Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

[PERSON] через свого представника (за ордером) адвоката Амельченко Д.Д. звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що 16.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 21033 за кредитним договором № 2РВ0АШ0000005 від 09.08.2006 рік укладеного між позивачем та відповідачем. Позивач вважає, що здійснений виконавчий напис від 16.11.2017 року, є незаконним та такими, що не підлягає виконанню. Представник АТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю Заболотна Р.В. надіслала відзив на позовну заяву в якому позов не визнала та вважала його безпідставним, оскільки на час вчинення нотаріусом виконавчого напису банк подав йому усі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. На дату вчинення виконавчого напису сам [PERSON] погоджувався із сумою свого боргу. [PERSON] 09.08.2006 р. уклав з банком кредитний договір № ZPB0АN0000005, проте порушив умови кредитного договору, що слідує із виписки-розрахунку за рахунком позивача, що є складовою виконавчого напису. До звернення до нотаріуса, відповідач надіслав позивачу 18.09.2017 р. письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № ZPB0АN0000005 від 09.08.2006 р. Письмова вимога з доказами її надіслання, оригінал кредитного договору та виписка - розрахунок по рахунку позивача передані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, в якого не було підстав для відмови ПАТ КБ «Приватбанк» у вчиненні виконавчого напису, виконавчий напис вчинений 16.11.2017 р., тому просить відмовити у задоволенні позову. В судове засідання позивач не з`явився, його представник надав заяву в якій позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в ній, просить їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник АТ КБ «ПриватБанк» надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом, 09 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № ZРВ0АN00000005, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 20 599,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 10,56% на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 08 серпня 2013 року. Відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором від 09 серпня 2006 року, допустив утворення заборгованості у зв`язку з чим ПАТ КБ зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за кредитним договором. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач має заборгованість за кредитним договором від 09 серпня 2006 року № ZРВ0АN00000005, на яку нарахована пеня. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року рішення Бердянського міськрайнного суду Запорізької області від 02 грудня 2016 року залишено без змін. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З постанови Верховного суду від 30.01.2019 року вбачається, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 червня 2009 року було стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», заборгованість із сплати кредиту у розмірі 121 474,58 грн та судові витрати у розмірі 1 233,74 грн. Зазначене рішення було виконано в повному обсязі 18 лютого 2011 року. Під час виконання зазначеного рішення продовжувалися нараховуватися відсотки за невиконання грошового зобов`язання, а також заборгованість за тілом кредиту у вигляді оплати позивачем страхових платежів. Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 28 вересня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася станом на 24 липня 2012 року у розмірі 78 380,64 грн. було звернуто стягнення на заставний автомобіль. Автомобіль був проданий 21 липня 2014 року за ціною 3 080,96 доларів США. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року, яке набрало чинності 04 червня 2015 року, АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з тим, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження того, що у відповідача є заборгованість за кредитним договором від 09 серпня 2006 року станом на 22 серпня 2014 року. 16.11.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 21033 за кредитним договором №ZPB0AN00000005 від 09.08.2006 рік укладеного між позивачем та відповідачем. Строк за який проводиться стягнення - 3957 днів, а саме: з 09.08.2006 рік по 09.06.2017 рік. Сума, що підлягає стягненню, складає 24264,92 доларів США, що за курсом 26,14 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.06.2017 року складає 634285,01 гривня. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Інструкція) вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому виконавчий напис вчинено за період з 09.08.2006 по 09.06.2017. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Враховуючи видалене, суд дійшов до переконання, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зважаючи, що рішенням Бердянського міськрайнного суду Запорізької області від 02 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 09 серпня 2006 року № ZРВ0АN00000005, на яку нарахована пеня відмовлено та рішення, яке було оскаржено в апеляційному та касаційному порядку набрало законної сили, суд дійшов до висновку що нотаріусом не перевірено наявність обґрунтування безспірної заборгованості [PERSON] перед АТ КБ «Приватбанк» та невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Доводи відповідача про те, що сума заборгованості була визнана [PERSON] , оскільки він отримавши письмову претензію про наявність боргу не надав своїх заперечень, суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що Банком не доведено отримання [PERSON] даної вимоги, а лише її направлення та з огляду на правовідносини, що склалися між сторонами - спір, який тривав з 2016 року по 30.01.2019 року. Враховуючи викладене, суд дійшов до переконання про необхідність задоволення позовних вимог та визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню повністю. Судовий збір, сплачений позивачем, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved