Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів - орган опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 23 жовтня 2013 року їх син [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON], від даного шлюбу у в них народився син - [PERSON], [INFO]. Крім даної дитини у [PERSON] [INFO] року народилась донька - [PERSON]. Всі вони проживали однією сім'єю до квітня 2014 року. Пізніше подружжя з дітьми жили окремо. Відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.07.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Остання нехтувала сімейними цінностями, вела аморальний спосіб життя, вступила у позашлюбні відносини з іншим чоловіком, від якого [INFO] року народила сина [PERSON], після чого їх син [PERSON] почав зловживати алкогольними напоями, поступово також усунувся від виховання дітей. З січня 2016 року діти знаходяться на їхньому утриманні та вихованні, батьки повністю усунулись від виконання батьківських обов'язків, хоча відповідач [PERSON] й надалі продовжує отримувати соціальну допомогу на дітей, які з нею не проживають, матеріально вона їх також не забезпечує, тому вони протягом 2016-2018 років неодноразово звертались у відповідні державні органи для вжиття ними заходів до відповідачів, однак будь-яких позитивних результатів вжиті заходи не дали. Тому, просять суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], та [PERSON] - відносно його сина [PERSON], [INFO], а також залишити [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на вихованні та утриманні їх діда [PERSON] та баби [PERSON]. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні просили суд позовні вимоги задоволити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечували, оскільки вона повноцінно не має можливості займатися дітьми, так як працює, раніше часто забирала дітей, однак на даний час з позивачами погіршились відносини, вони не йдуть на контакт, тому дітей забрати проблематичніше. Проживає у будинку, який має намір добудовувати, з батьками, співмешканцем та спільною дитиною. Її дохід в місяць становить близько 5 тисяч гривень, що дозволяє їй утримувати дітей. Представник позивача органу опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, враховуючи висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Оскільки на значну роботу, проведену ними для збереження сім'ї, належного результату не дали, відповідачі висновків не зробили, тому в інтересах дітей залишитись із дідусем та бабусею. Заслухавши учасників судового розгляду, проаналізувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав у разі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 18.01.2014 року (а.с. 12), свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER] від 14.10.2011 року (а.с. 13), їхньою матір'ю є [PERSON], відповідач по справі, а батьком [PERSON] - [PERSON]. Відповідно до рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 21.07.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 14). Відповідно до висновку Ківерцівської районної державної адміністрації № 12/02-18 від 03.04.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с. 28) - позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та [PERSON] відносно [PERSON], [INFO], є доцільним та відповідає інтересам дітей. Відповідно до роз'яснень Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року в постанові № 3, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. З показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також актів обстеження умов проживання, наявних в матеріалах справи (а.с. 15-23) вбачається, що батьки вихованням дітей не займаються. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] взагалі самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, його місце знаходження невідоме, відповідач [PERSON] належним чином не виконує своїх обов'язків по вихованню своїх дітей - [PERSON] та [PERSON], а саме: не належним чином цікавиться навчанням дітей, станом їх здоров'я, діти протягом двох років проживають з дідусем та бабусею - позивачами по справі, відповідач [PERSON] рідко бачиться з дітьми, рідко забирає їх до себе додому, хоча діти гарно ставляться до матері, однак ображаються на маму у з в'язку з постійними її обманами, забезпеченням навчання та виховання дітей займаються позивачі, що свідчить про їх неналежне ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків та ухилення від їх виконання. Відповідач [PERSON] отримує соціальну допомогу на дітей, однак не витрачає їх на потреби дітей, повне матеріальне утримання дітей лежить на позивачах. Наявність у власності відповідача [PERSON] житлового будинку, постійного місця роботи, де вона характеризується позитивно, стабільного доходу не може свідчити про належне виконання нею своїх батьківських обов'язків, тому судом до уваги не береться. Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Оскільки позов підлягає до задоволення, то судові витрати, слід стягнути з відповідачів в дохід держави. На підставі ст.ст. 150, 155, 164 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 «Конвенції про права дитини»,

Outcome: approved