Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON]І звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті в якій зазначив, що 13 липня 2016 року померла його мати - [PERSON], яка мешкала по день смерті на тимчасово окупованій території України за адресою: [ADDRESS], яка є зоною проведення антитерористичної операції. Причиною смерті стала хронічна серцево-судинна недостатність. Поховання було здійснено 14 липня 2016 року на Шахтарському кладовищі. Місто Шахтарськ Донецької області відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 2 грудня 2015 року є територією де проводиться антитерористична операція та тривають бойові дії. Всі державні органи фактично не здійснюють своїх повноважень, тому отримати свідоцтво про смерть встановленого законодавством зразка він не має жодної можливості. 9 березня 2017 року його представник звернувся до Центрального відділу РАЦС Маріупольського міського управління юстиції з метою отримання свідоцтва про смерть, однак йому було відмовлено з підстав того, що органи державної влади не здійснюють свої повноваження на території проведення АТО. Просив встановити факт смерті [PERSON], [INFO], місце народження с. Воронцовка Павловського району Воронезької області Російської Федерації, місце смерті м. ПІахтарськ, яка настала 13 липня 2016 року. Представник заявника подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності заявника. Представник Центрального відділу РАЦС Маріупольського міського управління юстиції в судове засідання не зявився без поважних причин. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України. Згідно свідоцтва про народження матірю заявника [PERSON] значиться [PERSON] (а.с.10). Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №338 від 16.07.2016 року [PERSON], [INFO] померла 13 липня 2016 року. Зазначене свідоцтво видано органом на території м. Шахтарська Донецької області (а.с.7). Факт смерті [PERSON] також підтверджується, довідкою про причину смерті (а.с.8) та свідоцтвом про поховання №410 від 14.07.2016 року (а.с.9). При оцінці наданих заявником доказів, які підтверджують факт смерті, суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey». «Cypms v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic о f Moldova and Russia». «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, утому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій територій треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням КМУ № 1085-р від 7 листопада 2014 р., на території міста Шахтарськ Донецької області органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Із відмови у проведенні державної реєстрації смерті від 09.03.2017 року видно, що Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] було відмовлено в реєстрації смерті [PERSON], яка померла 13 липня 2016 року, оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, виданий на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Таким чином, судом встановлено, що реєстрація смерті [PERSON] в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась і за встановлених обставин є неможливою, тому заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved