Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду в інтересах [PERSON] про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме - житловим будинком [ADDRESS] В обґрунтування своїх позовних вимог покликаються на те, що [PERSON] є власником даного житлового будинку. [PERSON] є племінницею дружини позивача, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], є її сім'єю (чоловіком та дітьми). У домоволодінні за вказаною адресою сім'я [PERSON] не проживає, не сплачує комунальні платежі, не цікавиться будинком. Відповідачі проживають у с. Полупанівка, Підволочиського району. Вказане підтверджується актами обстежень. З огляду на вказане, враховуючи відсутність домовленості про право користування відповідачами належним позивачу будинковолодінням, та не бажання добровільно знятися із реєстрації, у позивача виникла необхідність звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання сторони не з'явилися, про дату і час розгляду справи були повідомлені у встановленому порядку. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить задовольнити. В попередніх засіданнях пояснив, що позивач із дружиною проживають закордоном та систематично приїжджають на Батьківщину. Сім'я [PERSON] проживали у будинковолодінні № [ADDRESS], що належить позивачу. Всі ремонтні роботи та покращення умов проживання [PERSON] здійснювали за гроші позивача та його сім'ї, оскільки у їх користуванні були кошти за оренду майнових паїв [PERSON] та пенсійні картки. Крім того, представник позивача зазначив, що відповідачі добровільно виселилися при поверненні додому сина позивача [PERSON] Представник відповідача [PERSON] щодо позову заперечив, просив відмовити у задоволені вимог у повному обсязі. Крім того зазначив, що виселення відповідачів було примусовим, пов'язане із постійними конфліктами та скандалами із сином позивача. Відповідачі, будучи повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служби у справах дітей Підволочиської РДА Тернопільської області, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, проти позову заперечила. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до переконання, що позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з таких міркувань. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як вбачається з положень ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, ст. 41 Конституції України та ст.ст. 321, 328, 330, 334 ЦК України, кожна фізична особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності набувається на підставах не заборонених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Право приватної власності є непорушним. Положення п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року зазначають, що при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 30 березня 1992 року, виданого Жеребківською сільською радою, будинковолодіння, яке складається із 4-х будівель, що в [ADDRESS] належить [PERSON]. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Жеребківської сільської ради від 02 лютого 1992 року №3. Право власності зареєстрована в Підволочиському БТІ та записане в реєстрову книгу за №1 за реєстровим №28 30 березня 1992 року. З довідки №425 від 18 травня 2017 року вбачається, що [ADDRESS] Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 16 березня 2017 року №162, виданої Підволочиською селищною радою, вбачається, що до складу сім'ї/зареєстрованих входять: [PERSON] (уповноважений власник), [INFO]; [PERSON], [INFO], - дружина; [PERSON], [INFO], - син; [PERSON], [INFO], - донька; [PERSON], [INFO] - племінниця; [PERSON], [INFO], - чоловік племінниці; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - діти племінниці. Відповідно до довідки Підволочиської селищної ради №240 від 24 квітня 2017 року фактично у житловому будинку проживає [PERSON] із сином. Відповідно до актів складених комісією у складі депутата в.о. №3 селищної ради та свідків, затверджених старостою села Жеребки від 28 вересня та 17 жовтня 2016 року, 20 лютого, 20 березня та 24 квітня 2017 року №№б/н; а також актів №№623, 649 від 07 вересня та 02 жовтня 2017 року, вбачається, що [PERSON],- племінниця; [PERSON], - чоловік племінниці; [PERSON], та [PERSON],- діти племінниці зареєстровані [ADDRESS], однак за вказаною адресою не проживають. Довідками Скалатської міської ради Підволочиського району від 30 червня та 14 листопада 2017 року стверджено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Вказане також стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №3122 від 07 липня 2017 року, згідно якого [PERSON], [PERSON] та [PERSON] тимчасово проживають у будинку батька [PERSON] без реєстрації 01 січня 2016 року. Згідно відповіді старости с. Старий Скалат Підволочиського району на запит суду №4-151 від 07 червня 2017 року відповідач [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS]. Відомості про місце проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON], - відсутні. Довідка видана на підставі акту обстеження №3052 від 07 червня 2017 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут). Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Частина 4 ст. 3 СК України передбачає, що сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. В ході розгляду справи сторонами не оспорювався той факт, що відповідач [PERSON] є племінницею дружини позивача, тобто між сторонами наявне кровне споріднення, що є ознакою сім'ї. Свідками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у попередніх судових засіданнях стверджено, що сім'я [PERSON] проживала [ADDRESS], однак добровільно виселилася із вказаного будинковолодіння, забравши особисті речі. Так, посилання представника відповідача на те, що син власника житлового будинку вигнав сім'ю відповідачів з спірного житлового будинку не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Таким чином, суд приходить до переконання про відсутність поважних причин у зв'язку з якими [PERSON] не проживають у будинковолодіння позивача. Отже, у даному випадку суд вважає що відповідачі, які є членами сім'ї позивача, не проживають у його будинку понад один рік без поважних причин. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] досяг десятирічного віку, а [PERSON], - шістнадцятирічного. Частина 3 ст. 29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Батьки неповнолітніх дітей не вирішували питання про їх місце проживання. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини Висновком органу опіки та піклування Підволочиської РДА №01-785/01-17 визнання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], - визнано недоцільним та таким, що суперечить інтересам неповнолітніх. На підставі ст. 19 СК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини. В наявному у матеріалах справи висновку органу опіки та піклування відсутні будь-які обґрунтування порушення прав неповнолітніх, натомість міститься лише посилання про те, що визнання їх такими що втратили право на користування житловим приміщенням буде суперечити їх інтересам. Жодних мотивів та підтверджень порушення їх прав не має. Також у висновку відсутні посилання на нормативно-правові акти які б в даному конкретному випадку стверджували про суперечність інтересам дітей, а тому суд вважає його необґрунтованим, формальним та до уваги не бере. Крім того, в ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON], проживають за різними адресами, яка не збігається із місцем їх реєстрації ([ADDRESS]), неповнолітні [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати з матір'ю, налаштували свій побут та з 2016 року фактично проживають у с. Полупанівка Підволочиського району, де [PERSON] ходить до загальноосвітнього навчального закладу, [PERSON] ж, - навчається у медичному вузі в м. Чортків, періодично приїжджає до матері. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], такими що втратили право користування спірним будинком не суперечить вимогам закону. З огляду на вказане, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням по цих підставах. На підставі наведеного,

Outcome: approved