Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.12.2013 відповідач отримала в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві, та надала згоду щодо встановлення розміру кредитного ліміту за рішенням банку. Банк свої зобов`язання за договором виконав і видав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. В порушення умов кредитного договору позичальник кредитні кошти своєчасно не повернула, у зв`язку з чим, станом на 24.03.2019 виникла заборгованість на загальну суму 51049 грн. 66 коп., з них заборгованість за тілом кредиту в сумі 13771 грн. 42 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 11882 грн. 92 коп., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 21 238 грн. 91 коп., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1250 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - фіксована частина та 2407,13 грн. - процентна складова, що і просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 29.05.2019 відкрито провадження справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10 червня 2019 року представником відповідача адвокатом Меньком Д.Д. подано відзив на позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у якому він просив відмовити у задоволенні позову до відповідача з тих підстав, що станом на 16.01.2018 відповідач не мала заборгованості перед банком, термін дії картки закінчився у жовтні 2017 року, ніякої іншої картки вона фізично не отримувала, після блокування її мобільного телефону, наступного дня у банку дізналася, що кошти з рахунку було перераховано внаслідок шахрайських дій, про що вона повідомила правоохоронні органи. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано доказів, що своїми діями чи бездіяльністю відповідач сприяла втраті, незаконному використанню коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. 17 липня 2019 року до суду надійшла відповідь від 25.06.2019 АТ КБ «ПРИВАТБАНК на відзив на позов, у якому позивач просив задовольнити позов у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача Арташкін О.Ю. позов підтримав та просив його задовольнити повністю з підстав зазначених у позові. Додатково пояснив, що до 15.01.2018 відповідач не мала заборгованості перед банком. Відповідачу фізично видавалася лише одна пластикова кредитна картка у 2013 році за основним рахунком № [NUMBER] . Інша картка № [NUMBER] , яка вказана у довідці банку, створена у системі Приват24 і фізично не видавалася відповідачу. Йому невідомо чому в інформації банку вказано дві дати відкриття даного рахунку 24.05.2017 та 16.01.2018. 16 січня 2018 року здійснена службова операція по рахунку [NUMBER] про зарахування коштів 10000 грн. у порядку підвищення кредитного ліміту, згідно заяви споживача створеної у системі Приват24. У м. Кривий Ріг 16.01.2018 з карткового рахунку відповідача через банкомат знято готівку 13000 грн., за послугою зняття готівки без картки, через сервіс Приват24. У відповідності до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанком банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, картки, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в СМС- повідомленні, ПІН-коду, паролях системи Приват24, або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання. На даний час жодну особу за рішенням суду не визнано винною у шахрайських діях і тому відповідальність за операції, що проводилися несе тільки клієнт. Відповідач позов не визнала повністю. Пояснила, що у січні 2018 року в неї був заблокований мобільний телефон з номером [NUMBER] і вона не мала можливості приймати та здійснювати дзвінки. Наступного дня вона звернулася до відділення ПриватБанку, де дізналася, що з її рахунку викрадено кошти. Про вчинення шахрайських дій вона написала звернення до кіберполіції, потім за її заявою за даним фактом було зареєстроване кримінальне провадження. Також вона звернулася із заявою щодо викрадення коштів до територіального відділення позивача, пароль та секретний код картки ніколи та нікому не повідомляла, до мережі інтернет доступ у неї відсутній, в системі Приват24 особисто ніколи не реєструвалася. Також не була м. Кривий Ріг. Від сусідів дізналася про 8 випадків викрадення коштів з карток ПриватБанк у мешканців с. Харькове Талалаївського району Чернігівської області. Представник відповідача адвокат Менько Д.Д. просив відмовити у позові АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до відповідача, так як відповідач, починаючи з квітня 2016 року особисто ніяких операції по рахунку не проводила, заборгованості не мала, а позивачем не доведено, що своїми діями чи бездіяльністю відповідач сприяла втраті, незаконному використанню коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою. Також зазначив, що відсутні докази ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку». Відсутні будь-які докази оформлення особисто відповідачем рахунків у системі Приват24, а також замовлення нею послуги «миттєва розстрочка». Також просив стягнути із банку на користь відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Суд, заслухавши сторони, повно та всебічно дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, доходить наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні та визнається сторонами, відповідач 16.12.2013 отримала кредитну картку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № [NUMBER] зі встановленим кредитним лімітом 1900 грн., термін дії якої до 10/17. Банком 28.08.2014 встановлено номер телефону [NUMBER], як фінансовий номер клієнта, що визнається відповідачем. Відповідач не заперечує факт періодичного користування кредитними коштами до закінчення строку дії картки № [NUMBER] - жовтня 2017 року. 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ ««ПРИВАТБАНК»). Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вказувало про те, що заява відповідача від 16.12.2013 разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір, що підтверджується її підписом у заяві, копію якої банком долучено до позовної заяви. У встановлені договором строки відповідач зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 24.03.2019 виникла заборгованість на загальну суму 51049 грн. 66 коп., з них заборгованість за тілом кредиту в сумі 13771 грн. 42 коп., заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 11 882 грн. 92 коп., нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 21238 грн. 91 коп., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1250 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - фіксована частина та 2407,13 грн. - процентна складова, про що надано розрахунок (а.с.5-7). Відповідно до довідки банку відповідачу згідно із кредитним договором надані наступні кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 16.12.2013 з терміном дії - 10\\17 та № [NUMBER], дата відкриття зазначена 24.05.2017 та 16.01.2018, термін дії - 05/21 (а.с.124). Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, старт карткового рахунку № [NUMBER] , 16.12.2013 встановлено кредитний ліміт - 1900 грн.; 20.02.2015 збільшено ліміт до 2 000 грн.; 21.07.2017 збільшено ліміт до 4000 грн.; а 06.08.2018 року знижено ліміт і він становив 0.00 грн. (а.с.127). Судом встановлено, що станом на 15.01.2018 відповідач не мала заборгованості перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за наданим кредитом, так як станом на 01.04.2016 залишок особистих коштів на рахунку складав 0,18 грн.; у період із 01.04.2016 по 15.01.2018 жодні операції по рахунку № [NUMBER] не проводилися, що підтверджується даними руху коштів по рахунку (а.с.125-126), також цю обставину підтвердив у судовому засіданні представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Арташкін О .Ю .. Згідно із випискою про рух коштів 16.01.2018 по рахунку № [NUMBER] відбулася службова операція поповнення рахунку у сумі 10000 грн. на підставі договору № 14097479 (а.с.126). Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що це операція збільшення кредитного ліміту за заявкою відповідача у системі Приват24. 16 січня 2018 року з використанням картки № [NUMBER] відбулося зняття готівки в банкоматі Відділення банку, Кривий Ріг, вул. Косіора, буд. 39; сума у валюті операції: - 13 000,00 грн.; сума у валюті картки: - 13 219, 99 грн.; сума комісії: 219, 9 грн.; залишок після операції - 3219,81 грн. (а.с.124 зворот). 17 січня 2018 року по картці № [NUMBER] була здійснена операція «Поповнення з карти або рахунку в терміналі самообслуговування: Кривий Ріг, вул. Косіора, буд. 336, ТК Піраміда. Платник [PERSON] », сума у валюті операції: 30,00 грн.; сума у валюті ка¬ртки: 30,00 грн.; залишок після операції - 3189,81 грн. 16 лютого 2018 року по картці № [NUMBER] була здійснена операція «Щомісячний платіж за послугою «Миттєва розстрочка», сума у валюті операції: - 1 290,00 грн.; сума у ва¬люті картки: - 1290,00 грн.; залишок після операції - 4479,81 грн.; В подальшому починаючи із 16.02.2018 по 17.11.2018 по картці № [NUMBER] щомісячно здійснювалися операції «Щомісячний платіж за сервісом Оплата частинами за покупку в МР в ТСО, м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 30» та «Щомісячний платіж за послугою Миттєва розстрочка», всього на загальну суму 20 272 грн. (а.с.124зворот -125). 24 січня 2018 року відповідач вернулася із заявою до кіберполіції щодо викрадення коштів з кредитної картки [NUMBER] . Звернення зареєстроване за номером 44801 (а.с.68,69). За фактом заволодіння коштами з банківської картки відповідача зареєстроване кримінальне провадження № 12018270260000072 за ч.1 ст.185 КК України (а.с.70). Постановою прокурора визначено підслідність кримінального провадження за слідчими СВ Криворізького відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області, так як досудовим розслідування встановлено, що видачу готівки з карткового рахунку [PERSON] здійснено у м. Кривий Ріг [ADDRESS] . (а.с.71). 12 березня 2018 року відповідач звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою щодо несанкціонованого зняття готівки в банкоматі з її карткового рахунку, здійснення операції «Щомісячний платіж за послугою «Миттєва розстрочка» та операцій «Щомісячний платіж за сервісом Оплата частинами за покупку в МР в ТСО, м. Дніпро, вул. Набережна перемоги, 30». 27 березня 2018 року на звернення відповідача від 12.03.2018 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив письмове повідомлення, в якому зазначено, що 16.01.2018, використовуючи її особисту інформацію, була підключена послуга «Миттєва розстрочка» на картковий рахунок [NUMBER] . Послуги, які пов`язані з платіжною карткою надаються виключно при умові володіння особистою інформацією клієнта... Порядок надання послуги «Миттєва розстрочка» встановлюються підрозділом 2.7.6 Умов. Відповідно до п. 2.7.6.1.2.1 Умов утримувач кредитної картки має право користуватися сервісом «Миттєва розстрочка» для отримання споживчого кредиту, якщо утримувач погодився з умовами дано¬го пункту та отримав кредитні кошти. Дії клієнта щодо підключення даного сервісу описані у п. 2.7.6.1.2.2 даних Умов та прирівнюються сторонами до заяви на відкриття карткового рахунку для отримання кредиту по сервісу «миттєва розстрочка». Банк не може припинити зобов`язання щодо повернення кредиту. У випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо укладення кредитного договору, рекомендовано звернутись до правоохоронних органів (а.с.72). З інформації, наданої на запит суду ТОВ «лайфселл» від 02.07.2019, вбачається, що 16.01.2018 о 15:50:10 абонентський номер [NUMBER] було заблоковано у зв`язку із втратою, а 16.01.2018 о 16:27:02 номер розблокований через дзвінок споживача до контакт центру з підтримки абонентів оператора. 16.01.2018 о 16:30:28 відбулася заміна сім картки у дилера оператора ТОВ «ЛЕО-С» м. Кривий Ріг, вул. Косіора, буд 8 а. З 24.03.2019 обслуговування номеру припинено (а.с.86). Довідкою від 10.06.2019, виданою ТОВ «Агрофірма «Обрій» ЛТД, підтверджується, що [PERSON] - оператор машинного доїння МТФ «Харькове» 16.01.2018 та 18.01.2018 була на роботі (а.с.56). У відповіді на відзив на позов відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в обґрунтування вимог щодо задоволення позову зазначив, що у відповідності до Умов та Правил надання банківських послуг банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, картки, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в СМС- повідомленні, ПІН-коду, паролях системи Приват24, або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання. (а.с.95-97). При вирішенні спору, що виник між сторонами суд застосовує наступні норми права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до положень ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 розділу VI Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. При вирішенні спору необхідно приймати до уваги правову позицію, викладену у пос-танові Верховного Суду України від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15, яка ґрунтується на тому, що не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд дійшов помилкового висновку про вину особи - споживача як підставу цивільно-правової відповідальності. Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав, зазначив, що встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого ви-сновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Аналогічний правовий висновок наведений і у Постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 у справі № 691/699/16-ц. Судом встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень підписання відповідачем анкети - заяви від 16.12.2013 щодо приєднання до Умов та правил Приватбанку, так як позивачем долучено до позову копію заяви іншої особи (а.с.8), позивачем не надано докази того, що відповідач була ознайомлена з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», розуміла, та погодилась з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Позивачем не надано зрозумілих пояснень щодо характеру, правового регулювання та порядку здійснення службової операції - поповнення рахунку у сумі 10000 грн. на підставі договору 14097479 по картці № [NUMBER] . Також позивач не надав доказів на підтвердження ким саме та яким способом знято готівку у банкоматі, хоча він зобов`язаний був зафіксувати таку інформацію згідно з вимогами пункту 7 розділу VI Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання. Крім того позивачем не надано доказів отримання (створення) безпосередньо відповідачем картки № [NUMBER] та доказів на підтвердження дати відкриття даного рахунку, з огляду на те, що у інформації банку вказано дві такі дати. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідач не мала боргу перед банком станом на 16.01.2018. Заборгованість за картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я відповідача, стала утворюватися після того, як 16.01.2018 по картці № [NUMBER] була здійснена «Службова операція» зарахування коштів за договором 14097478. Поповнення карткового рахунку», сума у валюті операції: 10000; сума у валюті картки: 10000; залишок після операції: 10000,18, і того ж дня з використанням картки № [NUMBER] , яка згідно з поясненнями представника позивача є «віртуальною», і відповідач у ПАБ КБ «Приватбанк» у вигляді пластикової карти її не отримувала, була здійснена операція «зняття готівки в банкоматі: Відділення банку, Кривий Ріг, вул. Косіора, буд. 39», сума у валюті операції: - 13000,00; сума у валюті картки: - 13219,99; сума комісії: 219,99; залишок після операції: - 3 219,81; Також встановлено, що невідомою особою 16.01.2018 в магазині дилера ТОВ «лайфселл», а саме ТОВ «ЛЕО-С» в м. Кривий ріг, вул. Косіора, буд 8а, було здійснено безпосередню заміну сім картки із абонентським номером [NUMBER] , що належав відповідачці, за допомогою якого виконувалися у подальшому фінансові операції. Після того як відповідач дізналася про несанкціоновані нею фінансові операції по її рахунку, що мали місце 16.01.2018 у м. Кривий Ріг, вона невідкладно через працівника банку повідомила позивача про необхідність проведення перевірки у зв`язку з шахрайськими діями, звернулася із заявою до поліції щодо проведення перевірки за фактом несанкціонованого зняття коштів. За заявою розпочато кримінальне провадження за ч. 1 ст. 185 КК України, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. ст. 77-80 ЦПК України докази на підтвердження фактичних обставин на які посилається сторона повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - взаємозв`язку та достатності. Частина 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем не надано суду доказів щодо ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку». Відсутні будь-які докази оформлення особисто відповідачем рахунків у системі Приват24, а також замовлення нею послуги «миттєва розстрочка». Належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персональної інформації про рахунки, картки, ПІН-коду, секретного коду картки, або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам, у ході судового розгляду судом не отримано. Звертає на себе увагу той факт, що у порушення пункту 7 розділу VI Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, після підтвердженого доказами отримання 12.03.2018 банком повідомлення від відповідача про платіжні операції, які нею не виконувалися, позивач не зупинив здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу, що мав зробити негайно. Щомісячні платіжні операції по картці № [NUMBER] здійснювалися банком до 17.11.2018 (а.с.124 зворот -125). Отже позивачем допущено порушення імперативно визначеного законодавством порядку реагування на можливе вчинення шахрайських дій стосовно коштів клієнта, що стало прямим наслідком втрати частини коштів з карткового рахунку та підтверджується фактом здійснення банком розрахункових операцій упродовж березня - листопада 2018 року, тоді як твердження позивача про винні дії відповідача щодо неналежного зберігання і використання даних про реквізити карткового банківського рахунку є припущеннями позивача. Аналізуючи сукупність встановлених судом фактичних обставин та доказів, що їх підтверджують, зважаючи на послідовність та аргументованість пояснень відповідача, поширеність аналогічних ситуацій стосовно різних людей, що вказує на високу ймовірність шахрайського заволодіння коштами третіми особами, враховуючи наявність кримінального провадження за фактом незаконного заволодіння коштами відповідача, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 16.12.2013 року у сумі 51 049 грн. 66 коп. Враховуючи викладене суд відмовляє у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.12.2013 у сумі 51049 грн. 66 коп. у повному обсязі. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В разі відмови у задоволенні позову на позивача покладаються також інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). До витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати на проведення експертизи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). 03 червня 2019 року відповідачем укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатом Меньком Д.Д. (а.с.51), якому згідно квитанції № 19 від 07.06.2019 вона сплатила кошти у розмірі 6000 грн. за надання правничої допомоги у цивільній справі з позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до неї про стягнення заборгованості (а.с.52). Розмір гонорару адвоката визначений умовами договору, та підтверджується розрахунком (а.с.53). Таким чином із позивача на користь [PERSON] необхідно стягнути 6000 грн. 00 коп. у відшкодування понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: dismissed