Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

[PERSON] у лютому 2019 року звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником земельної ділянки, загальною площею 5,6727 га з кадастровим номером 6321484500:03:000:0195, розташованої на території Рубленської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області (далі - Рада). За договором оренди від 22.03.2016 року вона передала вказану земельну ділянку в оренду фізичній особі - підприємцю [PERSON] (далі - ФОП [PERSON] ). В порушення встановленого обов`язку, ФОП [PERSON] проект землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, не розробила, а тому протиправна бездіяльність загрожує збереженню стану орендованої земельної ділянки. Крім того, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється ФОП [PERSON] без урахування індексів інфляції, орендна плата не переглядалась. Вважає, що з урахуванням відповідних індексів інфляції та пені, визначеної п. 14 договору оренди у розмірі 0,03 % несплаченої суми за кожний день прострочення, сума заборгованості, станом на 26.02.2019 року складає 112389 грн. 00 коп. Просила розірвати договір оренди землі від 22.03.2016 року, укладений між нею та ФОП [PERSON] ; стягнути з ФОП [PERSON] недоплачену орендну плату за 2017-2018 роки та пеню за невиконання умов договору оренди землі, в розмірі 112549 грн. 73 коп.; витрати по сплаті судового збору покласти на ФОП [PERSON] . У відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, представник відповідача надав суду відзив, в якому виклав заперечення проти позову, згідно яких на час укладання спірного договору оренди, ФОП [PERSON] не мала жодного обов`язку розробляти та затверджувати проект землеустрою. Діючим законодавством для індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь (ріллі), яка використовується для розрахунку орендної плати за землю, на 2016-2019 роки встановлено коефіцієнт 1,0. Орендна плата за землю, яку ФОП [PERSON] сплачувала протягом 2016-2019 років залишається незмінною. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 72-76). Згідно вимог ч. 1 ст. 179 ЦПК України, позивач подала відповідь на відзив (заперечення), в якому зазначила, що вона зверталась до ФОП [PERSON] із заявою про перегляд орендної плати, але відповіді не отримала. Орендна плата не переглядалась раз на рік з урахуванням підвищення цін та інфляції. Середня плата за оренду землі по району значно перевищує суму, яку сплачує їй ФОП [PERSON] за договором оренди земля від 22.03.2016 року. Фактично її земельну ділянку обробляє іншій орендар. Сума оренди за користування її землі повинна становити 30% нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Просила задовольнити позовні вимоги. Позивач під час судового розгляду заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Зазначила, що виплати за договором оренди проводились ФОП [PERSON] завчасно, без порушення встановлених договором строків - до 31 грудня поточного року, а саме до 31.12.2016 року (влітку), відповідач сплатила їй за 2016 рік - 10000 грн. 00 коп., до 31.12.2017 року (у грудні 2017 року) за 2017 рік - 5279 грн. 75 коп., до 31.12.2018 року (у грудні 2018 року) за 2018 рік - 5300 грн. 00 коп., до 31.12.2019 року (у грудні 2019 року) за 2019 рік - 5300 грн. 00 коп., до 31.12.2020 року (у грудні 2020 року) за 2020 рік - 5300 грн. 00 коп. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, згідно відомостей державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК № 175836, виданого 29.10.2012 року, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 5,6727 га, розташованої на території Рубленської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, кадастровий номер 6321484500:03:000:0195 (а.с. 8). Належну [PERSON] земельну ділянку, площею 5,6727 га, остання 22.03.2016 року передала ФОП [PERSON] за договором оренди землі (а.с. 9-13). Вказаний правочин був зареєстрований 27.04.2016 року, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 80-81). Згідно умов зазначеного договору оренди землі, окрім іншого, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 175991 грн. 75 коп. (п. 5); договір укладено на 7 років (п. 8); орендна плата вноситься орендарем у грошовій або натуральній формі у розмірі 5279 грн. 75 коп., що складає 3% від нормативної грошової оцінки землі (п. 9); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 10); орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня поточного року (п. 11); розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках, передбачених законом (п. 13); у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,03% від невиплаченої суми за кожен день прострочки (п. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Законом України № 161-ХІУ від 06.10.1998 року «Про оренду землі» (далі - ЗУ «Про оренду землі») визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Статтею 13 ЗУ «Про оренду землі» зазначено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» вбачається, що розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному, на час укладення договору оренди, законодавству. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил. Згідно з п.п. 3, 4 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Статтею 32 ЗУ «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, встановлених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У ст. 141 Земельного кодексу України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в п. п. «г», «д» ч. 1 цієї статті передбачено використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам та систематичну несплату земельного податку або орендної плати відповідно. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження родючості ґрунтів» від 4.06.2009 року ст. 22 Земельного кодексу України було доповнено частиною четвертою з наступним змістом: «Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель». Між тим, згідно п. 18 Перехідних положень Земельного Кодексу України вимоги ч. 4 ст. 22 цього Кодексу поширювалися лише на тих власників та користувачів, які використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею більш як 100 гектарів. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» від 12.02.2015 року № 191-VIII частину четверту ст. 22 Земельного Кодексу України виключено. Отже, ненадання проекту землеустрою, що забезпечує еколого - економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь не є самостійною підставою для розірвання договору. Доказів про те, що ФОП [PERSON] використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, що вона допускає погіршення екологічного стану та родючості земельної ділянки позивачкою не надано. Крім того, системний аналіз зазначених положень законодавства, які регулюють відносини, пов`язані з орендою землі, зокрема, положень ЦК України, дає підстави зробити висновок, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» ст. 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору. Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті. Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати без внесення відповідних змін до договору у письмовій формі (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03.12.2013 року у справі № 3-34гс13 та від 20.08.2013 року у справі № 3-21гс13). Відповідно до ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І : 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель. Отже, орендар зобов`язаний самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перераховувати розмір орендної плати. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 року за № 783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель» та п. 289.2 Податкового кодексу України (починаючи з 2011 і надалі) нормативна грошова оцінка земель індексується на відповідний коефіцієнт (по роках, за які проводилась індексація): за 2016 рік (для сільськогосподарських угідь) - 1,00; за 2017 рік - 1,00; за 2018 рік - 1,00; за 2019 рік - 1,00. Статтею 1 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що дата оцінки земельної ділянки для нормативної грошової оцінки земельної ділянки - це дата, вказана в технічній документації. Як зазначила під час судового розгляду позивач, вказані виплати шо до орендної плати проводились ФОП [PERSON] щороку та були отримані позивачем в строки, передбачені п. 11 договору оренди землі - до 31 грудня поточного року. Таким чином, посилання позивача, що ФОП [PERSON] сплачувала орендну плату за договором від 22.03.2016 року з порушенням відповідної індексації нормативної грошової оцінки землі, є безпідставними, а доводи про наявність підстав для розірвання договору оренди через небажання відповідача підвищувати орендну плату, не ґрунтуються на законі. Матеріали справи не містять відомостей, щодо заявлених [PERSON] позовних вимог про зміну умов договору щодо розміру орендної плати. Крім того, суд звертає увагу, що плата за оренду земельної ділянки фактично здійснювалась ФОП [PERSON] з урахуванням положень ст. 1 Указу Президента України від 02.02.2002 року за № 92, згідно яких запроваджена плата за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed