Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою про розірвання шлюбу за спільною згодою подружжя. Вимоги мотивовані тим, що з 16.08.2002 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO]. В даний момент,більш ніж два роки сімейні стосунки між подружжям фактично припинилися, відновити їх вже неможливо. Вони прийняли спільне рішення про необхідність розірвання шлюбу. Подружжя домовилися, що діти проживатимуть разом з матір'ю [PERSON] Батько буде здійснювати своє право на особисте виховання шляхом систематичних побачень з ними, а також спільного відпочинку. Згідно домовленості діти можуть, за власним бажанням, відвідати місце проживання батька. Фінансова допомога на дітей буде сплачуватися добровільно, спору про її розмір не має. Заявники в судове засідання не з'явилися, направили до суду заяви, в якій підтримують заявлені вимоги та просять розглянути справу у їх відсутність. Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч.3 ст.234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ч.3 ст.235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, вживати заходів до примирення подружжя у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 16.08.2002 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського МУЮ Донецької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 821, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. ( а.с.5) Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 17) та неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с. 19). Подружжя домовилися, що діти проживатимуть разом з матір'ю [PERSON] Батько буде здійснювати своє право на особисте виховання шляхом систематичних побачень з ними, а також спільного відпочинку. Згідно домовленості діти можуть, за власним бажанням, відвідати місце проживання батька. Фінансова допомога на дітей буде сплачуватися добровільно, спору про її розмір не має. Майнового спору між подружжям не має. Шлюб - це сімейний союз жінки та чоловіка, заснований на взаємних почуттях любові та поваги, який ґрунтується на їх вільній згоді набути права та обов'язки подружжя. Заявники не бажають проживати однією сім'єю і вважають, що збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей. На підставі вищевикладеного суд вважає, що спільна заява подружжя про розірвання шлюбу є обгрунтованою та такою, що підлягє задоволенню, оскільки подружжя тривалий час не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства, наміру збереження сім'ї не мають, що свідчить про те, що сім'я подружжя остаточно розпалася, та збереження сім'ї притаких обставинах не можливо.

Outcome: approved