Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Адвокат Коцан Р.М. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . У обґрунтування позову посилається на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування. У даній квартирі зареєстрований відповідач, який є його братом. Останній з 2012 року там не проживає, не бере участі в оплаті комунальних послуг. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає йому в повному обсязі вільно розпоряджатись своїм житлом, а тому вирішив звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою від 25.08.2020 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Коцан Р.М. позовні вимоги підтримав повністю, просить такі задоволити. Не заперечив щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився і не повідомив суду про причини своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про місце, день та час розгляду справи, зокрема шляхом оголошення на офіційному веб - сайті Судової влади України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору дарування квартири від 27.03.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Монастирською М.М., зареєстрованим в реєстрі за № 548, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , отримав у дар квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі вищевказаного договору дарування. З акту про відсутність (непроживання) особи за місцем реєстрації №54, затвердженого 03.06.2020 головою КП «Управитель «ЖЕО» Дрогобицької міської ради, підписаного сусідами, вбачається, що [PERSON] , який зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , не проживає там з 2012 року по час обстеження, ніякої участі в утриманні житла не приймає, а також у житлі відсутні його особисті речі. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Беручи до уваги наведене, а також те, що відповідач фактично добровільно залишив спірне житло і у ньому не проживає понад встановлені законом терміни, його особисте майно у будинку відсутнє, не бере участі в утриманні житла, суд дійшов висновку, що такі дії відповідача свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування квартирою між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що відповідач самостійно залишив жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагався у нього вселитись, тому його слід визнати таким, що втратив право користування спірним житлом.

Outcome: approved