Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON] (надалі також «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки (надалі також «Відповідач») про визнання незаконним та скасування наказу №74-о/с від 19 квітня 2016 року «Про винесення догани [PERSON]Д.», виданого головним лікарем Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки [PERSON]; визнання незаконним та скасування наказу №137-о/с від 12 серпня 2016 року «Про звільнення з посади лікаря-стоматолога-терапевта [PERSON] на підставі п.3 ст.40 КЗпП України», виданого головним лікарем Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки [PERSON]; поновлення [PERSON] на роботі на посаді лікаря-стоматолога-терапевта Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки; стягнення з Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 22 220,68 грн.; стягнення з Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки на користь [PERSON] 10 000,00 грн. моральної шкоди. Позивач та її представник в судових засіданнях позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовних заявах. Позовні вимоги мотивовані тим, що при притягненні [PERSON] до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення їй догани Відповідачем було порушено вимоги чинного трудового законодавства України, не враховано відсутність у її діях відповідного дисциплінарного проступку, а тому наказ Відповідача про винесення Позивачу догани є протиправним та підлягає скасуванню. Зокрема, Позивач та її представник в судовому засіданні покликалися на те, що Позивачу було невідомо про необхідність складання графіків планових профілактичних оглядів студентів, оскільки її про це ніхто не повідомляв. Обґрунтовуючи незаконність наказу про звільнення з роботи, [PERSON] в судовому засіданні покликалася на ту обставину, що нею добросовісно виконувалося навантаження в міру тих можливостей, які існували з огляду на наявність медичного обладнання у її стоматологічному кабінеті. Зокрема, як зазначила Позивач, в умовах, які існували в стоматологічному кабінеті, в якому працювала [PERSON], неможливо було надавати висококваліфіковану стоматологічну допомогу та якісне лікування учнів, у звязку з чим вона неодноразово зверталася до головного лікаря з відповідними зверненнями з приводу неналежних умов праці. Крім того, Позивач покликалася на те, що у відповідні періоди часу студенти, які навчалися в ліцеї, до стоматологічного кабінету в якому було переміщено Позивача, перебували на канікулах, на виробничій практиці, а тому не могли відвідувати лікаря-стоматолога в ліцеї. При цьому, як вказала Позивач, нею жодного разу не було відмовлено жодному студенту у наданні стоматологічної допомоги. Враховуючи незаконність звільнення, Позивач просила поновити її на роботі, стягнувши середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також завдану незаконним звільненням моральну шкоду, яку нею оцінено у 10 000,00 грн. Представники Відповідача Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки, в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов. Додатково представники Відповідача звернули увагу на те, що заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани було застосовано до [PERSON] у звязку із систематичним порушенням трудової дисципліни, що призвело до зупинки лікувальної роботи серед студентів Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею, в стоматологічному кабінеті в якому працювала [PERSON] Стосовно наказу про звільнення Позивача з посади представник Відповідача покликався на те, що при такому звільненні Відповідачем було дотримано вимог чинного трудового законодавства України, а підставою звільнення [PERSON] став факт систематичного невиконання нею нормативів праці, встановлених для її посади, а також факт попереднього оголошення Позивачу догани за невиконання трудових обовязків. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (завідувач відділення №2 Івано-Франківської міської стоматполіклініки, в якому працювала [PERSON]Д.) повідомила суду про те, що Позивача у встановленому законом порядку було ознайомлено з її посадовою інструкцією. Кабінет, в якому працювала Позивач, було оснащено всім необхідним для надання стоматологічної допомоги, однак, як зазначила свідок, [PERSON] була незгодна з переміщенням її у даний стоматологічний кабінет, а тому просто не мала бажання там працювати. Свідок [PERSON] (завідувач відділення №1 Івано-Франківської міської стоматполіклініки) повідомила суду про те, що умови, які були наявні в стоматологічному кабінеті в ліцеї, в якому працювала [PERSON], надавали можливість здійснювати стоматологічну роботу; як попередній лікар-стоматолог, яка працювала перед Позивачем, так і теперішній лікар, працюють в даному стоматкабінеті, скарг від них до адміністрації стоматполіклініки не надходить. Допитана в якості свідка [PERSON] (головна медсестра Івано-Франківської міської стоматполіклініки) вказала на те, що на всі звернення та скарги [PERSON] по мірі можливості усувалися відповідні недоліки, стоматологічні матеріали лікарю надавалися систематично, стоматологічний кабінет було обладнано всім необхідним для нормальної стоматологічної роботи лікаря. Свідок [PERSON] (інженер з охорони праці Івано-Франківської міської стоматполіклініки) повідомила суду про те, що в стоматологічному кабінеті [PERSON] було створено безпечні умови праці, все було справне, відносно охорони праці недоліків не було. Допитана в якості свідка [PERSON] (голова профспілкового комітету Івано-Франківської міської стоматполіклініки) повідомила суду про те, що профспілковим комітетом було надано згоду на звільнення [PERSON] з посади лікаря-стоматолога у звязку з тим, що члени профспілки погодилися з висновком про те, що в умовах, які були створені в стоматологічному кабінеті [PERSON] можливо було працювати, однак Позивач своїх професійних обовязків не виконувала. Свідок [PERSON] (медсестра, яка працювала в стоматологічному кабінеті разом із [PERSON]Д.)повідомила суду про те, що особисто вона приводила студентів на профогляд і Позивач їх всіх оглянула, однак в подальшому діти не приходили на лікування. Умови в стоматологічному кабінеті були такі ж, як і всюди, і вказані умови дозволяли здійснювати лікувальну роботу. Крім того, свідок підтвердила суду ту обставину, що випадку відмови [PERSON] у наданні стоматологічної допомоги студенту не існувало. Заслухавши в судовому засіданні пояснення Позивача, її представника, представників Відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. З липня 1998 року [PERSON] працювала в Івано-Франківській міській стоматологічній поліклініці на посаді лікаря-стоматолога терапевта першої категорії. Наказом головного лікаря Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки №74-о/с від 19 квітня 2016 року «Про винесення догани [PERSON]Д.» (том 1, а.с.9) за систематичне невиконання посадових обовязків оголошено догану лікарю-стоматологу-терапевту стоматологічного відділення №2 [PERSON]. Вищевказаний наказ про винесення догани Позивач вважає незаконним та просить його скасувати. Як випливає зі змісту Наказу головного лікаря Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки №74-о/с від 19 квітня 2016 року «Про винесення догани [PERSON]Д.», підставами застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани є висновок Відповідача про те, що протягом трьох місяців [PERSON] систематично і неодноразово допускає порушення трудової дисципліни на робочому місці в ППЛ №1, що призвело до зупинки лікувально-профілактичної роботи серед студентів закладу, чим порушує п.2.6 Положення про стоматологічний кабінет ППЛ №1 від ІФ МСП та Посадову інструкцію лікаря-стоматолога-терапевта. Про це свідчать складені акти (від 30.12.2015р., 20.01.2016р., 23.02.2016р.), а також доповідні завідувача відділенням №2 [PERSON] (від 08.02.2016р., 04.04.2016р.) та майстра по біжучому ремонту (від 25.02.2016р.). Згідно даних документів для проведення планової санації студентів лікарю [PERSON] в стаціонарному стоматологічному кабінеті ППЛ №1 створені всі необхідні санітарно-гігієнічні умови. Протягом трьох місяців роботи в ліцеї лікарем [PERSON] не складені, не затверджені і не погоджені графіки планових профілактичних оглядів студентів на І півріччя 2016 року, про що свідчить лист директора ІФ ППЛ від 06.04.2016р. У результаті стоматологом не проведено жодного лікувального заходу, про що свідчать здані [PERSON] звітно-облікові форми роботи (ф.037 і ф.039) за січень, лютий, березень 2016р. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Відповідно до статті 139 Кодексу законів про працю України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу (стаття 140 Кодексу законів про працю України). Відповідно до частини 1 статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Порядок застосування дисциплінарних стягнень врегульовано статтею 149 Кодексу законів про працю України. Згідно з частиною 1 статті 149 Кодексу законів про працю України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (частина 3 статті 149 Кодексу законів про працю України). Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки (том 1, а.с.10-16) працівники поліклініки зобовязані: працювати чесно, сумлінно, дотримуватися дисципліни праці, своєчасно і точно виконувати розпорядження адміністрації, вчасно приходити і закінчувати роботу, використовувати весь робочий час на виконання своїх функціональних обовязків і професійне навчання, виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку. До римуватися службових інструкцій і правил роботи з медичним та іншим устаткуванням, не допускати помилок і халатності в роботі, чуйно і уважно ставитись до хворих, виконувати вимог посадових інструкцій. Згідно з пунктом 2 Посадової інструкції лікаря-стоматолога терапевта 1 кв. кат., затвердженого головним лікарем МСП 24 жовтня 2011 року (том 1, а.с.17-18) лікар-стоматолог терапевт зобовязаний, зокрема: - надавати кваліфіковану стоматологічну допомогу, в тому числі невідкладну, всім, хто звертається за такою допомогою; - брати участь у профілактичних оглядах та в проведенні санації організованих, неорганізованих та декретованих груп населення; - своєчасно (до 1-го числа наступного місяця) здавати завідувачеві відділом та мед статисту облікові статистичні звіти по Ф.037, 039, 030, звіти по диспансеризації та аналіз відвідувань по групах населення та звіт по нововведеннях. Відповідно до пункту 1 Положення про стоматологічний кабінет ППЛ №1 від Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки, затвердженого головним лікарем у 2014 р. (том 1, а.с.19-20) стоматологічний кабінет ППЛ №1 від Івано-Франківської МСП призначений для проведення лікувально-профілактичної та санітарно-освітньої роботи серед учнів ППЛ №1 і надання їм висококваліфікованої медичної допомоги. Завдання і функції стоматологічний кабінет ППЛ №1 від Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки: - проведення профілактичних оглядів і санації учнів ППЛ №1; - своєчасне і якісне обстеження і лікування хворих із стоматологічними захворюваннями (пункти 2.1, 2.2 Положення). Відповідно до пункту 2.6 Положення про стоматологічний кабінет ППЛ №1 від Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки при диспансеризації учнів на стоматолога покладаються такі функції: активне виявлення захворювань на ранніх стадіях; своєчасне лікування захворювань; вивчення і оздоровлення умов навчання, праці та побуту учнів училища; попередження розповсюдження захворювань; збереження і зміцнення здоров'я учнів; покращення фізичного розвитку молоді; санація ротової порожнини; виховання у дітей гігієнічних навиків по догляду за ротовою порожниною; облік ефективності лікувально-профілактичних заходів. Етапи проведення диспансеризації: І етап фельдшер медичного пункту передає стоматологу відомості про наявність соматичних захворювань в учнів ППЛ №1 та про їх взяття на диспансерний облік, керівництво училища надає стоматологу точні списки учнів; ІІ етап огляд учнів, розподіл їх на групи, складання графіку диспансерних оглядів з урахуванням груп; ІІІ етап виконання плану диспансеризації у відповідності з визначеними термінами, проведення санації. Відтак, пунктом 2.6 Положення про стоматологічний кабінет ППЛ №1 від Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки передбачено обовязок лікаря-стоматолога на ІІ етапі диспансеризації здійснювати огляд учнів, розподіл їх на групи, та, зокрема, складання графіку диспансерних оглядів з урахуванням груп. Так, як встановлено Судом та підтверджується матеріалами справи, а також поясненнями сторін в судовому засіданні, [PERSON] приступила до роботи в стоматологічному кабінеті ППЛ №1 від Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки 20 січня 2016 року. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що графік огляду учнів Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею було подано [PERSON] адміністрації училища 06 квітня 2016 року (том 1, а.с.152). Крім того, згідно листа директора Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею №02/01-05/122 від 06 квітня 2016 року (том 1, а.с.153) станом на 05.04.2016 року графіки оглядів учнів Івано-Франківського професійного політехнічного ліцею лікарем-стоматологом [PERSON] погоджено не було… графік був поданий 06.04.2016 року. Вищевказані обставини також підтверджуються наявними в матеріалах справи доповідними та службовими записками від 08 лютого 2016 року, 26 лютого 2016 року, 10 березня 2016 року, 04 квітня 2016 року, 05 квітня 2016 року, 12 квітня 2016 року (том 1, а.с.140-145). В судовому засіданні Позивач покликалася на те, що нею не складався та не погоджувався відповідний графік огляду учнів у звязку з тим, що їй не було відомо про необхідність складання та погодження такого графіку. Разом з тим, Суд звертає увагу на те, що необхідність складання графіку диспансерних оглядів з урахуванням груп передбачено пунктом 2.6 Положення про стоматологічний кабінет ППЛ №1 від Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки (том 1, а.с.19-20). Посилання ж Позивача на те, що її ніхто не ознайомлював з вищевказаним Положенням про стоматологічний кабінет ППЛ №1 від Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки Суд вважає необґрунтованими, оскільки працівник, який прибув на нове місце праці (в тому числі, в результаті переміщення) зобовязаний ознайомитися з документами, які регламентують його посадові обовязки, а також діяльність та роботу закладу, установи (в тому числі, і стоматологічного кабінету), в якому він працює. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Позивач зверталася до адміністрації Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки із заявами про неознайомлення її з нормативними документами, які регламентують діяльність стоматологічного кабінету, в якому вона працювала, як і відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] не була ознайомлена з Положенням про стоматологічний кабінет ППЛ №1 від Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки. Крім того, відповідно до загально конституційного принципу, незнання закону не звільняє від юридичної відповідальності. Таким чином, незнання Позивачем своїх професійних обовязків не може бути підставою для звільнення її від відповідальності за їх невиконання. Матеріалами справи та поясненнями самої Позивача підтверджується той факт, що відповідні графіки огляду учнів у 1-му півріччі 2016 року нею складено не було, як і не подано на погодження адміністрації навчального закладу (що, враховуючи специфіку місця праці Позивача, є обовязковим). Зокрема, в судовому засіданні Позивач пояснила суду, що після повідомлення завідувачем відділення [PERSON] 03 березня 2016 року про необхідність складення такого графіку, його було складено Позивачем у березні 2016 року. В той же час, Суд повторно звертає увагу на те, що необхідність складання вищевказаних графіків передбачено Положенням про стоматологічний кабінет ППЛ №1 від Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки (пункт 2.6) і Позивач повинна була бути ознайомленою з вказаним Положенням та виконувати його вимоги. Відтак, Судом встановлено, що Позивачем було допущено порушення трудової дисципліни в частині виконання вимог пункту 2.6 Положення про стоматологічний кабінет ППЛ №1 від Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки, у звязку з чим в подальшому при здачі облікових форм 037 та 039 за січень, лютий та березень 2016 року (том 1, а.с. 131-139) нею було зазначено про непроведення лікувальних заходів серед учнів ліцею (за винятком кількох пацієнтів, які, як вбачається зі змісту зазначених звітних документів, проходили лікування у Позивача). При цьому, Суд вважає за необхідне також зазначити про те, що повноваження стосовно визначення (обрання) виду дисциплінарного стягнення за порушення працівником трудової дисципліни є дискреційним повноваженням роботодавця (у спірних правовідносинах головного лікаря Івано-Франківської міської стоматполіклініки), а тому Суд у таку дискрецію втручатися не повинен. За умови доведення факту вчинення дисциплінарного проступку з боку працівника саме до компетенції його керівника входить повноваження щодо обрання (чи не обрання) відповідного дисциплінарного заходу щодо працівника. За таких обставин, враховуючи доведений факт порушення Позивачем вимог пункту 2.6 Положення про стоматологічний кабінет ППЛ №1 від Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки (не складення та непогодження графіків огляду учнів ліцею), Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани [PERSON] Посилань з наданням підтверджуючих доказів на порушення Відповідачем процедури притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності позовна заява, як і надані в судовому засіданні пояснення Позивача та її представника, не містить. Враховуючи вищевикладене, позовна вимога [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу №74-о/с від 19 квітня 2016 року «Про винесення догани [PERSON]Д.», виданого головним лікарем Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки [PERSON] задоволенню не підлягає. Стосовно позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Наказом головного лікаря Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки №137-о/с від 12 серпня 2016 року «Про звільнення з посади лікаря-стоматолога-терапевта [PERSON] на підставі п.3 ст.40 КЗпП України» звільнено з 12 серпня 2016 року [PERSON], лікаря-стоматолога-терапевта, за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на неї Правилами внутрішнього трудового розпорядку, Посадовою інструкцією та Положенням про стоматологічний кабінет ППЛ №1, на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України. Як зазначено в даному наказі, підставами звільнення [PERSON] є: - акт ревізії державної фінансової інспекції від 14.06.2016 року; - вимога про усунення виявлених ревізією порушень від 29.06.2016 року; - лист директора ППЛ №1 за №02/01-05/150 від 11.05.2016 року; - виписка з протоколу профкому про дачу згоди на звільнення від 11.08.16 р.; - акт про відмову [PERSON] надати пояснення. Зокрема, як зазначено в преамбулі наказу про звільнення, «враховуючи фактичне навантаження виконання умовних одиниць лікарем-стоматологом-терапевтом [PERSON], за січень 2016 року при нормі 356,25 умовних одиниць (надалі уо) план виконано на 0 уо, або на 0,0 посади, за березень 2016 р. при нормі 412,5 уо фактично 28 уо, або на 0,005 посади, за квітень 2016 року при нормі 356,25 уо фактично 10 уо, або на 0,021 посади та за травень 2016 року норма склала 300 уо, фактичне навантаження склало 18,5 уо, або на 0,047 посади. Вказане порушення призвело до безпідставно виплаченої заробітної плати за січень-травень 2016 року за невиконання в повному обсязі роботи лікарем-стоматологом-терапевтом [PERSON] в сумі 10 234,61 гривню та зайвого перерахування єдиного соціального внеску на суму 2 251, 61 гривень. Дане порушення призвело до матеріальної шкоди Івано-Фракнівській МСП в сумі 12 486,22 грн. Лікар-стоматолог-терапевт [PERSON] відмовилась надати пояснення про причини допущення нею вищезазначених порушень, про що складено відповідний акт. Невиконання своїх службових обовязків лікарем-стоматологом-терапевтом [PERSON] є систематичним. Наказом №74-о/с від 19.04.2016 року [PERSON] вже притягувалася до дисциплінарної відповідальності, а саме їй оголошено догану. З врахуванням цього [PERSON] заслуговує на більш суворе дисциплінарне стягнення звільнення на підставі п.3 ст.40 КЗпП України». Статтею 5-1 Кодексу законів про працю України визначено гарантії забезпечення права громадян на працю. Так, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (пункт 6 частини 1 статті 5-1 Кодексу законів про працю України). Відповідно до статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Пунктом 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (частина 3 статті 40 Кодексу законів про працю України). Відповідно до частини 1 статті 43 Кодексу законів про працю України Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Відповідно до пунктів 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Так, як встановлено Судом, згідно Акту №04-21/8 від 14 червня 2016 року позапланової документальної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки за період з 01.01.2010 по 01.06.2016 року (том 3, а.с. 36-50), «враховуючи фактичне навантаження виконання умовних одиниць лікарем-стоматологом-терапевтом [PERSON], за січень 2016 року при нормі 356,25 умовних одиниць (надалі уо) план виконано на 0 уо, або на 0,0 посади, за березень 2016 р. при нормі 412,5 уо фактично 28 уо, або на 0,005 посади, за квітень 2016 року при нормі 356,25 уо фактично 10 уо, або на 0,021 посади та за травень 2016 року норма склала 300 уо, фактичне навантаження склало 18,5 уо, або на 0,047 посади. Вказане порушення призвело до безпідставно виплаченої заробітної плати за січень-травень 2016 року за невиконання в повному обсязі роботи лікарем-стоматологом-терапевтом [PERSON] в сумі 10 234,61 гривню та зайвого перерахування єдиного соціального внеску на суму 2 251, 61 гривень. Порушення допущено з вини заступника головного лікаря з лікувальної роботи Поліклініки [PERSON] та завідувача стоматологічним відділенням №2 [PERSON]О.». Відтак, враховуючи висновок, викладений у вищевказаному акті позапланової ревізії, зважаючи на існування Наказу про оголошення догани [PERSON] №74-о/с від 19.04.2016 року, Відповідач дійшов висновку про те, що Позивач заслуговує більш суворішого покарання, а саме звільнення. Крім того, згідно Виписки з Протоколу профкому про дачу згоди на звільнення від 11 серпня 2016 року, профспілкова організація надала згоду на звільнення [PERSON]. Посилаючись на незаконність висновку Відповідача про її звільнення, Позивач в судовому засіданні зазначала про те, що невиконання нормативів навантаження відбулося не з її вини, а у звязку з тим, що студенти не зверталися за лікуванням, а також на незадовільність умов в стоматологічному кабінеті, в якому вона працювала. При цьому, Суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на незадовільні умови (відсутність автоматичного пустера, якісних пломбувальних матеріалів, низька якість стоматологічної установки в кабінеті), оскільки поясненнями всіх допитаних в судовому засіданні свідків, а також наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується та обставина, що в стоматологічному кабінеті, в якому працювала [PERSON] було створено всі умови, необхідні для проведення лікувальної роботи. При цьому, не найвищий рівень відповідних пломбувальних матеріалів, відсутність сучасного обладнання не може бути підставою для невиконання службових обовязків з лікувальної роботи, оскільки Івано-Франківська міська стоматологічна поліклініка є установою комунальної форми власності, яка фінансується з міського бюджету, а тому наявність відповідного сучасного обладнання тощо напряму залежить від обсягів фінансування даної установи. Щодо невиконання встановлених для посади Позивача нормативів праці, Суд звертає увагу на наступне. Так, зі змісту звітно-облікових форм 037 та 039 за січень, лютий, березень, квітень, травень дійсно вбачається, що у вказані періоди [PERSON] не повною мірою виконувалося нормативне навантаження, зокрема: за січень 2016 року при нормі 356,25 умовних одиниць (надалі уо) план виконано на 0 уо, або на 0,0 посади, за березень 2016 р. при нормі 412,5 уо фактично 28 уо, або на 0,005 посади, за квітень 2016 року при нормі 356,25 уо фактично 10 уо, або на 0,021 посади та за травень 2016 року норма склала 300 уо, фактичне навантаження склало 18,5 уо, або на 0,047 посади. Представники Відповідача в судовому засіданні покликалися на ту обставину, що невиконання вищевказаних нормативів сталося виключно з вини [PERSON], яка повинна була самостійно організувати прихід студентів (пацієнтів) до неї на лікування. В той же час, суд не може погодитися з такими твердженнями представників Відповідача. Так, відповідно до п. 4.1.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку працівників Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки головний лікар поліклініки, його заступники, завідувачі відділенням, кабінетами, структурними підрозділами зобов'язані забезпечити безпечні умови праці, справність, наявність службово-посадових інструкцій та інструкцій по техніці безпеки. Створити умови на робочому місці для кожного працівника згідно його фаху та кваліфікації. З посадової інструкції лікаря-стоматолога терапевта 1 кв. кат., затвердженого головним лікарем МСП 24 жовтня 2011 року, вбачається, що у обов'язки працівників не входить сприяння покращення кількісних показників лікаря, тобто працівники не повинні самостійно шукати пацієнтів, а саме головний лікар поліклініки, його заступники чи завідувачі зобов'язані створювати умови на робочому місці, тобто забезпечувати роботою. Статтею 141 КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності. Таким чином, та обставина, що в стоматологічний кабінет ліцею, в якому працювала [PERSON] протягом спірного періоду учні за стоматологічною допомогою не зверталися (оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні), на думку Суду, не може бути підставою для притягнення лікаря до дисциплінарної відповідальності за невиконання нормативів роботи. Суд повторно звертає увагу на те, що докази на підтвердження того, що Позивач відмовляла пацієнтам у наданні стоматологічної допомоги (за умови їх звернення до стоматологічного кабінету), в матеріалах справи відсутні. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] (медсестра, яка працювала безпосередньо з [PERSON]Д.) підтвердила Суду ту обставину, що [PERSON] ніколи не відмовила пацієнту у огляді чи лікуванні, а всі, хто зверталися до стоматологічного кабінету, оглядалися та проліковувалися відповідно до встановленої необхідності. На думку Суду, саме керівництво стоматологічної поліклініки зобовязане створювати відповідні умови праці лікаря-стоматолога, розподіляти навантаження на працівників, здійснювати аналіз та планування контингенту та кількості пацієнтів, та, зокрема, забезпечувати лікарів роботою, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено обовязку лікаря міської стоматологічної поліклініки самостійно шукати пацієнтів. За таких обставин Суд приходить до висновку про те, що при прийнятті рішення про звільнення Позивача з роботи за систематичне невиконання нею трудових обовязків, відповідачем не було надано відповідної обєктивної оцінки причинам наявних нормативних показників роботи Позивача, не проаналізовано їх в контексті передбачених відповідною посадовою інструкцією обовязків Позивача. При цьому, звітні облікові форми 039 подавалися [PERSON] щомісячно (у січні, лютому, березні, квітні та травні), а тому, встановивши низькі показники роботи, саме керівництво стоматполіклініки зобовязано було вжити заходів щодо забезпечення Позивача роботою. Враховуючи вищевикладене в сукупності, Суд приходить до висновку, що звільнення Позивача з роботи є незаконним, що свідчить про наявність підстав для скасування Наказу головного лікаря Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки №137-о/с від 12 серпня 2016 року «Про звільнення з посади лікаря-стоматолога-терапевта [PERSON] на підставі п.3 ст.40 КЗпП України», та наявність підстав для поновлення [PERSON] на роботі в Івано-Франківській міській стоматологічній поліклініці на посаді лікаря-стоматолога-терапевта. Відповідно до частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. У відповідності до вимог вищевказаного порядку, Судом проведено розрахунок середнього заробітку [PERSON] за час вимушеного прогулу, починаючи з 12 серпня 2016 року (день з якого звільнено Позивача) та до часу винесення рішення суду. З наявних в матеріалах справи довідок про середню заробітну плату (дохід) [PERSON] вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 129,19 грн. Кількість днів вимушеного прогулу [PERSON]становить 172 дні (період з 12 серпня 2016 року по 12 квітня 2017 року). Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу Позивача становить 22 220,68 грн. (172 дні вимушеного прогулу х 129,19 грн. середньоденної заробітної плати = 22 220,68 грн.). За таких обставин, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства, Суд дійшов висновку про те, що стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 22 220,68 грн. Стосовно позовної вимоги про стягнення на користь Позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 1 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а згідно частини 2 цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Абзацом 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями), визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження конкретних форм прояву моральної шкоди, яку, за словами Позивача, було їй завдано внаслідок звільнення, а також належні докази на підтвердження розміру такої шкоди саме у 10 000,00 грн. Крім того, сам факт скасування наказу про звільнення, як незаконного, та поновлення Позивача на посаді Суд вважає однією із форм відшкодування можливої завданої Позивачу моральної шкоди. Відтак, в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, стягненню з Відповідача на користь спеціального фонду державного бюджету підлягає сума судового збору у 551,20 грн. Згідно з частиною 3 статті 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу, в обґрунтування чого надано суду оригінали квитанцій про оплату послуг адвоката в сумі 1500,00 грн. за подання позову про оскарження наказу про винесення догани (том 1, а.с. 105) та в сумі 1400,009 грн. за подання позову про оскарження наказу про звільнення (том 2, а.с. 179). Оскільки в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про винесення догани Судом відмовлено, витрати на правову допомогу з Відповідача не стягуються. В той же час, враховуючи часткове задоволення позову про оскарження наказу про ущільнення, Суд, виходячи з принципу пропорційності, дійшов висновку про стягнення з Івано-Франківської міської стоматологічної поліклініки на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн. На підставі ст. ст. 5-1, 36, 40, 43, Кодексу законів про працю України, пунктів 15, 22, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. 58, 59, ч.4 ст. 60 ЦПК України,

Outcome: partial