Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] та ПАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» 08.11.2009 року звернулися до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] та просили визнати як окремий обєкт нерухомості 104/125 частини майнового комплексу розташованого за адресою с. Сафяни вул. Чапаєва, 14 мотивуючи тим, що 21/125 належить відповідачам. Провадження по справі було зупинено в звязку з розглядом справ в адміністративних та господарських судах. 12.08.2014 року позивачі змінили позовні вимоги та просять зобовязати відповідачів [PERSON] та [PERSON] повернути їм дві водонапірні вежі, частину надвірних споруд автостоянку та паркан. 21.07.2015 року позивачі уточнили свої позовні вимоги та просять витребувати з чужого незаконного володіння та зобовязати [PERSON] повернути Товариству з додатковою відповідальністю «Ізмаїльська райсільгосптехніка» надвірну споруду паркан довжиною 307,28 м відповідно до плану земельної ділянки в с.Сафяни Ізмаїльського району за адресою вул. Чапаєва, 14; витребувати з чужого незаконного володіння та зобовязати [PERSON] повернути надвірну споруду паркан довжиною 148,53 м відповідно до плану земельної ділянки в с.Сафяни Ізмаїльського району за адресою вул. Чапаєва, 14; витребувати з чужого незаконного володіння та зобовязати [PERSON] повернути Товариству з додатковою відповідальністю «Ізмаїльська райсільгосптехніка» відповідно до плану земельної ділянки в с.Сафяни Ізмаїльського району за адресою вул. Чапаєва, 14 частину мостіння літ. № 5 автостоянка площею 5467 кв.м. в межах від точки № 7 до точки № 8 13,98 м, від точки № 8 до точки № 9 17,54 кв.м., від точки № 9 до точки № 10 13,48 кв.м., від точки № 10 до точки № 11 15,33 кв.м., від точки № 11 до точки № 12 1,89 м, від точки № 12 до точки № 13 37,21 м, від точки № 13 до точки № 14 7,24 м, від точки № 14 до точки № 15 76,45 м, від точки № 15 до точки № 16 35,39 м, від точки № 16 до точки № 7 102,81 м; витребувати з чужого незаконного володіння та зобовязати [PERSON] повернути Товариству з додатковою відповідальністю «Ізмаїльська райсільгосптехніка» надвірну споруду відповідно до плану земельної ділянки в с.Сафяни Ізмаїльського району за адресою вул. Чапаєва, 14 частина мостіння літ. № 5 автостоянка площею 4478 кв.м. в межах від точки № 1 до точки № 2 6,52 м, від точки № 2 до точки № 3 2,44 м, від точки № 3 до точки № 4 13,03 м, від точки № 4 до точки № 5 15,96 м, від точки № 5 до точки № 6 3,43 м, від точки № 6 до точки № 7 36,32 м, від точки № до точки № 16 102,81 м, від точки № 16 до точки № 17 26,90 м, від точки № 17 до точки № 18 3,90 м, від точки № 18 до точки № 19 21,98 м, від точки № 19 до точки № 20 31,01 м, від точки № 19 до точки № 20 31,01, від точки № 21 до точки № 22 3,55 м, від точки № 22 до точки № 23 4.50 м, від точки № 23 до точки № 24 8,83 м, від точки 3 24 до точки № 25 36,84 м, від точки № 25 до точки № 26 8,15, від точки № 26 до точки № 1 24,11 м; стягнути з [PERSON], [PERSON] солідарно вартість двох водонапірних веж Рожновського за вартістю металолому в сумі 31136 гривень, посилаючись на те, що 31 липня 1995 року наказом представництва Фонду державного майна в Ізмаїльському районі біло створено ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка», до статутного фонду якого увійшло спірне майно. 24 квітня 1997 року представництво Фонду державного майна в Ізмаїльському районі передало ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» майно з 366 найменувань, в тому числі вежу Рожновського, водонапірну вежу, відкриту автостоянку для автомобілів, площадку, паркан-огорожу. 16 квітня 2004 року Сафянською сільською радою Ізмаїльського району було видано ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» свідоцтво про право власності на 258/875 частин майнового комплексу по вул. Чапаєва, 14 в с.Сафяни, в тому числі на надвірні споруди №1-№9, які були зареєстровані за ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка», однак на даний час перебувають в чужому незаконному володінні [PERSON] та [PERSON], дане майно за договором купівлі-продажу їм не передавалось, а тому, посилаючись на ст. 387 ЦК України, відповідно до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, просить витребувати дані обєкти з володіння [PERSON] та [PERSON], оскільки вежі Рожновського на даний час відсутні, просить стягнути їхню вартість. В судовому засіданні представник позивача ТДВ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він на законних підставах придбав належну йому частку в 2003 році, а вежі Рожновського зруйнувалися самі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачами не було доведено, що дані споруди належали їм на праві власності, а тому вони й не можуть їх витребувати з чужого незаконного володіння. Дані споруди знаходяться на земельній ділянці, яка була передана відповідачам в користування відповідно до договору оренди, укладеного ще в 2004 році за відома позивачів, оскільки з ними були узгоджені межі орендованої земельної ділянки, а отже при зверненні до суду позивачами пропущено строк позовної давності. До руйнування водонапірних веж його довіритель не має жодного відношення. \~\~\~\~ \~\~ \~\~\~\~\~ \~Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, перевіривши\~матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Як було встановлено в судовому засіданні 31.07.1995 року була створена ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» та 08.12.1997 року закінчена приватизація майнового комплексу та затверджено акт прийому-передачі комунального майна. ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» на підставі свідоцтва про право власності № 673 від 16 грудня 2003 року, виданого виконавчим комітетом Сафянської сільської ради, належали нежитлові будівлі по вул. Чапаєва, 14 в с.Сафяни Ізмаїльського району Одеської області. На підставі договору купівлі-продажу частини нежилих будівель від 24 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] купили у ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» в рівних частках 21/125 частину нежилих будівель по вул. Чапаєва, 14 в с.Сафяни Ізмаїльського району Одеської області за 160765 гривень. 17.02.2004 року ВАТ «Ізмаїльська райсільхозтехніка» продало [PERSON] 1/175 частини майнового комплексу за 160335 гривень. З урахуванням проданого майна виконкомом Сафянської сільської ради Ізмаїльського району було видане свідоцтво про право власності № 848 від 16 червня 2004 року, відповідно до якого ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» належить 258/875 частини вищезазначених нежитлових будівель. Того же дня виконкомом Сафянської сільської ради Ізмаїльського району було видане свідоцтво про право власності на 94/175 частини за [PERSON] замість договору купівлі-продажу від 19.02.2004 року. 07.10.2005 року ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» продало [PERSON] 46/175 частин майнового комплексу за 104936 гривень 42 копійки та в договорі купівлі-продажу вказані споруди, які вже були продані за договором купівлі-продажу від 19.02.2004 року. Таким чином [PERSON] став власником 140/175 частин майнового комплексу. На підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30 червня 2009 року за позивачем [PERSON] було визнано право власності на 140/175 частин майнового комплексу по вул. Чапаєва, 14 в с.Сафяни Ізмаїльського району Одеської області. Власниками майнового комплексу на момент предявлення позову були: [PERSON] 140/175 (700/875) частини; [PERSON] та [PERSON] 21/125 (147/875) частини та ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» 28/875 частини, таким чином суду не відомо, як частина ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» з 258/875 частин зменшилась до 28/875 частин, тобто 3.2% (28х100:875). За весь час зміни власників ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» розподіл майна в натурі не здійснювався ні в судовому, ні в добровільному порядку, до подачі позову в суд про визнання (виділу) окремий обєкт питання про повернення або витребування майна з чужого незаконного володіння позивачами не ставилося. Статтею 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням господарського суду Одеської області від 02 квітня 2008 року, яке постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03 червня 2008 року та постановою Вищого господарського суду України від 22 січня 2009 року було залишено без змін, було відмовлено в задоволенні позовної заяви ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» до Сафянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області щодо визнання недійсним рішення Сафянської сільської ради № 334 від 10 серпня 2004 року. Даним рішенням суду було встановлено, що 16 серпня 2004 року між Сафянською сільською радою та приватними підприємцями [PERSON] та [PERSON] було укладено договори оренди земельної ділянки та передано в оренду по 1,533 га земельної ділянки по вул. Чапаєва, 14 в с.Сафяни Ізмаїльського району Одеської області кожному. Про передачу даної земельної ділянки ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» було відомо з огляду на те, що при встановленні в натурі меж земельних ділянок третім особам директор ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» був присутній і цей факт ним не спростований, при цьому претензії з його боку були відсутні. Майно, яке просять витребувати позивачі, знаходиться на території земельних ділянок, які перебувають в користуванні [PERSON] та [PERSON], проти чого в судовому засіданні не заперечували сторони та це підтверджено висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 03/03-2015 від 15 квітня 2015 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] зазначив, що про рішення Сафянської сільської ради Ізмаїльського району від 10 серпня 2004 року «Про затвердження проектів відведення земельної ділянки та присвоєння поштової адреси», яким були затверджені проекти відведення земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], йому стало відомо лише в 2005 році. Проте позовні вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, яке знаходиться на території земельних ділянок, що були передані в оренду [PERSON] та [PERSON] ще в 2004 році, були заявлені позивачами лише 21 липня 2015 року, тобто позивачами було пропущено строк позовної давності, клопотання щодо поновлення строку вони не подавали, а тому суд вважає сплив позовної давності підставою для відмови в задоволенні позову. До того ж поділу обєкту нерухомості між співвласниками не проводилося, та позивачами не було доведено, що їм належали на праві власності споруди, які вони просять витребувати з володіння [PERSON] та [PERSON] Суд не може погодитись з доводами представника позивача про те, що не було необхідності зупиняти провадження по даній справі для розгляду інших позовів в господарських та адміністративних судах, а треба було розглянути справу по суті і на теперішній час у суду є єдиний правильний вихід задовольнити позовні вимоги, що надає їм в подальшому можливості змінити рішення господарських та адміністративних судів у звязку з нововиявленими обставинами. Данні доводи не відповідають дійсності так як, в листопаді 2009 році позивачі звернулися до суду з позовними вимогами про визнання (фактичного виділення) в окремий обєкт 104/125 частин майнового комплексу, які належать ВАТ «Ізмаїльська райсільгосптехніка» та [PERSON], а в подальшому змінили свої позовні вимоги, а потім уточнили з кінцевими вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення вартості двох водонапірних веж на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Ізмаїльська райсільгосптехніка», що значно перевищує частку майнового комплексу.

Outcome: dismissed