Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2019 року звернулась у суд із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] [INFO] її мати [PERSON] померла. ЇЇ батько уклав новий шлюб та переїхав разом із нею та її братом [PERSON] , [INFO] на постійне проживання у с. Новоолександрівка Вовчанського району Харківської області. В 2015 році у батька народилась третя дитина - донька [PERSON] . З листопада 2016 року її брат [PERSON] , а з липня 2018 року вона переїхали на постійне проживання до бабусі [PERSON] у с. Стариця Вовчанського району. З часу переїзду, батько [PERSON] із нею не спілкується, участі у вихованні та утриманні не бере. Пенсію витрачає переважно на потреби нової родини. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Вовчанської районної державної адміністрації від 07.12.2017 року [PERSON] було рекомендовано використовувати пенсію за втрату годувальника, яку він отримує, на утримання її та її брата [PERSON] . Разом з тим, [PERSON] практично проігнорував зазначене рішення, допомогу на утримання не надає. Вона вступила на навчання до Харківського національного автомобільно-дорожнього університету та з 01.09.2019 року є студентом факультету управління та бізнесу зазначеного університету, потребує матеріальної допомоги. Батько [PERSON] має добрий стан здоров`я, останні роки офіційно не працевлаштований, має постійний дохід від виконання ремонтно-будівельних і оздоблювальних робіт в м. Харкові, затребуваний як фахівець та має можливість брати участь в утриманні її та брата [PERSON] . Просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 04.10.2018 року і до закінчення нею навчання у Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті, але не більше ніж до досягнення нею двадцятитрирічного віку; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання за період з 12.07.2018 року по 03.10.2019 року включно з розрахунку 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не меншу 50 % прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини відповідно її віку, щомісячно. Відповідач у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надав відзив, в якому заперечив проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, шо твердження позивача про відсутність його із нею спілкування, участі у вихованні та утриманні, не відповідає дійсності. На теперішній час у нього на утриманні перебуває неповнолітня донька [PERSON] , 2015 року народження, син [PERSON] , 2009 року народження та дружина [PERSON] , яка не працює та знаходиться на обліку в центрі зайнятості. Вказує, що його матеріальне становище значно погіршилось, оскільки він не має регулярного доходу, перебуває на обліку в районному центрі зайнятості. [PERSON] переоформила пенсію по втраті годувальника на себе у 2019 році та отримує її. Оскільки у нього не має можливості надавати допомогу, то повнолітня працездатна дитина має можливість влаштуватися на заочне навчання та працювати. Просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Позивач в судове засідання не з`явилась, сповіщалась про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надала заяву про підтримання заявлених вимог у повному обсязі та розгляд справи за її відсутності. Відповідач під час судового розгляду заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначив, що він офіційно не працевлаштований, перебуває на обліку як безробітний у центрі зайнятості, отримуючи кожного місяця 1000 грн. 00 коп. соціальних виплат. Після того, як [PERSON] у липні 2018 року переїхала до бабусі [PERSON] , він періодично надавав гроші на утримання її та сина [PERSON] , який також проживав із бабусею. До теперішнього часу він продовжує отримувати від держави виплати на сина [PERSON] у розмірі 1000 грн. 00 коп., однак їх витрачає на потреби своєї родини. Його дружина [PERSON] також перебуває на обліку у центрі зайнятості, як безробітна, отримує аліменти на свого сина від першого шлюбу. Він виконує тимчасову роботу, однак офіційно не працевлаштований, отримує близько 3000 грн. 00 коп. щомісяця. Суд, вислухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] (а.с. 6, 7). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 8). Згідно довідки депутата Старицької сільської ради Вовчанського району Харківської області від 06.09.2019 року за № 303, [PERSON] та [PERSON] виховує бабуся [PERSON] . Батько участі у вихованні дітей не приймає (а.с. 10). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Вовчанської РДА Харківської області від 07.12.2017 року за № 100 зазначено про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] ; рекомендовано [PERSON] використовувати пенсію по втраті годувальника на утримання його дітей [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, брати участь у вихованні та спілкуванні з сином (а.с. 12). Згідно банківського рахунку [PERSON] , на протязі 2018 року [PERSON] здійснював їй перерахунок коштів (а.с. 13). Позивач [PERSON] навчається на факультеті Управління та бізнесу Харківського національного автомобільно-дорожнього університету, є студентом 1 курсу. Навчається на основі: контракт. Денна форма навчання (а.с. 11). [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS] (а.с. 4). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються гл. 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199 - 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно зі ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. За правилами ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). За змістом ст. ст. 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] , як батько, зобов`язаний утримувати повнолітнього доньку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в університеті, а отже існують правові підстави для стягнення з нього аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, зазначені у ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема, наявність у відповідача на утриманні доньки [PERSON] , 2015 року народження. Як зазначив відповідач під час судового розгляду, його син [PERSON] , 2009 року народження проживає разом із бабусею [PERSON] та фактично перебуває на її утриманні. На теперішній час він матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] не надає, соціальні виплати, які він отримує на нього, витрачає не за призначенням. Окрім цього, отримує соціальні виплати у центрі зайнятості 1000 грн. 00 коп. на місяць та близько 3000 грн. 00 коп. доходу на місяць, є працездатною особою. Наявність у [PERSON] дружини [PERSON] та її сина від іншого шлюбу [PERSON] не позбавляє його обов`язку утримувати повнолітню доньку [PERSON] , яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1000 грн. 00 коп., починаючи з дня пред`явлення позову до суду 22.11.2019 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за період з 12.07.2018 року по 03.10.2019 року, суд зазначає наступне. Питання стягнення аліментів за минулий час врегульовано ч. 2 ст. 191 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: - до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; - особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилявся від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховував своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах встановленого строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Позивачкою не надано доказів ухилення [PERSON] від сплати аліментів на її утримання за вказаний період. Як зазначив під час судового розгляду [PERSON] , та фактично підтверджується відомостями з банківського рахунку [PERSON] , на протязі 2018 року [PERSON] здійснював їй перерахунок коштів на утримання дітей. Суд приходить до висновку про відсутність підстави для стягнення аліментів за минулий час. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01.01.2019 року складає 1921 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial