Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просили розірвати шлюб, укладений 19.08.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. В обґрунтування зазначили, що [PERSON] , та [PERSON] зареєстрували шлюб 19.08.2019. Від шлюбу заявники мають сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є ті обставини, що сімейне життя не склалося, стосунки погіршились, у зв`язку з чим подальше підтримання шлюбних відносин стало неможливим. На даний час, заявників, крім спільної неповнолітньої дитини, нічого не пов`язує, не ведуть спільн ого господарства, не підтримують подружніх стосунків. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. 18.11.2019 за допомогою поштового зв`язку надала заяву, відповідно до якої заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. 19.11.2019 через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої просив розглядати справу без його участі, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.08.2006 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] , актовий запис №1157. Від спільного шлюбу заявники мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] , актовий запис №999. Заявники погодили між собою та закріпили умови щодо проживання, виховання сина та сплату (розмір) аліментів на дитину у нотаріально посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кудрявцевою А.П., зареєстрованому за № 692, договорі про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні та утриманні дитини від 17.10.2019. Встановлено судом, що спільного господарства подружжя не ведуть та разом не проживають, майнових спорів між ними немає, узгоджено питання, пов`язані з піклуванням, вихованням та матеріального забезпечення сина, а також їхнє місце проживання. Так, місцем проживання дитини батьки визначили з матір`ю за місцем її перебування, (відповідно до пункту 2 договору). Згідно пункту 4 договору, у зв`язку з тим, що дитина проживатиме разом з зі своєю матір`ю та у відповідності зі ст.ст.180, 181, 182 СК України, батько надає матері утримання (аліменти) для дитини, а також здійснює виплати, встановлені цим договором. Відповідно до пункту 5, аліменти сплачуються батьком щомісяця у вигляді твердої суми, розмір якої за домовленістю сторін складає 2500 грн, що на день підписання договору складає 1,18 встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (станом на 17.10.2019 року 2118 грн). Згідно з частиною третьою ст.293 ЦПК України, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має дітей. У відповідності до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з положеннями ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (ч.1); подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання (ч.2); вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Статтею 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до п.2 ст.28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифіковану Україною відповідним Законом № 240/94-ВР від 10.11.1994, якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Частиною другою ст.29 Конвенції визначено: по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один із подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до положень Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірвано за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей, у порядку, встановленому ст. 109 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною третьою, четвертою ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, відповідно до частини першої статті 109 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст.10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною другою вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб». Положеннями статті 12 Конвенції проголошено, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст.5, 8 вказаного міжнародного договору. Судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між заявниками неможливе і суперечить інтересам подружжя. Виходячи з вище викладеного, суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved