Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач зазначала, що [INFO] в м. Бровари помер її батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. На день смерті батька вона була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] і нічого не знала про смерть батька та про існування заповіту.? Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належний йому будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за тією ж адресою, земельні паї, а також легковий автомобіль. Лише в жовтні 2020 року позивачу повідомили про смерть батька. Після чого вона зателефонувала [PERSON] , її племінниці від зведеного брата по померлому батьку [PERSON] , який помер в 2008 році, яка в телефонній розмові зізналася про смерть батька позивача, а її діда, хоча приховувала смерть [PERSON] протягом 2019 - 2020 років. 20.10.2020 р. позивач звернулася до Броварської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Цього ж дня листом її було повідомлено про пропущення нею шестимісячного строку для звернення та рекомендовано звернутися до суду. Вважає, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, яку навмисно від неї приховали та невиконання Броварською районною державною нотаріальною конторою вимог ч. 2 ст. 63 Закону України «Про нотаріат» щодо вчинення дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини. Зазначала, що не оформила свої спадкові права внаслідок об`єктивних причин. Тим більше, що на момент відкриття спадщини вона теж мала право на обов`язкову частку, так як є пенсіонеркою за віком з 16.08.2019 р. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визначити їй додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , терміном в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Онопрієнко З.В. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник адвокат Головненко Д.О. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заперечення на позовну заяву, позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі, а також просив про розгляд справи у його відсутність. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.12). 18 січня 2008 року [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] , згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18 січня 2008 року виконавчим комітетом Руднянської сільської ради Броварського району Київської області. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11 вересня 2019 року виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Броварського району Київської області. Згідно заповіту, складеного 30.11.2015 р., [PERSON] , який помер [INFO] , все своє майно заповів відповідачу [PERSON] , що підтверджується заповітом та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Глава 85 ЦК України встановлює засади спадкування за заповітом (ст.ст. 1233-1257 ЦК України). Зокрема, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Глава 86 ЦК України встановлює засади спадкування за законом (ст.ст. 1258-1267 ЦК України). Зокрема, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пунктами 20-21 Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено правозастосування положень спадкового права. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до копії спадкової справи №683/2019 до майна [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцями після його смерті є відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, та відповідач [PERSON] , син спадкодавця, як спадкоємець за законом на обов`язкову частку у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України. Позивач [PERSON] звернулася до Броварської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (Частина третя статті 46 ЦК України). В той же час, ч. 3 ст. 1272 ЦК України визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Пунктом 24 Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Позивач стверджує, що строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] пропустила з поважної причини, в зв`язку з чим в порядку ч. 3 ст. 1272 ЦК України просила визначити їй додатковий строк для прийняття такої спадщини. Поважними причинами пропуску строку позивач для прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] вказує відсутність у неї вчасно інформації про смерть спадкодавця та приховання вдповідачем [PERSON] від позивача інформації про смерть спадкодавця. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що не обґрунтованим та неналежно доведеним є аргумент позивача про наявність поважних причин прийняття спадщини, зокрема, факт незнання про смерть спадкодавця не є належним та достатнім доказом існування поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція викладена в численній судовій практиці, зокрема, постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №145/148/20, від 30 вересня 2020 року у справі №635/4551/18, від 27 травня 2020 року у справі №336/1127/17, від 30 червня 2020 року у справі №431/5782/17, від 13 грудня 2018 року у справі №703/1560/17, від 25 квітня 2018 року у справі №344/6096/16-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Також, не обґрунтованим та неналежно доведеним є аргумент про те, що відповідач [PERSON] приховала від позивача факт смерті спадкодавця, оскільки остання не спілкувалась з спадкодавцем та відповідачем, про що сама зазначає в позовній заяві. Згідно з довідкою Броварського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16.11.2020 р. №928, відповідач [PERSON] отримала від пенсійного органу кошти на поховання спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Вказані обставини не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій щодо прийняття спадщини відповідно до норм цивільного права. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , проте доказів поважності причин пропуску позивачем не надано, а судом не здобуто. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Фахівцем у галузі права, який надавав відповідачу [PERSON] по даній справі правничу допомогу є адвокат Головненко Д.О., що підтверджується договором-дорученням про надання правничої допомоги за №09.11-20 від 09.11.2020 р., додатковою угодою, актом приймання- передачі наданих послуг, ордером адвоката. Відповідно до угоди між відповідачем та адвокатом, останній надавав правничу допомогу по даній справі як під час виготовлення та подачі відзиву на позовну заяву, так і поза межами суду, готуючи для відповідача всі необхідні документи по цій справі. Додатковою допомогою по справі, яку надав представник, є: консультація; роз`яснення прав та обов`язків; складання проектів процесуальних документів; збирання, копіювання, підготовка матеріалів та документів для відзиву на позовну заяву по справі №361/7452/20 (витрачена 1 година праці адвоката); ознайомлення з матеріалами справи №361/7452/20 у Броварському міськрайонному суді Київської області (витрачено 45 хвилин праці адвоката); підготовка та подача відзиву на позовну заяву [PERSON] (витрачено 11 годин праці адвоката); аванс за представництво інтересів відповідача в 3-х судових засіданнях (або за три години участі в судових засіданнях) у Броварському міськрайонному суді Київської області по справі №361/7452/20 (7500 грн). Всього на правничу допомогу по справі адвокат витратив 12 годин 45 хвилин та отримав аванс за участь в судових засіданнях в розмірі 7500 грн. Згідно договору-доручення №09.11-20 від 09.11.2020 р., консультація відповідача, роз`яснення прав та обов`язків, складання проектів процесуальних документів; збирання, копіювання, підготовка матеріалів та документів для відзиву на позовну заяву становить 3000 грн., ознайомлення з матеріалами даної справи у Броварському міськрайонному суді Київської області 2500 грн., написання та подання відзиву на позов до суду становить 15000 грн., аванс за представництво інтересів в 3-х судових засіданнях становить 7500 грн., які сплачені відповідачем згідно акту приймання-передачі №2 від 23.03.2021 р., що також підтверджується дублікатом квитанції №0.0.2063274805.1 від 22.03.2021 р. на загальну суму в розмірі 28000 грн. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, у зв`язку із прийняттям судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути із позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 28000 грн.

Outcome: approved