Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

[PERSON] свої позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві власності, в цілому, належить житловий будинок , який розташований у [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності від 23 лютого 2004 року, виданим на підставі рішення виконкому Буянівської сільської ради від 28 листопада 2002 року №52. Відповідач у справі , [PERSON] , є його колишньою дружиною , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 року по 17 лютого 2020 року . Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач, у поданій до нього позовній заяві про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, зазначила, що починаючи з 2017 року вони, як подружжя разом не проживають , не мають спільного бюджету, не ведуть спільного побуту та не мають взаємних прав та обов`язків, вона проживає окремо. Вищевказана позовна заява відповідача свідчить про те, що вона не мала і не має наміру повертатись до нього. Зазначає, що [PERSON] , у липні 2017 року залишила його, забрала особисте майно і пішла проживати до своєї матері у [ADDRESS] , де проживає по даний час. Оскільки [PERSON] добровільно вибула з його житлового будинку, не проживає в ньому без поважних причин понад два роки, вважає її такою , що втратила право на користування його будинком. Факт не проживання відповідача за адресою : [ADDRESS] стверджується актом від 10.03.2020 року № 155 , яким: комісією у складі в.о.старости Буянівського старостинського округу Торчинської селищної ради Кучер Г.П. , головного спеціаліста-адміністратора відділу надання адмінпослуг Самчук Л.М., сусідів [PERSON] , [PERSON] , підтверджено той факт , що [PERSON] зареєстрована , але не проживає більше двох років за адресою : [ADDRESS] . Добровільно відповідач не бажає знятись з реєстрації у його житловому будинку , чим порушує його право власності та завдає йому матеріальної шкоди , оскільки він є особою , яка потребує житлової субсидії, проте позбавлений можливості за вказаних обставин її оформити. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Позивач подав заяву, згідно з якою позов підтримав з мотивів, наведених у ньому. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчать надіслані судом останній повідомлення про вручення поштового відправлення та оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили. Суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі письмових доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. Як встановлено судом, позивач є власником житлового будинку , який розташований у [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності від 23 лютого 2004 року, виданим на підставі рішення виконкому Буянівської сільської ради від 28 листопада 2002 року №52 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3065113 від 15.03.2004. (а.с.6, 8) Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача. З матеріалів справи випливає, що [PERSON] зареєстрована у спірному будинку за адресою: [ADDRESS] по даний час, що стверджується довідкою про склад зареєстрованих у житловому будинку, виданою Торчинською селищною радою Луцького району Волинської області №165 від 13.03.2020. (а.с.7). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] більше двох років у спірному будинку, за вищевказаною адресою, не проживає, про що свідчить підписана нею 20 січня 2020 року позовна заява про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (справа №161/1076/20), а також акт Торчинської селищної ради від 10.03.2020 року № 155 (а.с. 9-13) В силу вимог ст. 41 Конституції України, позивач має право володіти, користуватися і розпоряджатися житловим приміщенням на власний розсуд. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено зняття з реєстрації місця проживання особи на підставі судового рішення. За наведених обставин, зважаючи на те, що відповідач у спірному будинку, за вищевказаною адресою, понад два роки не проживає, без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Outcome: approved