Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сігма автолізинг» (далі ТОВ «Сігма автолізинг») в якому вказала, що 19.12.2017 року між нею та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №02215 для придбання транспортного засобу. Вважає, що даний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає визнанню його недійсним, оскільки відповідач підпишавши з нею договір, а вона в свою чергу сплативши авансовий внесок в сумі 26\~000 грн., шляхом обману не виконав умов договору, а саме: не надав у її користування легковий автомобіль, а лише на протязі тривалого періоду в телефонному режимі обіцяв виконати умови договру, а в подальшому взагалі не відповідав на телефонні дзвінки. Коли позивач зрозуміла, що її ввели в оману, то звернулася до суду з позовом про захист її порушеного права. Позивач вважає, що при укладенні договору дії відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому просить визнати договір недійсним. В результаті неправомірних дій їй також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає душевних стражданнях, втратою сну, та апетиту, погіршенням стану зоров'я через постійні хвилювання. У зв'язку з цим просить стягнути з відповідача на її користь заподіяні збитки в сумі 52\~000 грн., моральну шкоду в сумі 20\~000 грн. та понесені нею судові витрати у виді судового збору в сумі 704,80 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримала, з викладених в ньому підстав, просила його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Також вказала, що її обманули, бо укладаючи договір фінансового лізингу після сплати авансовго внеску їй мали надати у користуваня легковий автомобіль, однак таких умов договору не виконали ні в день укладення договору ні в подальшому. На її вимогу повернути сплачений авансовий внесок у сумі 26\~000 грн. відповідачем повернуто лише 284,19 грн. Сплачений авансовий внесок у сумі 26\~000 грн. просить суд стягнути з позивача в подвійному розмірі в сумі 52\~000 грн., моральну шкоду у сумі 20\~000 грн. та понесений нею судовий збір у сумі 704,80 грн. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоч і був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило, тому суд розглядає справу на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач проти такого розгляду справи не заперечує. Вилухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє частково із слідуючих підстав: Відповідно до ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлені наступні обставини: 19.12.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №02215 (далі Договір (а.с.10-16 ). Договір лізингу є споживчим, оскільки має на меті придбання транспортного засобу, що становить предмет лізингу. Відповідно до п.1.1. ст. 1 Договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, а саме: автомобіль марки «LADA Калина». Згідно п.п. 3.1.1 ст. 3 лізиногодавець зобовязаний придбати предмет лізингу , який визначено лізиннгоодержувачем, в порядку та на умовах даного договору та інших погоджень між сторонами. Пунктом 4.1. ст. 4 визначено, що предмет договору передається лізингоодержувачеві не пізніше 90 (дев'яносто) календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісія за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу відповідно до п.9.4 ст. 9 Договору, з урахуванням усмов викладених у п.1.7. ст. 1 даного Договору. Пуктом 8.2 ст. 8 вартість предмета лізингу становить 9\~128,11 дол. США, що в гривневому еквіваленті при курсі долара на дату підписання договору складає 250 500 грн. Відповідно до п.9.6 ст. 9 Договору кошти, які сплачуються лізингоодержувачем до моменту отримання предмета лізингу, незалежно від їх призначення, яке вказується у квитанції, зараховується по даному договору в наступному порядку: комісія за організацію договору, авансовий платіж; комісія за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, різниця до вже сплаченого авансового платежу на умовах договору (п.9.5 ст. 9). Позивачем у відповідності до квитанції №N18У340607 від 19.12.2017 року сплачено авансовий платіж згіднго Договору Фінансового Лізингу №02215 від 19.12.2017 року у розмірі 26 000 грн. (а.с.8,9). У відповідності до історії картковго рахунку з 19.01.2018 року по 19.01.2018 року ТОВ «Сігма автолізинг» поповнено картковий рахунок [PERSON], позивача по справі, а саме: здійснено повернення грошових коштів у сумі 284, 19 грн. по розірванню договору фінансового лізингу (а.с. 42). Із пояснень позивача вбачається, що неправомірними діями відповідача при укладенні договору її було введено в оману, оскільки після оплати авансового платежу та в подальшому нею не отримано в користування предмет договору, а саме транспортний засіб (автомобіль марки «LADA Калина»). Зазначила, що при укладенні договору дії відповідача є такими які не відповідають вимогам чинного законодавства та порушують її права. Дані обставини відповідачем не спростовано. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до положень ч. 1, п. 5 ч. 2, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Такою, що вводить споживача в оману є підприємницька практика, якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: характеру, атрибутів та прав продавця або його агента. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги , додержання яких є необхідними для чинності правочину. Так, зокрема, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину (договору) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами або однією із сторін вимог ст. 203 ЦК України, зокрема вимоги про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Положенням ст. 230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. З огляду на викладене, а також те, що є всі підстави вважати, що при у кладенні договору позивача було введено в оману щодо обставин, які мають істотне значення, жодних доказів, які б це спростовували відповідачем не надано, суд визнає недійсним договір фінансового лізингу №02215 від 19.12.2017 року. Між тим, виходячи із змісту ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача, сплаченого авансового платежу за спірним договором, за різницею сплачених відповідачем коштів, в сумі 25\~715,81 грн. (26\~000, 00 грн. 284,19 грн. = 25\~715,81 грн.). В частині позову про стягнення збитків у подвійному розмірі, суд відмовляє, оскільки дані вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами. З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає правомірними вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди. Виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності суд приходить до висновку, що розмір\~шкоди,\~вказаний позивачем\~ не\~відповідає глибині\~її фізичних\~та душевних\~страждань,\~а,\~тому зменшує\~суму моральної\~шкоди та\~стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 10 000 грн. Крім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача, понесені нею та документально підтверджені судові витрати (а.с.1,2) у вигляді судового збору в сумі 704,80 грн.,- На підставі викладеного,

Outcome: partial