Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Адвокат Біла Т.В., діючи в інтересах позивачки [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] , 8 червня 2021 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи позов тим, що [PERSON] на праві приватної власності, відповідно до договору купівлі-продажу від 16 квітня 2021 року належить ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] ; інша ј частина належить малолітньому сину [PERSON] - [PERSON] . У зазначеному житловому будинку зареєстрована попередній власник житлового будинку [PERSON] - відповідач по справі, яка за місцем реєстрації не проживає, не несе жодних витрат на утримання та обслуговування будинку, а крім того, між ними не існує будь-яких домовленостей, щодо його проживання у цьому будинку. Дії відповідачки порушують права [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] , як власників. Просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивачка не прибула, однак її представник - адвокат Біла Т.В. спрямувала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не прибула, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань до суду від неї не надходило. Відзив на позов не подавала. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положення статті 280 ЦПК України. Згідно ухвали судді від 11 червня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Матеріалами справи встановлено: Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України, право приватної власності є непорушним. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод). Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналогічна правові позиції Верховного Суду України та Верховного Суду викладені в постановах від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, 25 липня 2018 року у справі № 638/13030/13-ц та 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18, які відповідно до статті 417 ЦПК України є обов`язковою для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до договору купівлі-продажу від 16 квітня 2021 року (сторонами якого є: покупці: [PERSON] , яка діє від свого імені та імені малолітнього сина [PERSON] та продавець: [PERSON] ) витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 16 квітня 2021 року (індексні номери витягів 253119348, 253119234) власниками житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] (3/4 частки) та [PERSON] (1/4 частка). Відповідно до довідки Чорнобаївської сільської ради Херсонського району Херсонської області № 2114 від 18 травня 2021 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає більше року. Відповідно до акту на предмет проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] від 18 травня 2021 року, який був складений уповноваженою на те комісією, [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, але фактично не проживає. Частиною першою статті 383 ЦК України, визначено що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно статтей 319, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] вже не є власником будинку, не є членом сім`ї позивачки, не мешкає без поважних причин в житловому приміщенні, що належить на праві власності позивачці та її малолітньому сину, тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивачки, визнавши відповідачку, такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , оскільки реєстрація відповідачки по справі чинить позивачці перешкоди у користуванні власністю, яку вона придбала, оскільки із припиненням права власності особи на житловий будинок, втрачається й право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved