Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме просила витребувати у відповідачів на її користь 7100 доларів США або їх еквівалент грошової одиниці України. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в травні 2013 року подружжя [PERSON] та [PERSON] домовились із подружжям [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж автомобіля марки «FIAT DOBLO», державний номерний знак [NUMBER] . Позивачка зазначає, що одразу передала особисті кошти у розмірі 7100 доларів США, а в листопаді цього ж року [PERSON] передав свої особисті кошти в сумі 1700 доларів США в рахунок покупки. На підтвердження договору купівлі-продажу [PERSON] , за згодою [PERSON] , видала генеральну довіреність на представників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із наданням їм права на відчуження вказаного автомобіля третім особам. Також, [PERSON] 16.01.2017 року була видана розписка про отримання ним від подружжя [PERSON] коштів за продаж автомобіля у розмірі 8800 умовних одиниць.\~ 30 квітня 2016 року [PERSON] , без згоди позивача, передав у власність рідному брату [PERSON] спірний транспортний засіб за 12000 грн. (484 долари США за тодішнім курсом). Відповідно до постанови апеляційного суду Хмельницької області від 19.01.2018р., \~рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - територіальний сервісний центр МВС в Хмельницькій області про встановлення та припинення правовідносин, визнання недійсним договору, яким у позові відмовлено-залишено без змін. Позивач вважає, що [PERSON] на виконання своїх представницьких повноважень був зобов`язаний передати кошти за автомобіль [PERSON] , що мабуть і зробив, оскільки претензій не було. Таким чином, переплата становить 8316 доларів США (8800-484), з яких 7100 доларів США є особистими коштами позивачки. Тому, позивачка, посилаючись на ст.,ст. 387, 389 ЦК України, просить суд витребувати від відповідачів [PERSON] на її користь 7100 доларів США або їх еквівалент грошової одиниці України. Представник позивача в суді підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в суді позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідачів в суді позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень представник відповідач вказав, що, як встановлено рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2017 року, транспортний засіб був проданий [PERSON] за згодою дружини [PERSON] за договором купівлі-продажу від 30.04.2016р. Отримані кошти використали під час спільного проживання, оскільки закрили кредит та оформили документи на двох для виїзду за кордон. На момент оформлення доручення та договору купівлі-продажу автомобіля сімейні стосунки не припиняли і усі дії з автомобілем були між ними узгоджені. У розписці від 16.01.2017р. зазначено, що було передано 8800 умовних одиниць по курсу НБУ, а саме в якій валюті передано кошти незрозумілим, і про 7100 доларів США, які просить позивачка, нічого не написано. Крім того, позивачка заявила віндикаційний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння, однак не зазначає про кількість купюр, їх номінал, серії та номера. Просив відмовити у задоволенні позову. Позовні вимоги зводяться про витребування у відповідачів індивідуально-визначеного майна, без доведеності незаконного володіння майном. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON] ,, його пояснення в якості свідка, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу від 25.07.2012\~\~року [PERSON] була власником автомобіля «FIAT DOBLO», 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . автомобіля (а.с. 6). 07.11.2013\~\~року\~ [PERSON] \~\~видала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження належним їй автомобілем «FIAT DOBLO», 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Довіреність видана терміном на три роки і дійсна до 07.11.2016 року (а.с. 6 на звороті). 10 квітня 2016 року між [PERSON] , в інтересах якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяв [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №6843/2016/1386, відповідно до умов якого [PERSON] прийняв у власність транспортний засіб марки «FIAT DOBLO», 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 10). 30.04.2016 року вказаний договір оформлений та підписаний сторонами в територіальному сервісному центрі №6843 регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області та здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки «FIAT Doblo», державний номерний знак [NUMBER] , з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 8). 16.01.2017 року [PERSON] була видана розписка про отримання ним від подружжя [PERSON] коштів в рахунок оплати за автомобіль у розмірі 8800 умовних одиниць по курсу НБУ.\~ Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2017р. по справі № 676/2847/17(а.с.113) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2017р.(а.с.11-12), залишеним без змін постановою апеляційного суду Хмельницької області від 19.01.2018р.(а.с.13-15), відмовлено у позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - територіальний сервісний центр МВС в Хмельницькій області про встановлення (визнання) правовідношення між\~\~ [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] у виді правочину, тобто договору купівлі-продажу легкового автомобіля, та вважати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 30 квітня 2016 року; зобов`язання провести державну реєстрацію транспортного засобу на [PERSON] . Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1ст. 321\~ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~ст.\~391 ЦК\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вбачається зі\~ст. 16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація - витребування власником майна з чужого незаконного володіння. У відповідності до\~ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Для застосування ст.387 ЦК України\~необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача. У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення\~статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді те майно неї відсутнє, про що достовірно знав позивач звертаючись з позов до суду. Відповідно до пункту 21 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей\~387,\~388 ЦК України. Постановою Пленуму ВСУ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» наголошується, що відповідно до\~статті 387 ЦК, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача (п. 23 вказаної Постанови). Застосовуючи положення\~статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі\~ст.387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Ст. 389 ЦК України передбачено, що гроші, а також цінні папери на пред`явника, що існують у паперовій формі, не можуть бути витребувані від добросовісного набувача. Відповідно до\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 3 зазначеної статті передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Позивачем та його представником професійним адвокатом заявлено вимоги в порядку 387, 389 ЦК України про витребування від відповідачів на її користь 7100 доларів США або їх еквівалент грошової одиниці України, при цьому під час розгляду справи позовні вимоги та їх правове обгрунтування не уточнювались, в зв`язку з цим посилання представника позивача у відповіді на відзив в порядку ст. 179 ЦПК України(а.с.45), що відповідачі зобов`язані повернути їй кошти у розмірі 7100 доларів США як безпідставно набуте майно відповідно до ст. 1212 ЦК України, не є уточненням позовних вимог в порядку ч.3 ст.49 та ст. 175 ЦПК України як і додаткові пояснення представника позивача від 28.07.2021 р.(а.с.135). Позивачем та його представником не надано доказів що вона передала власні кошти у розмірі 7100 доларів США, оскільки в розписці від 16.01.2017 року [PERSON] вказує про отримання ним від подружжя [PERSON] коштів в рахунок оплати за автомобіль у розмірі 8800 умовних одиниць по курсу НБУ.\~Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він отримав від чоловіка позивача кошти за належний його дружині на праві власності автомобіль в 2013 р. двічі - в березні в сумі 7100 доларів США та решту в листопаді 2013 р. до оформлення Генерального доручення, позивача побачив лише в 2017 р., вона двічі підходила до нього щоб написав розписку про отримання коштів за автомобіль оскільки має намір ділити майно з чоловіком, двічі переписував її зміст за вказівкою адвоката позивача. Крім цього суд враховує, що позивачем не пред`являлось вимог до колишнього чоловіка [PERSON] , шлюб з яким розірвано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed