Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з цим позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер їх батько та чоловік [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло, в тому числі, право на земельну частку (пай) розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], яку він прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , але юридично за життя не оформив. Вони прийняли спадщину, входячи до кола спадкоємців першої черги за законом. Разом з тим, оформити свої спадкові права на право на земельну частку (пай) в нотаріальній конторі вони не можуть, оскільки оригінал вищевказаного правовстановлюючого документу був втрачений. Просили визнати за ними право на цю земельну частку (пай) розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості по 1/2 частці за кожним. [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили справу розглянути без їх участі, про що повідомили суд письмовими заявами. Представник відповідача Пісківської сільської ради в задоволенні позовної заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не з`явилися, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько та чоловік позивачів [PERSON] , який мешкав в м.Харків, у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшло, в тому числі, право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Присеймівське» розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке посвідчено сертифікатом серії [NUMBER], яку він прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] згідно вимог ст.529, п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, які діяли на час відкриття спадщини, являючись при цьому спадкоємцем першої черги за законом, але юридично за життя не оформив, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] , інформаційною довідкою про вартість земельної частки (паю), копією свідоцтва про смерть [PERSON] , довідкою Пісківської сільської ради, актовим записом про народження [PERSON] , копією свідоцтва про одруження [PERSON] , копією свідоцтва про народження [PERSON] , довідкою відділу у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.6-12,20,27,36-38). Спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] (позивач по справі), подавши згідно ст.1269 ЦК України до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, будучи спадкоємцем першої черги за законом та [PERSON] (позивачка по справі), відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не заявила про відмову від неї, входячи до кола спадкоємців за законом першої черги, що підтверджується довідкою АТ «Українська залізниця», Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, копіями паспортів позивачів, копією спадкової справи (а.с.13-14,21-23,53-69). Разом з тим, позивачі не спроможні отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса на вищевказану земельну частку (пай), оскільки оригінал цього правовстановлюючого документу був спадкодавцем втрачений, а дублікат отримати позивачі не спроможні, у зв`язку із змінами в законодавстві та смертю спадкодавця, що вбачається з листа приватного нотаріуса Головенської Л.В. та листа відділу у Буринському районі головного управління Держгеокадастру у Сумській області (а.с.15-16). Однак право [PERSON] на вказану земельну частку (пай) у суду сумнівів не викликає, так як фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України ( 1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Судом встановлено, що [PERSON] , будучи колишнім членом КСП, пенсіонеркою, була включена до списку громадян, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю серії СМ №000010, який був виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Присеймівське» 22.06.1995 року і їй вищевказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) , розміром 2,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), був виданий, про що було зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право за земельну частку (пай) за №507, але оригінал цього правовстановлюючого документу був втрачений (а.с.17-19). Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, положення якого діяли на час відкриття спадщини, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права чи інтереси інших осіб, а також те, що позивачі прийняли спадщину, але не можуть скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість їх вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved