Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 02.05.2009 року зареєстрували шлюб з відповідачем [PERSON] реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №510, про що видане свідоцтво про шлюб серії 1-ЖД №096810. Від шлюбу є малолітня дитина: син [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вимог позивач вказує, що спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів щодо подружніх відносин та стосунків, подружніх обовязків. З вересня 2016 року припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, проживають окремо. У відповідача є інша жінка, з якою підтримує стосунки, тому вважає, що примирення між ними неможливе. Cпору про майно та місця проживання дитини не виникає, просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В судове засідання позивач не зявилась, надіслала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила задовольнити. Після розірвання шлюбу відповідач просить залишити їй прізвище «Щипанська». Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечив проти його задоволення, пояснив що не проживають близько трьох років, кожен із них створив іншу сімю, тому просить строк на примирення не надавати, шлюб розірвати. Заслухавши відповідача, вивчивши матеріали справи в повному обсязі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 СК України). Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02.05.2009 року в [PERSON] реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №510, про що видане свідоцтво про шлюб серії 1-ЖД №096810. Від шлюбу є малолітня дитина: син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №196120. Сторони не підтримують подружні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, оскільки не знаходили спільної мови на вирішення сімейних та матеріальних проблем. Позивач поновлювати подружні відносини не бажає, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач також не бажає поновлювати сімейні відносини, оскільки підтримує фактичні шлюбні відносини з іншою жінкою. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, підстав для збереження сімї немає. Спір про майно не виникає. Син залишається проживати з матірю.

Outcome: approved