Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд зі спільною заявою про розірвання шлюбу в порядку ч. 3 ст. 234 ЦПК України. Свої вимоги мотивують тим, що 23 листопада 1991 року вони зареєстрували шлюб в Савинській селищній раді Балаклійського району Харківської області, актовий запис № 54. Від даного шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], яка є повнолітньою особою та сина [PERSON], [INFO]. У звязку з різними поглядами на сімейні обовязки з 2012 року вони стали проживати окремо. Тобто, [PERSON] став проживати в [INFO], який на праві приватної власності в порядку спадкування за законом належить [PERSON], а [PERSON] проживає в [INFO]. Сторони прийшли згоди, що шлюб грунтується на вільній згоді чоловіка та дружини, а оскільки сімейні стосунки вичерпалися, вони вирішили розірвати шлюб. Враховуючи вимоги ст.109 СК України між ними був укладений письмовий договір, в якому вони дійшли згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини; з ким буде проживати дитина; яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дитини. Спору про поділ майна не має. [PERSON] в судовому засіданні підтвердив своє бажання розірвати шлюб з [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтвердила своє бажання розірвати шлюб з [PERSON] Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню із наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 234 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має неповнолітніх дітей. Судом з матеріалів справи встановлено, що 23 листопада 1991 року в Савинській селищній раді Балаклійського району Харківської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №54, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІІ-ВЛ № 461992, виданого 23 листопада 1991 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ №157150, актовий запис №54. Сторони по справі спільного господарства не ведуть, сумісне проживання остаточно припинено, шлюб носить формальний характер, заявники наполягають на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст.ст. 104, 105 СК України однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання, яке може бути здійснене за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.109 СК України. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Як з'ясовано судом, подана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, між ними втрачено взаєморозуміння, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між ними не можливе, оскільки таке суперечить їхнім інтересам. Відтак, судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої неповнолітньої дитини. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (ст. 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Крім цього вищевказаною Постановою Пленуму ВСУ роз'яснено, що для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.109 СК України подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. При розірванні шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подачі заяви, якщо її не відкликано хоча б одним із подружжя. Суд, дослідивши умови укладеного між сторонами 28.04.2015 року договору дійшов висновку, що його укладено без порушення прав дитини чи погіршення їхнього становища. Так, в договорі визначено місце проживання [PERSON], [INFO], де зокрема батьки дійшли згоди про те, що він буде проживати з батьком [PERSON] за адресою: с.Довгалівка Балаклійського района Харківської області, вул.Нагорна, 13. Окрім цього батьки згідно договору дійшли згоди про те, яку участь у забезпеченні умов життя дитини братиме той з батьків, хто буде проживати окремо. В зв'язку з вищевказаним, суд вважає даний договір допустимим. Крім того, на момент постановлення рішення судом сплинув строк, передбачений ч. 4 ст. 109 СК України, на протязі якого сторони заяву про розірвання шлюбу не відкликали. Таким чином, враховуючи дійсну волю заявників, відсутність порушень при цьому їх особистих майнових прав, а також прав їхніх дітей, суд вважає, що заяву про розірвання шлюбу слід задовольнити. Відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved