Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказала, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 29.12.2003 року. У вказаному житловому будинку окрім неї зареєстровані члени її сім`ї: [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка з січня 2017 року виїхала з вказаного житла та не повертається. Відсутність відповідачки протягом останнього року у житловому приміщенні підтверджується заявою № 02-02/00008 від 24.10.2017 року. Таким чином, зважаючи на відсутність відповідачки більше як один рік, останню слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачка не прибула у судове засідання, подавши суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому порядку. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як слідує з Договору дарування квартири від 29.12.2003 року, [PERSON] (згідно Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 18.06.2004 року прізвище позивачки змінено на [PERSON] ) (а.с. 7), прийняла в дар від [PERSON] належну їй квартиру під номером [ADDRESS] (а.с. 3). Згідно із наданої суду копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2548795 від 13.01.2014 року вбачається, що позивачці на праві приватної власності належить квартира під номером [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно копії Будинкової книги, у квартирі під номером [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (домовласник), а також [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10-14). Про реєстрацію вищевказаних осіб у квартирі [ADDRESS] вказує і довідка № 02-02/3542 від 28.09.2017 року (а.с. 9). Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2548795 від 13.01.2014 року неможливо встановити чи на даний час лише у власності позивачки перебуває спірна квартира, оскільки станом на день розгляду справи пройшло більше 7 років із дати його формування, а тому суду не доведено, що відповідачка у справі не є членом сім`ї позивачки або правомірно не набула права проживання у квартирі як власник. Також, на підтвердження відсутності відповідачки без поважних причин за місцем її реєстрації до матеріалів справи долучено заяву № 02-02/00008 від 24.10.2017 року, у якій гр. [PERSON] та гр. [PERSON] стверджують, що [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] , яка засвідчена паспортистом КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія». Разом з тим, позивачем не представлено суду належних та допустимих доказів, які беззастережно б ствердили відсутність відповідачки за місцем проживання понад 1 рік до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Таким чином, визнання відповідачки такою, що втратила право користування даним житлом та задоволення позову з наведених у ньому підстав є відповідно до вимог чинного законодавства передчасним. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований, оскільки не підтверджений належними доказами, тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: dismissed