Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

[PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності №9786 від 21.11.2016 року в інтересах [PERSON], звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Посилався на те, що 17.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 06.02.2007 року у сторін народився син [PERSON]. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06.12.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 3000 грн. При цьому, відповідач [PERSON] в добровільному порядку не бере участі у додаткових витратах на утримання дитини, які необхідні для її розвитку, відпочинку, лікування та оздоровлення. Загальний розмір додаткових витрат, понесених позивачем [PERSON] на утримання дитини в 2016 році, становить 43873 грн. Посилаючись на норми ст.51 Конституції України, ст.ст.141, 150, 185 СК України та ст.27 Конвенції про права дитини, просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] половину вартості додаткових витрат на дитину [PERSON], [INFO], в сумі 21936 грн. Представник позивача [PERSON] [PERSON] під час судового розгляду справи заявлені до відповідача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обємі та з наведених у позовній заяві підстав просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час, дату і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Заслухавши пояснення та доводи представника позивача, дослідивши подані ним письмові докази на підтвердження заявлених вимог та оцінивши вказані докази щодо їх належності і допустимості, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, який між ними було зареєстровано 17.07.2005 року у відділі РАЦС Чернівецького МУЮ, актовий запис №929. 06.02.2007 року у сторін народився син [PERSON]. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26.11.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06.12.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., починаючи з 21.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ухвали Першотравневого районного суду м.Чернівці від 31.01.2017 року вказане заочне рішення суду від 06.12.2016 року скасовано. 27.02.2017 року Першотравневим районним судом м.Чернівці ухвалено нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), починаючи з 21.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно розяснень, які містяться у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст.185 СК України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом то що) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Дослідженими в судовому засіданні доказами судом встановлені наступні обставини понесення позивачем [PERSON] додаткових витрат на утримання дитини, повязаних із розвитком здібностей сина, його оздоровленням та хворобою. Так, згідно довідки Чернівецького клубу карате «Bushido», [PERSON] є членом Чернівецької Федерації Карате-До та займається в даному клубі з 5-ти років. Вартість навчання складає 350 грн. на місяць. Амуніція, яка необхідна для занять карате: кімоно 910 грн.; захист ніг на гомілки та стопи 890 грн.; перчатки на руки 445 грн.; капа 180 грн. Відповідно до квитанцій №№000982, 000981, 000980 за 2016 рік встановлено, що позивачем [PERSON] для занять неповнолітнього сина [PERSON] в клубі карате «Bushido» придбано амуніцію: кімоно, вартістю 910 грн.; захист на гомілки та стопи, вартістю 890 грн.; перчатки, вартістю 445 грн.; капу, вартістю 180 грн., а також оплачено вартість занять в клубі за жовтень, листопад та грудень 2016 року в розмірі 1050 грн., а всього понесено витрат на суму 3475 грн. Згідно розрахункового листа на оплату послуг проживання №4114 та рахунку №4114 від 18.07.2016 року встановлено, що у звязку із оздоровленням дитини, позивач [PERSON] та неповнолітній [PERSON] в період з 12 по 18.07.2016 року проживали на території курортної зони «Термальні води «Косино» у готелі «Ivаncso Birtok». Вартість проживання та харчування в готелі, а також вартість оздоровчих процедур за 2-х осіб склала 14634,80 грн. Відповідно витрати, які понесла позивач [PERSON] по оплаті вартості послуг за одну особу, становлять 7317,40 грн. Крім цього, встановлено, що у звязку із хворобою неповнолітнього [PERSON], яка підтверджується лікарським заключенням лікаря алерголога-імунолога від 05.12.2016 року, позивач [PERSON] у звязку з цим понесла додаткові витрати, повязані із зверненнями за лікарськими консультаціями та придбанням медичних препаратів, що підтверджується наступними доказами: меморіальним ордером від 17.10.2015 року на суму 950 грн.; чеком №646350 від 27.11.2016 року на суму 203,17 грн.; чеком №650031 від 01.12.2016 року на суму 317,38 грн.; чеком №659523 від 12.12.2016 року на суму 11,45 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордера №7562 від 30.09.2016 року на суму 150 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордера №7942 від 01.12.2016 року на суму 70 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордера №8000 від 14.12.2016 року на суму 100 грн., а всього на суму 1802 грн. Як встановлено із довідки Чернівецького академічного обласного українського музично-драматичного театру імені [PERSON] №53 від 12.11.2016 року, [PERSON] навчається у Театральній студії для дітей та молоді при Чернівецькому академічному обласному українському музично-драматичному театрі імені [PERSON] з 2013 року. Дослідженими в судовому засіданні квитанціями до прибуткового касового ордеру №351 від 22.11.2016 року та №364 від 30.11.2016 року встановлено, що позивачем [PERSON], у звязку із навчанням дитини у Театральній студії, за прокат 2-х костюмів понесені витрати в розмірі 160 грн. Таким чином, загальний розмір, понесених позивачем [PERSON] додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON], становить 12754,40 грн. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З огляду на встановлені вище обставини та норми закону, суд, виходячи із принципу рівності прав і обовязків сторін щодо дитини, приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 1/2 частину додаткових витрат на їх дитину, що становить 6377,20 грн. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] витрат на оплату харчування дитини у Чернівецькій гімназії №4 в розмірі 3240 грн.; витрат на проїзд дитини до гімназії в розмірі 1080 грн.; витрат на придбання дитині зимових чобіт в розмірі 2140 грн. та витрат на хімчистку куртки дитини в розмірі 100 грн., суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки дані витрати в розумінні ст.185 СК України не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, а є звичайними витратами на дитину. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За змістом ч.3 ст.185 СК України\~розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. \~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач [PERSON] на обґрунтування понесених нею додаткових витрат на дитину вказувала також на прийняття участі дитиною у записі і зйомці пісні до «Різдвяного проекту» у студії звукозапису ПП [PERSON], вартість яких становить 5265 грн.; навчання дитини у театральній студії, вартість якого становить 2000 грн.; проїзд дитини до театральної студії та клубу карате, вартість якого становить 1080 грн. Разом з тим, належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивач [PERSON] та її представник суду не надали. При цьому, суд вважає, що наявні у матеріалах справи довідка ПП [PERSON] від 05.12.2016 року та довідка Чернівецького академічного обласного українського музично-драматичного театру імені [PERSON] №53 від 12.11.2016 року не є належними і допустимими доказами вказаних обставин, оскільки вони лише констатують вартість таких послуг, однак не підтверджують понесення позивачем даного виду додаткових витрат на дитину. З цих же підстав суд визнає неналежним доказом довідку Чернівецького клубу карате «Bushido» в частині понесення позивачем [PERSON] додаткових витрат на дитину, повязаних із придбанням поясу в залежності від кваліфікації в сумі 130 грн.; із оплатою вартості екзамену в сумі 360 грн.; із оплатою витрат на участь у чемпіонатах Чернівецької області в сумі 300 грн.; із оплатою витрат на участь у чемпіонатах і кубках України в сумі 2500 грн.; із оплатою витрат на участь у спортивно-оздоровчих зборах в Болгарії в сумі 8500 грн. При цьому, позивачем [PERSON] не надано належних і допустимих доказів необхідності фінансування наперед в цій частині витрат на дитину. Крім того, суд вважає неналежними доказами на підтвердження понесення позивачем [PERSON] додаткових витрат на дитину наявні в матеріалах справи меморіальний ордер від 07.09.2016 року на суму 750 грн.; чек №658631 від 11.12.2016 року на суму 177,73 грн.; фіскальний чек №357824 від 12.12.2015 року на суму 158,59 грн. та чек №614989 від 11.10.2016 року на суму 183,20 грн., оскільки ними не доведено, що витрати на придбання медичних препаратів понесла особисто позивач [PERSON] Таким чином, в цій частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин та враховуючи розяснення, викладені в п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно яких пропорційність присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша ст. 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 186,05 грн. На підставі ст.ст.141, 185 СК України,

Outcome: partial