Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Адвокат Гребенар Олексій Володимирович в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі разом з нею зареєстрована відповідач [PERSON] , яка є її донькою. Відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає з червня 2014 року і відсутня без поважних причин. Вона виїхала до іншого місця проживання до Російської Федерації, забравши свої речі. За комунальні послуги відповідач не сплачує, чим порушує її права щодо оформлення субсидії і змушує нести додаткові витрати. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує її права та інтереси, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування вказаною квартирою. Оскільки відповідач відсутня за місцем реєстрації більше ніж один рік, то втратила право користування вказаною квартирою. Просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Гребенар О.В. в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 20.10.1994 року, виданого ЖЕУ Сєвєродонецького приладобудівного заводу на підставі розпорядження (наказу) від 10.10.1994 року №36; копією договору про визначення розміру часток нерухомого майна-квартири, що є спільною сумісною власністю, посвідченого 29.08.2020 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О.; копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності від 29.08.2020 року №221988487; копією договору дарування 2/3 часток квартири, посвідченого 29.08.2020 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О., та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності від 29.08.2020 року №221990258. Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 02.09.2020 року №13298, виданої Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, за адресою: [ADDRESS] , станом на 02.09.2020 року зареєстрована в тому числі [PERSON] , [INFO] . Згідно з копіями актів про фактичне проживання (не проживання) від 08.11.2017 року №2312 та від 25.05.2018 року №769, затверджених директором КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», за адресою: [ADDRESS] , з червня 2014 року по теперішній час окрім [PERSON] ніхто не проживає. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Також суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає у спірній квартирі, оскільки виїхала на постійне проживання до Російської Федерації та в грудні 2017 року отримала громадянство цієї країни, що підтверджується копією паспорта громадянина Російської Федерації 42 17 [NUMBER] на ім`я [PERSON] . У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджала проживанню відповідача в спірній квартирі. Отже в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає понад один рік у спірній квартирі, власником якої є [PERSON] , а тому вона втратила право користування цим житлом. Враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 840,80 грн., у зв`язку з тим, що позивача при зверненні до суду з позовною заявою було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: approved