Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду, просив розірвати шлюб укладений з [PERSON], мотивуючи тим, що з 05 березня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], протягом останнього року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, позивач зазначає, що відповідачка постійно нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають діти, що негативно впливає на їх психічний стан, відповідачка не хоче розуміти сутності проблем, вона не здатна підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між подружжя та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. З січня 2016 року сторони спільне господарство не ведуть, проживають окремо, мають обопільне бажання розірвати шлюб, примирення між подружжям не можливо, оскільки їх шлюб носить формальний характер. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, заперечує щодо надання сторонам строку на примирення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає, просить розірвати шлюб, заперечує щодо надання сторонам строку на примирення. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, з 05 березня 2011 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. З січня 2016 року подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, мають обопільне бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, яка в межах розгляду даної справи визнала позов, не заперечувала факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям, а відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, тривалий час сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документу. (а.с.1) Враховуючи наведене та

Outcome: approved