Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] через представника звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 04.10.2013 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 457. Від шлюбу мають малолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Причиною позову є те, що шлюбні стосунки з відповідачкою припинені з 10 лютого2018 року. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Від представника позивача надійшла до суду письмова заява про розгляд справи у його відсутність та за відсутністі позивача, позов підтримує, просить задовольнити позовні вимоги. Від відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України судові рішення у підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У судовому засіданні встановлено, що 04 жовтня 2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблений актовий запис №457 (а.с.10). Від сумісного проживання сторони мають сина - [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 11, 12). Спору про розподіл майна та визначення місця проживання неповнолітніх дітей на даний час немає. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Частинами третьою, четвертою\~статті 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті\~104, частиною третьою статті\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 СК України. За змістом частини третьої\~статті 109 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Позивач в заяві вказав, що шлюбні відносини фактично припинили у лютому 2018 року, спільне господарство не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Відповідач у заяві визнала позовні вимоги в повному обсязі та підтвердила викладені в позовній заяві обставини. Суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім'я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий покладається на сторони пропорційно розміру задоволений позовних вимог. З огляду на викладене необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Водночас, зважаючи на визнання відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу ст. 142 ЦПК України, за якою у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подані позову. Аналогічна норма закріплена ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» На підставі викладеного та

Outcome: approved