Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

[PERSON] (надалі-Позивачка) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (надалі-Відповідачка), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] , про стягнення коштів в сумі 25192 грн за проведення ремонтних робіт житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 2018 року вона та її чоловік [PERSON] почали проживати в житловому будинку по [ADDRESS] , який належить Відповідачці. За час спільного проживання з Відповідачкою, за рахунок Позивачки та її чоловіка було проведено ремонтні роботи з покращення житлових умов на загальну суму 19800 грн, була пробита водяна колонка вартість робіт якої становить 2000 грн. Також на поховання свекра Позивачкою було витрачено кошти в сумі 3392 грн, які Відповідачка зобов`язувалась повернути. Враховуючи викладене, просить Суд стягнути з Відповідачки на її користь грошові кошти в сумі 25192 грн та судові витрати. 28.07.2021 року від представника Відповідачки - адвоката Колєсніка Б.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено що стороною відповідачки обставини, викладені у позові, заперечуються, заявлені вимоги не визнаються, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю. Ухвалою суду від 15 червня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 10 серпня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивачки [PERSON] . В судовому засіданні Позивачка та її представник позов підтримали повністю з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити повністю за недоведеністю. Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з наступного: Як вбачається зі змісту позовної заяви Позивачка та її чоловік з 2018 року почали проживати в житловому будинку по [ADDRESS] , який належить Відповідачці. Як стверджує Позивачка, за час спільного проживання з Відповідачкою, за рахунок Позивачки та її чоловіка було проведено ремонтні роботи з покращення житлових умов на загальну суму 19800 грн, на підтвердження наведених вище фактичних обставин Позивачка долучила ряд платіжних документів. В той же час жодного доказу, який би доводив факт використання придбаних Позивачкою речей саме у житловому будинку Відповідачки, до матеріалів справи не долучено, а також не вказано, якими саме джерелами доказів ця обставина має доводитись, при тому, що Відповідачка її категорично заперечує. Разом з цим, долучені Позивачкою документи про придбання нею речей для ремонту не узгоджуються із самою позовною заявою. Так, як вбачається зі змісту позовної заяви, Позивачка розпочала своє проживання у житловому будинку Відповідачки з 2018 року. З наявної у справі довідки від 03.06.2021 року за № 533, таке проживання розпочалось з 26.02.2018 року і завершилось у вересні 2019 року. У зв`язку із цим, Суд критично сприймає доказ, а саме: товарний чек №22 від 22.09.2017 року на суму 13090 грн та товарний чек від 15.11.2017 року на суму 3320 грн, оскільки дані чеки датовані 2017 роком, в якому Позивачка ще не проживала разом із Відповідачкою в житловому будинку останньої, а відтак і не могла об`єктивно робити там ремонтні роботи, оскільки, як вона сама вказує у позові, такі роботи проводились саме в період спільного проживання, котрий розпочався тільки в лютому 2018 року. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б пов`язували придбані Позивачкою у 2018 році товари до житлового будинку [PERSON] та за допомогою яких Суд міг би дійти переконливого висновку про їх використання в ремонтних роботах житлового будинку Відповідачки. Стороною Позивачки не було надано Суду, достовірних і достатніх доказів того факту, що [PERSON] в дійсності приймала участь у здійсненні ремонту житлового будинку Відповідачки з використанням власних будівельних матеріалів, придбаних за відповідні кошти, як-то: акти обстеження матеріально-побутових умов до ремонту та після нього, показання свідків (сусідів, працівників, які виконували ремонтні роботи), договори підряду тощо. Окрім того, Суд зазначає, що наведений у позовній заяві факт підключення Позивачкою «водяної колонки» за 2000 грн взагалі не підкріплений жодним доказом - відсутні будь-які документи про виконання таких робіт. Разом з цим, Суд не бере до уваги накладну від 24.05.2019 року, видану підприємцем [PERSON] , як доказ понесення Позивачкою витрат на поховання свекра, оскільки дана накладна була виписана на чоловіка Позивачки [PERSON] , який був залучений Судом до участі в справі в якості третьої особи, та не заявляв самостійних вимог щодо предмета спору. Також, Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не ґрунтуються на приписах закону, а тому до задоволення не підлягають та є безпідставними, з огляду на таке: Так, згідно ч.1 ст.776 ЦК України поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ж до ч. 3 ст. 156 ЖК Української PCP члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенні ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. За ч. 4 ст. 156 ЖК Української PCP до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно із даною нормою, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Тобто, на час проживання Позивачки разом із Відповідачкою, вони були членами сім`ї, оскільки вели спільне господарство, проживаючи в одному житловому будинку. У зв`язку із цим [PERSON] була зобов`язана брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенні ремонту. Тому вимога, наведена у позовній заяві, про необхідність відшкодування Позивачці витрат на проведення такого ремонту не ґрунтується на законі. Згідно ж з пунктом четвертим постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» відповідно до статті 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах. Оскільки згідно зі статтею 17 ЗК УРСР і статтею 14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв`язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім`ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них статтею 156 ЖК УРСР обов`язок. В постанові, ж Верховного Суду від 25.07.2019року у справі № 717/630/17 (провадження №61- 9688св19) колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що з урахуванням обставин справи, участь позивача у капітальному ремонті домоволодінь не створює для неї права приватної власності. Оскільки позивач, як член сім`ї власника, здійснювала капітальний ремонт домоволодіння з допоміжними приміщеннями частково за свої кошти і такими правомірними діями перевищила покладений на неї статтею 156 ЖК УРСР обов`язок брати участь у витратах по утриманню будинку і прибудинкової території та проведенні ремонту, то позивач як особа, яка приймала участь у будівництві жилого будинку не на підставі договору про створення спільної власності, має право вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво. Аналогічний висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 30.06.2020року у справі № 503/2122/16-ц (провадження №61-35039св18). Таким чином, Верховний Суд дотримується сталого висновку, що відшкодуванню підлягають виключно витрати особи по проведенню будівельних або капітальних ремонтних робіт житлового будинку, які перевищують покладений на таку особу статтею 156 ЖК УРСР обов`язок брати участь у здійсненні поточного ремонту. В той же час, дана справа за твердженням самої ж Позивачки стосується проведення саме поточного ремонту, а не капітального, оскільки жодних робіт з несучими конструкціями не проводилось, площа будинку не змінювалась, жодних змін в його плануванні не було, основні його елементи (матеріал стін, крівлі) не змінювався. Виходячи із цього, навіть за участі [PERSON] в ремонті та здійсненні нею витрат на придбання матеріалів саме для будинку Відповідачки (що, як вже було вказано вище, жодним доказом не доведено), немає жодних підстав стверджувати про правомірність її вимог щодо відшкодування таких витрат, оскільки остання була зобов`язана нормами ЖК Української PCP приймати участь у проведенні поточного ремонту свого ж житла. Окрім того, такий обов`язок також кореспондується із приписами ст. 177 ЖК Української PCP, відповідно до якої наймачі жилих приміщень на умовах і в порядку, що визначаються законодавством Української PCP, повинні провадити за свій рахунок поточний ремонт жилих приміщень, а при звільненні приміщення - здати його в належному стані. Такі ж обов`язки покладаються на членів житлово-будівельного кооперативу (ч. 2). Якщо необхідність у проведенні внутріквартирного поточного ремонту викликана пошкодженням частин будинку, інженерного обладнання або зв`язана з капітальним ремонтом будинку чи його конструктивних частин, цей ремонт провадиться наймодавцем (житлово-будівельним кооперативом) або за його рахунок (ч.3). Перелік робіт, що належать до внутріквартирного поточного ремонту, встановлюється правилами користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території та Типовим договором найму жилого приміщення (ч. 3). З огляду на наведене, враховуючи, що Позивачкою не доведено належними й допустимими доказами заявлену нею позовну вимогу, з огляду на відсутність правових підстав для її задоволення, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed