Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

[PERSON] у березня 2020 року звернулася до суду із позовом до Приватного вищого навчального закладу «Європейський університет» про неналежне виконання умов договору про навчання, яким просить стягнути з відповідача на її користь 24000,00 грн. на відшкодування частини сплаченої суми за договором за неналежне виконання відповідачем умов договору про навчання та сплачений судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.09.2018 року між нею та приватним вищим навчальним закладом «Європейський університет» в особі директора Школи-дитячого садку «Євроленд» Тимошенко О.І. було укладено договір про навчання її сина [PERSON] в ШДС «Євроленд» протягом 2018/2019 навчального року. Згідно умов договору загальна вартість послуг на навчальний рік становила 72000,00 грн. На виконання умов договору нею щомісячно вносилась плата за навчання у розмірі 8000,00 грн. а також одноразово благодійний внесок у розмірі 6000,00 грн. Пунктом 2.3 договору є обов`язок університету забезпечити дотримання прав учасників навчального процесу відповідно до законодавства України. Зазначила, що під час договірних зобов`язань між нею та університетом 20.03.2019 року в школі стався неприпустимий інцидент. Так, її малолітнього сина [PERSON] було неправомірно та безпідставно звинувачено у крадіжці скейту вчителем 2-Б класу [PERSON] . [PERSON] , яка є вчителем-вихователем 1-Б класу, в якому навчався її син [PERSON] , не тільки не втрутилась в конфлікт, але ніяким чином не перешкодила іншому вчителю безпідставно кричати на її сина. Крім того, як було встановлено, що саме вчитель [PERSON] і винесла даний скейт з роздягальні та заховала його під ліжком її сина в спальній кімнаті. Про даний конфлікт батькам вчителі не повідомили і матір випадково про це дізналась. Вказала, що після даного конфлікту на її вимогу щодо відсторонення вчительки [PERSON] адміністрацією школи вимогу було залишено без задоволення з посиланням на те, що в школі проблема з кадровим забезпеченням. Крім того, вказала, що адміністрація школи пропонувала їй перевести її сина на індивідуальну форму навчання невідомо на якій підставі. А тому у відповідності до п. 6.1 договору, ст. 55 ЗУ «Про освіту», ст. 29 ЗУ «Про загальну середню освіту» просить стягнути з відповідача 24000,00 грн. на відшкодування частини сплаченої суми за договором за неналежне виконання відповідачем умов договору про навчання. Ухвалою судді від 16.03.2021 року було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 21.05.2021 року за клопотанням відповідача судовий розгляд було призначено за загальними правилами позовного провадження. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на обставини викладені у поданому до суду відзиві. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Закон України «Про дошкільну освіту» визначає правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку системи дошкільної освіти, яка забезпечує розвиток, виховання і навчання дитини, ґрунтується на поєднанні сімейного та суспільного виховання, досягненнях вітчизняної науки, надбаннях світового педагогічного досвіду, сприяє формуванню цінностей демократичного правового суспільства в Україні. Згідно частин першої, другої, четвертої Закону України «Про дошкільну освіту» заклад дошкільної освіти -навчальний заклад, що забезпечує реалізацію права дитини на здобуття дошкільної освіти, її фізичний, розумовий і духовний розвиток, соціальну адаптацію та готовність продовжувати освіту. Заклад дошкільної освіти: задовольняє потреби громадян відповідної території в здобутті дошкільної освіти; забезпечує відповідність рівня дошкільної освіти вимогам Базового компонента дошкільної освіти; створює безпечні та нешкідливі умови розвитку, виховання та навчання дітей, режим роботи, умови для фізичного розвитку та зміцнення здоров`я відповідно до санітарно-гігієнічних вимог та забезпечує їх дотримання; формує у дітей гігієнічні навички та основи здорового способу життя, норми безпечної поведінки; сприяє збереженню та зміцненню здоров`я, розумовому, психологічному і фізичному розвитку дітей; здійснює соціально-педагогічний патронат, взаємодію з сім`єю; є осередком поширення серед батьків психолого-педагогічних та фізіологічних знань про дітей дошкільного віку; планує свою діяльність та формує стратегію розвитку закладу; формує освітню програму закладу; забезпечує добір і розстановку кадрів; відповідно до установчих документів утворює, реорганізує та ліквідує структурні підрозділи (відділення, групи); додержується фінансової дисципліни, зберігає матеріально-технічну базу; здійснює інші повноваження відповідно до статуту закладу дошкільної освіти. Режим роботи закладу дошкільної освіти незалежно від підпорядкування, типу і форми власності, тривалість перебування в ньому дітей встановлюються його засновником (засновниками) відповідно до законодавства України. За бажанням батьків або осіб, які їх замінюють, у закладі дошкільної освіти може встановлюватися гнучкий режим роботи, який передбачає організацію різнотривалого, цілодобового перебування дітей, а також чергові групи у вихідні, неробочі та святкові дні. Згідно абзацу 1 частини першої статті 36 Закону України «Про дошкільну освіту» батьки або особи, які їх замінюють, мають право: вибирати заклад дошкільної освіти та форму здобуття дитиною дошкільної освіти. Згідно абзацу 4 частини третьої статті 37 Закону України «Про дошкільну освіту» джерелами фінансування закладу дошкільної освіти незалежно від форми власності можуть бути кошти батьків або осіб, які їх замінюють. З матеріалів справи вбачається, що 03.09.2018 року між [PERSON] та Приватним вищим навчальним закладом «Європейський університет» в особі директора Школи-дитячого садку «Євроленд» Тимошенко О.І. було укладено договір про навчання [PERSON] в ШДС «Євроленд» протягом 2018/2019 навчального року (а.с. 7). Відповідно до п. 5.1 Договору, загальна вартість послуг на навчальний рік становить 72000,00 грн. Відповідно до п. 2.3 Договору університет зобов`язаний забезпечити дотримання прав учасників навчального процесу відповідно до законодавства України. Відповідно до п. 2.4 Договору, університет зобов`язаний інформувати замовника про правила та вимоги щодо організації надання освітньої послуги, її якості та змісту, права і обов`язки сторін під час надання та отримання таких послуг. На виконання умов договору позивачем було сплачено грошові кошти, що підтверджується відповідними квитанціями ( а.с. 8-13). Згідно частин першої, третьої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується у статті 3 ЦК України. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Як зазначає позивача, під час договірних зобов`язань між нею та університетом 20.03.2019 року в школі стався неприпустимий інцидент, після якого позивачу було запропоновано перевести її сина [PERSON] на індивідуальну форму навчання на що позивач не погодилась. Позивач, звертаючись до суду із вимогами про стягнення на її користь 24000,00 грн. на відшкодування частини сплаченої суми за договором за неналежне виконання відповідачем умов договору про навчання, послалась на те, що відповідачем було порушено умови п. 2.4 договору про навчання, яким передбачено, що університет зобов`язаний інформувати замовника про правила та вимоги щодо організації надання освітньої послуги, її якості та змісту. Однак її не було проінформовано про те, що в разі відмови від переходу на іншу форму навчання заклад відраховує учнів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем на адресу позивача було направлено 25.06.2019 року лист щодо відмови у продовженні навчання сина позивача [PERSON] у зв`язку з відмовою у переведенні на іншу форму навчання (а.с. 15). Проте, доводи [PERSON] не знайшли свого підтвердження, а тому вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про загальну середню освіту», встановлено, що порядок зарахування, відрахування та переведення учнів до державних та комунальних закладів освіти для здобуття повної загальної середньої освіти затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти. Згідно частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно частини першої статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно статті 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативними актами. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що [PERSON] , розуміючи, що дошкільна освіта є обов`язковою первинною складовою частиною системи безперервної освіти в Україні, що сім`я зобов`язана сприяти здобуттю дитиною освіти у дошкільних та інших навчальних закладах або забезпечити дошкільну освіту в сім`ї відповідно до вимог Базового компонента дошкільної освіти, самостійно обрала навчальний заклад, тип закладу дошкільної освіти, форму здобуття дитиною дошкільної освіти, в укладених договорах сторонами визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено ціну послуг та порядок розрахунків, строк договорів і умови їх припинення. Договір підписаний [PERSON] , що свідчить про її згоду з усіма їх умовами. Крім того, умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності, по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, по-третє, завдають шкоди споживачеві (висновок Верховного Суду у постанові від 8.06.2016 р. у справі № 6-330цс16). Втім в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про несправедливість умов договору про навчання від 03.09.2018 року, оскільки доводи позивача ґрунтуються виключно на її поясненнях і спростовуються самим змістом договору. Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, з урахуванням встановлених в суді обставин, фактів, досліджених документів та доказів, наданих сторонами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed