Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

[PERSON] мотивував вимоги тим, що 08.08.2015 року під час полювання в районі с. Слобода-Дашковецька Вінницького району до нього підійшли інспектори ДП «Вінницяліс» і він пред`явив для перевірки мисливський квиток, карту обліку впольованої дичини, відстрільні карти (пільгова ЗС ТВМР, УТМР Вінницького району), дозвіл на носіння зброї, посвідчення інваліда війни. Інспектор Зубар В.С. склав протокол про адміністративне правопорушення і незаконно вилучив документи, в результаті чого в 2015 році він втратив сезони полювання, крім того, він витратив кошти для оренди автомобіля та придбання бензину тому відповідно до ч. ст. 1167 ЦК України просив стягнути з ДП «Вінницяліс» 5\~000 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. Внаслідок незаконних дій працівників ДП «Вінницяліс» він переніс стрес і з сердечним приступом вимушений був лікуватись в Росії, тому просив стягнути 5\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON]І, підтримав позов і пояснив, що ще в 2002 році працівники ДП «Вінницяліс» незаконно притягнули його до відповідальності за ч. 2 ст. 85 КУпАП, проте суд закрив провадження за відсутності складу адміністративного правопорушення. Оскільки він є інвалідом війни та учасником бойових дій і користується пільгами, він мав право полювати із разовою відстрільною картою Вінницької організації УТМР. Інспектору він пред`явив всі документи, проте [PERSON] склав протокол. Протокол він не підписував, на засіданні при розгляді протоколу не був присутній, а постанову від 11.08.2015 року не оскаржував. Матеріальна шкода полягає у витратах, пов`язаних з придбанням бензину, оренди автомобіля для поїздки на полювання, вартісним лікуванням, а моральна шкода в тому, що працівники ДП «Внницяліс» безпідставно вилучили документи та не повернули. Просив позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] не визнала позов і пояснила, що відповідно до Закону України «Про мисливське господарство та полювання» пільг для інвалідів війни немає, тому [PERSON] повинен був мати при собі відстрільні карти на полювання на озері в с. Слобода-Дашковецька Вінницького району. Якби він пред`явив відстрільні карти на полювання в цих угіддях, то протокол би не був складений. Також додала, що документи вилучені у [PERSON] відповідно до вимог ст. 265 КУпАП, але оскільки він штраф за постановою від 11.08.2015 року не сплатив, документи не були повернуті. Свідок [PERSON] пояснив, що 08.08.2015 року відносно [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення, оскільки він полював на озері «Вінницярибхозу» без відстрільних карток. Разова відстрільна карта Вінницької районної організації УТМР не поширюється на ці угіддя. Враховуючи пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Так, 08.08.2015 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 85 КУпАП за те, що він 08.08.2015 року в с. Слобода-Дашковецька Вінницького району (угіддя «Вінницярибгосп») проводив полювання на пернату дичину без відстрільної карти на право полювання в даних угіддях (став с. Слобода-Дашковецька), чим порушив ст. п. 1 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання». При складанні протоколу мисливствознавцем ДП «Вінницяліс» [PERSON] у [PERSON] було вилучене посвідчення мисливця ВК № 020192 та контрольну карту ВН №190194. 11.08.2015 року директором ДП «Вінницьке лісове господарство» [PERSON] винесено постанову про накладення на [PERSON] стягнення у виді штрафу в розмірі 119 грн. Документи посвідчення мисливця ВН № 020192, контрольну картку ВН № 190194 повернуто (а.с. 12). В судовому засіданні і позивач і представник відповідача визнали, що штраф [PERSON] не сплатив і фактично документи йому повернуті не були. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що документи в нього були незаконно вилучені та не повернуті, внаслідок чого він втратив можливість полювання в 2015 році і йому завдана моральна шкода, яку він оцінив в 5\~000 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, відшкодовується шкода у випадках, визначених ч. 2 ст. 1167 ЦК України. До обставин, про які зазначив позивач, вимоги ч. 2 ст. 1167 ЦК України не застосовуються. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правовідносин сторін та правові норми, що врегульовують дані правовідносини. Судом встановлено, що притягуючи [PERSON] до адміністративної відповідальності на накладаючи стягнення директор ДП «Вінницьке лісове господарство» [PERSON] діяв як суб`єкт владних повноважень, проте позивачем відповідно до вимог ст.ст. 18 КАС України, ст. 288 КУпАП не оскаржена постанова від 11.08.2015 року і постанова набрала чинності. Також позивачем в порядку КАС не оскаржені дії з приводу відмови в поверненні документів, а вирішення питання щодо правомірності дій суб`єкта владних повноважень можливе лише в порядку адміністративного судочинства. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Разом з тим, в порушення вимог ст.ст. 58, ч. 2 ст. 59, 60 ЦПК України позивач не надав суду належних доказів протиправності діяння відповідача та вини в заподіянні моральної шкоди. Крім того, позивач не надав доказів наявності моральної шкоди та її розміру. При вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Оскільки позивач також не довів заподіяння матеріальної шкоди, її розміру, не надав належних доказів протиправності дій відповідача та наявності причинного зв`язку між діями відповідача та завданою матеріальною шкодою, суд вважає, що позов в цій частині також не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок держави.

Outcome: dismissed