Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 13 січня 2014 року звернулася до суду із позовом до ДП «Трест «Олександріярозрізобуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 02 лютого 2010 року до 23 червня 2013 року, тобто до звільнення працювала в ДП «Трест «Олександріярозрізобуд». 23 червня 2013 року вона була звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в звязку з тим, що власник не виконує законодавство про працю. Після звільнення з роботи розрахунок із нею не був проведений, що порушує її законні права. Заборгованість по заробітній платі станом на 15 січня 2014 року за період з березня 2013 року по липень 2013 року складає 23 987 грн. 60 коп., що підтверджується довідкою від 15 січня 2014 року в якій вказано, що середньомісячний заробіток складає 4 017 грн. 50 коп. Моральну шкоду оцінює на суму 2 000 грн. В судове засідання позивач не з'явилась, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в суді, в заяві до суду на своїх вимогах щодо стягнення на її користь середнього заробітку наполягає, посилаючись на викладені обставини. Представник ДП «Трест «Олександріярозрізобуд» в судове засідання також не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в суді. До суду від представника відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Позовні вимоги визнає. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Правовідносини сторін врегулюванні ст.ст. 21, 24, 34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 21, 115-117, 232-235, 239 КЗпП України, за змістом яких заробітна плата виплачується працівникам підприємства регулярно, але не рідше двох разів на місяць. У випадку порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яких строків. За змістом ст. 116 КЗпП України у випадку звільнення працівника, виплата всіх сум, що належить йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі не виплати з вини власника, або уповноваженого ним органу звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, по день фактичного розрахунку. Суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року, який визначив, що при вирішенні трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого починається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатись про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка виплат всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Судом встановлено, що [PERSON] - позивач у справі, з 02 лютого 2010 року до 23 червня 2013 року, тобто до звільнення, працювала в ДП «Трест «Олександріярозрізобуд», що підтверджується записами в трудовій книжці. 23 червня 2013 року позивач була звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв'язку з тим, що власник не виконує законодавство про працю. Після звільнення з роботи розрахунок з позивачем не був проведений, що порушує його законні права. Заборгованість по заробітній платі станом на 15 січня 2014 року за період з березня 2013 року по липень 2013 року складає 23 987 грн. 60 коп., що підтверджується довідкою № 3249 від 15 січня 2014 року, в якій вказано, що середньомісячний заробіток складає 4 017 грн. 50 коп. Суд приймає до уваги, що відповідач тривалий час не виплачує заборгованість по заробітній платі. Суд дійшов висновку, що несвоєчасна виплата заробітної плати є порушенням трудового законодавства і є порушенням прав позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було пропущено тримісячний строк для звернення до суду. Всебічно з'ясувавши причини і умови, що призвели до порушення прав позивача суд вважає, що порушене право підлягає захисту і на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні підлягають задоволенню за період з 24 червня 2013 року по січень 2014 року, тобто по дату ухвалення судового рішення включно, виходячи із розміру середнього заробітку в сумі 4 017 грн. 50 коп. на місяць, що складає 28 122 грн. 50 коп. (4 017 грн. 50 коп. х 7 міс.). Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 2 000 грн., вони не підлягають задоволенню. За змістом ст. 237-1 КЗпП України моральна шкода працівнику відшкодовується власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Заявлені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 2 000 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав до суду переконливих, достовірних доказів, що порушення його прав призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, позивач не звернувся своєчасно після звільнення її з роботи до суду за захистом своїх прав, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати. Суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку в межах місячного платежу в сумі 4 017 грн. 50 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial