Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] у порядку окремого провадження звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, за заявою подружжя, яке має неповнолітню дитину, в якій просять розірвати їх шлюб, зареєстрований 27.02.1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Тетіївської райдержадміністрації, актовий запис № 19, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . В обґрунтування заяви зазначається про те, що від спільного подружнього життя у заявників народився син [PERSON] , [INFO] . Заявники вказують, що сімейне життя не склалося через протилежність характерів, різних поглядів на шлюб та відсутність взаєморозуміння, шлюбних стосунків не підтримують з лютого 2020 року, спільного господарства та бюджету не ведуть, а тому вважають, що сім`я розпалася остаточно, збереження її надалі недоцільно та суперечить їх інтересам. У судове засідання заявник [PERSON] не прибула, до суду надала заяву про проведення розгляду без її участі, заяву підтримує в повному обсязі. Заявник [PERSON] в судове засідання не прибув, до суду надав заяву про проведення розгляду без його участі, заяву підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Заявники зареєстрували свій шлюб 27.02.1998 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Тетіївської райдержадміністрації, актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про народження, було встановлено, що під час шлюбу у сторін народився спільний син [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Між заявниками досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утримання сина [PERSON] , про що свідчить копія договору про сплату аліментів на дитину посвідчена приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А. від 04.05.2020 року (а.с. 13-14). Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Ч. 3 ст. 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 109 цього Кодексу. Стаття 109 СК України передбачає, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. При винесенні даного рішення, суд також враховує принцип добровільності шлюбу. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що заявники подружніх відносин не підтримують з лютого 2020 року, подали спільну заяву про розірвання шлюбу, отже наміру на примирення не мають, продовжувати подальше спільне життя не бажають, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення даної заяви, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. За змістом ч. 2 ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved