Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

[PERSON] (Позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом, під час розгляду справи надано уточнений позов в редакції від 01.02.2018 року, який і є предметом розгляду, в якому просив суд стягнути на його користь з державного бюджету уУкраїни шляхом списання коштів зі спеціального рахунку державного бюджету України Державної Казначейської служби (Відповідач) та стягнути з Відповідача на його користь витрати на правову допомогу. В обґрунтування пред'явлених уточнених вимог зазначено, що згідно наказу начальника головного управління МВС України в Дніпропетровській області №214 о/с від 30.09.2008 року позивача було призначено на посаду дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Саксаганського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області. 23.06.2011 року прокурором Саксаганського району м. Кривого Рогу відносно нього порушено кримінальну справу за фактом зловживання своїм службовим становищем та службовим підробленням за ч.3 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України. 01.11.2011 року у зв'язку із порушенням прокуратурою Саксаганського району міста Кривого Рогу 23.06.2011 року кримінальної справи №56119033 відносно нього, як службової особи Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області було проведено службове розслідування, за результатами якого було зроблено висновок про доцільність звільнення позивача з органів внутрішніх справ за п.64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. 05.07.2011 року незважаючи на те, що йому не було пред'явлено обвинувачення, наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області №99 о/с позивача було звільнено 05.07.2011 року з органів внутрішніх справ. З метою доведення невинуватості та поновлення на роботі, він 18.07.2011 р. звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу зі скаргою на постанову про порушення кримінальної справи №56119033 від 23.06.2011 року відносно нього, але постановою суду від 19.07.2011 року було відмовлено у відкритті провадження за моєю скаргою. 21.07.2011 року він знов звернувся зі скаргою на вище вказану постанову, однак постановою суду від 04.06.2011 року йому було відмовлено у відкритті провадження, у зв'язку із направленням справи з обвинувальним актом до суду. Стислий термін досудового розслідування та направлення справи до суду для розгляду по суті позбавив його можливості довести незаконність порушеної справи відносно нього та визнати наказ про звільнення незаконним і поновитись на роботі. оків. Під час розгляду справи у Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу та апеляційному суді Дніпропетровської бласті приймались різні рішення, справа закривалась за відсутності в його діях складу злочину, справа закривалась внаслідок декриміналізації, справа неодноразово направлялась для проведення додаткового розслідування і нарешті 10.07.2017 року слідчий з особливо важливих справ другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області Пугачов Д.О. закрив кримінальне провадження відносно нього, за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 364 КК України. Після закриття провадження Позивач звернувся до прокуратури Дніпропетровської області з проханням прийняти рішення по кримінальному провадженн і з правовою кваліфікацією за ст. 366 КК України. Згідно відповіді прокуратура не вбачає підстав для внесення в ЄДРДР злочину, передбаченого ст. 366 КК України. Однак, згідно довідки про наявність-відсутність судимостей, відомості про притягнення його до кримінальної відповідальності за ст.ст. 364, 366 КК України не були вилучені з інформаційної бази МВС України. Після чого, Він повторно звернувся до прокуратури і 20.10.2017 вироку було прийнято рішення про закриття останнього кримінального провадження за ч.1 ст. 366 КК України. Вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід врахувати, що він перебував під судом та слідством упродовж 75 місяців та щодо нього було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а найголовніше, що внаслідок необґрунтованого притягнення до кримінальної відповідальності втратив роботу і протягом трьох років не міг працевлаштуватись. Мінімальний розмір, що підлягає стягненню з Відповідача на його користь становить 279 225 (3723 - мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на 01.01.2018 р. * 75 міс = 279255 грн.). В обґрунтування заявленого ним розміру моральної шкоди зазначає, що всі скарги про скасування постанови про порушення кримінальної справи,т всі апеляційні скарги на незаконні рішення суду першої інстанції, касаційну скаргу на постанову про направлення справи на додаткове розслідування та всі скарги на дії та бездіяльність прокурора були направлені від його імені. Моральні стра дання відобразились на стані здоров'я, він почав «поїдати» себе зсередини і як наслідок дві перенесені хвороби. Через три роки йому вдалось працевлаштуватись. вважає, що йому спричинено моральну шкоду в сумі 700 000 грн. У судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Крім того, Позивач пояснив, що внаслідок його звільнення він тривалий час не міг влаштуватись на роботу, оскільки прагнув працювати у міліції, однак у зв'язку з наявністю кримінальної справи отримував відмови тому в нього відбулись незворотні зміни у здоров'ї, а саме наявність язвеної хвороби, яка виникла під час перебування під слідством. Представник відповідача - прокуратури Дніпропетровської області, у судову засіданні, заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позов відмовити, надав письмові пояснення в яких зазначено, що з матеріалів справи вбачається, що позивач перебував під кримінальним переслідуванням у період з 23.06.2011 року (дата порушення кримінальної справи відносно нього) до 20.1.02017 року (дата винесення постанови про закриття кримінального провадження), тобто повні 75 місяців. Згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 р. встановлено, мінімальна заробітна плата, а після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімально заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн., тому розмір мінімальної моральної шкоди , яка підлягає відшкодуванню позивачу становить 120 000 грн. Позивач посилається, що у зв'язку з досудовим розслідуванням та судовим розглядом кримінальної справи принижується честь та гідність та ділова репутації позивача, його незаконне притягнення в якості обвинуваченого викликали глибокі страждання, які проявились у душевних переживаннях та муках, занепокоєнні, постійному нервуванні, соромі, приниженості, страху, погіршенню здоров'я тощо Однак, доказів на доведення вищевказаного позивачем не надано. Таким чином позовні вимоги позивача про стягнення з державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 3 млн. грн. безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідач - Державна казначейська служба України належним чином повідомлений, про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що казначейство, яке залучено до участі в цій справі не взмозі використати права учасника судового процесу, тому згідно їх своїми функціональними обов'язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Також, із долучених до позовної заяви матеріалів справи, які направлені до ДКСУ, слідчі дії відносно позивача проводились прокуратурою Саксаганського району м. Кривого Рогу та прокуратурою Дніпропетровської області. В той же час, державні органи не залучені до участі у справ, що може вплинути на повноту та всебічність вирішення справи. Вважають, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, тому відповідно до вимог чинного законодавства України не може нести відповідальності за шкоду завдану позивачу. Таким чим стягнення коштів з Казначейства є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Вказують, що розмір морального відшкодування позивачем необґрунтовано завищено. посилаються, що відповідно до п.3 ст. 132 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розміри мінімальної заробітної плати встановлено «Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» у місячному розмірі: з 1 січня - 3200 грн. Разом з тим, відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плати, а після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімально заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн. У зв'язку із цим і незрозуміло з яких міркувань виходив позивач, оцінюючи шкоду у загальному розмірі 3 000 000,00 грн., завдану громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури та суду, не зазначено жодного доказу, котрий це підтвердив. Крім того, стягнення такої суми призведе до економічно необґрунтованих збитків. Позивачем не зазначено у чому саме полягали страждання (фізичні, душевні або психічні), не досліджено характеру немайнових втрат (їх тривалості, відновлення тощо). Розмір шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинного призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. Отже, позивачем не доведена наявність морально шкоди, в чому саме вона полягає, а також обґрунтування саме такого розміру моральної шкоди, що суперечить вимогам законодавства України. Також, з урахуванням інкримінованого позивачу злочину, застосування відносно нього відповідних процесуальних заходів під час порушення кримінальної справи були цілком логічними діями з точку зору кримінально-процесуального законодавства України та не було дією, що не відповідає вимогам КПК України. Суд, вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно постанови прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу від 23.06.2011 року відносно дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області [PERSON] порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення за ознаками складів злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України. Після чого Позивач звертався із скаргами на незаконність притягнення його до кримінальної відповідальності, про що свідчить копія скарги, одержана судом 18.07.2011 р., та копії постанов суду від 19.07.2011 року та 04.08.2011 року, якими позивачу відмовлено у відкритті провадження за скаргами на постанови прокурора Саксаганського району м. Кривого Рогу про порушення кримінальної справи відносно позивача (а.с. 6-9). 22.07.2011 року був складений обвинувальний акт та разом зі справою направлений до суду (а.с.10-24). Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №1-669/11 від 31.10.2013 року кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ст. 365 ч.1 КК України, і [PERSON] у скоєнні злочинів передбачених ст. 365 ч.1 КК України повернута прокурору для проведення додаткового розслідування. Згідно з постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області №1-669/11 від 31.10.2014 року закрита кримінальна справа за обвинуваченням [PERSON] і [PERSON] за ст. 364 ч.3 КК України у зв'язку із відсутністю складу злочину. Запобіжний захід - підписка про невиїзд скасована (а.с. 29). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області №1-669/11 від 03.02.2015 року постанова Саксаганського районного суду м. Крвиого Рогу Дніпропетровської області від 31.10.2014ироку скасована, а справа направлено на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі суду. (а.с. 30-31). Відповідно до постанови Саксаганського районного суду від 20.02.2017 року кримінальна справа відносно [PERSON] та [PERSON] за ст. 365 ч.1 КК України повернута прокурору для проведення додаткового розслідування (а.с. 32-34). Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції Пугачова Д.О. від 10.07.2017 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №42017041750000054 від 12.05.2017 року відносно дільничних інспекторів міліції сектору ДІМ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON], [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 364 КК України закрито, у зв'язку із відсутністю складу вказаного злочину (а.с 40-41), вказане підтверджується витягом з ЄДРД за№42017041750000054 (а.с.141) . Згідно з довідкою МВС України серія ІАА №0212836 станом на 07.09.2017 року позивач не знятої чи погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим, є особою, яку 13.07.2011 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України. Відомості про результати судового розгляду до МВС не надходили (а.с. 44). Постановою слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Дніпропетровської області радника юстиції Пугачова Д.О. від 20.10.2017 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №42017041750000053 від 12.05.2017 року відносно дільничного інспектора міліції сектору СУІМ Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України закрито, у зв'язку із відсутністю складу вказаного злочину (а.с 91-94), що підтверджується витягом з ЄДРД за№42017041750000053 (а.с.168) . Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду За положеннями ч.2, ч.7 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування такої шкоди виникає у випадках, передбачених законом, яким встановлюється й порядок її відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР (далі - Закон) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. При цьому, ч.2 ст.1 Закону передбачено що у випадках зазначених в ч.1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Згідно 2 ч. 1 ст. 2 Закону що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Відповідно до положень частин 5, 6 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось відповідачами, що Позивач був підданий кримінальному переслідуванню у період з 23.06.2011 року (дата порушення кримінальної справи відносно нього) до 20.10.2017 року (дата винесення останньої постанови про закриття кримінального провадження), тобто повні 75 місяців 27 днів, під час якого він притягався в якості обвинуваченого по кримінальній справі, відносно нього обирався міра запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та кримінальні провадження відносно нього були закриті у зв'язку із відсутністю складу злочину. В частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до наступних висновків. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, згідно з ч.1, 3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», проводиться за рахунок коштів державного бюджету і не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діють на час розгляду справи. Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Відповідно до статті 8 Закону України від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік», який чинний на момент ухвалення рішнення суду, установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 3723 гривень. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд враховує, що права позивача на протязі тривалого періоду часу були обмежені, були порушенні його нормальні життєві зв'язки, внаслідок протиправного притягнення до кримінальної відповідальності, обранням запобіжного заходу, тривалим провадженням у кримінальній справі, був звільнений з роботи, що вбачається відповідно до витягу з наказу №99 о/с від 05.07.2011 року старшого лейтенанта [PERSON] дільничного інспектора міліції сектора дільничних інспекторів міліції Саксаганського РВ КМУ з 05 липня 2011 року звільнено з запас Збройних сил за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) (а.с. 4). Позивач відчував несправедливість, яка була вчинена відносно нього та був змушений доводити свою невинуватість, незаконні дії спричинили Позивачу душевні страждання та призвели до відсутності у Позивача повного психологічного та соціального благополуччя. Разом з тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, суд вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 700 000 грн., заявлений позивачем є завищеним та не відповідає засадам розумності та справедливості, а також є не доведеним у такому розмірі (не надано належних доказів щодо настання негативних безповоротних наслідків, які позначились на стані його здоров'я, а саме, що позивач захворів на язвену хворобу шлунку (а.с. 45-49), саме у зв'язку із перебуванням під слідством та неможливість працевлаштування) та враховуючи всі обставини справи, період перебування [PERSON] під слідством з 23.06.2011 року по 20.10.2017 року, а саме 75 місяців 27 днів, тобто 76 місяців, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди необхідно визначити у розмірі 282 948 грн. (3723 грн. х 76 місяців) , як такий що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. Твердження Державної казначейської служби України, що підставі пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII розмір мінімальної заробітної плати, який слід було застосувати для обчислення в цій справі, становить 1 тис. 600 грн не заслуговують на увагу, оскільки вказаним законом не вносилися зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», а тому доводи Відповідачів щодо визначення розміру моральної шкоди у кратному співвідношенні з розміром мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на відповідний рік перебування під слідством чи судом суперечать нормам матеріального права. Також є безпідставними доводи Державної казначейської служби України про те, що Казначейство жодних прав не порушувало, а тому не може нести відповідальність за шкоду завдану позивачу, оскільки як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.10-1 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку. Покладаючи відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди на державу, суд лише зобов'язує казначейство як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку. На підставі вище викладеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення відшкодування моральної шкоди такими, що підлягають задоволенню частково. Згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору судові витрати по справі слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial