Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

[PERSON] у березні 2014 року звернулася із позовною заявою до відповідачів про визнання права користування житловим приміщенням та скасування запису про анулювання реєстрації. У позовній заяві та у судовому засіданні позивачка посилається на те, що вона є племінницею [PERSON]. У березні 2013 року [PERSON] захворіла та попросила позивачку переїхати до неї на постійне проживання за адресою: [ADDRESS]. 30.09.2013 року [PERSON] в присутності паспортиста ЖЕК № 28 надала згоду на реєстрацію позивачки у даній квартирі. 01.10.2013 року [PERSON] померла. 04.10.2013 року [PERSON] отримала від паспортиста ЖЕК № 28 паспорт з реєстрацією від 03.10.2013 року місця проживання за адресою: [ADDRESS]. При отриманні паспорта вона повідомила паспортиста, що [PERSON] померла. На вимогу паспортиста [PERSON] повернула паспорт працівнику ЖЕК № 28. 07.10.2013 року позивачка отримала свій паспорт з безпідставно ануляцією реєстрації місця проживання за вказаною адресою від 04.10.2013 року. Вважає незаконними та неправомірними дії паспортиста ЖЕК № 28 та реєстратора територіального органу ДМС в Індустріальному районі, який провів анулювання реєстрації. Просила визнати за нею, [PERSON], право на користування у квартирі [ADDRESS] з 30.09.2013 року, зобовязати Головне управління ДМС в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України скасувати запис про анулювання її реєстрації від 03.10.2013 року за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою у від 12.06.2014 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлені згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради у судове засідання зявився. Проти задоволення позову заперечував. Суду пояснив, що позивачкою не було дотримано встановленого порядку вселення у спірну квартиру, у звязку із чим підстави для визнання права користування спірною квартирою у позивачки відсутні. Позивачка не надала жодного доказу згоди наймача квартири на ї вселення. Відсутні докази спільного проживання у квартирі. Позивачка до 18.09.2013 року була зареєстрована у [ADDRESS]. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи КВЖРЕП Індустріального району м. Дніпропетровська у судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечував. Суду пояснив, що позивачкою не було дотримано встановленого порядку вселення у квартиру, тому відсутні підстави для визнання права користування спірною квартирою. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що згідно рішення виконкому Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 275 від 20.07.2012 року, у звязку із смертю [PERSON] особовий рахунок на однокімнатну квартиру [ADDRESS] відкрито на його дочку [PERSON], одну. Згідно Свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO]. Згідно ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї , які проживають разом із ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб . Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. З паспорту позивачки вбачається, що вона до 18 вересня 2013 року була зареєстрована у [ADDRESS]. 03 жовтня 2013 року позивака була зареєстрована у [ADDRESS], а 04 жовтня 2013 року дана реєстрація була анульована. Позивачка у позові та у судовому засіданні посилалася на те, що 30 вересня 2013 року [PERSON], яка на той час знаходилася у лікарні, у присутності паспортиста ЖЕК № 28 надала згоду на реєстрацію [PERSON] у квартирі [ADDRESS]. Однак письмового доказу цьому позивачка суду не надала. Допитана в якості свідка [PERSON], яка з 17.08.2008 року до 14.04.2014 року працювала паспортистом ЖЕК № 28, суду показала, що вона не памятає того, щоб у лікарні у її присутності [PERSON] надавала згоду на реєстрацію у квартирі [PERSON] Вона як паспортист, надала всі документи по реєстрації позивачки до начальника, відділу реєстрації, а та у свою чергу скасувала реєстрацію позивачки. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON], яка працює начальником Індустріального районного відділу у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області суду показала, що вона дійсно 04.10.2013 року анулювала реєстрацію [PERSON] у квартирі [ADDRESS], оскільки не було нотаріально посвідченої згоди [PERSON], як основного квартиронаймача, на реєстрацію позивачки. Крім того, на момент реєстрації позивачки у квартирі [PERSON] вже померла. Позивачка не надала суду доказів постійного проживання з [PERSON] з березня 2013 року у спірній квартирі, доказів того, що вона з цього часу зверталася до реєстраційного органу приводу реєстрації у спірній квартирі. Суд не може прийняти до уваги надані позивачкою оригінали квитанцій про сплату комунальних платежів, оскільки у графі платник скрізь зазначено прізвище [PERSON] і тому неможливо встановити хто здійснював дані платежі. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed