Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася із вище зазначений позовом, уточнив який, просила зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належним позивачці на праві приватної власності магазином, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, місто Камянське пр. Аношкіна, будинок № 64, шляхом його зобовязання звільнити приміщення магазину. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначено, що позивачка набула право власності на магазин, розташований у м. Камянське Дніпропетровської області по пр. Аношкіна, 64, на підставі: - договору купівлі-продажу ? частки магазину, укладеного 17.01.2017 року між нею як покупцем та [PERSON] як продавцем, посвідчений приватним нотаріусом Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, реєстраційний номер 90; - договору купівлі-продажу ? частки магазину, укладеного 20.01.2017 року між нею як покупцем та [PERSON] як продавцем, посвідчений приватним нотаріусом Камянського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, реєстраційний номер 101. Відповідач [PERSON] не маючи будь-яких правових підстав користується приміщенням зазначеного магазину, на її законні вимоги на звільнення приміщення магазину, не звільняє його. З метою захисту свого права власності, через свого представника, 26.01.2017 року до Камянського відділу поліції подано заяву щодо застосування до [PERSON] відповідних заходів, як до особи яка незаконно захопила приміщення магазину. Під час розгляду її заяви, у поліції [PERSON] не підтвердив законність зайняття приміщення магазину та скористався ст.. 63 Конституції України, не надав жодних пояснень. Своїми діями [PERSON] порушує її право власності на магазин, розташований за адресою Дніпропетровська область, місто Камянське пр. Аношкіна, будинок № 64, перешкоджаючи їй у користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності майном. До судового засідання з боку представника позивача [PERSON] подано заява в якій зазначено, що уточнені позовні вимоги підтримуються у повному обсязі і сторона позивача не заперечує щодо винесення заочного рішення, за доказами наявними у справі. Відповідач та представник відповідача, в судові засідання на 23.03.2017 року, 03.05.2017 року, 27.09.2017 року, 05.10.2017 року, 18.10.2017 року, 13.11.2017 року, не прибув, будучі належним чином сповіщеним про дати, час та місце судового розгляду, що підтверджено поданням [PERSON] клопотань про відкладення розгляду справи (а.с. 126), клопотанням [PERSON], як представника [PERSON], на ознайомлення з матеріалами справи та відкладення на іншу дату (а.с. 142), поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення судової повістки (а.с. 175), заяву про відкладення для надання часу на подачу додаткових доказів від 17.10.2017 року (а.с. 177), зазначив у цій ж заяві, що бажана дата судового розгляду після відпустки його представника, тривалість якої до 10.11.2017 року, письмові пояснення [PERSON] (а.с. 178), поштовим повідомленням (а.с. 188) яке підтверджує отримання особою судової повістки 25.10.2017 року про виклик в судове засідання на 13.11.2017 року, але в судові засідання [PERSON] або його представник не прибули, клопотань та заяв про проведення судового розгляду у відсутність позивача або представника позивача не подавали. Враховуючи позицію сторони позивача, яка не заперечувала щодо винесення заочного рішення по справі, враховуючи встановлені обставини, а також процесуальну поведінку сторони відповідача, суд вважає можливим прийняти судове рішення на підставі доказів наявних в матеріалах цивільної справи, наданих сторонами, в заочному порядку. Відповідно до засад ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, предметом спору між сторонами є захист прав власності позивачки [PERSON] на обєкт нерухомості, а саме магазин, розташований за адресою Дніпропетровська область, місто Камянське пр. Аношкіна, будинок № 64. На підтвердження свого права власності, з боку позивачки [PERSON] надані наступні докази, а саме: - копію договору купівлі-продажу частки магазину, посвідченого 17.01.2017 року приватним нотаріусом Камянського міського нотаріального округу [PERSON], згідно до якого [PERSON] продала а [PERSON] придбала ? частку обєкта нерухомості, який відповідно до документа, що посвідчує право власності, значиться як МАГАЗИН, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, місто Камянське, проспект Аношкіна, будинок № 64, зареєстрований у реєстрі № 90 (а.с. 6-7); - копію договору купівлі-продажу частки магазину, посвідченого 20.01.2017 року приватним нотаріусом Камянського міського нотаріального округу [PERSON], згідно до якого [PERSON] продала а [PERSON] придбала ? частку обєкта нерухомості, який відповідно до документа, що посвідчує право власності, значиться як МАГАЗИН, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, місто Камянське, проспект Аношкіна, будинок № 64, зареєстрований у реєстрі № 101 (а.с. 8-9); - витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10-11), з якого вбачається що право власності на нерухомість за вищезазначеними договорами, зареєстровано в реєстрі за № 18648562, 18652692. З боку відповідача [PERSON] до цивільної справи заперечень на позов [PERSON] не подано, але з доказів долучених відповідачем до справи вбачається, що відповідач не оспорює факт користування зазначеним спірним приміщенням магазину, але жодного правового підтвердження законності користування ним не надає. Так, згідно до ст.. 41 Конституції України гарантоване захист права власності, та приписи статті визначають його непорушність іншими особами. Також, судом враховується доведеність з боку позивача порушення відповідачем її права власності, яке включає в себе три складові, це володіння, користування та розпорядження. Як встановлено в ході судового розгляду саме користування належним позивачці майном не є можливим внаслідок зайняття приміщення вище зазначеного магазину, без будь-яких правових підстав, відповідачем, що підтверджується: - висновком про результати розгляду звернення представника позивача [PERSON] до Камянського відділу поліції із заявою від 26.01.2017 року про повідомлення незаконного захоплення приміщення магазину, за адресою Дніпропетровська область, місто Камянське, проспект Аношкіна, будинок № 64, (а.с. 30), з якого вбачається що перевіркою встановлено право власності на зазначений обєкт нерухомості за [PERSON], та встановлено відсутність ознак кримінального злочину, та наявність цивільного спору між сторонами, за наслідком чого рекомендовано звернення із позовом до суду; В той же час, із долучених матеріалів за зверненням [PERSON] до відділу поліції, наданих на адвокатське звернення (а.с. 46-50), вбачається із заяви [PERSON] до відділу поліції, щодо пошкодження належного йому майна, особа зазначає себе власником приміщення під номером 64а по пр. Аношкіна (а.с. 31), при цьому не зазначаючи будь-яких підтверджуючих документів та підстав. Крім того, [PERSON] зазначаючи зайняття приміщення під № 64а, фактично займає адресу під номером № 64, і жодного доказу правової підстави для цього не вказує і не надає, в тому числі. Надана відповідачем копія розписки про отримання [PERSON] грошей в рахунок продажу магазину (а.с. 78), на підтвердження правової підстави зайняття приміщення магазину належного позивачці [PERSON], не може бути прийнято судом, так як надана суду розписка відноситься до правовідносин що виникли у відповідача щодо іншого обєкту нерухомості, а саме до магазину за адресою № 64а, а не № 64, і дана розписка не містить будь-яких домовленостей або зобовязань між сторонами по даній справі. Таким чином, судом встановлено, що позиція відповідача [PERSON] ґрунтується на підтвердження його наміру на набуття прав щодо обєкту нерухомості за адресою № 64-а по пр. Аношкіна у м. Дніпродзержинську, та на непогодженні із набуттям [PERSON] права власності на інший обєкт нерухомості, а саме на магазин за адресою № 64 по пр. Аношкіна у м. Дніпродзержинську, в той же час, посилаючись на зазначені обставини, жодного доказу на підтвердження права власності, користування або володіння тощо, будь-яким обєктом, як то під номером 64 так і під номером 64-а по пр. Аношкіна, до справи [PERSON] не долучено. Також як встановлено під час судового розгляду, попередній власник майна магазину [PERSON] ([PERSON]) Євгеніївна підтримала позицію позивача, що відображено у заяві та запереченнях на позицію відповідача (а.с. 143-145), що фактично спростовує позицію [PERSON] щодо недійсності правочину договорів купівлі-продажу магазину, укладених між [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем. Крім того, позивачкою [PERSON] на підтвердження фактичного здійснення прав власності щодо належного їй майна, а саме магазину за адресою Дніпропетровська область, місто Камянське, проспект Аношкіна, будинок № 64, надано витяг з рішення Камянської міської ради від 31.03.2017 року № 678-15/VII (а.с. 51) про надання дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення магазину, за адресою Дніпропетровська область, місто Камянське, проспект Аношкіна, будинок № 64. В той же час, щодо позиції відповідачем в обґрунтування правової підставі в зайнятті магазину, встановлено, що з наданих [PERSON] грошей в рахунок продажу майна, [PERSON] скористався своїм правом та звернувся 26.01.2017 року із відповідним позовом до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з заявою про стягнення з особи авансу, що підтверджено копією з матеріалів цивільної справи (а.с. 146-172). В межах цивільної справи № 209/222/17, що знаходилась у провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] «про стягнення авансового платежу», від [PERSON] була подана заява про закриття вище зазначеної справи з підстав отримання коштів в сумі 30640 гривень, та відмовою від позову (а.с. 167). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 09.03.2017 року (а.с. 169), провадження по цивільній справі № 209/222/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] «про стягнення авансового платежу» - закрита. Таким чином, будь-яких правових підстав для зайняття приміщення № 64 по пр. Аношкіна у м. Дніпродзержинську у [PERSON] з підстав розписки про отримання [PERSON] грошей в рахунок продажу магазину (а.с. 78), не існує. Згідно ч. 1 ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі вище зазначеного, дослідив докази надані сторонами, вивчив матеріали справи та встановив, що МАГАЗИН, що знаходиться за адресою Дніпропетровська область, місто Камянське, проспект Аношкіна, будинок № 64, є власністю позивачки [PERSON], яке зареєстроване в передбаченому законом порядку, а з боку відповідача [PERSON] жодного доказу в межах даної цивільної справи суду на підтвердження будь-якого його законного права на користування, володіння або розпорядження, чи іншого права на зазначений магазин (право власності, право оренди, право лізингу, тощо…) не надано, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, задовольняючи позов, суд,

Outcome: approved