Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до відповідачки, в якій просять стягнути з неї суму авансу у розмірі 40 000,00 грн. та судові витрати, понесені при зверненні до суду, посилаючись на те, що 01 жовтня 2012 року вони передали відповідачці зазначену суму грошей в рахунок придбання у неї житлового будинку [ADDRESS] але оглянувши житловий будинок вони були незадоволені його станом та звернулися до відповідачки про повернення грошей, але відповідачка гроші їм не повернула, посилаючись на те, що гроші вже витратила. Представник позивачів [PERSON], який діє на підставі довіреностей, в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні заявлений позов не визнала посилаючись на його необґрунтованість. При цьому відповідачка пояснила суду, що з позивачами у справі вони домовились про продаж будинку за 48 000,00 гривень. Позивачі неодноразово дивилися будинок, який вона продавала, та вона попереджала їх, що в силу їх похилого віку, вони не зможуть в ньому проживати, але вони все ж таки вирішили його купити та передали їй 40 000,00 гривень в якості завдатку. Договір купівлі-продажу будинку нотаріально не посвідчували через те, що будинок їй не належить, а його власником є її батько, який помер і спадщину вона після його смерті не прийняла. В наявний час вона не може повернути позивачам отримані від них 40 000,00 гривень, оскільки вони нею витрачені, але коли вона продасть цей будинок, згодна повернути гроші. Суд, заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до розписки від 01 жовтня 2012 року, що складена [PERSON] в с. Теплиця Арцизького району Одеської області, остання отримала у [PERSON] та [PERSON] 40 000,00 гривень в якості завдатку за житловий будинок [ADDRESS], який зобов'язалася продати за 48 000,00 гривень (а.с. 4). Як вбачається з технічної документації на житловий будинок, а також державних актів на право власності на земельну ділянку, власником житлового будинку [ADDRESS] а також земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, є [PERSON], ця обставина також визнана відповідачкою та не оспорювалась сторонами у справі (а.с. 29 - 35). Як вбачається з заповіту від 12 січня 2008 року, посвідченого секретарем Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області Шидеровою Н.Г., [PERSON] на випадок своєї смерті належний йому житловий будинок [ADDRESS] заповів в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] (а.с. 36). Вирішуючи спір між сторонами у справі суд виходить з наступного. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Ч. 1 ст. 635 ЦК України встановлено, що попередній договір укладається у формі, встановленої для основного договору Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такій договір є нікчемним і у відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання такого правочину, тобто нікчемного, недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, а якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, договір про завдаток є невід'ємною складовою майбутнього договору і повинен бути укладений у формі, встановленої для основного договору, а договір авансу лише посвідчує факт передачі грошей, й аванс підлягає обов'язковому поверненню у всіх випадках невиконання сторонами майбутнього договору незалежно від вини сторін. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що у даному випадку позивачами було передано відповідачці аванс, а не завдаток, на чому наполягала відповідачка в судовому засіданні, і відповідачка зобов'язана повернути позивачам отриману від них суму авансу у зв'язку з нікчемністю договору купівлі-продажу житлового будинку. Більш того, відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює в межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. За чинним законодавством право власності у особи на нерухоме майно виникає після державної реєстрації такого права і правом розпоряджатися нерухомим майном володіє тільки його власник. В судовому засіданні було встановлено, що відповідачка у справі не є власником житлового будинку [ADDRESS] на час розгляду справи вона лише має право на спадкування тієї частини будинку, яку їй заповів [PERSON], і для оформлення свого права власності [PERSON] повинна вчинити ряд дій, передбачених законодавством, завершальною з яких мала стати реєстрація права на спадкове нерухоме майно і тільки в такому разі, ставши власником нерухомого майна, [PERSON] набула б права розпоряджатися успадкованим нерухомим майном. З викладеного випливає, що відповідачка взагалі не мала права отримувати від позивачів будь-які суми грошей в рахунок купівлі-продажу житлового будинку, який їй не належав. Відповідачка заперечуючи проти позовних вимог позивачів та заявляючи про необґрунтованість позову, в судовому засіданні підтвердила, що не є власником житлового будинку, але домовилась з позивачами про його продаж та отримала від них 40 000,00 гривень, які повернути згодна, але після того як продасть будинок. Отже, з пояснень позивачки слідує, що фона фактично позовні вимоги визнала та погодилася з обставинами, що викладені у позові. Суд вважає, що не заслуговують на увагу посилання відповідачки на необґрунтованість позову, оскільки у випадку заперечення проти позову, обов'язок доводити наявність підстав для відмови у позові, покладається саме на відповідача, але відповідачка цей обов'язок не виконала не надала суду доказів наявності підстав для відмови у позові, чим не виконала вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON], [PERSON] про стягнення з відповідачки суми авансу у розмірі 40 000,00 грн., які мають бути стягнуті з відповідачки в рівних частинах на користь кожного з позивачів, оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивачі передавали вказану суму грошей разом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивачів щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки їх позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідним платіжним документом.

Outcome: approved