Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , і стягнути з останнього на її користь понесені судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору. В обґрунтування вимог зазначає, що шлюб між нею та відповідачем був зареєстрований Малоглушанською сільською радою Любешівського району Волинської області 24 вересня 2005 року, актовий запис № 10. Від шлюбу є троє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, довіри та зловживання останнім алкогольними напоями, внаслідок чого між ними часто виникають конфлікти та непорозуміння. Біля восьми років проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам. На примирення не згідна. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала заяву, зі змісту якої вбачається, що вона позовні вимоги підтримує, просить справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] особисто подав до суду заяву, з якої вбачається, що він проти розірвання шлюбу не заперечує та справу просить розглянути у його відсутності. Дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) перебувають з 24 вересня 2005 року у шлюбі, що зареєстрований Малоглушанською сільською радою Любешівського району Волинської області, актовий запис № 10. Від шлюбу у сторін є троє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49, ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви, сторони проживають окремо, позивачка на розірванні шлюбу наполягає і зберегти сім`ю не бажає, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, про що подав письмову заяву. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше збереження сім`ї сторін є недоцільним, оскільки суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб належить розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач визнав позов про розірвання шлюбу до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 454 гривні, а інших 50% відсотків сплаченого судового збору, що становить 454 гривень, належить стягнути на користь позивачки з відповідача.

Outcome: approved