Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач 1»), [PERSON] (надалі «Відповідач 2»), третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0732 га по вул. Струмковій, 937 в с. Хриплин Івано-Франківської міської ради в садівничому товаристві «Хриплин»; визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0732 га по вул. Струмковій, 937 в с. Хриплин Івано-Франківської міської ради в садівничому товаристві «Хриплин» (кадастровий номер 2610197401:19:001:0041). Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема, як зазначив представник Позивача, при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 травня 2013 року між ним та його сином [PERSON], між ними було досягнуто домовленості про продаж цієї земельної ділянки за 11 371,00 грн. гроші за дану земельну ділянку Відповідач 1 Позивачу не надавав, а написав на імя Позивача письмову розписку, взявши на себе зобовязання сплатити суму коштів до 30 квітня 2015 року. При укладенні договору купівлі-продажу Позивачем, як зазначив його представник, нотаріусу було повідомлено неправдиву інформацію про оплату Відповідачем 1 вартості визначеної в договорі земельної ділянки до укладення цього договору. За таких обставин, посилаючись на те, що станом на даний час Відповідач 1 відмовляється від оплати визначеної сторонами вартості відчуженої земельної ділянки, Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання договору купівлі-продажу від 29 травня 2013 року та визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку. Допитаний в судовому засіданні за його згодою Позивач в якості свідка підтвердив вищевикладені обставини та повідомив суду про те, що жодних коштів за відчужену на підставі оскаржуваного договору земельну ділянку Відповідач 1 йому не повернув. Відповідач 1 [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі та просили задовольнити позовні вимоги Позивача. Зокрема, як зазначив Відповідач 1 в судовому засіданні, він дійсно не здійснив оплати ціни оскаржуваного договору в розмірі 11 371,00 грн., взамін чого написав на імя батька (Позивача) письмову розписку, зобовязання за якою станом на даний час не виконує. Відповідач 2 [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов. Зокрема, як зазначила представник Відповідача 2 в судовому засіданні, при укладенні оскаржуваного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 травня 2013 року сторонами було дотримано всіх встановлених законом вимог щодо даного виду договору, досягнуто всіх його істотних умов, та, зокрема, передано продавцю суму коштів у 11 371,00 грн., як вартості відчужуваної земельної ділянки. На думку Відповідача 2, даний позов ініційовано Позивачем разом з Відповідачем 1 виключно з метою позбавити її, [PERSON], частки у спільній сумісній власності подружжя, спір про поділ якого перебуває у провадженні Івано-Франківського міського суду. Третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявилася та подала до суду письмові пояснення, в яких просила здійснювати розгляд справи без її участі. Додатково у вказаних поясненнях нотаріус, посилаючись на пункт 2.2 оскаржуваного договору, повідомила суду про те, що розрахунок між сторонами договору за продаж земельної ділянки у її. Нотаріуса, присутності не відбувався. Перед підписанням та нотаріальним посвідченням договору сторони підтвердили, що розрахунок проведений в повному обсязі. Про існування невиконаних грошових зобовязань [PERSON] перед [PERSON] по договору купівлі-продажу, посвідченого 29 травня 2013 року за реєстровим №1706 нотаріусу невідомо. Заслухавши пояснення Позивача (в тому числі в якості свідка) та його представника, Відповідача 1 та його представника, Відповідача 2 та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України). 29 травня 2013 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №1706 (надалі також «Договір купівлі-продажу»). Відповідно до пункту 1.1 Договору купівлі-продажу за цим Договором продавець передає, а покупець приймає у власність земельну ділянку та зобовязується сплатити продавцю за зазначене нерухоме майно гроші згідно з домовленістю, встановленою цим договором. Місце розташування земельної ділянки: Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, с. Хриплин, «Хриплин» садівницьке товариство, земельна ділянка №937. Цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального садівництва. Кадастровий номер земельної ділянки: 2610197401:19:001:0041 (пункти 1.2-1.4 Договору купівлі-продажу). Згідно з пунктом 1.10 Договору купівлі-продажу купівля земельної ділянки проводиться за згодою дружини покупця [PERSON], яка викладена у відповідній заяві, справжність підпису на якій засвідчено 29 травня 2013 року [PERSON], приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу за №1705. Ціна договору та порядок проведення розрахунків визначено Розділом 2 Договору купівлі-продажу. Так, згідно з пунктом 2.1 Договору купівлі-продажу продаж предмету договору за домовленістю сторін вчиняється за 11 371 гривень 00 копійок, які отримані продавцем від покупця під час посвідчення цього договору. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і зміні після укладення цього договору не підлягає. Підписання цього договору продавцем є підтвердженням факту одержання ним від покупця 11 371 гривень 00 копійок, як повної оплати за продану земельну ділянку (пункт 2.1 Договору купівлі-продажу). Посилаючись на те, що фактично гроші за відчужену земельну ділянку покупцем (Відповідачем 1) продавцю (Позивачу) сплачено не було (на підтвердження чого надає письмову розписку), Позивач звернувся до суду з даним позовом про розірвання Договору купівлі-продажу та визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Підставою для розірвання Договору купівлі-продажу від 29 травня 2013 року Позивач зазначає невиконання Відповідачем 1 зобовязання щодо оплати ціни договору у 11 371,00 грн. Відповідач 1 в судовому засіданні, визнаючи позов в повному обсязі, визнав той факт, що він дійсно не оплатив Позивачу ціну договору у 11 371,00 грн., на підтвердження чого надав суду письмову розписку (а.с. 5), за змістом якої зобовязався сплатити кошти за продану йому земельну ділянку по вул. Струмковій, 937 в садівничому товаристві «Хриплин» до 30 квітня 2015 року. В той же час, Відповідач 2 в судовому засіданні заперечувала той факт, що зобовязання за Договором купівлі-продажу щодо оплати ціни договору не було виконано Відповідачем 1, вказуючи на те, що гроші за спірну земельну ділянку було передано продавцю при укладенні оскаржуваного договору. Так, як встановлено Судом зі змісту оскаржуваного Договору купівлі-продажу, зокрема, пункту 2.1 даного договору, продаж предмету договору за домовленістю сторін вчиняється за 11 371 гривень 00 копійок, які отримані продавцем від покупця під час посвідчення цього договору. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і зміні після укладення цього договору не підлягає. Підписання цього договору продавцем є підтвердженням факту одержання ним від покупця 11 371 гривень 00 копійок, як повної оплати за продану земельну ділянку (пункт 2.1 Договору купівлі-продажу). За таких обставин, Суд звертає увагу на те, що приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], як уповноважений державою субєкт на посвідчення правочинів, посвідчила оскаржуваний Договір купівлі-продажу, в тому і числі пункт 2.1 даного договору, в якому безпосередньо йдеться про те, що кошти в сумі 11 371 гривень 00 копійок отримані продавцем від покупця під час посвідчення цього договору. Належних доказів, які б підтверджували наявність підстав вважати, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON] при посвідченні даного правочину було порушено вимоги чинного законодавства України, зокрема, вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, в матеріалах справи не міститься, і Позивачем таких доказів суду не надано. В даній цивільній справі, виходячи з вимог чинного законодавства України, Суд виходить з того, що факт посвідчення приватним нотаріусом пункту 2.1 Договору купівлі-продажу свідчить про те, що нотаріус удостовірилася у факті передачі грошей під час посвідчення договору. Відтак, Суд критично відноситься до наданих нотаріусом письмових пояснень, в яких вона покликається на те, що розрахунок між сторонами договору у присутності нотаріуса не відбувався, оскільки фактично в даному випадку, в розрізі положень пункту 2.1 Договору купівлі-продажу, нотаріус визнає факт порушення нею вимог чинного законодавства України. В той же час, доведений факт порушення нотаріусом вимог чинного законодавства повинен бути підтвердженими належними засобами доказування, які в матеріалах справи відсутні. За таких обставин, Суд звертає увагу на те, що, укладаючи договір купівлі-продажу, підписуючи даний договір, покупець та продавець повинні усвідомлювати наслідки такого підписання та відповідальність за повідомлену нотаріусу інформацію. При цьому, закріплене в пункті 2.1 оскаржуваного договору положення, на яке в своїх поясненнях посилається нотаріус, є виключно гарантією покупця на те, що продавець одержав від нього ціну договору, з метою убезпечення від можливих порушень та зловживань в майбутньому. При цьому, положення щодо місця та часу здійснення між сторонами розрахунку міститься в пункті 2.1 Договору купівлі-продажу, а не в пункті 2.2 цього договору. За таких обставин, враховуючи все вищевикладене в сукупності, Суд приходить до висновку про те, що в рамках даної цивільної справи Позивачем не доведено належними засобами доказування факту неоплати Відповідачем 1 ціни Договору купівлі-продажу. Стосовно повного визнання позову Відповідачем 1, Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи обставини спірних правовідносин, які виникли між сторонами, зважаючи на те, що Позивач та Відповідач 1 є близькими родичами (батько і син), наявність судового спору між Відповідачем 1 та Відповідачем 2, які є колишнім подружжям, стосовно поділу спільного майна подружжя (до переліку якого Відповідачем 2 віднесено спірну земельну ділянку), враховуючи поведінку самих сторін в судовому засіданні (сторони Позивача та сторони Відповідача 1), Суд приходить до висновку про те, що визнання Відповідачем 1 позову суперечить закону та порушує права та інтереси Відповідача 2 та її спільної з Відповідачем 1 неповнолітньої дитини, а тому Суд не приймає визнання Відповідачем 1 позову. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. 638-654, 655-697 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed