Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Малицький В.К., звернувся до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 4131,00 долар США. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 березня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] 4050,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 30 червня 2021 року, а також зобов`язався у разі прострочення строку повернення суми боргу сплатити 15 % річних за весь час прострочення. Відповідач до цього часу вказані кошти не повернув. На неодноразові звернення позивача відповідач не реагує, тому він змушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Просив стягнути з [PERSON] 4050,00 доларів США та 81,00 долар США - відсотки за користування коштами за період з 01 липня 2021 по 18 серпня 2021 року за відсотковою ставкою 15% річних, разом 4131,00 долар США. Представник позивача адвокат Малицький В.К. в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач на розгляд справи не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. У встановлений судом строк відзив на позов не подав. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Відповідно до положень ст. 280- 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку заочного провадження. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, які подані у розпорядження суду, у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Судом встановлено, що між сторонами 07 березня 2021 року був укладений договір позики, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 4050,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 30 червня 2021 року, що підтверджується розпискою. Також у розписці передбачено, що у випадку прострочення виконання зобов`язання [PERSON] зобов`язується повернути дану суму з відсотками 15 % річних за весь період прострочення. Розписка про отримання в борг грошових коштів від 07 березня 2021 року, яка написана [PERSON] власноручно, міститься в матеріалах справи та є документом, який підтверджує умови договору та засвідчує отримання відповідачем від позивача [PERSON] грошових коштів. Також судом встановлено, що відповідач прострочив строк виконання грошового зобов`язання, тому зобов`язаний сплатити, крім суми боргу, проценти у розмірі 15% річних, що передбачено у розписці про отримання грошової суми. Згідно наданого стороною позивача розрахунку 15% річних становлять 81 долар США та здійснюється за наступною формулою: (сума боргу) х (процентна ставка) /100% /365 днів х (кількість днів прострочення) = 4050 доларів США х 15% /100% /365 днів у році х 49 днів (з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дати подання позову, з 01 липня 2021 по 18 серпня 2021 року). Відповідно до ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з положеннями ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Статтею 1047 цього ж кодексу передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком 15 % річних, які надані стороною позивача та становлять 81 долар США, що є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Це узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду України, які викладені у постанові від 12 грудня 2018 року в справі № 466/8648/15-ц та у постанові від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16-ц. Крім того, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. При обрахунку 3% річних за основу береться прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. За наведених обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу у розмірі 4050,00 доларів США та 15 % річних, що становлять 81 долар США, є підставними та підлягають до задоволення. Судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід покласти на відповідача та стягнути з [PERSON] на користь позивача 1100,50 грн сплаченого судового збору. На підставі наведеного, ст. 509, 526, 527, 530, 625, 1046-1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved