Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

[PERSON] ( надалі позивач) 10 червня 2015 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в якому просить суд стягнути з батька аліменти на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем з березня 2006 року перебуває у шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, в січні 2015 року вони припинили подружні стосунки, вона звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів, згоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Вказує, що нікому іншому відповідач аліменти не сплачує, працює, інших утриманців не має, працездатний, може надавати матеріальну допомогу на дитину в розмірі по 1/4 частини. В судове засідання позивач не зявилась, в заяві до суду на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. Відповідач в судове засідання також не зявився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. В заяві, що надійшла до суду відповідач визнає свій батьківський обовязок утримувати дитину, просить суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач є працездатним, здоровим, іншим особам аліменти не сплачує. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3 - 15, 17-20, 84,180-182 Сімейного кодексу України, Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а відповідач від такого обовязку ухиляється та не надає допомоги на утримання дитини. Приймаючи до уваги матеріальне забезпечення відповідача, наявність на утриманні позивача малолітньої дитини, суд вважає за необхідне задовольнити повністю позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, здоровим, працює, іншим особам аліменти не сплачує, а тому зобовязаний утримувати дитину до повноліття. Приймаючи до уваги відсутність доказів про доходи позивача та відповідача, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, доходу але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання щомісячно. Позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути судовий збір. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved