Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON], покликаючись на те, що 18 жовтня 2014 року вони зареєстрували шлюб, від якого народився син [PERSON], [INFO]. Більш ніж шість місяців сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Позивач переконана що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечить її інтересам. З огляду на вказане просить розірвати шлюб, терміну на примирення не надавати, змінювати прізвище на дошлюбне не бажає. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач згідно позовної заяви та заяви, поданої через канцелярію суду 29 січня 2018 року, просила заяву слухати у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №110093, виданим 18 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області, 18 жовтня 2014 року зареєстрували шлюб [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Кравчук». Від шлюбу сторони мають одного спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що вбачається із свідоцтва про народження серія R308536, народження зареєстроване в книзі реєстрації актів про народження відділу РАЦС адміністрації міської частини Прага 10 в томі І/31 за 2015 рік на стор.85 за порядковим номером 318. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до чч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач, як і Відповідач, враховуючи його неявку до суду, не мають бажання зберегти сімю та подальше перебувати у шлюбі. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності, як того вимагає ст. 55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має важливе значення, бажання зберегти сімю відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, для цього не встановлено. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Кравчук», в своїй заяві зазначила про бажання його залишити. Син сторін, який є малолітнім, проживає разом із матірю (Позивачем) за адресою: с. Богданівка, вул. Тернопільська, 18, Підволочиського району, Тернопільської області, що вбачається із позовної заяви. З огляду на вказане, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved