Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

[PERSON] пред'явив в Подільському районному суді м. Києва позов до [PERSON], ТОВ «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба» про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача інформацію, а саме: «Думаю я розпочну з того, що коли колишній режим гноїв мене за гратами, цей симпатичний пан працював на партію регіонів і був помічником мера Харкова Кернеса і зараз він буде вчити як треба і що робити», яку [PERSON] поширила в ефірі програми «Шустер LIVE» на телеканалі 3sTV від 25.03.16, а також просив суд зобов'язати власника телеканалу 3sTV ТОВ «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба» не пізніше одного місяця з дати набрання судового рішення законної сили, оголосити його резолютивну частину в ефірі програми «Шустер LIVE». [PERSON] зазначив, що поширена [PERSON] інформація є недостовірною, порушує право позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації, не є оціночним судженням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що офіційно ніколи не займав посаду «помічник Кернеса», членом Партії регіонів ніколи не був, інші форми праці або співпраці з вказаною політичною силою також відсутні. Відтак, у зв'язку із негативним відношенням, яке склалось у суспільстві щодо Партії регіонів та колишніх представників цієї політичної сили, позивач вважає, що безпідставне звинувачення у праці (співпраці) на вказану політичну силу порушує право позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити з вище викладених підстав. Представники [PERSON] проти позову заперечували в повному обсязі. Зазначили, що інформація про яку йде мова є оціночним судженням, доказів того, що вона стосується саме позивача не надано, недоведеним є факт поширення вказаної інформації, а відтак, просили в задоволенні позову відмовити, з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Представник ТОВ «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба» в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 37, 44, 56, 60, 87, 120). Направив до суду лист, в якому повідомив, що Телеканал 3stv (ТОВ «ТРК «ВІС») припинив своє мовлення згідно рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення № 636 від 20.04.17. «Про анулювання ліцензії на мовлення ТОВ «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба». Проти позовних вимог заперечував в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, вивчивши матеріали справи та дослідивши подані сторонами докази, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Стаття 34 Конституції України встановлює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно ст. 277 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.09 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова від 27.02.09), відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Вказане положення гарантується також ст. 30 Закону України «Про інформацію» в якій вказано, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію»). Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду (ч. 3 ст. 30 Закону України «Про інформацію»). Із наведених норм права вбачається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. В абз. 5 п. 15 та п. 18 Постанови від 27.02.09 роз'яснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як роз'яснено у п.п. 15, 18 Постанови від 27.02.09, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п. 18 Постанови від 27.02.09 позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як роз'яснено у п. 19 Постанови від 27.02.09, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, як чітко вбачається зі змісту п. 18 Постанови від 27.02.2009 року саме на позивача покладається обов'язок по доказуванню факту поширення інформації відповідачем, а також того, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. На підтвердження цих обставин представником позивача було надано диск DVD-R (а.с. 28), на якому міститься відповідний відеозапис інформації, яку він вважає недостовірною та такою, що принижує його право на повагу до честі, гідності та ділової репутації, та зазначено посилання на веб-сторінку в мережі Інтернет http://3s.tv/content/video_player.php?show_id=975&land=ua&video=hn7FlkSHni4. В судовому засіданні вказаний доказ було досліджено відповідно до правил дослідження доказів встановлених ЦПК України. Таким чином, під час розгляду справи по суті, судом було достовірно встановлено, що позивач отримав вказаний відеозапис із мережі Інтернет. Представник позивача в судовому засіданні повідомила про те, що не зверталась до ТОВ «Телерадіокомпанія «Всесвітня інформаційна служба» із відповідним запитом про отримання офіційного запису програми, в якій було сповіщено інформацію, яку позивач оспорює в судовому порядку. Відповідно до ст. 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради. Телерадіоорганізація зобов'язана розглянути заяву у семиденний термін з дня її надходження, якщо інше не передбачено законодавством України. На вимогу заявника телерадіоорганізація зобов'язана надати йому безкоштовного прослуховування (перегляду) відповідного фрагменту програми чи передачі або надати копію запису фрагменту з відповідною оплатою. Відтак, саме вказаний порядок встановлений Законом є належним для отримання доказів щодо доведення факту поширення оспорюваної інформації. Сам факт надання стороною позивача неналежного доказу поширення оспорюваної інформації підтверджується повідомленням про неможливість надання висновку від 28.04.17 № 15690/16-35, в якому експерти КНДІСЕ зазначили, що для проведення експертного дослідження надається оригінальна відеофонограма та оригінальний пристрій, яким відеофонограма зафіксована. Оскільки це не було надано для проведення експертного дослідження, провести судову відео-аудіо технічну експертизу неможливо (а.с. 79-80). За наведених вище обставин у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факт поширення оспорюваної інформації з боку відповідача, а відтак позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах Закону та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, ст.ст. 32, 34 Конституції України, ст. 277 Цивільного кодексу України, ст.ст. 30, 64 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та

Outcome: dismissed