Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 13 листопада 2019 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця (а.с.1-3), у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № DNP0R201510973 від 23.05.2012 року у сумі 6 593,16 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до кредитного договору № DNP0R201510973 від 23.05.2012 року укладеного між позивачем та [PERSON] , останній отримав кредит в розмірі 9 783,95 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.11.2013 року. [INFO] [PERSON] помер. 24.05.2018 року позивачем була направлена претензія кредитора до ДДДНК, яку було пере направлено до приватного нотаріуса за місцем заведення спадкової справи. 27.06.2018 року позивач отримав відповідь приватного нотаріуса про те, що після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа. 15.12.2018 року позивач направив до [PERSON] лист-претензію. Згідно якого позивач пред`явив свою вимогу. Однак, відповідач кредитні кошти так і не повернув позивачу, у зв`язку із чим, він вимушений був звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2019 року відкрито провадження у вказаній справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.45). Про день, час та місце судового розгляду учасники справи повідомлялись відповідно до положень ст..ст. 128-129 ЦПК України, Позивач в особі свого представника в судове засідання не з`явився. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про причини неявки не повідомив. Відзиву на позов не надав. У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 23 травня 2012 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») із заявою на отримання кредиту № DNP0R201510973, відповідно до умов якої йому надано кредит в сумі 9 783,97 грн., строком користування 18 місяців, тобто по 22.11.2013 року включно, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 0,12% річних на суму залишку заборгованості (а.с.5). [INFO] [PERSON] помер (а.с.19). Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 11.05.2019 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № DNP0R201510973 від 23.05.2012 року становить 6 593,16 з якої: заборгованість за кредитом - 6 952,95 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 0,21 грн. (а.с.4). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно відомостей ДДДНК встановлено, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкова справа заведена приватним нотаріусом ДМНО Піонтковською О.О. за №45/2013, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.29,49). Позивач звертався до приватного нотаріуса із претензією кредитора в порядку ст.. 1281 ЦК України (а.с.29). За ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Непред`явлення кредиторами у встановлені ст. 1281 ЦК України претензій погашає належні їм права вимоги, в той час як сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України). Як вбачається із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с.50) після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , 12 квітня 2013 року приватним нотаріусом ДМНО заведена спадкова справа № 45/2013. Крім того, із відповіді приватного нотаріуса наданої позивачу №192/02-14 від 15.06.2018 року (а.с.29) вбачається, що вимога кредитора зареєстрована в журналі вхідної кореспонденції за №141 від 17.04.2013 року та за №145 від 15.06.2018 року. Тобто, із вимогою кредитора до спадкоємців позивач звернувся до приватного нотаріуса 17.04.2013 року, а повторно 15.06.2018 року. Зважаючи на те, що позивач дізнався про відкриття спадщини у 2013 році, коли звернувся до нотаріальної контори з першою претензією, зареєстрованою 17.04.2013 року, тому, право вимоги у банка виникло саме з цього часу 17.04.2013 року, однак позивач звернувся до суду лише в 13.11.2019 року, тобто з пропуском шестимісячного строку на право пред`явлення вимоги до спадкоємця, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України. Суд зазначає, що шестимісячний строк на право пред`явлення вимоги до спадкоємця пропущено і щодо вимоги, претензії від 15.06.2018 року. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року в справі № 6-33цс15. Верховний Суд України зазначив, що «оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців». Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як, згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що оскільки, кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємця, з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, які є присічними, що згідно із ч. 4 даної статті, позбавляє його права вимоги до [PERSON] , у свою чергу не довівши обставин щодо початку перебігу строку, протягом якого кредитор дізнавшись про смерть позичальника повинен був звернутися із вимогою до спадкоємців. Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємця має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст.. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими, взагалі недоведеними, безпідставними, а тому не підлягають задоволенню, внаслідок чого відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вирішив, що понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed