Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовною заявою до [PERSON] і [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони є власниками зазначеної квартири. [PERSON], який є сином позивачів, та [PERSON], який є колишнім зятем позивачів, з 2013 року без поважних причин не проживають в зазначеній квартирі. 02 квітня 2019 року відповідачі в судове засідання не з'явилися. Оскільки, відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з'явилися без повідомлення причин, відзив не подали та позивачі не заперечують проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Додатково пояснили, що вони приватизували квартиру. Син [PERSON] на той час вже проживав окремо. Вони допомогли сину грішми купити квартиру. Син не проживає з ними, як йому виповнилося 19 років і він одружився. В зазначеній квартирі проживає їх дочка з дітьми. Перешкод сину для проживання в квартирі вони не чинять, якби захотів, він міг би проживати. Дочка розірвала шлюб з [PERSON] років 10 тому, з того часу останній не проживає в квартирі. Дочка повторно вийшла заміж, з новим чоловіком в них вже є дитина. З [PERSON] позивачі не спілкуються та його місце проживання їм невідоме. Заслухавши вступне слово представника позивачів, показання свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 вересня 2004 року. В зазначеній квартирі, крім позивачів, зареєстровані дочка позивачів [PERSON], онука [PERSON], син [PERSON] та колишній зять [PERSON]. Згідно з довідками Управління дозвільно-погоджувальних процедур та адміністративних послуг Олександрійської міської ради відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 та від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16. З наданих позивачами копій документів встановлено, що 08 червня 2002 року [PERSON] і дочка позивачів [PERSON] одружились. Після одруження [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Під час шлюбу у них народилась дочка [PERSON], [INFO], - онука позивачів. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 07 травня 2013 року, яке набрало чинності, у справі № 398/2276/13-ц шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Відповідно до акту-розпорядження від 19 липня 2018 року, затвердженого КП «Житлогосп», при обстеженні було встановлено, що [PERSON] і [PERSON] в квартирі [ADDRESS], не проживають з 2013 року. На момент перевірки 19 липня 2018 року [PERSON] і [PERSON] в квартирі були відсутні, їх особистих речей немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає відповідача [PERSON] з дитинства. Після того, як він одружився, то почав проживати за іншою адресою зі своєю сім'єю. Відповідача [PERSON] знає як колишнього зятя позивачів, останній раз його бачила років п'ятнадцять тому. В квартирі проживає дочка позивачів з новим зятем і спільною дитиною, а також дитина дочки від шлюбу з [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає в [ADDRESS], з 1985 року. Знає, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі № 8 вже давно, більше 6 років, в нього є власне житло та сім'я. [PERSON] проживав в квартирі, але це було давно, більше 5 років тому. [PERSON] останній раз бачив років 4-5 тому, [PERSON] - років 6 тому. В квартирі проживає дочка позивачів з новим зятем і спільною дитиною, дитина дочки від першого шлюбу. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи відсутність відповідача [PERSON] за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власниками житлового приміщення та відповідачем [PERSON], суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а відповідач [PERSON] визнанню таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Оскільки, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є членом родини позивачів, не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ними і ведуть з ними спільне господарство, та позивачі не надавали свою згоду на користування квартирою відповідачу, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а відповідач [PERSON] визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. На відшкодуванні судових витрат позивачі не наполягали. На підставі ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України та

Outcome: approved