Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Адміністрація КЗ «Вінницький обласний дитячий будинок «Гніздечко» Вінницької обласної ради» звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації в інтересах неповнолітньої [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідачі по справі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] Малолітня дитина, [PERSON], [INFO], була направлена відповідно до рішення Виконавчого комітету Пултівецької сільської ради та тимчасове утримання до ВОДБ «Гніздечко» у зв'язку з тим, що мати [PERSON], залишила дітей без нагляду і зникла у невідомому напрямку. [PERSON], [INFO], з 19.11.2010 року і по даний час перебуває в закладі на повному державному утриманні. За час перебування в закладі батько дитину не відвідував, участі у вихованні, навчанні і розвитку дитини не приймав, усних чи письмових заяв від нього щодо подальшого перебування дитини в закладі не надходило. За час перебування в закладі мати дитину відвідувала дуже рідко, але участі у вихованні, навчанні і розвитку дитини не приймала, усних чи письмових заяв від неї щодо подальшого перебування дитини в закладі не надходило. Зі слів старших дітей [PERSON] та [PERSON], які з 2010 по 2013 роки були вихованцями нашого закладу, мати веде антигромадський спосіб зловживає спиртними напоями, не займається домашнім господарством. Представник позивача КЗ «Вінницького обласного дитячого будинку «Гніздечко» в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовільнити. В разі неявки відповідачів не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, напередодні подала суду заяву про слухання справи у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує (а.с.37). Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, неодноразово судом направлялися судові виклики на його адресу, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися до суду та останній двічі не з'явився в судове засідання. Третя особа представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради, в особі - Кучер Ю.В., подала суду заяву про слухання справи у її відсутність. Проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] народилася дитина [PERSON], батьками якої вказані «[PERSON]» та «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.08.2004 року (а.с.5). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 18.05.2017 року, встановлено, що [PERSON] 1978 р.н., зареєстрована за адресою: [ADDRESS]; на даний час ніде не працює; особистого селянського господарства немає; за даною адресою зареєстровані її 3 дитини - Доньки [PERSON] та [PERSON], і син [PERSON]; участі у виховані дітей не приймає та не цікавиться їхнім життям, найменша донька на даний час знаходиться в ДБЗТ «Гніздечко»; за період проживання в с. Лисянка зарекомендувала себе з негативної сторони; схильна до ведення аморального способу життя; зловживає спиртними напоями (а.с.4). Рішенням виконавчого комітету Пултівецької сільської ради Вінницького району № 48 від 17.09.2010 року вирішено клопотати перед Управлінням освіти і науки Вінницької ОДА про направлення [PERSON], 1997 р.н., [PERSON], 1998 р.н., [PERSON], 2003 р.н. на тимчасове утримання і виховання терміном на 1 рік в Вінницький обласний дитячий будинок змішаного типу «Гніздечко» (а.с.6). Путівкою № 202 від 10.11.2010 року [PERSON] направлена до ДБЗТ «Гніздечко» (а.с.7). Як вбачається з довідки № 11839 від 18.10.2010 року виданою Вінницьким РВ УМВС, що гр. [PERSON], зверталася до Вінницького райвідділу з приводу встановлення місця знаходження її дочки [PERSON] 1978 р.н. (а.с.9). Відповідно до довідки № 55 від 31.07.2017 року, вбачається, що дитина [PERSON], [INFO], дійсно виховується в КЗ «Вінницький обласний дитячий будинок «Гніздечко» Вінницької ОДА» з 19.11.2010 року і по даний час; дитина перебуває на повному державному утриманні (а.с.10). Згідно з листом Пултівецької сільської ради, гр. [PERSON] часто зловживає спиртними напоями, від сусідів надходять усні скарги на її поведінку (а.с.11). Як вбачається з довідки-характеристики № 176 від 18.05.2017 року наданої Пултівецькою сільською радою, гр. [PERSON] характеризується з посередньої сторони, зі сторони сусідів надходять скарги у зв'язку із веденням останньою аморального способу життя (а.с.13). Пултівецька сільська рада листом від 17.09.2010 року за вих. № 160, зверталася із клопотанням про видачу путівок для дітей [PERSON], 1997 р.н., [PERSON], 1998 р.н., [PERSON], 2003 р.н. на тимчасове утримання і виховання терміном на 1 рік в Вінницький обласний дитячий будинок змішаного типу «Гніздечко» (.а.с14). Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19,150,157,164-166 СК України. Так, відповідно до ст. 19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При цьому відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. За ст.8 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. зазначено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки. За ст.9 вказаної Конвенції держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. За ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. Суд вважає, що позовні вимоги являються законними та обґрунтованими, оскільки в ході судового розгляду, судом було встановлено, що відповідачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] свідомо виявили бажання відмовитися від дитини [PERSON], [INFO], не беруть будь-якої участі у фізичному та моральному розвитку дитини, піклуванні про стан її здоров'я та моральний дух. 14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов'язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов'язок забезпечити захист інтересів дітей. Відповідно до висновку, виданого Вінницькою районною державною адміністрацією Вінницької області за № 01-25/3002 від 14.12.2017 року зазначено, що «є всі підстави для позбавлення батьківських прав матері [PERSON], [INFO], та батька [PERSON], [INFO], відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], так як вони не виконують свої батьківські обов'язки, передбачені ст.150-155,180 Сімейного Кодексу України». При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991р. за положеннями якої, держава зобов'язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини. Враховуючи, вищевикладене, суд вважає доведеним ту обставину, що батьки -відповідачі по справі, свідомо відмовилася від дитини [PERSON], [INFO], не забезпечують її матеріальні, інтелектуальні, культурні, духовні потреби, не цікавиться життям дітей, підготовкою до дорослого життя належним чином, як це передбачено ст.ст.150-155 СК України, та самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Законодавством України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1ст.141 СК України). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після виконання аліментних зобов'язань, згідно з частиною четвертою цієї статті, один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного з батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Якщо після набрання законної сили рішенням суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якої стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні, або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, чи місце проживання яких невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України регламентовано, що розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини - здорова, перебуває на утриманні матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів - здоровий, працездатний, інших утриманців не має та дійшов висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] буде в розмірі 1/3 частки з усіх видів їх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з кожного, починаючи з дня пред'явлення позову тобто з 31.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO], тому позов підлягає до задоволення. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], не піклуються про її фізичний та духовний розвиток, не надають добровільно матеріальної допомоги на утримання, тому з огляду на вищевказане, суд вважає за необхідне стягнути з них аліменти на утримання дитини. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, в загальній сумі 1 280,00 грн. тобто по 640,00 грн. в рівних частках з кожного з відповідачів за вимоги (позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей).

Outcome: approved