Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Адвокат Савицька О.М. в інтересах позивача [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.05.2017 позивач та [PERSON] уклали договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 254400,00 грн., а останній зобов`язався повернути їх в строк та на умовах, визначених договором, а саме в строк до 23.06.2018. Однак відповідач умови договору позики не виконує, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 171200,00 грн. Відповідно до п. 9 договору позики позичальник зобов`язаний сплатити штрафні санкції в розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочення. Також 23.05.2017 між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед кредитором за виконання [PERSON] його зобов`язань за договором позики. За таких підстав позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики у розмірі 171200,00 грн. та штрафні санкції за прострочення виконання договору позики за період з 15.12.2019 по 15.04.2020 у сумі 104432,00 грн., а всього 275632,00 грн.. Також позивач просить стягнути з відповідачів, сплачений ним судовий збір. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2020 позовну заяву направлено за підсудністю до Могилів-Подільського міськрайонного суду. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 05.08.2020 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 01.09.2020 та наданий відповідачам строк для подання відзиву. 01.10.2020 позивач та його представник в судове засідання не з`явились. 01.09.2020 від представника позивача адвоката Савицької О.М. надійшла заява про розгляд справи у її та позивача відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. 01.10.2020\~відповідачі [PERSON] \~та [PERSON] , відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, шляхом опублікування оголошення на\~офіційному веб-сайті\~судової влади\~України,\~у судове\~засідання повторно не з`явились без повідомлення причин своєї неявки, правом подання відзиву на позовну заяву не скористались. З урахуванням викладеного вище, враховуючи положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вказане дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується в п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина 1 ст. 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Суд встановив, що 23.05.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики (далі Договір), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В., зареєстрований в реєстрі за № 632. (а.с. 6-7). За умовами п. 1 Договору позивач передав у власність [PERSON] грошову суму в розмірі 254400,00 грн. Відповідно до п. 2 Договору підписання Договору підтверджує факт одержання позичальником від позикодавця грошових коштів у сумі, визначеній в п. 1 цього Договору. Підписаний позичальником Договір є доказом передачі позики від позикодавця до позичальника. Відповідно до п. 4, 4.1 Договору позичальник зобов`язався повернути всю позику в строк до 23.06.2018, повернення коштів має відбуватись щомісячно у рівних частках, відповідно до графіка. Як вбачається з позовної заяви, позивач вказує на те, що відповідач [PERSON] повернув позику у сумі 83200,00 грн, востаннє в строки, визначені договором, здійснив щомісячний платіж 22.11.2017, а в подальшому припинив погашення заборгованості, чим порушив умови Договору. Згідно з розрахунком, наведеним позивачем в позовній заяві, заборгованість відповідача [PERSON] за Договором станом на 15.04.2020 становить 275632,00 грн., а саме: 171200,00 грн. сума позики та 104432,00 грн. пені за прострочення повернення позики за період з 15.12.2019 по 15.04.2020. згідно умов п. 9 Договору Отже, в порушення умов Договору відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув позивачу до 23.06.2018 у повному обсязі кошти за Договором, чим істотно порушив його умови та вимоги ч. 1 ст. 1049 ЦК України, згідно з якою позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких підстав суд приходить до висновку, що у [PERSON] виникло право звернення до суду за захистом порушених прав та стягнення заборгованості за Договором. Щодо стягнення пені за прострочення повернення позики суд зазначає таке. Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 3\~частини першої\~статті 611\~ЦК України\~передбачено,\~що в\~разі порушення\~зобов`язання настають\~правові наслідки\~у вигляді\~сплати неустойки. Пунктом 9 Договору передбачено, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики (її частину), або буде порушувати графік повернення суми позики, зазначений в п. 4.1 Договору, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штрафні санкції у розмірі 0,5 % від простроченої суми, за кожен день прострочення. Зважаючи на вказані умови Договору та на порушення відповідачем його умов щодо своєчасного повернення позики, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право на стягнення неустойки у виді пені. При цьому, частина 1 ст. 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач просить стягнути штрафні санкції за прострочене зобов`язання лише за 122 дні, а саме з 15.12.2019 по 15.04.2020. За таких підстав суд вирішує спір в цій частині в межах заявлених позивачем вимог. Як встановлено судом, розмір заборгованості за Договором становить 171200,00, відтак розмір пені складає 856,00 грн. у день (171200х0,5%), а загальна сума пені за прострочення повернення позики відповідачем за Договором становить 104432,00 грн. (856,00 грн. х 122 дні прострочення). Щодо солідарного\~стягнення заборгованості\~за договором\~позики від\~23.05.2017 суд\~приходить до\~такого висновку. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~553\~ЦК України\~за договором\~поруки поручитель\~поручається перед\~кредитором боржника\~за виконання\~ним свого\~обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~554\~ЦК України\~у разі\~порушення боржником\~зобов`язання,\~забезпеченого порукою,\~боржник і\~поручитель відповідають\~перед кредитором\~як солідарні\~боржники,\~якщо договором\~поруки не\~встановлено додаткову\~(субсидіарну)\~відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Суд встановив, що з метою забезпечення виконання [PERSON] умов Договору, позивач та [PERSON] уклали договір поруки від 23.05.2017, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В., зареєстрований в реєстрі за № 634 (а.с. 8-9). Згідно з умовами договору поруки відповідач [PERSON] зобов`язалась відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] його зобов`язань у повному обсязі, які виникли з Договору позики від 23.05.2017 на загальну суму 254400,00 грн.. Відповідно до п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за договором позики, включаючи оплату основного боргу, неустойки, відшкодування збитків. Пунктом 1.4. договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за договором позики, у тому числі за зобов`язаннями, що вказані в п. 1.1. цього Договору поруки, солідарно з Боржником відповідно до чинного законодавства України. Згідно з п. 7.2 договору поруки від 23.05.2017 укладеного між позивачем та [PERSON] , останній набрав чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання боржником або поручителем зобов`язань боржника за договором позики. Разом з тим, припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша\~статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті\~251,\~252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті\~251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки, слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 1519/2-3165/11. При цьому посилання представника позивача в позові на п. 3.3. договору позики, як на підставу стягнення боргу з відповідача [PERSON] не спростовує вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду, оскільки не визначає строк дії договору поруки, а лише визначає право позивача реалізувати та/або здійснити в примусовому порядку будь-які і всі його права, передбачені цим договором поруки, без направлення вимоги, передбаченої п. 3.2. договору позики. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов`язання повернути суму позики до 23.06.2018. Із матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] умов договору позики, письмові вимоги до поручителя позивач пред`явив 30.06.2018 та 31.08.2018 (а.с. 10, 11, 12), а з даним позовом до суду звернувся лише 28.04.2020 року, тобто вже після спливу встановленого частиною 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного\~строку з моменту настання строку повернення суми позики, яким в даному випадку є 23.06.2018. За вказаних підстав суд приходить до висновку, що заборгованість за договором позики від 23.07.2017 та штрафні санкції за його невиконання підлягають стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON] , а в задоволенні вимог позивача до відповідача [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial