Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на майно та стягнення грошової компенсації. Позивач зазначала, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В., спадкова справа № 252/2013, № в реєстрі 1-5305, вона є власником ѕ частин житлового будинку з відповідними надвірними будівлями під [NUMBER], що знаходиться по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є власником ј частин вказаного житлового будинку з відповідними надвірними будівлями на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 листопада 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В., спадкова справа № 296/2012, № в реєстрі 1-3322. Житловий будинок з відповідними надвірними будівлями під [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], позначений на плані літерою «А-1», загальною площею 66,6 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., надвірні будівлі: погріб - «В», гараж - «Д», вбиральня - «Е», літній душ - «Ж», колодязь - «К», огорожа - «N». Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №12269/15-63 від 07.06.2016 р., у відповідності з вимогами пунктів 2.22, 2.23, 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», розділити житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 30, на ј та ѕ частки загальною площею 64,4 кв.м., неможливо через недостатню площу будинку, оскільки на ј частку в будинку припадає 16,15 кв.м., що недостатньо для влаштування окремої однокімнатної квартири. Оскільки поділ будинку (літера А) по [ADDRESS] на ј та ѕ частки не можливий, то і можливі варіанти розподілу не розроблялись. Також висновок експерта підтверджує не тільки неможливість виділення частки в натурі, а й той факт, що річ є неподільною. Позивач та відповідач не є членами однієї сім'ї, не ведуть спільне господарство. Відповідача зареєстровано та він фактично мешкає за адресою: [ADDRESS]. Відповідача ніколи не було зареєстровано за адресою: [ADDRESS], що підтверджується будинковою книгою. Позивач фактично проживає в будинку зі своєю матір'ю, яка знаходиться на її утриманні, є пенсіонеркою, людиною дуже похилого віку. Відповідач жодним чином з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину не бере участі у витратах: не здійснює капітальний ремонт житлового будинку та надвірних споруд, облаштування прибудинкової території, не несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з питання про несення відповідних витрат. Однак, відповідач вважає, що ці питання його не стосуються. Житлово-комунальні послуги позивач сплачує сама Крім того, підтвердженням неможливості спільно володіння і користування майном є постійні конфлікти між позивачем та відповідачем. Позивач неодноразово піддавалася насиллю зі сторони відповідача та зверталась до правоохоронних органів. Підтвердженням цьому факту є відповідні заяви від 02 листопада 2017 року та 07 квітня 2018 року та відповідь Броварського ВП Головного управління національної поліції в Київській області від 25.04.2018 р. щодо звернення від 11.04.2018 р. Позивач звернулась до суб'єкта оціночної діяльності ФОП «Ізегіна Оксана Дмитрівна», сертифікат ФДМУ №164/16 від 26 лютого 2016 року. Звітом №514190618 від 19 червня 2018 року вартість ѕ житлового будинку з відповідними надвірними будівлями під [NUMBER], що знаходиться по [ADDRESS] становить 156 412 (сто п'ятдесят шість тисяч чотириста дванадцять) грн. 00 коп. Тобто, вартість ј вказаного житлового будинку з відповідними надвірними будівлями становить, що підлягає сплаті на користь відповідача, 52 137 (п'ятдесят дві тисячі сто тридцять сім) грн. 34 коп. Посилаючись на викладене, позивач просила суд припинити право власності [PERSON] на частку в спільному майні, а саме ј частину житлового будинку літерою «А-1», загальною площею 66,6 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., з відповідними надвірними будівлями: погріб - «В», гараж - «Д», вбиральня - «Е», літній душ - «Ж», колодязь - «К», огорожа - «N» під [NUMBER], шо знаходиться по [ADDRESS], вартістю 52 137 (п'ятдесят дві тисячі сто тридцять сім) грн. 34 коп. Визнати право власності на ј частину спірного житлового будинку за [PERSON] внаслідок припинення на вказану частку права власності [PERSON] Стягнути з [PERSON] в зв'язку із припиненням права власності на користь [PERSON] грошові кошти у сумі 52 137 (п'ятдесят дві тисячі сто тридцять сім) грн. 34 коп., які знаходяться на депозитному рахунку Броварського міськрайонного суду Київської області. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області на офіційному веб-порталі «Судова вдала України». Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 грудня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В., спадкова справа № 252/2013, № в реєстрі 1-5305, позивач [PERSON] є власником ѕ частин житлового будинку з відповідними надвірними будівлями під [NUMBER], що знаходиться по [ADDRESS] (а.с.16). Відповідач [PERSON] є власником ј частин вказаного житлового будинку з відповідними надвірними будівлями на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 листопада 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавською В.В., спадкова справа № 296/2012, № в реєстрі 1-3322 (а.с.17). Згідно технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], 30 знаходиться, житловий будинок, позначений на плані літерою «А-1», загальною площею 66,6 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами: погріб - «В», гараж - «Д», вбиральня - «Е», літній душ - «Ж», колодязь - «К», огорожа - «N» (а.с.23). Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №12269/15-63 від 07.06.2016 р., у відповідності з вимогами пунктів 2.22, 2.23, 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», розділити житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 30, на ј та ѕ частки загальною площею 64,4 кв.м., неможливо через недостатню площу будинку, оскільки на ј частку в будинку припадає 16,15 кв.м., що недостатньо для влаштування окремої однокімнатної квартири. Оскільки поділ будинку (літера А) по [ADDRESS] на ј та ѕ частки не можливий, то і можливі варіанти розподілу не розроблялись. Також висновок експерта підтверджує не тільки неможливість виділення частки в натурі, а й той факт, що річ є неподільною (а.с.24-42). Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК країни з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до вимог ч.ч. 1,3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За змістом ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Компенсація співвласникові вартості його частки може бути надана лише за його згодою. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6 Постанови від 4 жовтня 1991 року №7 з наступними змінами та доповненнями «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін же бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З аналізу положень ст. 365 ЦК України та судової практики можна дійти висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених п.п.1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Вказаний правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 23.11.2016 р. у справі №357/11232/14-ц; Постанові Верховного Суду України від 15.07.2016 р. у справі №6-1599ц 16; Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 р. у справі №6- 68цс14 та інше. Водночас, при визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз.3, 4 п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 р. №7, відповідно до якого розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Позивач [PERSON] звернулась до суб'єкта оціночної діяльності ФОП «Ізегіна Оксана Дмитрівна», сертифікат ФДМУ №164/16 від 26 лютого 2016 року. Звітом №514190618 від 19 червня 2018 року вартість ѕ житлового будинку з відповідними надвірними будівлями під [NUMBER], що знаходиться по [ADDRESS] становить 156 412 (сто п'ятдесят шість тисяч чотириста дванадцять) грн. 00 коп. Тобто, вартість ј вказаного житлового будинку з відповідними надвірними будівлями становить, що підлягає сплаті на користь відповідача, 52 137 (п'ятдесят дві тисячі сто тридцять сім) грн. 34 коп. (а.с.63-72). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від №128692037 22.06.2018 р., відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок із земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], 26 (а.с.59-62). За вказаною адресою зареєстровано місце проживання відповідача, що підтверджується відомостями, наданими суду відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС УДМС України в Київській області від 08 серпня 2018 року (а.с.88). Згідно записів в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS], відповідач [PERSON] за вказаною адресою зареєстрований не був (а.с.43-45). Суд належно оцінив ту обставину, що відповідач тривалий час не користується своєю часткою житла за його призначенням, проживає за іншим місцем, а тому припинення права на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам. Разом з тим, суд звертає увагу на неможливість спільного володіння і користування майном, у зв'язку із постійним виникненням конфліктів між позивачем та відповідачем. Позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів зі скаргами на протиправні дії зі сторони відповідача. Підтвердженням цьому факту є відповідні заяви від 02 листопада 2017 року та 07 квітня 2018 року та відповідь Броварського ВП Головного управління національної поліції в Київській області від 25.04.2018 р. щодо звернення від 11.04.2018 р. (а.с.46-47,54-58). Також з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] одноособово самостійно несе витрати по утриманню спірного житлового приміщення, сплачує комунальні послуги (а.с.49-53). Відповідно до квитанції №22985781-1 від 25 червня 2018 року, позивачем [PERSON] на депозитний рахунок Броварського міськрайонного суду Київської області було внесено грошові кошти в розмірі 52137,34 грн. (а.с.10). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, з урахуванням відсутності технічної можливості поділу житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на дві ізольовані квартири, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved