Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони є власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі крім них зареєстрований [PERSON] , який за вказаною адресою не проживає понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні послуги. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує права та інтереси позивачів, як співвласників, оскільки створює перешкоди у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїм майном. Просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Підтвердила доводи, викладені у позові та додатково пояснила, що її син [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] близько 10 років. Він за власним бажанням поїхав до м. Москва на заробітки, де і проживає на теперішній час. [PERSON] одружений, має дитину та наміру повертатися не має. Жодних його речей у квартирі немає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Підтвердив доводи, викладені у позові, додаткових пояснень не мав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачі - це її сусіди. Їй відомо, що у позивачів є сини [PERSON] та [PERSON] , які з ними не проживають. [PERSON] не мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , більше 5 років. Він добровільно виїхав до Російської Федерації. У нього в Росії є дружина та донька. Речей [PERSON] в квартирі немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивачі є його сусідами. Вони мешкають удвох за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] виїхав до Російської Федерації приблизно у 2013 році та більше не повертався. Він має постійне місце проживання у м. Електросталь, де мешкає разом з дружиною. Заслухавши пояснення позивачів, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 р. по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло серії [NUMBER] від 06.05.2003 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1102075 від 28.07.2003 року. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 9129 від 18.04.2019 року, виданою відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку вбачається, що до складу сім`ї/зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає більше одного року без поважних причин. Зазначену обставину підтвердили позивачі у своїх поясненнях та свідки [PERSON] і [PERSON] . Так, зі свідчень свідків встановлено, що відповідач має інше постійне місце роботи та місце проживання на теритрії іншої держави, де мешкає разом з дружиною і дитиною. Зазначене свідчить про те, що він не ставиться до спірного житлового приміщення, як до свого постійного місця проживання. Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, підлягають задоволенню.

Outcome: approved