Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, третя особа: [PERSON], про визнання права на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 02 березня 2002 року померла її бабуся по лінії батька [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-КИ №447991, видане відділом ресєтрації актів громадянського стану Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 03.09.2002 року), яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала разом з [PERSON] за адресою: с.Новопідкряж вул.Миру (Комсомольська), 73 Царичанського району Дніпропетровської області. Також, з померлою за вказаною адресою проживала вона без реєстрації. За життя 08.12.1994 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, заповіла своєму синові [PERSON] Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №50. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул.Комсомольська, 73 с.Новопідкряж Царичанського району Дніпропетровської області, який належав померлій на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.11.1988 року, записаний в реєстрову книгу №1 за реєстровим №37. Спадкоємець за заповітом [PERSON] (її батько) спадщину прийняв, подавши до нотаріуса заяву про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 21 листопада 2010 року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії І-КИ №372187, видане Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 26.11.2010 року). Разом зі спадкодавцем [PERSON], яка померла 02.03.2002 року, проживав співмешканець [PERSON], який помер 01.03.2006 року (свідоцтво про смерть серії І-КИ №072830, видане виконавчим комітетом Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 02.03.2006 року). [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину прийняв спільним проживанням та мав у її складі обов'язкову частку. [PERSON] за життя заповіту не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - право на право на земельну частку (пай), розміром 3,71 в умовних кадастрових гектарах, з земель колишнього КСП ім.Фрунзе в с.Новопідкряж Царичанського району Дніпропетровської області, яке належало померлому на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП №044523 від 29 січня 1997 року. Вона постійно проживала без реєстрації разом з бабусею [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] до дня їх смерті, доглянула та поховала за власний рахунок. Таким чином, фактично спадщину прийняла. 07 грудня 2017 року вона звернулася до державного нотаріуса Царичанської нотаріальної контори із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку з неможливістю встановлення родинного зв'язку зі спадкодавцями. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1233, 1268 ЦК України, прохає суд встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] та визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заявлені позивачем підтримав повністю. Представник відповідача - Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що є сусідами померлих [PERSON] та [PERSON] Дійсно з 1996 року [PERSON] постійно проживала з [PERSON] та [PERSON], та доглядала за ними до дня їх смерті. Інших родичів вони не бачили. Суд, заслухавши думку представника позивача та пояснення свідків, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. 02 березня 2002 року померла бабуся позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-КИ №447991, видане відділом ресєтрації актів громадянського стану Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 03.09.2002 року), яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала разом з [PERSON] за адресою: с.Новопідкряж вул.Миру (Комсомольська), 73 Царичанського району Дніпропетровської області. Також, з померлою за вказаною адресою проживала позивач без реєстрації (довідка виконавчого комітету Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області від 06.12.2017 року №694). За життя 08.12.1994 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, заповіла своєму синові [PERSON] Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №50 (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул.Комсомольська, 73 с.Новопідкряж Царичанського району Дніпропетровської області, який належав померлій на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.11.1988 року, записаний в реєстрову книгу №1 за реєстровим №37 (а.с.12). Спадкоємець за заповітом [PERSON] (батько позивача) спадщину прийняв, подавши до нотаріуса заяву про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.25, 32). 21 листопада 2010 року [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії І-КИ №372187, видане Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 26.11.2010 року). Разом зі спадкодавцем [PERSON], яка померла 02.03.2002 року, проживав співмешканець [PERSON], який помер 01.03.2006 року (свідоцтво про смерть серії І-КИ №072830, видане виконавчим комітетом Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 02.03.2006 року). [PERSON] після смерті [PERSON] спадщину прийняв спільним проживанням та мав у її складі обов'язкову частку. [PERSON] за життя заповіту не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - право на право на земельну частку (пай), розміром 3,71 в умовних кадастрових гектарах, з земель колишнього КСП ім.Фрунзе в с.Новопідкряж Царичанського району Дніпропетровської області, яке належало померлому на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ДП №044523 від 29 січня 1997 року (а.с.15). 07 грудня 2017 року позивач звернулася до державного нотаріуса Царичанської нотаріальної контори із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте у видачі свідоцтва їй було усно відмовлено у зв'язку з неможливістю встановлення родинного зв'язку зі спадкодавцями. Крім цього, постановою державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори від 02.02.2018 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії за її заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у зв'язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини (а.с.66). В судовому засіданні встановлено, що позивач постійно проживала без реєстрації разом з бабусею [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] до дня їх смерті, доглянула та поховала за власний рахунок, таким чином, фактично прийнявши спадщину, що також підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], надами в судовому засіданні та згідно яких дійсно [PERSON] з 1996 року постійно проживала без реєстрації з [PERSON] та [PERSON] до дня їх смерті, доглянула їх та поховала за власний рахунок. Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] та [PERSON], яка спадщину прийняла спільним проживанням зі спадкодавцями на час відкриття спадщини. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved