Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 1999 року, Реєстраційний № [NUMBER] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». Посилаючись на бажання виділити свою частку у спільному майні, позивачі просили визнати за кожним з них право власності на ? частку квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом, яким просили припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], та визнати за кожним з них право власності на ? частку квартири [ADDRESS] В судовому засіданні [PERSON] та представник [PERSON] - адвокат Левков В.М., який діяв на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позові, та просили їх задовольнити. Проти зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] не заперечували. В судовому засіданні представник [PERSON], [PERSON] - [PERSON], що діяв на підставі довіреності, зустрічні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зазначивши про обставини, викладені вище. Позов [PERSON] та [PERSON] визнав. Суд, вислухавши пояснення позивача за первісним позовом [PERSON] та представників сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (Свідоцтво про право власності на житло від 24 березня 1999 року, Реєстраційний № [NUMBER]). 23 липня 2011 року [PERSON], після реєстрації шлюбу з [PERSON], змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER], виданим 23 липня 2011 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Відповідно до ст.ст. 316, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Приписами ч. 1 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За положеннями ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1066/3 від 07 грудня 2016 року, станом на 31 грудня 2012 року право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровано на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 1999 року, виданого ЦП ДЖФ, р. № [NUMBER]. З огляду на те, що сторони бажають припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], визнавши за кожним з них право власності на ? її частку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON]та зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] як таких, що ґрунтуються на вимогах закону.

Outcome: approved