Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовують тим, що [INFO] в с. Майдан-Чапельський, Вінницького району Вінницької області померла їхня мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області; земельна ділянка площею 0,2414 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області; земельна ділянка площею 0,0608 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області; земельна ділянка площею 0,0326 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області та земельна ділянка площею 1,3426 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області. Позивачі вказують, що вони є спадкоємицями за заповітом своєї матері. Осіб, які б мали право на обов'язкову частку в спадковому майні - немає. Зазначають, що спадщину вони прийняли шляхом подачі в нотаріальну контору заяв про прийняття спадщини, однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері вони не можуть, оскільки спадкове будинковолодіння належить спадкодавиці [PERSON] як члену колгоспного двору, а правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки пописані онукою. За вказаних обставин позивачі просять суд ухвалити рішення, яким визнати за кожною з них право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] на 1/2 частку переліченого вище спадкового майна. В підготовче засідання учасники справи не з'явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивачі в поданих заявах зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, а представник відповідача - сільський голова Хижинецької сільської ради Сокиринецької об'єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області в поданій заяві зазначив, що при прийнятті рішення покладається на думку суду. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що [INFO] в с. Майдан-Чапельський, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] від 10.01.2013 року (а.с. 15). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить: житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області, загальною площею 36,0 кв.м, житловою площею 18,9 кв.м, що складається з: житлового будинку літ. «А», веранди літ. «а», літньої кухні літ. «а1», сараю літ. «Б», сараю літ. «б», убиральні літ. «Г», сараю літ. «Д», криниці 1/2 № 4, хвіртки № 5, воріт № 6 та огорожі № 7, що вбачається з ксерокопії технічного паспорта, виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 01.06.2018 року (а.с. 23-27); земельна ділянка площею 0,2414 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER]; земельна ділянка площею 0,0608 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]; земельна ділянка площею 0,0326 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] та земельна ділянка площею 1,3426 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується ксерокопією свідоцтва [NUMBER] на право особистої власності на цілий житловий будинок в [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області, виданого 14 липня 1987 року виконкомом Парпурівської сільської Ради народних депутатів на підставі рішення Вінницької районної Ради народних депутатів № 167 від 23 травня 1987 року, згідно якого вказане будинковолодіння належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 18); ксерокопіями Державного акта серії [NUMBER] від 04.03.2005 року (а.с. 19), серії [NUMBER] від 04.03.2005 року (а.с. 20), серії [NUMBER] від 04.03.2005 року (а.с. 21) та серії [NUMBER] від 15.01.2004 року (а.с. 22). Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] є рідними дітьми спадкодавиці [PERSON], що вбачається з ксерокопій їх свідоцтв про народження, ксерокопії свідоцтва про одруження, ксерокопії свідоцтва про припинення одруження, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, якими підтверджується зміна їх прізвищ (а.с. 9, 12, 13, 14). 09 листопада 1989 року [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право - [PERSON] та [PERSON]. Заповіт посвідчено 09 листопада 1989 року секретарем виконавчого комітету Парпуровецької сільської ради Вінницького району Вінницької області Фісун Л.М. та зареєстровано в реєстрі за № 72, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 17). Позивачі [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] прийняли належним чином, звернувшись у визначений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що вбачається з копії спадкової справи № 24/2013, заведеної приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. до майна померлої [INFO] [PERSON] Осіб, які б мали право на обов'язкову частку в спадковому майні - немає. Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері позивачі не можуть, оскільки спадкове будинковолодіння належить спадкодавиці [PERSON] як члену колгоспного двору, а правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки пописані, що вбачається з ксерокопій правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 18, 19, 20, 21, 22). З ксерокопій погосподарських книг Хижинецької сільської ради вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року єдиним членом колгоспного двору була записана [PERSON] (а.с. 28-35). З довідок № 577 від 30.05.2018 року та № 576 від 30.05.2018 року, виданих Хижинецькою сільською радою Сокиринецької об'єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області вбачається, що [PERSON] при житті володіла, користувалась та розпоряджалась житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області, а також вона за вказаною адресою проживала та була зареєстрована на момент своєї смерті (а.с. 37, 38). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Таким чином, судом встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року спадкодавиці [PERSON], як єдиному члену колгоспного двору, належало 100% житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області. Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Судом є встановленим, що позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємицями за заповітом своєї матері [PERSON], яка померла [INFO]. Спадщину вони прийняли у визначений законом строк, звернувшись до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської І.Є. з письмовими заявами про прийняття спадщини, однак в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права не мають можливості через вищевказані обставини. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки судом є встановленим, що позивачі не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у них немає, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved