Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON](надалі - «Відповідач»), третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково Позивач зазначила про те, що Відповідач, шлюб з яким розірвано рішенням суду, не підтримує жодного зв'язку з дітьми, не бере участі у їх вихованні та утриманні, і взагалі Позивачу невідоме місце його фактичного проживання. Відповідач - [PERSON], - в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання [PERSON] та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання», що відповідно до вимог процесуального закону вважається належним способом повідомлення сторони у справі. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву Позивача, в якій вона не заперечувала проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник Третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, - в судовому засіданні не заперечила проти позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей [PERSON]та [PERSON] підстав, викладених у висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дітей [PERSON] та [PERSON]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є сусідкою та приятелькою Позивача, повідомила суду, що вона жодного разу не бачила [PERSON] в домі Позивача, де вона часто буває, або разом з дітьми. Діти проживають разом із Позивачем та її батьками. Заслухавши пояснення Позивача, представника Третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до Свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] від 19 жовтня 2013 року (а.с.4) [PERSON] є батьком, а [PERSON]- матір'ю[PERSON], [INFO]. Згідно з Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 квітня 2009 року (а.с.5) [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір'ю [PERSON], [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 лютого 2011 року, яке набрало законної сили 14 лютого 2011 року (а.с.6), розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]; неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишено на проживання з матір'ю. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили 25 листопада 2014 року (а.с.7-8), стягнено з [PERSON] аліменти в користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі по 500,00 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття; стягнено з [PERSON] аліменти в користь [PERSON] одноразово кошти на додаткові витрати на лікування сина [PERSON], [INFO], в розмірі 12 000,00 грн. та додаткові витрати на навчання [PERSON], [INFO], в розмірі 1200,00 грн. Згідно з Довідкою ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про неотримання аліментів № 02-19/26058 від 06 жовтня 2015 року (а.с. 10) [PERSON] не отримала аліменти з [PERSON] за виконавчим листом № 344/13944/2014. Відповідно до Довідки-розрахунку ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції № в19/8117 від 21 квітня 2015 року (а.с. 11) загальна заборгованість [PERSON] по стягненню аліментних платежів станом на 01 квітня 2015 року становить 7000,00 грн. В матеріалах справи також містяться докази на підтвердження того, що дитина [PERSON], [INFO], має проблеми із здоров'ям і періодично проходить відповідні курси лікування, а вартість лікування оплачує мати [PERSON] (а.с. 12-15). Дитина [PERSON], [INFO], окрім навчання у школі, відвідує різноманітні курси та гуртки, вартість яких оплачує мати [PERSON] Враховуючи вищевикладене, посилаючись на те, що Відповідач не бере жодної участі у вихованні та утриманні дітей, Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом про позбавлення батьківських прав. Згідно із частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 Сімейного кодексу України). Відповідно до Витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 10 грудня 2015 року № 673 «Про розгляд питань органу опіки та піклування» виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За змістом частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 141, 180 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України і з'ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. Доказів, які б спростовували твердження Позивача про те, що батько [PERSON] не бере участі у вихованні та утриманні дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], Відповідачем Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено. З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є обґрунтованими, такими, що відповідають інтересам дітей та підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 19, 164, 165 Сімейного кодексу України, п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60 ЦПК України,

Outcome: approved