Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач), в якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], до Республіки Польщі, Республіки Болгарії, Румунії, Республіки Чорногорії, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет та до Обєднаних Арабських Еміратів в період з 01 листопада 2016 року по 01 листопада 2017 року з метою відпочинку без згоди та супроводу батька дитини [PERSON], та дозволити їй оформляти документи для тимчасового виїзду за межі України неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON] Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду у справі №2-8863. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Після розлучення дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, взагалі не спілкується з дитиною, не цікавиться його життям, матеріальної допомоги не надає, хоча зобовязаний це робити. Позивач декілька років поспіль бажає виїхати з сином за кордон на відпочинок, що сприятиме розширенню світогляду дитини, позитивно позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку, розвитку як особистості, однак відповідач хоча не заперечує проти таких поїздок, але дозвіл на виїзд дитини не надає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила в частині надання дозволу оформляти документи для тимчасового виїзду за межі України дитини без згоди батька та просила дозволити їй оформляти документи для тимчасового виїзду за межі України до Республіки Польщі, Республіки Болгарії, Румунії, Республіки Чорногорії, Турецької Республіки, Арабської Республіки Єгипет та до Обєднаних Арабських Еміратів в період з 01 листопада 2016 року по 01 листопада 2017 року неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON] Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечувала, вказувала, що відповідачу органом опіки та піклування направлялися виклики та повідомлення, здійснювалися виходи за його місцем проживання, однак безрезультатно. Відповідач в судове засідання не з'явився жодного разу, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань. Згідно повідомлення адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Рівненській області (а.с.15) [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO]. Надіслані на адресу відповідача, зазначену в позові та повідомленні судові повістки та копії документів, поверталися до суду з позначкою на конверті «не зявився», «зачинено, залишено повідомлення». У відповідності до абзацу 3 ч.5\~ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі\~ст.224 ЦПК України\~в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач з 12 жовтня 2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано (а.с.7, 8). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.9). Дитина проживає з позивачем (а.с.9 зворот). З пояснень позивача наведених в позовній заяві слідує, що декілька років поспіль позивач має намір виїхати з дитиною на відпочинок за кордон, відповідач хоче не заперечує проти цього, проте нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон не надає. Маючи намір та можливості виїхати тимчасово за межі України, позивач не може це зробити, оскільки відповідач чинить перешкоди. Статтею 33 Конституції України\~передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного кодексу України\~визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено\~Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,\~Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним;\~\~рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів\~\~ цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої\~статті 135 Сімейного кодексу України\~(під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема,\~стаття 155 Сімейного кодексу України\~визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно\~ст. 141 Сімейного кодексу України\~\~батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.\~\~ Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення (далі - Порядок), затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, наявність рішення суду про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для дитини без згоди батька не передбачено. Поряд з тим, п.п. 2 п. 20 зазначеного Порядку визначено, що оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа). У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі України заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства. Відповідач є громадянином України, тому, як випливає з вищезазначеної норми Порядку, його згода також необхідна для оформлення проїзних документів для виїзду неповнолітнього [PERSON] за кордон. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.\~150\~\~та ч. 1 ст.\~155 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положення\~ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства»\~та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Оскільки у позивача є труднощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, позивач зверталася до відповідача по цьому питанню, однак відповідач відмовився надавати такий дозвіл, а також, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, а виїзд в такий проміжок часу та в такі країни зумовлений необхідністю забезпечення інтересів дитини, та її потреб у реалізації соціального та духовного розвитку, оздоровленні, відмова батька у наданні дозволу у виїзді дітей за кордон є безпідставною та неаргументованою, суд дійшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] При винесенні рішення суд також враховує вік дитини, в зв'язку з цим право на виїзд дитини за кордон має бути надано матері тимчасово, що в подальшому не позбавлятиме можливості батька виконувати свої батьківські обов'язки, та не порушуватиме його батьківських прав. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн.\~\~\~\~

Outcome: approved