Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач»), третя особа - Івано-Франківський міський центр зайнятості, про припинення дії безстрокового трудового договору, укладеного 10 вересня 2008 року між фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] та [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) з 01 жовтня 2020 року відповідно до ст. 36 КЗпП України, та зареєстрованого 10 вересня 2008 року за № 09050801582 в Івано-Франківському центрі зайнятості; зобов`язати фізичну особу - суб`єкта підприємницької діяльності [PERSON] (ід. код [NUMBER] свідоцтво про реєстрацію фізичної особи-підприємця № [NUMBER] ) внести запис до трудової книжки [PERSON] про її звільнення, у відповідності до вимог ч.3 ст. 38 КЗпП України. Позовні вимоги мотивовано тим, що станом на теперішній час трудові відносини між [PERSON] та [PERSON] , як сторонами трудового договору фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, тому, враховуючи бажання Позивача припинити трудові відносини з фізичною особою-підприємцем [PERSON] та особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, Позивач позбавлена можливості самостійно зняти трудовий договір з реєстрації і захистити своє право на припинення трудових відносин. Як зазначено Позивачем в позовній заяві, після виходу з відпустки по догляду за дитиною вона не має зв`язку зі своїм колишнім роботодавцем (ФОП [PERSON] ), оскільки за номером мобільного телефону та за домашньою адресою пошуки Відповідача не дали результату. 14 вересня 2020 року Позивач оформила заяву до Відповідача про припинення трудового договору внаслідок його розірвання з ініціативи працівника згідно зі статтею 36 КЗпП Українита направила заяву поштовою кореспонденцією 21 вересня 2020 р. з супровідним листом та заявою про припинення трудового договору на адресу місця реєстрації Відповідача. Але рекомендований лист не отриманий адресатом в зв`язку з його відсутністю за місцем реєстрації. Враховуючи зазначене, Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом. Позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, проти заочного розгляду справине заперечила. Відповідач - [PERSON] , - в судове засідання повторно не з`явилася, явку уповноваженого представника не забезпечила, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом направлення повісток на зареєстровану у встановленому порядку адресу реєстрації місця проживання, що відповідно до вимог процесуального закону вважається належним способом повідомлення сторони у справі. Відзиву на позов від Відповідача до суду не надходило. Третя особа - Івано-Франківський міський центр зайнятості, - явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. На адресу суду Третьою особою направлено письмові пояснення по справі, які представник Третьої особи просив врахувати при прийнятті рішення у справі. Оскільки Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 10 вересня 2008 року між [PERSON] та фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] укладено безстроковий трудовий договір, який зареєстровано у Івано-Франківському міському центрі зайнятості 10 вересня 2008 року за № 09050801582. Згідно з трудовим договором [PERSON] працювала у Відповідача продавцем у магазині « [INFO] », який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Трудовий договір є безстроковим, що укладається на невизначений строк. Позивач працювала у Віідповідача до народження сина [PERSON] , який народився [INFO] та на роботу після народження сина не виходила, так як перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, а після виповнення трьох років синові [PERSON] в зв`язку з захворюваністю сина - до шести років. В 2015 році у Позивача народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим вона продовжувала перебувати у відпустці по догляду за дитиною. 14 вересня 2020 року при оформленні в Департаменті соціального захисту Івано-Франківської міської ради пільг на оплату житлово-комунальних послуг, як багатодітна мати, Позивачу стало відомо, що згідно бази даних працюючих осіб вона рахується працюючою особою. Розірвати трудовий договір в Івано-Франківському центрі зайнятості є неможливим, оскільки при припиненні трудового договору обов`язкова присутність обидвох сторін трудового договору. 14 вересня 2020 року [PERSON] оформила заяву до ФОП [PERSON] про припинення трудового договору внаслідок його розірвання з ініціативи працівника згідно зі статтею 36 КЗпП України, та направила заяву поштовою кореспонденцією 21 вересня 2020 р. з супровідним листом та заявою про припинення трудового договору на адресу місця реєстрації відповідача (а.с.8-12). Вказаний рекомендований лист не отриманий адресатом (Відповідачем)з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання» (а.с.13-14). У зв`язку із вищевикладеним, Позивач звернулася до суду із позовними вимогами про припинення трудового договору. Згідно з Наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Мін`юсті України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державна служба зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесений фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. Статтею 24-1 КЗпП України визначено, що у разі укладання трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Розірвання трудового договору, укладеного між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, має свої особливості. Відповідно до п.8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 8 червня 2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони повідомляють центр зайнятості, який зареєстрував трудовий договір. Зі змісту ст. 21 КЗпП України випливає, що трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з частиною 1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно, до п. 2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Зазначені в абзаці першому цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Внесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою. Вищезазначені обставини свідчать про те, що станом на даний час трудові відносини між Позивачем та Відповідачем- сторонами трудового договору фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, тому, враховуючи бажання Позивача припинити трудові відносини з фізичною особою- підприємцем (Відповідачем) та особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, Позивач позбавлена можливості самостійно зняти трудовий договір з реєстрації і захистити своє право. При цьому, Суд звертає увагу на те, що належних доказів, які б спростовували зазначені Позивачем у позовній заяві обставини, або свідчили про існування підстав, які би унеможливлювали розірвання трудового договору між Позивачем та Відповідачем, Відповідачем Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено. При цьому, статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 43 Конституції України,ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст. 24, 36, 38 КЗпП України,

Outcome: approved