Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] та представник [PERSON], за угодою [PERSON], звернулися до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що 20.01.2013 року [PERSON] перебувала в приміщенні житлового будинку по [ADDRESS], належного [PERSON] Близько 02 години ночі до будинку прийшли [PERSON] та [PERSON], які були агресивно налаштовані, вимагали відчинити двері та розбили шибку у вікні будинку. Оскільки [PERSON] перебувала на останньому місяці вагітності і почувалася беззахисною, вона викликала працівників міліції. З приводу хуліганських дій з боку [PERSON] та [PERSON], [PERSON] зверталася із відповідною заявою до Роменського МВ УМВС України в Сумській області, яким було встановлено факт розбиття [PERSON] вікна, але винесено постанову про закриття кримінального провадження в зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Тому позивач [PERSON] у цивільному позові прохає стягнути з [PERSON] на свою користь 2478,50 грн. матеріальної шкоди, яка складається з вартості встановлення нового, аналогічного пошкодженому, вікна, з урахуванням демонтажу та доставки. Представник [PERSON] у позовній заяві прохає стягнути з [PERSON] та [PERSON], а у разі недостатності у нього майна для відшкодування шкоди з [PERSON], на користь [PERSON] по 1000 грн. моральної шкоди, завданої протиправними діями відповідачів. Також представник позивача в позовній заяві прохав стягнути в дольовому порядку з [PERSON] та [PERSON], а у разі недостатності у останнього майна, - з [PERSON], на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн., тобто по 500 грн. з кожного, а також кошти сплачені в якості судового збору в сумі 229,40 грн., тобто по 114,7 грн. з кожного. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав і прохав їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] також позовні вимоги підтримав і прохав їх задовольнити, з підстав, викладених ним у позові. Позивач [PERSON] надала суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, а позовні вимоги задовольнити (а.с. 103). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, повторно до суду не з'явився (а.с. а.с. 57, 109). Відповідач [PERSON] надав суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги не визнав і в задоволенні позову прохав відмовити (а.с. 104). [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Свої заперечення мотивувала тим, що матеріалами справи встановлено, що шибку у вікні розбив саме [PERSON], а її син [PERSON] ніяких хуліганських дій не вчиняв, а тому не повинен нести відповідальності за це. Суд вислухавши сторони, дослідивши надані ними докази на підтвердження своїх доводів та заперечень, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 30.09.2005 року [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 14), після перейменування - [ADDRESS] (а.с. 89). З постанови про закриття кримінального провадження № 12013200100000259 від 26.01.2013 року вбачається, що в ході проведення досудового розслідування за заявою [PERSON] було встановлено, що [PERSON] 20.01.2013 року близько 02 год. 00 хв. разом з [PERSON] прийшов до господарства, де проживає [PERSON], з метою покликати її чоловіка та запропонувати йому спільний відпочинок. [PERSON] не захотів виходити на вулицю, і це його ([PERSON]) обурило, тому він почав із силою стукати у вікно його будинку та внаслідок цього розбив кулаком скло у вікні будинку. (а.с. 20). У добровільному порядку заподіяну матеріальну і моральну шкоду позивачам не відшкодовано, що спонукало їх звернутися до суду. Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні цивільно-правові відносини про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями внаслідок пошкодження майна. Спір підлягає вирішенню на підставі ст. ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 57, 61 ЦПК України. Стосовно позовних вимог [PERSON] суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині з наступних підстав. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, зазначена норма закону встановлює преюдиційні обставини, від доказування яких звільняються сторони та інші особи, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. З постанови про закриття кримінального провадження від 26.01.2013 року за заявою [PERSON] вбачається, що в ході досудового розслідування було встановлено, що [PERSON] навмисно пошкодив вікно у будинку, який належить позивачу [PERSON], заподіявши останньому матеріальну шкоду (а.с. 20). Факт пошкодження майна, як вбачається з оглянутих у судовому засідання матеріалів про закриття кримінального провадження за заявою [PERSON] визнав і сам [PERSON] В ході досудового розслідування також встановлено, що в діях [PERSON] відсутній склад злочину і у зв'язку з цим кримінальне провадження відносно нього було закрито з підстав п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. (а.с. 20). Приймаючи до уваги положення ч. 8 ст. 8 ЦПК України про аналогію закону, а також вищенаведені обставини щодо закриття кримінального провадження відносно дій [PERSON], суд вважає за необхідне застосувати у даному випадку дію ч. 4 ст. 61 ЦПК України щодо преюдиційності вищенаведеної постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 26.01.20163 року про цивільно-правові наслідки дій відповідача [PERSON] з питань, чи мали місце його дії та чи вчинені вони саме ним. Враховуючи, що [PERSON] не оскаржив нереабілітуючу постанову про закриття кримінального провадження, суд приходить до висновку про його винність в заподіянні шкоди майну [PERSON], а отже і про цивільно-правову відповідальність останнього. За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є в тому числі витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 60 ЦПК України на сторони покладено обов'язок по доведенню обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка відповідно передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 614 ЦК вина може виявлятися у формі умислу та необережності. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про наявність вини відповідача в завданні шкоди, яка виразилася в його умисному пошкодженні майна позивача, яка перебуває в прямому причинному зв'язку з завданою майну позивача шкодою. Згідно довідки-розрахунку магазину «Глассо» вартість встановлення нового аналогічного пошкодженому вікна, з урахуванням демонтажу та доставки становить 2478,50 грн. (а.с. 18) Факт пошкодження вікна у будинку позивача [PERSON] також підтверджується копією протоколу огляду місця події від 20.01.2013 року, що знаходиться в оглянутих судом матеріалах про закриття кримінального провадження № 12013200100000259, а також наданим позивачем фото (а.с. 95а). Зазначені письмові докази, надані позивачем, відповідачем спростовані не були, клопотання про призначення експертизи з метою спростування розміру матеріальної шкоди відповідачем не заявлялися, а суд виходячи з принципу змагальності та диспозитивності судового процесу не вправі з власної ініціативи призначати таку експертизу. Відповідачем також не доведено відсутність причинного зв'язку між його протиправною поведінкою щодо пошкодження майна позивача та шкодою, що завдана майну позивача з вини відповідача. Отже, виходячи з наведеного відповідач [PERSON] має відшкодувати позивачу [PERSON] майнову шкоду на суму 2478,50 грн., яку завдав своїми неправомірними діями позивачу у справі. Що стосується позовних вимог [PERSON] суд дійшов висновку про їх часткове задоволення. Як випливає з постанови про закриття кримінального провадження від 26.01.2013 року (а.с. 20), [PERSON] дійсно вночі 20.01.2013 року пошкодив майно належне [PERSON], розбивши вікно у будинку по [ADDRESS], у якому в той час перебувала [PERSON] Винні дії [PERSON], як зазначено вище доведені постановою про закриття кримінального провадження (а.с. 20). А тому згідно п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України, ст. 1167 ЦК України [PERSON] має відшкодувати [PERSON] моральну шкоду, оскільки, розбивши вночі вікно у будинку, в якому знаходилася [PERSON], яка перебувала на останньому місяці вагітності, [PERSON] заподіяв їй моральну шкоду у вигляді душевних страждань внаслідок стресу через пошкодження майна в нічний час. Так, з наданої позивачем копії свідоцтва про народження доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 29), вбачається, що станом на 20.01.2013 року [PERSON] була вагітною. В той же час, суд бере до уваги, що [PERSON] не надала суду достатніх і належних доказів про заподіяння їй моральної шкоди саме в тому обсязі, який нею наведено у позовній заяві. Вона сама не зверталася зі скаргами на стан здоров'я в лікувальні установи з приводу стресу внаслідок події, що мала місце 20.01.2013 року. Крім цього, [PERSON] в суді пояснила, що протиправні дії відносно неї вночі 20.01.2013 року тривали близько 10 хвилин. За таких обставин, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 700 грн. При цьому суд також виходить із засад розумності та справедливості. Що ж стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення моральної шкоди з [PERSON], то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як встановлено судом, винні дії [PERSON] не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи. По-перше, відносно [PERSON] не було винесено жодної постанови органом досудового розслідування по факту подій на території будинку, в якому знаходилася позивач [PERSON] По-друге, він сам особисто не був притягнутий до адміністративної відповідальності, як вбачається з листа Роменського МВ УМВС України в Сумській області № 7232 від 01.04.2014 року (а.с. 88). Судом з'ясовано, що дійсно [PERSON] 20.01.2013 року перебував на подвір'ї будинку по [ADDRESS] і цього факту не заперечував, даючи пояснення в судовому засіданні 07.04.2014 року, однак, не погодився з тим, що він сам вчиняв якість протиправні дії щодо [PERSON] Таким чином, проаналізувавши надані позивачем і її представником докази по справі, суд дійшов висновку, що винність та протиправність дій [PERSON] не доведена. Що стосується показів свідків [PERSON] (матері позивача [PERSON]) та [PERSON] (співмешканця позивача [PERSON]), то покази цих осіб суд розглядає як необ'єктивні, оскільки вони є родичами позивача, тобто зацікавленими особами. Крім цього, покази цих осіб суперечать один одному і показам самої [PERSON] Вирішуючи питання про стягнення судових витрат - судового збору і витрат на правову допомогу суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] 243,60 грн. сплаченого ним судового збору (а.с. 1), а на користь [PERSON] 146 грн. 16 коп. судового збору пропорційно до розміру її задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивач [PERSON] прохала стягнути 1000 грн. витрат на правову допомогу за підготовку та представництво її інтересів фізичною особою-підприємцем [PERSON], який здійснює діяльність у сфері права (а.с. 15, 16-17). Суд дійшов висновку про часткове відшкодування витрат на правову допомогу на суму 500 грн., враховуючи вимоги ст. 1 Закону України № 4191-VI від 20.12.2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Outcome: partial