Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

[PERSON] (надалі також позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі також відповідач), посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 1997 по 2005 р. і має з ним спільну дочку [PERSON], [INFO], яка хоч і стала повнолітньою, проте продовжує навчатись на денній формі навчання у Глухівському медичному училищі і самостійного заробітку не отримує, а тому позивач посилаючись на положення ст. 199 СК України просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму. В судове засідання позивач не зявилась, проте надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, справу просить розглянути у її відсутність та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином та завчасно, а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання. Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. У звязку з тим, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється судом за відсутності цих осіб та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, перевіривши і дослідивши матеріали справи та подані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони мають спільну дочку [PERSON], [INFO], якій на час розгляду справи вже виповнилося 18 років, що підтверджується оглянутою у судовому засіданні копією свідоцтва про народження серії 1-БП № 313536 від 10.12.1997 р. (а.с.2). З оглянутої у судовому засіданні довідки № 69 від 20.05.2015 р. (а.с.6), виданою Глухівським медичним училищем, вбачається, що [PERSON] навчається у цьому закладі на третьому курсі денної бюджетної форми навчання та стипендію не отримує, що підтверджується довідкою про доходи (а.с. 5). Відповідно до ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що дочка сторін по справі [PERSON] продовжує навчання в учбовому закладі на денній формі і не знаходиться на повному державному забезпеченні, у звязку з чим самостійного заробітку не має і потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що будь-яких доказів неможливості надання матеріальної допомоги відповідачем не надано, суд вважає за можливим задовольнити позовні вимоги. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 243,60 гривень судового збору в дохід держави. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved