Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] (надалі - також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» (надалі - також «Відповідач», «ПрАТ СК «Галицька»), про стягнення з ПрАТ СК «Галицька» на користь [PERSON] суми страхового відшкодування в розмірі 21 808,74 грн., 6 069,39 грн. пені, 749,00 грн. трьох відсотків річних та 325,90 грн. інфляційних втрат, а всього 28 953,03 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що Відповідачем, як страховиком цивільно-правової відповідальності громадянина [PERSON] , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний Позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження, не виконано вимоги законодавства про страхування та не виплачено на користь Позивача суму страхового відшкодування у розмірі 21 808,74 грн. Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачем - Приватним акціонерним товариством Страхова компанія «Галицька», - явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечено, про причини неявки суду не сповіщено, про дату та час судових засідань товариство повідомлялося належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові конверти, які направлявся на юридичну адресу Відповідача та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання» та «за відсутністю адресата». На адресу суду Відзиву на позов від Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» не надходило. Оскільки Відповідач вважається належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2018 року у справі №369/15394/18, яка набрала законної сили 20.12.2018 року, 25.11.2018 приблизно о 08 годині 20 хвилин водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Daewoo Lanos, д/н [NUMBER] , по вул. Хрещатик в м. Боярка, Києво-Святошинський район, Київська область, на перехресті з вул. Магістральна перед початком руху на слизькій ділянці дороги не переконався у безпечності маневру, допустив зіткнення з транспортним засобом Hyundai Getz, д/н [NUMBER] , який рухався по вул. Магістральна, в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, своїми діями водій [PERSON] порушив п.10.1. ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відтак, постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2018 року у справі №369/15394/18, яка набрала законної сили 20.12.2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень. Як встановлено судом, на момент вчинення ДТП цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу Daewoo Lanos, д/н [NUMBER] , було застраховано в ПрАТ СК «Галицька» (Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ/2434852 (а.с. 7). 28.11.2018 року [PERSON] повідомив ПрАТ СК «Галицька» про страховий випадок письмовим повідомленням від (а.с.8). З метою отримання страхового відшкодування 11.01.2019 року [PERSON] , як власник транспортного засобу Hyundai Getz, д/н [NUMBER] (а.с.4) до ПАТ СК «Галицька» подав заяву про страхове відшкодування (а.с.9). Згідно наявної в матеріалах справи ремонтної калькуляції №YD_АА1951І від 08.01.2019 року (а.с.10-11) загальна вартість ремонту транспортного засобу Hyundai Getz, д/н [NUMBER] становить 21 808,74 грн. Доказів, які б спростовували дійсність та обґрунтованість вказаного розрахунку вартості матеріального збитку Позивача (суми страхового відшкодування), Суду з боку Відповідача не надано. Як зазначено в позовній заяві, станом на час розгляду справи Відповідачем не виплачено на користь Позивача за її заявою суми страхового відшкодування. Вказану обставину не спростовано належними засобами доказування з боку Відповідача, не надано відповідних доказів на спростування цього. У зв`язку з викладеним, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом. Так, частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності. Так, відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Згідно з пунктом 34.1. статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Відповідно до пункту 34.2. статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку, та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Так, відповідно до статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Отже, за змістом законодавства про страхування настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. При цьому, відповідно до абзацу першого пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Таким чином, в межах суми страхового відшкодування Відповідач зобов`язаний сплатити на користь Позивача суму страхового відшкодування у 21 808,74 грн. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження заперечень Відповідача щодо здійснення на користь Позивача суми страхового відшкодування, або наявність передбачених статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування. За таких обставин, Суд вважає обґрунтованою та підставною позовну вимогу про стягнення з Відповідача на користь Позивача невиплаченої суми страхового відшкодування. Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Позивачем в позовній заяві проведено розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до яких загальний розмір пені з розрахунку кількості днів прострочень у відповідних періодах заборгованості, виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, становить загалом 6 069,39 грн., 3 % річних становить 749,00 грн., розмір інфляційних втрат - 325,90 грн. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування вірність проведених вищевказаних розрахунків. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов`язання. Виплата страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням, тому за прострочення такої виплати страховик має відшкодувати застрахованій особі матеріальні втрати від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсації (плати) за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати застрахованій особі. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом в постанові від 26 червня 2018 року у справі № 607/1373/16-ц (http://reyestr.court.gov.ua/Review/75042432). За таких обставин, з Відповідача на користь Позивача також підлягає стягненню сума пені у 6 069,39 грн., 3 % річних у 749,00 грн., розмір інфляційних втрат у 325,90 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з Відповідача на користь Позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 6, 12, 20, 22, 29, 34, 35, 36,37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 625, 979, 988, 1166 ЦК України

Outcome: approved