Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Адвокат звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування право власності на 63/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог вказано, що після смерті матері позивача - [PERSON] та дядька позивача - [PERSON] відкрилась спадщина на 63/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] . Інших спадкоємців крім позивача не має, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері та спадкоємцем п`ятої черги за законом після смерті дядька. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу, Стражник Т.А., для отримання свідоцтво на спадщину за законом, але нотаріус відмовила в оформленні спадкових прав. Так, згідно відповіді, приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу, Стражник Т.А. зазначено, що у зв`язку з тим, що у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів та докази родинних зв`язків, то оформити спадкові права в нотаріальному порядку не має можливості. Також, було зазначено, що дане питання може бути вирішено в судовому порядку. Отже, позивач, як спадкоємець першої/п`ятої черги, може оформити спадкові права виключно в судовому порядку. В матеріалах справи міститься заява представника позивача - адвоката Янчука М.О. про розгяд справи без його участі. В матеріалах справи міститься заява Житомирської міської ради про проведення розгляду справи без участі представника відповідача. Відзиву від відповідача не надходило. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, зібрані сторонами, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що право власності на 63/100 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину належало [PERSON] (а.с. 126). [PERSON] померла [INFO] , а 63/100 частин житлового будинку [ADDRESS] успадкували у рівних частинах її діти - син [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с. 17-22). [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] та спадкові справи до майна померлих не заводились, про що свідчить відповідь Житомирського обласного нотаріального архіву (а.с. 57). Згідно свідоцтва серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 169). 10.03.2020 року приватним нотаріусом Стражник Т.О. надано відповідь [PERSON] про те, що вчинити нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , [PERSON] - неможливо, у зв`язку з відсутністю родинних зв`язків та правовстановлюючих документів на нерухоме майно - 63/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] (а.с. 24). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР). Згідно зі статтею 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно зі статтею 530 ЦК УРСР, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують в рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 551 ЦК УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, необхідно розуміти різні дії спадкоємця з управління, розпорядження і користування цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. У постанові Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 305/235/17 (провадження № 61-11869св19) зазначено, що фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі з обов`язкового страхування; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно будинкової книги (а.с. 37-43) за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано місце проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, [PERSON] , як спадкоємець другої черги за законом, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого брата [PERSON] , однак, свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата на частину спірного будинку не оформляла. Докази, що містяться в матеріалах справи, дають можливість встановити, що позивач [PERSON] був сином [PERSON] та племінником [PERSON] , на день смерті останніх був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а отже вступив в управління та володіння спадковим майном, в отриманні свідоцтв про право на спадщину за законом позивачу відмовлено, а тому суд дійшов висновку, що захист майнових прав позивача можливий виключно в судовому порядку. На підставі чого, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved