Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

[PERSON], яка є позивачем по зазначеній справі, звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. В обґрунтування заяви, [PERSON] зазначає, що в рішенні Володарського районного суду від 18 вересня 2015 року за її позовом до [PERSON], треті особи: Відділ Держземагенства у Володарському районі Донецької області, Зеленоярська сільська рада Донецької області, [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою судом не вирішено питання щодо всіх понесених судових витрат, а саме, окрім судових витрат, пов'язаних із зверненням до суду та збільшенням позовних вимог, нею понесені судові витрати по оплаті судово- будівельної експертизи в сумі 4000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 3000 гривень за договором, укладеним її довіреною особою [PERSON] з адвокатом Кінько В.М. На момент закінчення судового розгляду [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Маріупольській міській лікарні №2 і не міг надати суду документи на підтвердження понесених судових витрат, а тому, додаючи документи на підтвердження витрат на правову допомогу, просить суд стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в сумі 7000 гривень, постановивши додаткове рішення на підставі п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України. В судове засідання [PERSON] та її представники не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду заяви. [PERSON], який є відповідачем по справі в судове засідання не з'явився, але ж залишив письмове заперечення на заяву, в якій просив відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення з нього судових витрат в сумі 7000 грн., тому що він вважає їх не обґрунтованими. На його думку, додаткове рішення не може бути укладеним на підставі додатково поданих документів після ухвалення рішення. Просить не приймати до уваги обґрунтування поважності причини неподання під час розгляду підтверджуючих документів із-за хвороби представника позивача, тому що на момент закінчення судового розгляду в справі приймав участь адвокат позивача, який мав повноваження на подання таких доказів, але не скористався цим. Окрім того, вважає розподіл судових витрат визначених судом в 50% помилковим і на підставі ст. 219 ЦПК України просив усунути описку в судовому рішенні, зменшивши відсоток задоволених вимог за зменшити розмір розподілених судових витрат. Окрім того, просив суд стягнути на його користь з позивача понесені ним судові витрати в сумі 2500 грн. Треті особи в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про час і місце судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, позицію сторін, судом встановлено, що заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До переліку витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, включено витрати пов'язані з проведення судових експертиз, а також витрати на правову допомогу. Згідно п.п.1,2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ч.ч.1,5 ст 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що предметом дослідження суду при розгляді справи були наступні судові витрати: квитанція про сплату судового збору при зверненні до суду на суму 243.60 грн. (а.с.1 т.1),договір про надання правової допомоги (а.с.29 т.1), квитанція про сплату судового збору в сумі 121.80 грн. за подання заяви про забезпечення доказів (а.с.33), яка була задоволена судом, квитанція про плату судового збору в сумі 244 грн. за подання заяви про збільшення позовних вимог (а.с.230). При ухваленні судового рішення судом 18 вересня 2015 року судом вирішувалось питання щодо розподілу понесених судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України щодо сплаченого судового збору за звернення з позовною заявою та збільшення позовних вимог, та стягнуто з відповідача на користь позивача 50% понесених судових витрат в сумі 243.60 грн. Судом не вирішувалось питання щодо розподілу судових витрат відносно сплаченого позивачем судового збору за заяву про забезпечення доказів 121.80 грн., та не вирішувалось питання щодо розподілу судових витрат на правову допомогу та витрат на проведення експертного дослідження. Суд вважає доведеним на підставі дослідженої під час судового розгляду справи квитанції на підтвердження понесення позивачем витрат в сумі 121.80 грн. за подання заяви про забезпечення доказів, а тому з відповідача на користь позивача за ініціативою суду слід стягнути 50% від зазначеної суми, що становить 60.90 грн. Виходячи з правової позиції Вищого спеціалізованого суду України, що викладена в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» про те що зазначені сторонами витрати мають бути документально підтверджені та доведені, суд вважає, що склад та розміри понесених сторонами судових витрат, в тому числі і витрат пов'язаних з проведенням експертизи, та оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі. При розгляді справи по суті позивачем та її представниками, що приймали участь у розгляді справи, не надавались суду докази на підтвердження понесених витрат на оплату послуг експерта при проведенні експертизи, а тому ці вимоги не підлягають задоволенню. Також не підлягають задоволенню вимоги про компенсацію позивачу витрат на правову допомогу, тому що сам по собі договір про надання правової допомоги, без надання суду документального підтвердження цих витрат, а також розрахунку наданих послуг, не є достатнім доказом на підтвердження понесених судових витрат. Суд не приймає як доказ понесених позивачкою судових витрат на правову допомогу квитанцію до прибуткового касового ордеру від 20.05.2014 року на суму 3000грн., яка подана суду разом з заявою про ухвалення додаткового рішення, тому що вона не була предметом дослідження під час судового розгляду справи, а також її доводи про несвоєчасне подання підтверджуючих витрати документів із-за хвороби її представника [PERSON], т.щ. ці докази могли бути своєчасно надані представником [PERSON] Кіньоко В.М., який приймав участь у судовому засіданні 18 вересня 2015 року. Також суд вирішуючи заяву [PERSON] щодо ухвалення додаткового судового рішення, приймає викладені в запереченнях [PERSON] на заяву про ухвалення додаткового рішення його вимоги про усунення арифметичної описки в судовому рішенні та вимоги про стягнення на його користь понесених ним витрат на правову допомогу, як спосіб вираження його позиції в запереченнях. Суд вважає за необхідне роз'яснити [PERSON], що порядок виправлення описок в судовому рішенні та ухвалення додаткового рішення передбачений ст. ст. 219, 220 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial