Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

[PERSON] та ФОП [PERSON] у серпні 2018 р. звернулись до суду з позовом до відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», про захист прав споживача, встановлення юридичних фактів та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову посилаються на те, що 01.08.2008 р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 044/697872-KR, за умовами якого позивачу було надано кошти в сумі 65000,00 доларів США. Пунктом 1.1 договору кредиту було передбачено, що кошти надаються на умовах строковості зі сплатою 13 % річних, а також зазначено кінцевий термін повернення заборгованості по кредиту - 01.08.2018 р. Пунктом 1.1.1 договору встановлено, що погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється щомісячно 20 числа, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту. За п. 3.3.7 договору позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, визначеному п.п.1.1., 2.10 цього договору та комісію в розмірах та порядку, передбаченими договором. У зв`язку із тим, що останній платіж в рахунок погашення кредиту перед банком позивачем було здійснено 08.05.2009 року, перед банком виникла заборгованості по кредитному договору. В пункті 4.4 договору кредиту зазначається, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п. 3.3.8 цього Договору, протягом більше, ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі. Оскільки, позивач обов`язки, передбачені пунктом 3.3.8 договору кредиту не виконувались із 21.02.2009 р., у відповідності до умов договору кредиту, строк користування кредитом сплив через 90 календарних днів з моменту останнього виконання позичальником умов договору. Крім того, на думку позивача, з цієї дати сплив також строк дії самого договору кредиту, фактично припинилась дія кредитного договору, а разом із ним і зобов`язання сторін. З огляду на викладене, позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав з даним позовом та просив суд визнати строк дії кредитного договору припиненим з 21.02.2009 р. та зобов`язання здійснити перерахунок сплачених позичальником коштів з врахуванням фактичного строку дії кредитного договору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити на підставі обставин викладених в позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду відзив яким просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що [PERSON] не виконувала свої договорі зобов`язання з погашення кредиту та відсотків за кредитним договором договір № 044/697872-KR від 01.08.2008 р., останній платіж за кредитним договором в рахунок погашення заборгованості за основним боргом відповідач здійснила 28.09.2010 р. у сумі 3324,02 дол. США, за відсотками 21.12.2011 р. у сумі 687,28 дол. США. Зазначив, що в зв`язку з тим, що позичальником останній платіж за кредитним договором було здійснено 21.12.2011 р., тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними щодо припинення строку дії кредитного договору з 21.02.2009 р. Крім того, зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду оскільки позов було подано в серпні 2018 р., в той час як оспорюваний договір було укладено сторонами 01.08.2007 р., а останній платіж в рахунок погашення заборгованості здійснено 21.12.2011 р. Щодо вимог ФОП [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову оскільки позивачем не наведено підстави порушення, невизнання або оспорення її прав, свобод чи інтересів відповідачем внаслідок укладеного оспорюваного кредитного договору, стороною якого ФОП [PERSON] не являється. Вислухавши позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 01.08.2008 року між позивачем [PERSON] та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», було укладено договір кредиту № 044/697872-KR, за умовами якого позивачу було надано кошти в сумі 65000,00 доларів США 00 центів. Пунктом 1.1 договору кредиту було передбачено, що кошти надаються на умовах строковості зі сплатою 13 % річних, а також зазначено кінцевий термін повернення заборгованості по кредиту - 01.08.2018 р. (а.с. 11-14). Крім того, пунктом 1.1.1 договору встановлено, що погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється щомісячно 20 числа, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту. За п. 3.3.7 договору позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, визначеному п.п.1.1., 2.10 цього договору та комісію в розмірах та порядку, передбаченими договором. Пунктом 3.3.8 договору передбачено обов`язок своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеному п. 1.1., 2.4 цього договору. Всі свої зобов`язання за договором кредиту кредитор виконав повністю та відповідно до умов, визначених Договором кредиту. Пунктом 4.4 договору кредиту визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п. 3.3.8 цього Договором протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Пункт 3.3.7 договору визначає обов`язок позичальника сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 1.1, 2.10 цього Договору, а пункт 3.3.8 договору - обов`язок позичальника своєчасно та в повному обсязі погашати платежі за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.п. 1.1 цього Договору. Судом встановлено, що позивач [PERSON] належним чином умов договору щодо сплати кредиту та процентів не виконав, а тому відповідно до умов п. 3.3.7, 3.3.8, 4.5 договору строк користування кредитом сплив через 90 календарних днів з моменту невиконання ним своїх обов`язків, та у банку виникло право вимоги та почався перебіг позовної даності щодо погашення суми заборгованості за кредитом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміну строку виконання основного зобов`язання та визначили умови такого повернення коштів. Як вбачається з матеріалів справи позичальником останній платіж було здійснено 21.12.2011 р., проте позичальник просить суд визнати строк дії кредитного договору припинений з 21.02.2009 р. Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Положення кредитного договору, на які посилається позивач, не містять вказівки на припинення зобов`язання та/або самого кредитного договору. Обставин, які б свідчили про припинення кредитного договору, визначених законом, судом також встановлено не було, оскільки зобов`язання за цим договором не виконані. За таких підстав, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог ФОП [PERSON] , то суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цих вимог, оскільки позивачем не наведено підстави порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів відповідачем внаслідок укладеного оспорюваного кредитного договору, стороною якого ФОП [PERSON] не являється.

Outcome: dismissed