Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

[PERSON] (позивачка) звернулася до суду 29.03.2016р. з позовом до [PERSON] (відповідач), в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття з постійним проведенням індексації згідно чинного законодавства та стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час на утримання їх доньки [PERSON] в сумі 19200грн. В судове засідання сторони не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили. Від позивачки надійшла заява, якій вона зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить розглянути справу у її відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи. Судовий виклик направлявся відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання, разом з тим адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В період з 13.10.2007р. по 17.12.2013р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.12.2013р. (а.с.4). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], 26.04.2008р.н. (а.с.5). На теперішній час сторони проживають окремо, оскільки позивачка проживає разом з донькою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідною довідкою від 24.03.2016р. про склад сім'ї (а.с.12). Позивачка працевлаштована і відповідно має стабільний щомісячний дохід. Відповідач не має на утриманні інших осіб, є здоровою працездатною людиною, має нерегулярні доходи. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання їх доньки вона звернулась до суду з зазначеним позовом. Таким чином між сторонами існує спір, який виник з сімейних правовідносин із забезпечення утримання дитини, що регулюються Сімейним кодексом України (далі СК). Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.184 СК якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону Статтею 182 СК передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Обґрунтовуючи вимогу про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1200грн позивачка посилалась на те, що відповідач не має офіційного працевлаштування і має нестабільні мінливі доходи, проте аліменти в зазначеному розмірі погоджувався платити на підставі їх усної домовленості і сплачував їх до жовтня 2014р.. Тож вважає, що зазначений розмір аліментів є справедливою сумою, якою забезпечиться рівність участі сторін у забезпеченні дитини. Визначаючи розмір аліментів на дитину суд зауважує, що відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 травня 2016р. складає 1531грн на місяць. Враховуючи, що батьки зобовязані в рівних частках брати участь у матеріальному забезпеченні дітей, то розмір аліментів на дитину в твердій грошовій сумі не може бути меншим за 765,50грн. Натомість, враховуючи, що між сторонами була домовленість про сплату аліментів в розмірі 1200грн на місяць, які відповідач добровільно сплачував, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в такій сумі. Щодо вимоги про постійне проведення індексації розміру аліментів, то суд зауважує, що визначення аліментів за рішенням суду у твердій грошовій сумі не передбачає включення до рішення умов, за яких ця сума може змінюватись. Натомість згідно ч.2 ст.184 СК розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, в силу імперативного характеру зазначеної норми індексація має здійснюватись саме в силу закону, а не за судовим рішенням. Отже підстав задоволення вимог в цій частині суд не вбачає. Відповідно до положень ч.1 ст.191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути стягнуті, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Натомість всупереч положень цієї статті та вимог ч.1 ст.60 ЦПК позивачкою не надано суду відповідних доказів, а тому вимога про стягнення аліментів за минулий час не підлягає задоволенню. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат, то згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 551,20грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial