Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до [PERSON] просила в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право спільної власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]; в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право спільної власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]; покласти на [PERSON] обов'язки з виконання зобов'язань, передбачених Договором кредиту №786/55-12-11 на придбання житла на вторинному ринку від 29 червня 2011 року, що є предметом позову. Позивач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, пояснила, що з 18 вересня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного сумісного проживання подружжям придбано об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS], вартість квартири становила 580 980,00 грн. Позивач наголосила, що оскільки у подружжя не було коштів на придбання квартири, частину коштів в сумі 241500,00 грн. позивачу передала її мати [PERSON], а іншу частину коштів в сумі 80500,00 грн. відповідачу подарувала його мати [PERSON], за рахунок цих коштів були сплачені посередницькі послуги, обов'язкові платежі при оформленні купівлі-продажу квартири, страховка, а залишок коштів, які не вистачало для проведення розрахунків з продавцями квартири, а саме 296 740,00 грн. сторони взяли у кредит у ПАТ «Укрсоцбанк», який був оформлений на відповідача [PERSON] Після укладання кредитного договору, як позивач, так і відповідач не мали достатньо доходів для проведення щомісячних платежів, тому щомісячні платежі сплачували батьки як позивача, так і відповідача. Після розірвання шлюбу, відповідач припинив виконувати зобов'язання по кредитному договору, тому позивач, як поручитель, взяла на себе зобов'язання по сплаті тіла кредиту та відсотків за його користування. Відповідач не бажає врегулювати спір в досудовому порядку, відмовився від пропозиції позивача отримати грошову компенсацію за належну йому частку квартири та перевести зобов'язання по кредитному договору на позивача, позивач звертається до суду з вимогою здійснити поділ спільного майна, тобто спірної квартири, шляхом виділення відповідачу у власність 1/3 частини квартири, та залишити позивачу у власність 2/3 частини квартири, з покладанням на позивача обов'язків з виконання зобов'язань, передбачених Договором кредиту №786/55-12-11 на придбання житла на вторинному ринку від 29 червня 2011 року, оскільки позивач постійно проживає та користується спірною квартирою, зробила за власний кошт ремонт в квартирі, має намір продовжувати сплачувати кредит, залишок несплачених коштів по договору складає 194 451, 16 грн., тому з урахуванням всіх наведених обставин позивач вважає правомірним при поділі майна подружжя відступитися від рівності їх часток у спільному майні, та визнати за позивачем право власності на 2/3 частини спірної квартири. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень позивача, які надавались в судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив при вирішенні питання про поділ майна подружжя визнати за кожним з них право власності на ? частину квартири [ADDRESS], оскільки спірна квартири є спільним сумісним майном подружжя, придбана під час шлюбу, ці обставини не заперечуються відповідачем, в свою чергу позивачем не наведено підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, які б зумовлювали збільшення частки позивача, як колишнього подружжя, на майно, що є об'єктом спільної сумісної відносності подружжя, також представник заперечує той факт, що відповідачем не виконуються зобов'язання по кредитному договору, оскільки відповідачем внесено кошти в рахунок погашення тіла кредиту в значно більшому розмірі ніж передбачено графіком погашення платежів, а позивачем дійсно вносяться платежі по кредитному договору в частині сплати відсотків, в той же час кредитний договір укладено на строк до 28 червня 2031 року, заборгованості по кредиту договору немає, що підтверджується довідкою ПАТ «Укрсоцбанк», інших підстав для збільшення частки позивача у майні подружжя, які передбачено ст.70 Сімейного кодексу України, позивачем не доведено. Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлена належним чином, третя особа скористалась правом подати письмові пояснення по суті предмету спору, просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. (а.с.70-73) Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 18 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб. (а.с.58) 24 грудня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу. (а.с.59) Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, 29 червня 2011 року [PERSON] набув права власності на квартиру [ADDRESS], що в місті Києві, що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 29 червня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буренко О.М., зареєстровано в реєстрі за №1011. (а.с.71-72) Як передбачено у п.2 Договору купівлі-продажу квартири, продаж вчинено за 580 980,00 грн., з яких 284 240,00 грн. отримано Продавцями від Покупця до підписання цього Договору. Остаточний розрахунок в сумі 296 740,00 грн. за придбання квартири Покупець зобов'язується здійснити на протязі 29 червня 2011 року. 29 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] (Продавці) надали нотаріально оформлену заяву, якою підтвердили факт отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі 580 980,00 грн., як повний розрахунок за Договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. (а.с.13) Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно Витягу про державну реєстрацію прав, який виданий Комунальнім підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, 20 липня 2011 року зареєстровано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], що в місті Києві, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 29 червня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буренко О.М., зареєстровано в реєстрі за №1011. (а.с.10) Так, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. (ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз'яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Згідно положень ст.57 Сімейного кодексу України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого із подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки не тільки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, а й щодо погашення кредиту, оскільки розірвання шлюбу не звільняє одного з подружжя від виконання зобов'язань за кредитом. Отже, договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року, яка прийнята за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, у справі № 6-55цс13, та в силу імперативних положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими у правозастосуванні. Наведене свідчить про те, що у справах такої категорії обставинами, з'ясування яких відповідно до вимог ст. ст. 60, 214 ЦПК України є обов'язковою умовою при розгляді справи та ухвалення судового рішення, є цільове використання отриманих за кредитом коштів. Як з'ясовано судом, з 18 вересня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час спільного сумісного проживання подружжям придбано об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS], що в місті Києві, на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 29 червня 2011 року. Під час розгляду справи, позивачем та представником відповідача визнано той факт, що об'єкт нерухомого майна, що є предметом поділу, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний подружжям за час перебування у шлюбі, тому, виходячи з позиції сторін спору, суд враховує, що визнанні сторонами обставини не підлягають доказуванню, як це передбачено ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України. За вимог ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснено у пункті 30 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК . Відповідно до предмету позовних вимог, позивач [PERSON] просить в порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за відповідачем [PERSON] право спільної власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], а за позивачем, [PERSON] - право спільної власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], а також покласти на позивача обов'язки з виконання зобов'язань, передбачених Договором кредиту №786/55-12-11 на придбання житла на вторинному ринку від 29 червня 2011 року, мотивуючи тим, що для придбання спірної квартири, за згодою подружжя, залучено кредитні кошти в розмірі 296 740,00 грн., які отримані від ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі Договору кредиту №786/55-12-11 на придбання житла на вторинному ринку від 09 червня 2011 року, який укладено з [PERSON], на час виникнення спірних правовідносин кредитні кошти повернуто банку частково в сумі 102 288,84 грн., залишок несплачених коштів по договору складає 194 451, 16 грн., тому, за розрахунками позивача, за час перебування сторін у шлюбі фактично було сплачено вартість 2/3 частини спірної квартири, однак після припинення шлюбу позивач самостійно виконує зобов'язання по кредитному договору, тому просить перевести виконання зобов'язань по кредитному договору на себе, у зв'язку з чим збільшити її частку у спільному майні подружжя, визнавши за позивачем право власності на 2/3 частини спірної квартири. Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 70 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один з них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна одного з подружжя може бути збільшена, якщо з нею або з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син чи дочка, за умови, що розмір одержуваних аліментів недостатній для забезпечення їхнього фізичного і духовного розвитку чи лікування. Зобов'язання за кредитними договорами, які не виконані не можуть бути визнані спільними зобов'язаннями подружжя, оскільки за Договором кредиту №786/55-12-11 на придбання житла на вторинному ринку від 09 червня 2011 року, який з ПАТ «Укрсоцбанк», боржником виступає відповідач [PERSON], як передбачено ст. 520 Цивільного кодексу України зміна боржника у зобов'язанні іншою особою (переведення боргу) передбачається лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. В межах даного спору, третьої особою ПАТ «Укрсоцбанк» подані до суду письмові пояснення по суті предмету спору, виходячи зі змісту поданих пояснень ПАТ «Укрсоцбанк» не надає згоду на покладання зобов'язань по виконанню умов Договору кредиту №786/55-12-11 на придбання житла на вторинному ринку від 09 червня 2011 року, який укладено з [PERSON], на позивача [PERSON], яка виступає поручителем по кредитному договору. В той же час, розподіл заборгованості за кредитним договором є фактично заміною боржника в кредитному договорі, що не може бути здійснено за рішенням суду, оскільки на це потрібна згода кредитора відповідно до ст.520 ЦК України, ця норма є імперативною, та виключає будь-які варіанти щодо заміни боржника без згоди кредитора. Також, суд не приймає, як доказ по справі, пояснення свідка [PERSON], мати позивача, яка підтвердила, що, будучи обізнаною, про наміри доньки придбати квартиру, передала їй особисті кошти в сумі 30000,00 доларів США, також на виконання умов кредитного договору, який укладено з [PERSON], колишнім чоловіком доньки, проводила оплату поточних платежів по кредитному договору, однак в матеріалах справи відсутні докази, що мають підтвердити укладення договору дарування грошових коштів, як це передбачено ст.719 Цивільного кодексу України, та безпосередньої передачі грошових коштів, тому факт передачі грошових коштів, за відсутності належним чином оформленої письмової угоди, не може доводиться показами свідків. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, з урахуванням пояснень сторін спору щодо варіантів поділу майна подружжя, суд вважає доведеним той факт, що об'єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS], є об'єктом спільного сумісного майна подружжя, тому, вирішуючи питання щодо поділу спірного майна, виходить з рівності часток кожного подружжя на спірне майно, та не вбачає підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя, за відсутності підстав, визначених ч. 2 та ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про поділ спільного майна подружжя та переведення обов'язків по виконанню кредитного договору підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд в порядку поділу спільного майна подружжя, визнає за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], жилою площею 41,00 кв.м, загальною площею 61,90 кв.м., та визнає за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], жилою площею 41,00 кв.м, загальною площею 61,90 кв.м., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, в порядку розподілу судових витрат, в межах позовних вимог, які підлягають задоволенню, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827 грн.00 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: partial