Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (надалі - відповідач), треті особи - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, при цьому пояснила наступне. На виконанні ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 44132767 з виконання виконавчого напису № 772 виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] боргу за кредитним договором, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. Позивач зазначає, що виконання виконавчого напису стосовно заборгованості яка не є безспірною, оскільки вже оспорювалась в суді, а також вчиненого після закінчення строку для вчинення виконавчого напису, порушує права боржника, що є підставою для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 772 виданий 03.03.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML-400/262/2007 від 22.08.2007 року, шляхом звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась, від представника позивача надійшла заява про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав письмові заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Третя особа приватний нотаріус Боднар І.М. в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду заяву про можливість розгляду справи без її участі та письмові пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні позову. Третя особа Відділ державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві повідомлена про дату та час судового розгляду у порядку ст. 74ЦПК України, не забезпечила явку свого представника у судове засідання, про поважність причин неявки не повідомила суд. Врахувавши надані учасниками справи письмові пояснення, на основі з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд робить висновок про необхідність відмовити у задоволені позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.08.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» як іпотекодержателем та позивачем як іпотекодавцем було укладено Договір іпотеки № PCL-400/262/2007 посвідчений приватним Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. в забезпечення зобов'язань позивача за Кредитним договором № ML-400/262/2007 та 21.05.2009 року укладено додатковий договір № 1 до договору іпотеки № PCL-400/262/2007. Згідно п. 3.1. і 3.2. Договіру іпотеки предметом іпотеки визначено квартиру [ADDRESS] Згідно наданого розрахунку заборгованості позивача за Кредитним договором вона склала 229228,77 доларів США, а саме: 209975,01 доларів США залишку заборгованості за кредитом, 19253,76 доларів США заборгованості по відсоткам. Разом з цим позивач у позові зазначив, що останнє погашення кредиту відбулося 23.10.2009 року. Відповідно до ч. 1 і 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», уразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Отже, чинне законодавство визначає обов'язок іпотекодержателя надіслати іпотекодавцю (боржнику) письмову вимогу про усунення порушення та не визначає початок відліку тридцятиденного строку на виконання такої вимоги із моменту її отримання іпотекодавцем (боржником). Судом встановлено, що 16.05.2013 року відповідачем було направлено позивачу згідно опису вкладення в цінний лист Вимогу про погашення заборгованості (вих. № n2200 16/05/2013 р.), щодо дострокового виконання позивачем боргових зобов'язань за Кредитним договором, шляхом сплати відповідачу 209975,01 доларів США залишку заборгованості за кредитом, 19253,76 доларів США заборгованості по відсоткам. При цьому вищезазначеною вимогою відповідач проінформував позивача про можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса щодо примусового стягнення боргу після спливу тридцяти днів після направлення вказаної вимоги. В свою чергу в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано докази погашення нею заборгованості за Кредитним договором чи заперечення відповідачу проти визначеної ним суми заборгованості, обов'язку її погашення. Разом з цим, згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» 02.09.1993р. за № 3425-XII, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1. Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. за № 1172, визначено стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. При цьому згідно письмових пояснень тертої особи Приватного нотаріусу Бондар І.М., їй було надано вищезазначені документи для вчинення виконавчого напису. Таким чином суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства України, що спростовує твердження позивача щодо порушення нотаріусом вимог законодавства. Стосовно доводів відповідача про наявність рішення Центрального районного суду міста Миколаєва про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором, суд зазначає наступне. З постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що виконавчий напис було вчинено 03.03.2014 року. Разом з тим, з копії заочного рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 14.01.2013 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, вбачається, що останнє набуло законної сили 26.07.2013 року. Мотивуючи своє рішення, суд враховує, що в листі Верховного суду України від 01.02.2015 «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна» вказано, що суди повинні мати на увазі, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Аналогічна позиція визначена в постанові Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-73цс13. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд приходить до висновку, про недоведеність позивачем тієї обставини, що на момент вчинення виконавчого напису існував спір між сторонами у суді. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, стосовно доводів позивача щодо строку давності для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 14.01.2013 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором встановлено, що строк дії кредитного договору визначено до 22.08.2027 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 і 4 ст. 631 ЦПК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Враховуючи зазначене та умови Кредитного договору відповідач як кредитор наділений правом пред'явити позивачу вимогу про виконання порушеного зобов'язання достроково у будь-який період часу до 22.08.2027 року, а також протягом трьох років після настання зазначеного терміну і закінчення строку дії договору. Крім того суд зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки за оскаржуваним виконавчим написом відбулося у зв'язку з невиконанням позивачем як іпотекодавцем обов'язку за Договором іпотеки щодо погашення наявної заборгованості за Кредитним договором на письмову вимого відповідача, яка датується 16.05.2013, а отже виконавчий напис вчинено без пропуску строку, визначеного законодавством. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача та необхідність відмовити у задоволені позову.

Outcome: dismissed