зареєстрований шлюб з відповідачем, від якого вони мають сина, який проживає разом з нею та знаходится на її утриманні. Сторони разом не проживають з травня 2019 року. Причиною розлучення стало те, що відповідач не приділяв уваги сім`ї та матеріально її не забезпечував, через що у подружжя постійно виникали сварки, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Позивачка та її представник у судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник у судовому засіданні просили надати час на примирення. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Встановлено, що 7 березня 2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області за актовим записом №190 був зареєстрований між сторонами шлюб (а.с.4). Як слідує з пояснень позивачки, причиною розлучення стало те, що чоловік не приділяв уваги сім`ї та матеріально її не забезпечував, через що між ними виникали сварки і саме тому вона втратила почуття любові та поваги. Також відповідач веде розгульний спосіб життя і свої кошти витрачає на власні потреби. Подальше спільне життя суперечить інтересам позивачки та дитини. Детально проаналізувавши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні взаємини сторін подружжя, суд дійшов висновку, що їх шлюб розпався, причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Слід також звернути увагу сторін на те, що за правилами ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як у судовому засіданні, так і в органі державної РАЦС. Однак зі змісту ст.113 СК України випливає, якщо шлюб розривається судом і в судовому засіданні подружжя не ставить питання про прийняття дошлюбного прізвища, то в резолютивній частині рішення суду у відповідності до вимог ст.13 ЦПК України про це не зазначається. Відповідно до розяснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved