Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач») про стягнення з [PERSON] [INFO], зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON], зареєстрованої та проживаючої за адресою: [ADDRESS]: аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 (одна тисяча п'ятсот) грн., щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ним повноліття. Позивач подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 липня 2011 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] про, що в книзі реєстрації шлюбів відділу державної реєстрації актів цивільного стану Галицького районного управління юстиції Івано-Франківської області зроблено актовий запис № 24 від 12.07.2011 року. В шлюбі у подружжя [INFO] народився син [PERSON]. Як зазначила [PERSON] в позовній заяві, вони з Відповідачем спільно не проживають, оскільки Відповідач покинув її з дитиною та залишив помешкання, де вони спільно проживали, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні дитини. Позивач в позовній заяві також зазначила, що розмір заробітків Відповідача є незначним, порівняно з його дійсними доходами оскільки останній часто їздить на заробітки до Республіки Польща. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. З урахуванням положень статті 224 Цивільного процесуального кодексу України та заяви Позивача, яка не заперечила проти заочного розгляду справи, Суд ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи наявність передбачених вищевказаною нормою обставин, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, встановлено наступне. Згідно з копії Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 12 липня 2011 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2011 року, який зареєстрований у відділу державної реєстрації актів цивільного стану Галицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 24. За час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина: [PERSON] [INFO] (Свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 17 січня 2012 року). Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 ст. 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Як зазначила в позовній заяві Позивач, станом на сьогоднішній день син [PERSON] перебуває на її утриманні, в той же час Відповідач, як батько дитини, жодної участі у його утриманні та вихованні не приймає. Доказів, які б спростовували зазначені Позивачем обставини, Відповідачем не надано, а судом таких доказів не встановлено. Враховуючи вищевикладене, враховуючи відсутність у Відповідача регулярного доходу, Позивач просила стягувати з Відповідача аліменти у твердій грошовій сумі по 1500,00 грн. на дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 ст. 182 СК України визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, визначених ст. 184 цього Кодексу. Згідно з пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» «за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно». Порядок визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі визначено статтею 184 СК України. Так, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 статті 184 СК України). Як зазначила в позовній заяві Позивач, та не спростував належними доказами Відповідач, їй невідоме місце роботи Відповідача, однак відомо, що розмір його заробітної плати є низьким, порівняно з його дійсними доходами (поїздки на заробітки до Республіки Польща), які мають характер непостійних та нерегулярних. Також в позові [PERSON] зауважила, що Відповідач не має на утриманні інших осіб. Доказів, які б спростовували дані обставини, [PERSON] не надано. Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів малолітніх дітей, Суд дійшов висновку про доцільність стягування з Відповідача аліментів на утримання дитини: [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн., щомісячно, до досягнення ним повноліття, оскільки даний розмір аліментів відповідає інтересам дитини, а також відповідає обов'язку батька на утримання дітей. При визначенні розміру аліментів Суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, зокрема те, що дитина проживають разом з Позивачем. Також враховано, що Відповідач є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання сина. Доказів, які б спростовували вищевказане, Відповідачем подано не було, а судом таких обставин не встановлено. Судом також враховується той факт, що відповідно до Медичної довідки № 99 від 12 серпня 2015 року [PERSON] перебуває на «Д» обліку в лор лікаря. Дана обставина, в свою чергу, об'єктивно свідчить про те, що дана дитина потребує спеціального догляду, необхідного лікування та забезпечення відповідними медичними засобами. Також Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум дитини, віком до 6 років становить 1032 грн., 1 грудня 1167 грн., на дитину віком від 6 до 18 років, становить 1286 грн., а з 1 грудня 1455 грн. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково: стягувати з [PERSON], аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 14 серпня 2015 року (з часу звернення з позовом до суду). На підставі ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial