Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Адвокат Харченко Д.М., діючи в інтересах [PERSON] , 5 липня 2021 року звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 9 жовтня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який було зареєстровано на Товарній біржі «Смарагд-Південь» в журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний номер 2595 від 9 жовтня 1999 року. На теперішній час [PERSON] позбавлена можливості повною мірою користуватися спірним житловим будинком, так як цей договір не відповідає вимогам, які ставляться до правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Враховуючи, що між [PERSON] та [PERSON] виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу житлового будинку, просив визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Представник позивачки [PERSON] - адвокат Харченко Д.М. в судове засідання не прибув, однак спрямував до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов, справу розглядати у його відсутності та відсутності позивачки. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань до суду від неї не надходило. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку положень статті 280 ЦПК України. Відповідно до статті 247 частини 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ухвали судді від 31 травня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Суд установив, що на час укладення угоди діяли норми ЦК України (в редакції 1963 року), а тому, суд вважає можливим при розгляді справи застосувати цей Кодекс, оскільки, згідно пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року), останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності - з 01 січня 2004 року. Згідно договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] (покупцем) та [PERSON] (продавцем) зареєстрованого на Товарній біржі «Смарагд-Південь» в журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний номер 2595 від 9 жовтня 1998 року, продавець [PERSON] продала житловий будинок, належний їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НВ0838210, посвідченого державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контори Херсонської області 19 листопада 1997 року за реєстраційним номером 1-2918, розташований за адресою: [ADDRESS] за 13 210 грн, а покупець [PERSON] купила вказане нерухоме майно та сплатила продавцю вказану суму грошей повністю, до підписання цього договору. За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 224 ЦК України в редакції 1963 року). Відповідно до вище вказаного, сторони виконали всі істотні умови договору купівлі-продажу. Як вбачається із записів у паспорті громадянина України [PERSON] , остання зареєстрована за спірною домобудівлею, розташованою за адресою [ADDRESS] з 7 червня 2004 року. Із набуттям права власності на спірний житловий будинок [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю (серія ХС-ІІ-6-141) від 18 грудня 2000 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2362 гектарів на території Кізомиської сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Згідно статті 227 ЦК України (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений. Якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу) Відповідно до статті 47 ЦК України (в редакціїї 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі, за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому нотаріальне посвідчення угоди не потрібно. Таким чином, суд встановив, що відповідачка [PERSON] продала позивачці [PERSON] належний їй на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , але нотаріально зазначений договір купівлі-продажу не оформили, у зв`язку з чим, суд вважає, що позивачка до суду звернулася на законних підставах з обґрунтованими вимогами, а тому, вважає можливим визнати договір купівлі-продажу житлового будинку дійсним.

Outcome: approved