Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON]через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS], уточнивши позовні вимоги, та мотивує їх наступним. Він є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. За вказаною адресою зареєстрована відповідач [PERSON] з 05.07.1991 з часу укладення шлюбу з його сином - [PERSON], але вона постійно мешкає у Російській Федерації. На даний час відповідач тривалий час проживає на території Російської Федерації, а позивач не має можливості розпоряджатися своєю власністю - житловим будинком, у зв'язку з чим він був змушений звернутися до суду. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, її представник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 92355951 від 19.07.2017, будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 113). Як вбачається з адресної картки, у будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO] (а.с. 34). Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] (а.с. 37). Судом достовірно встановлено, що відповідач тривалий час не проживає у спірному будинку [ADDRESS]. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з тим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Таким чином, оскільки відповідач понад встановлені законодавством строки не проживає у спірному будинку та залишається у ньому зареєстрованою, не оплачує комунальні послуги, порушує права позивача, а тому перешкоджає вільному володінню й розпорядженню своєю власністю, тому суд вважає можливим визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS], тим більше, що у відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved