Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із вищеназваним позовом, посилаючись на те, що після смерті їхньої матері - [PERSON], залишилося спадкове майно, яке складається з ? частини садибного житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Однак при зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадщини, державним нотаріусом Каховської районної державної нотаріальної контори [PERSON] їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Підставою для відмови стала відсутність реєстрації права власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна. З урахуванням наведеного, [PERSON] просила визнати за нею право власності ? частину, а [PERSON] право власності на ? частину садибного житлового будинку літ. «А», загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 29,7 кв.м., прибудову літ «а», літню кухню літ. «Б», сарай літ. «Г», сарай літ. «В», огорожу № 1, 2, 3, споруди № 4, І, ІІ, розташованих по [ADDRESS] Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили позов задовольнити. Відповідач - представник Коробківської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Частиною 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено право осіб, які беруть участь у справі заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Матеріали справи містять достатньо даних для здійснення розгляду справи за відсутності сторін, будь-яких перешкод для здійснення такого розгляду судом не встановлено. З урахуванням положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 29.06.1965 р. (а.с. 6) та свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 25.04.1959 р. (а.с. 5), [PERSON] та [PERSON] являються доньками [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане 03.12.2013 р. (а.с.4). Померлій [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності за № 1850, виданого Каховською районною державною нотаріальною конторою Херсонської області 07.09.1988 р. (а.с. 9) та свідоцтва про право на спадщину за законом за № 1852, виданого Каховською районною державною нотаріальною конторою 07.09.1988 р. (а.с. 10), належало ? частини спірного житлового будинку [ADDRESS] За змістом ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В той же час, відповідно до постанов державного нотаріуса Каховської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 08.08.2016 р. та від 14.11.2016 р. [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом. Зі змісту вищевказаних постанов вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва стала відсутність реєстрації права власності на спірний житловий будинок за померлою [PERSON] Зазначена обставина підтверджується і довідкою Каховського бюро технічної інвентаризації № 105521 від 05.07.2016 р. (а.с. 11 ), згідно якої на об'єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], станом на 31.12.2012 р. право власності не зареєстровано. Судом встановлено, що донька померлої [PERSON] - [PERSON], яка також являється спадкоємцем після смерті [PERSON], відмовилась від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не звертались.(а.с.8) Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Наведене визначено і ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. за № 1952-IV Водночас, ч. 3 ст. 3 вищевказаного Закону визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що його норми застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Тобто в даному випадку, оскільки спадкодавцем - [PERSON] право власності на спірний об'єкт нерухомості набуте у 1988 р., слід застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Так, стаття 100 ЦК УРСР 1963 року визначала, право громадян мати у власності житловий будинок. Обов'язок здійснити державну реєстрацію нерухомого майна, норми ЦК УРСР 1963 року не передбачали. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, може бути визнання права. Таким чином, беручи до уваги факт неможливості набуття позивачами права власності на спадкове майно у інший спосіб, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], є законними, такими, що ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, а також підтверджені належними та допустимими доказами, у зв'язку із чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved