Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі договору дарування є власником житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований в неї в будинку, але не проживає в ньому без поважних причин понад один рік, що підтверджується актами обстеження від 01.07.2018 р. та від 01.07.2019 р. Відповідач в будинку не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідач у не чинили. Позивач вважає, що відповідач втратив право проживання в її житловим будинком, оскільки він створює перешкоди у здійсненні права та користування своїм майном вимушена звернутися з позовом до суду. Позивач просить суд на підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 404 ЦК України винести рішення яким: визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в її будинку. В суді позивач позов підтримала, просить його задовольнити, не заперечила щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся по місці реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі, на підставі наявних в справі доказів, із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечила позивач в суді. Заслухавши пояснення позивача, її пояснення в якості свідка, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 28.12.2006 р., посвідченого державним нотаріусом Другої Кам`янець-Подільської Державної нотаріальної контори Яцевич Г.В., зареєстрованого в реєстрі за № 3-6003. Зазначені обставини підтверджуються копією договору дарування, копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.09.2016 р. В будинку позивача також зареєстрований відповідач по справі - син позивача, однак в будинку не проживає. Факт не проживання відповідача в будинку позивача підтверджується актом обстеження проживання від 01.07.2019 р., поясненнями в суді в якості свідка позивача, яка суду пояснила, що в її будинку відповідач фактично не проживає з 2011 р., з 2015 р. він проживає за кордоном, повертатися з відти не збирається. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Оскільки відповідач в належному позивачу на праві власності будинку не проживає без поважних причин більше строку передбаченого ч.2 ст.405 ЦК України, витрат по утриманню частини домоволодіння позивача не несе, його реєстрація в будинку позивача перешкоджає їй в отриманні субсидії, а тому позов в частині вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] , підлягає до задоволення. Відповідно до положень ст.ст. 6 та 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація пов`язана саме з місцем проживання, і зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи те, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. На підставі вищевикладеного, не підлягає до задоволення вимога позивача щодо примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку в її будинку, так як вищевказаним Законом визначений позасудовий порядок вирішення даного питання. Крім цього суд враховує, що позивач позовних вимог до Гуменецької сільської ради яка здійснює реєстрацію фізичних осіб не заявляв. На підставі викладеного,

Outcome: partial