Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

[PERSON] як законний представник неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи без самостійних вимог Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області в особі органу опіки та піклування, приватний нотаріус Рахівського районного нотаріального округу Маріна Алла Степанівна про визнання правочину недійсним. Позов мотивувала тим, що 14 грудня 2006 року між Акціонерним комерційний промислово-інвестиційним банком (Закрите акціонерне товариство) «Промінвестбанк» в особі керуючого Климпуша І.О. як «Іпотекодержателем», з однієї сторони, та [PERSON] як «Іпотекодавцем», з другої сторони, було укладено іпотечний договір №843/843, який забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають із кредитного договору №843 від 14.12.2006 року, за умовами якого останній зобов`язаний повернути Іпотекодержателю до 14.12.2021 року кредит у розмірі 49500 доларів США та відсотки за користування кредитом у розмірі 12% річних, а також неустойку й інші штрафні санкції у розмірі та випадках, передбачених Кредитним договором. Предметом договору іпотеки являється житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 320,71 кв.м, з яких 123,51 кв.м житлова площа. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], виданого 11.12.2006 року на підставі рішення виконавчого комітету Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №64 від 08.12.2006 року. 17.12.2012 між ПАТ Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа Банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги до кредитних договорів, за якими Покупець набув всіх прав вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу та відсотків, комісії, нарахованих штрафних санкцій, у тому числі й Кредитним договором №843 від 14.12.2006 року, укладеним між Акціонерним комерційний промислово-інвестиційним банком та [PERSON] . Отже, на даний час усі права кредитора за вищевказаними Договорами належать Акціонерному товариству «Альфа-Банк». У житловому будинку [ADDRESS] , належному [PERSON] , на час укладання Іпотечного договору 14.12.2006 року в останньому були зареєстрованими та проживали неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначений житловий будинок являвся на той час єдиним місцем проживання неповнолітніх дітей. Позивачка вважає, що оспорюваний договір грубо порушує права її неповнолітніх дітей та не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки був складений без попереднього дозволу органу опіки та піклування. У свою чергу, вона, як законний представник неповнолітніх дітей, не зверталась до органів опіки та піклування за згодою на укладення оспорюваного правочину, бо не була його учасником та стороною, а отже й не знала і не могла знати про його укладення. На час укладення спірного договору вона не проживала з відповідачем однією сім`єю, була зареєстрована та мешкала за іншою адресою, а про існування цього договору довідалася у квітня 2019 року від своєї неповнолітньої доньки, [PERSON] , яка являється відповідачем у справі 305/300/19 провадження №2/305/298/19) за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій залучено третю особу орган опіки та піклування Рахівської РДА про виселення з житлового будинку [ADDRESS] . Вважає, що укладення Іпотечного договору без попереднього дозволу органу опіки та піклування відносно нерухомого майна, право користування яким належить неповнолітнім дітям, призвело до звуження обсягу вже існуючих прав неповнолітніх дітей та порушення охоронюваних законом інтересів дітей на час укладення договору. Враховуючи, що Відповідачем може бути заявлено про застосування строку позовної давності, однак з врахуванням того, що вона про існування цього договору дізналася лише у квітня 2019 року, тому просить поновити строк позовної давності. Іпотечний договір №843/843 від 14.12.2006 року, укладений між Акціонерним промислово-інвестиційним банком (Закрите акціонерне товариство) «Промінвестбанк», як Іпотекодержателем з однієї сторони, та [PERSON] , як «Іпотекодавцем» з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Рахівського нотаріального округу Маріною А.С., що зареєстрований в реєстрі за №4352, визнати недійсним з моменту його вчинення. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, та просять позовні вимоги задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що вона під час укладення спірного договору була у нотаріуса, де підписувала згоду на отримання [PERSON] кредиту, тому й не заперечувала про те, що вона знала про укладання іпотечного договору, який являється предметом позову. Відповідач [PERSON] пояснив, що дійсно під час укладання Іпотечного договору, який забезпечував виконання вимог за Кредитним договором в сумі 49500 доларів США, не було дозволу органу опіки на укладення іпотечного договору, предметом якого був житловий будинок [ADDRESS] . На той час дійсно у будинку проживали його неповнолітні доньки [PERSON] та [PERSON] . Кредит він сплачував до того часу, поки не банкрутував банк. У зв`язку із заборгованістю по кредитному договору з його пенсії примусово стягуються кошти на погашення кредитної заборгованості. запевняє, що він сплачуватиме кредит, як тільки матиме змогу. Не заперечував щодо задоволення позову. Представник Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У письмових поясненнях, що надійшли на адресу суду 17.09.2019 року зазначено про те, що банк не погоджується із позовними вимогами [PERSON] , оскільки предметом Іпотечного договору був житловий будинок [ADDRESS] , який не належав на праві власності неповнолітнім, а являвся власністю [PERSON] , отже згоду органу опіки на передачу його в іпотеку не було потрібно. Крім того, зазначено, що [PERSON] була обізнана з укладанням договору, що являється предметом позову, оскільки у день підписання Кредитного договору була у нотаріуса та надавала згоду на його укладення як особа, яка проживає у незареєстрованому шлюбі з Іпотекодавцем [PERSON] . Просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа, приватний нотаріус Рахівського нотаріального округу Маріна А.С., повторно в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в межах встановленого судом строку подала суду пояснення на позовну заяву (відзив), де зазначила, що майно, яке 14.12.2006 року було передане [PERSON] в іпотеку, не являлося власністю неповнолітніх дітей, в інтересах яких пред`явлено позов, а належало [PERSON] . У даному випадку будинок не відчужувався, а передача його в іпотеку не припиняла права власності Іпотекодавця на це майно. Позивачка знала про укладання цього договору, оскільки надавала згоду [PERSON] на укладання кредитного договору та передачу ним в заставу будинку. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] не проживали в будинку, що є предметом іпотеки, та не були у ньому зареєстровані. Крім того, виконавчий комітет Білинської сільської ради, який є органом опіки та піклування, у розумінні ст.11 ЗУ «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (чинного на момент укладання договору іпотеки) є органом опіки та піклування та надавав згоду [PERSON] на заставу належного йому майна рішенням №65 від 06.12.2006 року. Враховуючи, що спірний договір відповідає вимогам чинності правочинів, позивачка не обґрунтовано посилається на порушення прав неповнолітніх дітей, тому просить відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України. Зі змісту частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через свого представника. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим представникам. [PERSON] звертаючись до суду із позовом про визнання правочину недійсним діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких вона є відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 25.04.2002 та [NUMBER] від 23.05.2003 відповідно. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Відповідно до статті 56 Цивільного кодексу України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За таких обставин вчинення батьками дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Аналізуючи наведені приписи законодавства, ВС/КЦС зазначив, що дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків, а сама по собі відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування не є беззаперечною підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Таку правову позицію 20.11.2019 висловив Верховний Суд у справі № 520/15250/15-ц. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. Частиною першою статті 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб. Як вбачається з матеріалів справи 14 грудня 2006 року між Акціонерним комерційний промислово-інвестиційним банком (Закрите акціонерне товариство) «Промінвестбанк» далі «Іпотекодержатель», з однієї сторони, та [PERSON] «Іпотекодавцем», з другої сторони, було укладено іпотечний договір №843/843, який забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають із кредитного договору №843 від 14.12.2006 року, за умовами якого останній зобов`язаний повернути Іпотекодержателю до 14.12.2021 року кредит у розмірі 49500 доларів США та відсотки за користування кредитом у розмірі 12% річних, а також неустойку й інші штрафні санкції у розмірі та випадках, передбачених Кредитним договором. Предметом договору іпотеки являється житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 320,71 кв.м, з яких 123,51 кв.м житлова площа. Предмет іпотеки належав в цілій частині [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], виданого на підставі рішення виконавчого комітету Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №64 від 08.12.2006 року. Право власності на нерухоме майно було зареєстроване в Рахівському районному бюро технічної інвентаризації 13.12.2006 в реєстровій книзі №1 запис №95, реєстраційний номер в РПВ на нерухоме майно 17133902. Як було встановлено в ході розгляду даної справи 17 грудня 2012 року укладено Договір про відступлення прав вимоги та Договір про передачу прав за договорами забезпечення, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» передало Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк» Кредитний портфель, внаслідок передачі якого Новий Кредитор набув усіх прав вимоги Первісного Кредитора за Кредитними договорами та Договорами забезпечення, від Позичальників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань, правом звернення стягнення за Кредитними договорами на заставлене майно, та іншими правами вимоги за Кредитними договорами та Договорами Забезпечення. В ході зазначеного правочину відбулося й відступлення прав вимоги за Крединим та Іпотечним договором, де позичальником та іпотекодавцем є [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані в будинку [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] разом з сином сторін, [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у [ADDRESS] . Відповідно до розділу 2 Іпотечного договору від 14.12.2006 Іпотекодавець [PERSON] стверджував, що будинок [ADDRESS] а у с. Білин належить йому на праві приватної власності, не знаходиться у спільній власності, не є часткою, паєм або внеском у спільну господарську діяльність. Також, відповідно до п.4.2 Іпотечного договору Іпотекодавець має право володіти та користуватись Предметом іпотеки відповідно до його призначення протягом дії цього Договору. Пред`являючи позовні вимоги про визнання договору іпотеки від 14.12.2006 недійсним, позивачка послалася на норми Закону України «Про охорону дитинства» та Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», зазначивши, що на час укладення цього Договору у будинку [ADDRESS] а, що у с. Білин, Рухівського району були зареєстровані та проживали неповнолітні доньки сторін, та при укладенні спірного договору був відсутній відповідний дозвіл Органу опіки та піклування. Однак, неповнолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] , не мали й не мають права власності на спірний житловий будинок, вони набули право користування житлом, зазначеним будинком, як члени сім`ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігають це право протягом часу перебування будинку в іпотеці, адже проживали та проживають у зазначеному будинку до цього часу. Ба більше, виконавчий комітет Білинської сільської ради 08 грудня 2006 року прийняв рішення №65 «Про надання дозволу на здійснення право чинів стосовно майна» відповідно до якого було надано згоду [PERSON] на заставу належного йому житлового будинку [ADDRESS] . За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання іпотечного договору недійсним, оскільки його укладення не призвело до зменшення чи обмеження існуючого права на користування вказаним житлом неповнолітніх дітей сторін, адже вони набули права користування цим житлом як член сім`ї власника, відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігають це право протягом часу перебування будинку в іпотеці, а передача будинку в іпотеку відбулася зі згоди виконавчого комітету Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з врахування відмови у задоволенні позову, суд відмовляє [PERSON] у стягненні судових витрат. Відповідачі питання про стягнення судових витрат не ставили.

Outcome: dismissed