Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] у лютому 2021р. звернувсь з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення 16\~000 грн. завдатку. В обґрунтування позову посилавсь на те, що в червні 2011 року [PERSON] та її родичка [PERSON] виявили бажання продати йому свою однокімнатну квартиру [ADDRESS] за двадцять тисяч доларів США. Для цього їм потрібно було отримати довідку в БТІ про оцінку квартири, розрахуватись за накопичені борги за надання комунальних послуг підприємствами м.Старокостянтинова. Під приводом продажі квартири, вони свідомо ввели позивача в оману, впросили його здійснити обмін 2000 доларів США на гривні в сумі 16\~000 грн. та передати їх їм як завдаток за квартиру, яку позивач мав намір купити. Вказані грошові кошти відповідачі брали частинами проте договір купівлі-продажу квартири не було укладено, оскільки держнотаріус [PERSON] відмовилась оформляти такий договір та рекомендувала [PERSON] та [PERSON] звернутись до ради опікунства м.Старокостянтинова для отримання дозволу на продаж квартири. Після того, як відповідачі не змогли продати квартиру, вони залишили квартиру та втекли, не повернувши отримані кошти. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з вищенаведених підстав та позивач доповнив, що він звертався у поліцію з приводу вчинення [PERSON] та [PERSON] шахрайських дій, однак у 2020 році слідчим було закрито провадження у справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили і від них не надійшло заяви про відкладення розляду справи. Крім того, від опікуна [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову через його недоведеність та у зв`язку з пропуском позовної давності. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані докази у справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною першою статті 579 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Аналіз цього визначення вказує на ознаки завдатку - як завдаток може передаватися грошова сума або рухоме майно; завдатком може бути забезпечено лише зобов`язання, що випливає з договору, тобто позадоговірні зобов`язання завдатком не забезпечуються. Завдаток виконує три основні функції: - платіжну (завдаток видається в рахунок належних за договором платежів); - підтверджувальну (передачею завдатку боржник підтверджує наявність основного зобов`язання); - забезпечувальну (встановлення негативних наслідків невиконання зобов`язання, забезпеченого завдатком, гарантує виконання такого зобов`язання. Тобто предметом завдатку є грошова сума, рухоме майно, речі матеріального світу, які можна вільно переміщувати у просторі та речі, на які накладена заборона на вільний обіг, не можна використовувати у вигляді завдатку. Відповідно до ч.1 ст. 547\~\~ЦК України\~письмова форма договору про внесення завдатку є обов`язковою. Умова про внесення завдатку може бути включена до договору, виконання якого забезпечується таким чином. В разі, якщо письмова форма не додержана, то на підставі ч.2 ст.547\~ЦК України\~угода про передачу завдатку є нікчемною, а як наслідок недійсною. Виходячи з цього договір завдатку повинен містити істотні умови, а саме: дані про основний договір, виконання якого забезпечене завдатком, розмір грошової суми (вартість майна) переданої в якості завдатку, перелік дій (випадків бездіяльності) сторін договору, які тягнуть за собою настання наслідків, передбачених ЦК України та самим договором завдатку, порядок і терміни повернення завдатку винною стороною. Відповідно до ст.571\~ЦК України завдаток залишається у кредитора, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму в розмірі завдатку або його вартості. Сторона винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та згідно з ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. А згідно ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК України), допустимими (стаття 78 ЦПК України), достовірними (стаття 79 ЦПК України) та достатніми (стаття 80 ЦПК України), які б у своїй сукупності далиб змогу прийти до висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування і питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.80 ЦПК України). Натомість позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували факт передачі позивачем [PERSON] та отримання відповідачами [PERSON] та [PERSON] у 2011 році завдатку в сумі 16\~000 грн. А посилання позивача на постанову інспектора дізнання Старокостянтинівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області від 25.12.2020р. про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №42016240220000053 від 30.11.2016р. за ч.1 ст.190 КК України, як на доказ тих обставин, що обґрунтовують позов, суд не приймає до уваги з наступних підстав. Так, як вбачається з вищевказаної постанови, кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №42016240220000053 від 30.11.2016р. за ч.1 ст.190 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю діях [PERSON] та [PERSON] складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, тобто з реабілітуючих підстав. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають оскільки є безпідставними та не доведені у суді. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed