Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою, вказав, що вона з 25 квітня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO] в них народився син [PERSON]. 04 листопада 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній [PERSON] залишився проживати з матір'ю. 09 листопада 2016 року позивач змінила своє прізвище [PERSON] на [PERSON]. З жовтня 2016 року позивач та її неповнолітній син [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира належить позивачу на підставі права власності. Квартира є двокімнатною, дитина має свою кімнату, яка обладнана для життя, відпочинку та навчання всім необхідним. [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою та бажає також зареєструвати за цією адресою свого сина [PERSON], але батько дитини не дає на це свою згоду. Тому позивач просить суд визначити, що неповнолітній [PERSON], [INFO], буде проживати з нею за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Представник служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради Березуцька Н.І. у судове засідання не з'явилася надала суду заяву про розгляд справи за відсутності представника служби в справах дітей, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON], батьком - [PERSON] (а.с. 8 - копія свідоцтва про народження). [PERSON] та [PERSON] з 25 квітня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбу, актовий запис № 155, 04 листопада 2010 року шлюб між ними був розірваний за рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу (а.с. 9, 11 - копії свідоцтва про шлюб, рішення). 09 листопада 2016 року [PERSON] змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 10 - копія свідоцтва про зміну імені). [PERSON] та її малолітній син [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS]. Дана квартира належить позивачу на підставі договору міни квартир від 28 вересня 2016 року (а.с. 12-15 - копії договору, витягу). У висновку служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради також зазначено, що для малолітньої дитини у вищевказаній квартирі виділено окрему кімнату, в якій створені необхідні умови для виховання, навчання та розвитку. Також зазначено, що [PERSON] приділяє багато уваги вихованню хлопчика, цікавиться його навчанням, бере активну участь у проведенні класних виховних заходів у Криворізькій загальноосвітній школі № 89. Батько, [PERSON], навчанням сина не цікавиться та, в свою чергу, не заперечує щодо проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, [PERSON], про що надав службі у справах дітей письмову заяву. Тому виконком Довгинцівської районної в місті ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, [PERSON]. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди що до того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. У ч. 2 ст. 24 Конституції України зазначено, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Частина 3 ст. 24 Конституції України проголошує, що рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоров'я жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям. Однак, в Україні, в деяких сферах життя, вже чоловіки потребують забезпечення рівності їх прав з жінками, як то у відносинах зі своїми дітьми, зокрема, при вирішенні спорів між батьком та матір'ю дитини про визначення місця її проживання. Зокрема, у статті 141 Сімейного кодексу України зазначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. З огляду на викладене, враховуючи те, що [PERSON] не заперечує щодо проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, [PERSON], про що надав службі у справах дітей письмову заяву, суд вважає, за можливе задовольнити позов [PERSON] та визначити місце проживання її малолітнього сина разом з нею за місцем її реєстрації.

Outcome: approved