Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Руденко Ю.В. звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , який у подальшому уточнив, вказавши, що 24.05.2006 року між [PERSON] , як відчужувачем та ним, як набувачем, укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори в реєстрі за №1-2845. Окрім того, нотаріусом накладено відповідне обтяження заборону на нерухоме майно. [INFO] [PERSON] померла. 03.10.2017 року він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно, з метою реєстрації свого набутого права власності на квартиру [ADDRESS] , але отримав рішення про відмову у реєстрації прав та їх обтяжень, у зв`язку з наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло №Д85 від 27.01.2006 року. Таким чином, [PERSON] всупереч умовам договору, на підставі безпідставно отриманого дублікату свідоцтва про право власності на житло, повторно здійснила реєстрацію права власності на зазначену квартиру. Окрім того, під час вказаної реєстрації права власності було знято і заборону на відчуження нерухомого майна. При цьому, договір довічного утримання на цей час був діючим, не скасований сторонами та не визнаний недійсним. За таких умов, на думку позивача, договір довічного утримання від 24.05.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] є підставою для проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Заочним рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 21.03.2019 року , за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,0 кв.м., яка складається з: двох кімнат житловою площею 29.1 кв.м., у тому числі 1-а кімната 17,2 кв.м., 2-а кімната 11,9 кв.м., кухні 6,9 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної кімнати 2,3 кв.м., коридору 5,9 кв.м., вбудованої шафи 0,3 кв.м. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 11.06.2019 року дане заочне рішення скасовано. Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 30.08.2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про визнання права власності передано на розгляд до Довинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, за підсудністю. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 21.10.2019 року дану цивільну справу прийнято до провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 11.02.2020 року, прийнято уточнений позов, та залучено в якості належного відповідача виконком Довгинцівської районної у місті ради. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, його представник адвокат Руденко Н.В. раніше зверталася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Від представника відповідача надійшла заява, у якій просять розглянути справу за відсутності їхнього представника. При винесені рішення покладаються на розсуд суду. Вказали, що позивачем була відшкодована у повному обсязі сума коштів витрачених на обслуговування [PERSON] (соціальні послуги). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України судові рішення у підготовчому засіданні, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги з урахуванням їх уточнення підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Довгинцівським районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1047 (а.с.21). Відповідно до копії дублікату свідоцтва про право власності №Д85 від 27.01.2006 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради, за життя [PERSON] , їй належала квартира [ADDRESS] , загальною площею 47,0 кв.м. (а.с.17-18). 24.05.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), відповідно до умов якого [PERSON] передає [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,0 кв.м., за умови її матеріального забезпечення з утримання у сумі 200,00 грн. щомісячно. Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. (а.с.8-9, 10). Відповідно до витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчужень об`єктів нерухомого майна, на вказану вище квартиру накладено обтяження у виді заборони на нерухоме майно, реєстраційний номер 3247888 (а.с.11). 03.10.2017 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області з заявою про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, але рішенням державного реєстратора Басалай А.А. №37379697 від 03.10.2017 року йому біло відмовлено у державній реєстрації права власності у зв`язку з тим, що відповідно до відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником квартири, щодо якої подано заяву про реєстрацію права власності є відмінні від заявника особа, а право власності за цією особою зареєстровано на підставі правовстановлюючих документів, оформлених пізніше, ніж наданий заявником для реєстрації договір довічного утримання (догляду) (а.с.12). При цьому, згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 06.09.2013 року рішенням державного реєстратора Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області Бугай В.В. зареєстровано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27.01.2006 року, виданого 30.08.2013 року Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради, згідно з розпорядженням УБЖП №454 від 21.08.2013 року (а.с.13-16, 19-20). Відповідно до копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , власниками якого є: [PERSON] , вказана квартира складається з: двох кімнат житловою площею 29.1 кв.м., у тому числі 1-а кімната 17,2 кв.м., 2-а кімната 11,9 кв.м., кухні 6,9 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної кімнати 2,3 кв.м., коридору 5,9 кв.м., вбудованої шафи 0,3 кв.м.; загальна площа квартири 47,0 кв.м. (а.с.23-24). Також судом встановлено та прийнято до уваги, що [PERSON] за життя перебувала на обліку у комунальній установі « Територіальний центр соціального обслуговування ( надання соціальних послуг) у Довгинцівському районі. В червні 2006 року була прийнята на облік до установи у відділення соціальної допомоги вдома, на безоплатній основі, як одинока громадянка, яка не мала дітей та близьких родичів які їй могли допомогти. [PERSON] не повідомила комунальну установу про факт укладання договору довічного утримання ( догляду ) від 24 05 2006 р. з [PERSON] . Розмір витрачених коштів для надання соціальних послуг [PERSON] склав 17200 грн. У процесі слухання справи позивач, як набувач майна померлої [PERSON] за договором довічного утримання , 06 08 2020 року відшкодував вищевказану суму в повному обсязі про що надана квитанція . Перевіряючи обґрунтованість пред`явлених позивачем вимог щодо визнання за ним права власності на вказану квартиру, суд виходить з такого. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з ч.2ст.22, ч.5ст.55,ст. 64 Конституції України, гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене.Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.Згідно з ч.1 ст.745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.Так, судом встановлено, що на підставі п.4.3 договору довічного утримання, укладеного 24.05.2006 року між [PERSON] та [PERSON] , вказаний договір підлягає державній реєстрації, також, необхідно здійснити державну реєстрацію права власності. На виконання умов зазначеного договору, 03.10.2017 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно, з метою реєстрації свого набутого права власності на квартиру [ADDRESS] , але отримав рішення про відмову у реєстрації прав та їх обтяжень, у зв`язку з наявністю суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Разом з цим, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 27.01.2006 року, виданого 30.08.2013 року Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради, згідно з розпорядженням УБЖП №454 від 21.08.2013 року. На цей момент договір довічного утримання був діючим, не скасований сторонами та не визнаний судом недійсним. Отже, дослідженими судом письмовими доказами, встановлено, що [PERSON] всупереч умовам договору, на підставі отриманого дублікату свідоцтва про право власності на житло, повторно здійснила реєстрацію права власності на зазначену квартиру. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням вимог ст.ст.744, 755 ЦК України, та у відповідності до ст.748 ЦК України, набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання за правилами ст.334 ЦК України. При цьому,відповідно до ч.ч.3,4ст.334 ЦК України,право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню,виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5, 6 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Приймаючи до уваги викладені вимоги матеріального та процесуального закону, суд вважає,що доводи позовної заяви знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому, суд звертає увагу позивача, що в силу ст.392 ЦК України, рішення суду про визнання права власності на майно підтверджує наявне в позивача право власності як речове право, яке підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На підставі викладеного,

Outcome: approved