Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), треті особи - [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин, зі зняттям його з реєстраційного обліку по зазначеній адресі. Позовну заяву мотивує тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності йому, відповідачу та третім особам в рівних частках. На даний час в квартирі значаться зареєстрованими всі її співвласники та [PERSON] Однак, відповідач у квартирі не проживає з 2006 року, комунальні платежі не сплачує, не бере участі у поточних витратах на обслуговування квартири, його речей у квартирі немає. У зв'язку з тривалою відсутністю відповідача за місцем реєстрації позивач змушений сплачувати підвищений розмір комунальних послуг, а тому виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ній, просив позов задовольнити. Третя особа [PERSON] щодо задоволення позову не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання. Згідно повідомлення адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Рівненській області (а.с.9) [PERSON], [INFO], зареєстрований по [ADDRESS]. Надіслані на адресу відповідача, зазначену в позові та повідомленні судова повістка та копії документів, повернулися до суду з позначкою на конверті «адресат не проживає за адресою». У відповідності до абзацу 3 ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення відправлення. Заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] на праві спільної сумісної власності є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS], і всі разом з [PERSON] зареєстровані у вказаній квартирі, що підтверджуються копією Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради 22 серпня 2000 року (а.с.4), довідкою про склад сім'ї від 06 березня 2017 року №34732 . Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач як співвласник квартири з 2006 року не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS], а тому на його думку на підставі ст. 405 ЦК України його необхідно визнати таким, що втратив право користування житлом та зняти з реєстраційного обліку. Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У відповідності зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 369 ЦК України, передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Отже, відповідач як співвласник квартири за адресою: [ADDRESS], може вільно володіти, користуватися квартирою і не може бути обмежений у праві користування квартирою. Не проживання відповідача в квартирі, який є співвласником цієї квартири, не може слугувати підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом. Оскільки, право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном. Таким чином, до співвласника квартири, яким є [PERSON], вимоги про визнання його таким, що втратив право у користуванні належним йому майном, виходячи з непорушності права власності, не можуть бути заявлені. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. З врахуванням викладеного, в задоволенні вимог позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS], та відповідно зняття його з реєстраційного обліку, необхідно відмовити за їх необґрунтованістю.

Outcome: dismissed