Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON] (надалі-Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (надалі-Відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з Відповідачем 05 вересня 1981 року уклали юридичний шлюб. На момент подання позовної заяви від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Протягом останніх 22 років з Відповідачем проживають окремо, не спілкуються та жодних відносин не підтримують. Дані обставини свідчать лише про юридичне існування шлюбу та сім'ї, тому примирення з Відповідачем не можливе, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, оскільки в неї виникають труднощі з оформленням житлової субсидії. Просить розірвати шлюб. Позивач скерувала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач звернувся до суду із письмовою заявою в якій зазначив, що згідний на розірвання шлюбу, просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі-ЦПК України) у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 05 вересня 1981 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Щедрогірською сільською радою Ратнівського району Волинської області, про що зроблено відповідний актовий запис №19, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] На момент подання позовної заяви неповнолітніх дітей від шлюбу немає. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Поряд з цим, відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як передбачає ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачає ч. 4 цієї статті. Із матеріалів справи встановлено, що подружнє життя сторони припинили, збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, підстав для збереження шлюбу немає, а тому позов підлягає до задоволення. Задовольняючи позов, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з Відповідача в користь Позивача слід стягнути понесені нею судові витрати у виді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., які пов'язані із розглядом справи і є обґрунтованими та пропорційним до предмета спору.

Outcome: approved