Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] звернулася з позовною заявою про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та призначення піклувальника та стягнення аліментів до відповідача [PERSON], обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Авдіївського міського суду Донецької області від 30 квітня 2014 року, її син, [PERSON], [INFO], був визнаний батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідно до Акту від 11 червня 2014 року про факт передачі дитини, на підставі довіреності від 15 квітня 2014 року, на утримання і виховання, Позивач отримала дитину - [PERSON]. Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області внесені зміни про народження дитини, в якому прізвище «[PERSON]» було змінено на прізвище «[PERSON]». Мати дитини - [PERSON] померла [INFO]. Дитина проживає разом із Позивачем з червня 2014 року по теперішній час, з цього ж часу батько дитини не проживає разом із ними однією сім'єю, місце його проживання Позивачу не відоме, стосунків не підтримують. Жодних батьківських обов'язків стосовно доньки Відповідач не виконує. З грудня 2014 року Відповідач не проживає із донькою, не спілкується, не підтримує ніяких стосунків із донькою, не цікавиться її життям, участь у її вихованні та утриманні не приймає. Активну учать у житті дитини приймає Позивач, що об'єктивно підтверджується доданими до справи доказами. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу, матеріально не допомагає, у зв'язку з чим, Позивач була змушена звернутися до суду. Просить суд позбавити [PERSON], [INFO], РНОКПП: [NUMBER], уродженця м. Словянськ Донецької області, батьківських прав відносно дитини - [PERSON], [INFO], встановити піклування над дитиною та призначити її піклувальником [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 02 жовтня 2018 року до суду надала Заяву, в якій просить суд позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності, у присутності її адвоката - [PERSON] (а.с.26). Представник Позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі Договору про надання юридичних/адвокатських послуг від 13 серпня 2018 року (а.с.19), у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. 19 жовтня 2018 року надала суду Заяву, в якій просить суд позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.33). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про причину неявки суду не повідомив. Оголошення на офіційному сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідача [PERSON] опубліковане 04 жовтня 2018 року (а.с.30) і тому з 04 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. 17 жовтня 2018 року надав суду Заяву, в якій просить суд справу розглянути за відсутності представника Органу опіки та піклування, долучити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON] та врахувати його при винесенні рішення (а.с.31). Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач [PERSON], своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та призначення піклувальника та стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. 30 квітня 2014 року Авдіївським міським судом Донецької області у цивільній справі № 217/1016/13-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства та відібрання дитини було винесено Рішення, яким позовні вимоги були задоволені та [PERSON] було визнано батьком [PERSON], [INFO], зобов'язано внести відповідні зміни до Актового запису № 205 від 14 вересня 2010 року, зробленого Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області про народження дитини - [PERSON], виключивши відомості про батька - [PERSON] та змінити прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», ім'я, по батькові залишити без змін (а.с.7-8). Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 11 червня 2014 року, Актовий запис № 205, батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно Акту, виданого директором КП «ЖКХ № 1» від 14 серпня 2018 року у [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. [PERSON] з червня 2014 року по теперішній час не проживає за вищевказаною адресою, натомість онука - [PERSON], проживає за цією адресою з червня 2014 року по теперішній час, що підтверджують свідки [PERSON] та [PERSON] (а.с.9) Як вбачається з Акту передачі дитини від 11 червня 2014 року, [PERSON] була передана [PERSON], [INFO], згідно довіреності від 15 січня 2014 року (а.с.10). Відповідно до Довідки про склад сім'ї № 648 від 15 серпня 2018 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою : [ADDRESS] (а.с.11). Представником Позивача - [PERSON], відповідно до діючого законодавства, було зроблено Адвокатські запити на ім'я: завідуючої Слов'янського дитсадка № 55 «Лелека» (а.с.12), директора Слов'янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 8 (а.с.14), Головного лікаря КНП Слов'янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Слов'янська» (а.с.17), щодо надання інформації, необхідної для надання правової допомоги гр. [PERSON] Судом встановлено наступне: Відповідно до Відповіді на адвокатський запит адміністрація КЗДНЗ № 55 «Лелека» повідомляє, що [PERSON], [INFO], відвідувала заклад з 28 липня 2014 року по 10 березня 2015 року. Бабуся - [PERSON] приймала активну участь у вихованні дитини, батько інколи відвідував батьківські зроби та забирав дитину (а.с.13). Із Відповіді на адвокатський запит № 290 від 14 вересня 2018 року, вбачається, що [PERSON] навчається у ЗОШ № 8 з 01 вересня 2016 року. ЇЇ вихованням займається бабуся [PERSON], яка приводить дитину до школи, забирає додому та завжди спілкується з класним керівником з приводу навчання дитини, відвідує батьківські збори. Батько, [PERSON], жодного разу не відвідував батьківські збори, навчанням доньки не цікавиться (а.с.15). У Відповіді № 01-27/112 від 13 вересня 2018 року, в.о. директора [PERSON] КНП Слов'янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Слов'янська» повідомив, що [PERSON], [INFO] часто хворіє. Зі слів сімейного лікаря [PERSON] огляд дитини здійснюється в присутності бабусі - [PERSON], батька дитини він бачив декілька разів (а.с.18). З вищезазначеного вбачається, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, не проявляє відносно своєї дитини турботи та піклування, не проявляє зацікавленості у її долі, що свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків. У судовому засіданні не було встановлено фактів перешкоджання відповідачу в спілкуванні зі своєю дитиною [PERSON] з боку позивача або будь-яких інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і етичний розвиток. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., встановлено, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, а саме: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2,4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 4 ст. 60 СК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст.ст. 62, 63 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. До матеріалів справи було долучено Висновок від 16 жовтня 2018 року Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради про позбавлення батьківських прав, з якого вбачається, що [PERSON], [INFO] проживає разом із бабусею - [PERSON], яка в свою чергу займається її вихованням та утриманням, захищає її права та інтереси. Батько дитини - [PERSON], [INFO], відсторонився від виконання батьківських обов'язків, у вихованні дитини не приймає участі, не піклується про дитину та не надає ніякої матеріальної допомоги на її утримання. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 10 жовтня 2018 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.32). Про встановлення піклування та призначення піклувальника відносно [PERSON] у вищевказаному висновку не зазначалось. Враховуючи, що судом було встановлено той факт, що [PERSON], [INFO], на теперішній час є дитиною, яка не досягла 14 років, тобто є малолітньою особою, позов в частині встановлення піклування та призначення піклувальника задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі, якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч. 4 ст. 167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Згідно зі статтею 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, зважаючи, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо достатності заробітку відповідача для виплати аліментів в мінімальному рекомендованому розмірі, суд, враховуючи норму ч. 3 ст. 182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв'язку з тим, що [PERSON], з червня 2014 року по теперішній час проживає разом із Позивачем, її рідною бабусею, та повністю знаходиться на її утриманні. Позивач [PERSON] не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі викладеного,

Outcome: partial