Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування. Позов обґрунтовано тим, що 29 липня 2019 року біля 23 год. 20 хв. на території ТзОВ «Еко-тара», що на вул. Шосейна, 41 в с. Тойкут Ковельського району Волинської області, водій автомобіля марки «ЗІЛ-131», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] під час причеплення автонавантажувача марки «Komatsu FD25NT», номерний знак [NUMBER] , допустив наїзд на [PERSON] , в результаті чого останній помер на місці. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія вказаного вище автомобіля була застрахована у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». 05 листопада 2019 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах позивачів - батька загиблого [PERSON] та матері [PERSON] . До матеріалів страхової справи долучено копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019030000000542 від 29 липня 2019 року. Відповідно до п. 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) розмір моральної шкоди для [PERSON] та [PERSON] становить по 25038 грн. кожному, а всього 50076 грн. Листом від 17 грудня 2019 року №51-6248 відповідач повідомив про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП, покликаючись на п. 36.2 ст. 36 Закону. Позивачі вважають таке рішення безпідставним, необґрунтованим та таким, що порушує їх право на отримання страхового відшкодування, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід, який не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у зв`язку з чим цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу настає незалежно від вини. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні, при цьому факт завдання шкоди позивачам є встановленим та не підлягає доказуванню. З моменту отримання відповідачем заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, однак позивачі не отримали належного страхового відшкодування, у зв`язку з чим вважають, що є законні підстави стягнення з відповідача за період з 04 лютого 2020 року по 12 березня 2021 року пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що буде становити по 3939 грн. 28 коп. для кожного позивача, трьох процентів річних від простроченої суми боргу, які становлять по 829 грн. 34 коп. для кожного, та інфляційні втрати за вказаний період у розмірі по 1538 грн. 57 коп. Посилаючись на викладені обставини, позивачі просять суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 25038 грн. моральної шкоди, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 3939 грн. 28 коп., три відсотки річних у розмірі 829 грн. 34 коп., інфляційні втрати в розмірі 1538 грн. 57 коп., понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн.; на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 25038 грн. моральної шкоди, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 3939 грн. 28 коп., три відсотки річних у розмірі 829 грн. 34 коп., інфляційні втрати в розмірі 1538 грн. 57 коп. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн. Представник позивачів адвокат Ільків М.М. 16 квітня 2021 року подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій він у зв`язку зі збільшенням кількості днів прострочення виплати страхового відшкодування з моменту звернення до суду з даною позовною заявою просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 25038 грн. моральної шкоди, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 4358 грн. 41 коп., три відсотки річних у розмірі 926 грн. 06 коп., інфляційні втрати в розмірі 1804 грн. 34 коп., понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн.; на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 25038 грн. моральної шкоди, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 4358 грн. 41 коп., три відсотки річних у розмірі 926 грн. 06 коп., інфляційні втрати в розмірі 1804 грн. 34 коп. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн. У відзиві на позов відповідач ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» позовні вимоги не визнав, посилаючись на таке. Правовідносини, що виникають під час дії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Згідно з пунктом 2.1. статті 2 Закону відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. 29 липня 2019 року біля 23 год. 20 хв. в с. Тойкут на території ТзОВ «Еко-тара», що знаходиться за адресою: вул. Шосейна, 41, Ковельського району, водій автомобіля марки «ЗІЛ-131», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] при причепленні автонавантажувача, який загруз, марки «KOMATSU FD25NT-15», реєстраційний номер [NUMBER] , допустив наїзд на [PERSON] , який помер на місці події. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ЗІЛ-131» застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» за полісом №А00400536. По факту ДТП було порушено кримінальне провадження №12019030000000542 від 30 липня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України. 12 листопада 2019 року до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» було подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON] із додатками. Серед додатків до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду наявна заява на виплату страхового відшкодування від [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON] від 05 листопада 2019 року про відшкодування шкоди в сумі 50 076 грн. Щодо призупинення розгляду страхової справи, якщо факт дорожньо-транспортної пригоди розглядається в кримінальній справі, відповідач зазначив таке. Відповідно до пункту 35.3. статті 35 Закону особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. Згідно з пунктом 36.2. статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову. Відповідно до абзацу 2 частини 36.2 статті 36 Закону якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. За результатами розгляду наданих документів та на виконання вимог Закону відповідач направив лист директору ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» Шелепінському О.М., який діє в інтересах позивачів (вих. № 51 -6248 від 17.12.2019 року), за змістом якого розгляд страхової справи призупинено, оскільки дорожньо-транспортна пригода розглядається в кримінальній справі, а перебіг строку щодо прийняття рішення страховиком щодо виплати страхового відшкодування або відмови у виплаті страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням законної сили у такій справі. Проте, представник позивачів у позовній заяві про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування зазначає, що призупинення розгляду заяви на виплату страхового відшкодування суперечить вимогам чинного законодавства України, але не зазначає які саме норми чинного законодавства України були порушені відповідачем. Аргументація позиції представника позивачів з цього приводу ґрунтується на тому, що предметом розгляду дорожньо-транспортної пригоди є виключно дії учасників дорожнього руху (водіїв, пішоходів, пасажирів), які мали місце під час руху транспортного засобу, внаслідок якого було завдано шкоди. З урахуванням вищевикладеного представник позивачів прийшов до хибного, на думку відповідача, висновку, що призупинення останнім розгляду заяви позивачів є грубим порушенням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У даний час дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася 29 липня 2019 року в с. Тойкут, розглядається в кримінальній справі №161/12597/19 (кримінальне провадження №12019030000000542 від 29 липня 2019 року). Будь-яких виключень, обмежень чи додаткових умов у Законі немає, тому рішення у кримінальній справі, яке набрало законної сили, є обов`язковим при розгляді страхової справи, сформованої за наслідками дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено таке рішення суду. Тому відповідач вважає, що наразі він виконав усі зобов`язання, які покладаються на страховика спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Просить відмовити в задоволенні позову. Представник позивачів адвокат Ільків М.М. в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивачів, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 29 липня 2019 року біля 23 год. 20 хв. на території ТзОВ «Еко-тара», що на вул. Шосейна, 41 в с. Тойкут Ковельського району Волинської області, водій автомобіля марки «ЗІЛ-131», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] під час причеплення автонавантажувача марки «Komatsu FD25NT», номерний знак [NUMBER] , допустив наїзд на [PERSON] , в результаті чого останній помер на місці події. Згідно зі свідоцтва про народження (а.с. 11) та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб №1123 від 20 серпня 2019 року виданої Стобихівською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області (а.с. 13) померлий [PERSON] є сином позивачів [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Таким чином позивачі, як батьки померлого [PERSON] , мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статей 1 та 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, є страховий поліс. Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО400536, який був діючий станом на 29 липня 2019 року (а.с. 9), вказаний вище автомобіль марки «ЗІЛ-131», номерний знак [NUMBER] , яким керував [PERSON] 29 липня 2019 року біля 23 год. 20 хв., є забезпеченим транспортним засобом відповідно до п. 1.6 Закону, страховою компанією є ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». Представником [PERSON] та [PERSON] [PERSON] на адресу ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» направлено заяву від 05 листопада 2019 року №001054/19 про виплату страхового відшкодування у розмірі 25038 грн. для батька потерпілого [PERSON] та 25038 грн. для матері потерпілого [PERSON] з долученими до неї документами, що підтверджують факт настання страхового випадку (а.с. 6-7). Відповідно до листа ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» №51-6248 від 17 грудня 2019 року (а.с. 17) позивачам було повідомлено, що розгляд вказаної вище заяви призупинено до винесення рішення в кримінальній справі з посиланням на п. 36.2 ст. 36 Закону, згідно з яким якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Представником [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] відповідачу було надіслано досудову вимогу про виплату страхового відшкодування від 07 серпня 2020 року №000808/20 у розмірі 50076 грн., де він не погодився із прийнятим відповідачем вказаним вище рішенням із зазначених у позовній заяві підстав. Відповідачем надіслано відповідь на досудову вимогу від 27 серпня 2020 року №51-5163 (а.с. 31-33), де зазначено, що у нього немає жодної інформації та документів щодо розгляду справи за фактом настання даної дорожньо-транспортної пригоди судом, а тому він не має законодавчо регламентованого права прийняти остаточне, вмотивоване рішення з приводу заяви про виплату страхового відшкодування від 05 листопада 2019 року (вх. № 51-5151 від 12 листопада 2019 року). У зв`язку з цим розгляд заяви про виплату страхового відшкодування призупинено до моменту отримання необхідних для прийняття рішення документів, визначених чинним законодавством України. У вказаній відповіді, пославшись на судову практику, звернув увагу, що страховик не відповідає за заподіяння шкоди внаслідок ДТП у разі якщо в діях водія забезпеченого транспортного засобу відсутній склад правопорушення, оскільки такий випадок не є страховим. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону забезпечений транспортний засіб це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно з п. 1.4 ст. 1 Закону особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, вичерпний перелік випадків, коли не настає цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу як джерела підвищеної небезпеки - це якщо шкода була завдана внаслідок непереборної сили або мав місце умисел потерпілого. Матеріали справи не містять жодних доказів про наявність у діях позивачів того чи іншого. Крім того, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» при відмові позивачам у виплаті страхового відшкодування не надало жодного доказу того, що керування забезпеченим автомобілем марки «ЗІЛ 131», номерний знак [NUMBER] , на момент ДТП здійснювалось особою, відповідальність якої не застрахована. Судом встановлено, що у зв`язку із зазначеною ДТП було розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами). Відомості про кримінальне правопорушення 30 липня 2019 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під номером 12019030000000542 (а.с. 8). На час пред`явлення даного позову дане кримінальне провадження перебувало на стадії судового розгляду, в зв`язку з чим відповідач відмовив позивачам у виплаті страхового відшкодування. Проте, Верховний Суд України в ухвалі від 19 жовтня 2011 року у справі №6-208св10 вказав, що під справою, яка розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі. Кримінальне провадження проводиться з метою встановлення вини водія у вчиненому правопорушенні. При цьому встановлено факт завдання шкоди позивачам. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає в її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи наведене вище, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Верховний Суд України 03 грудня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відмова ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» у виплаті страхового відшкодування через відсутність рішення у цивільній, господарській чи кримінальній справі, яке набрало законної сили є необґрунтованою та такою, що порушує право позивачів на отримання страхового відшкодування. Згідно з ч. 3 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2019 року становить 4173 гривень. Загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50076 грн. (12x4173 = 50076). Враховуючи викладене вище, суд вважає, що у зв`язку зі смертю [PERSON] ПрАТ ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» зобов`язана відшкодувати 25038 грн. моральної шкоди на користь [PERSON] та 25038 грн. моральної шкоди на користь [PERSON] . Крім того, згідно п. 36.5 ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Сума заборгованості, на яку нараховуються пеня для [PERSON] 25038 грн., для [PERSON] - 25038 грн. Період за який нараховуються пеня з урахуванням збільшення позовних вимог: з 04.02.2020 року до 28.04.2021 року. Відповідно до розрахунку позивачів, який не спростовано представником відповідача, загальна сума боргу ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» з урахуванням пені за весь час прострочення перед [PERSON] становить 29396 грн. 41 коп., з яких 25038 грн. - моральна шкода, 4358 грн. 41 коп. - пеня., перед [PERSON] становить 29369 грн. 41 коп., з яких 25038 грн. - моральна шкода, 4358 грн. 41 коп. - пеня. Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Тому таке правовідношення є грошовим зобов`язанням. Позивачі (потерпілі), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачем, але наділяється правами за цим договором: на їх або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Верховним Судом України в постанові від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі №308/3162/15-ц. Таким чином, за період з 04 лютого 2020 року по 28 квітня 2021 року інфляційні втрати для [PERSON] становлять 1804 грн. 34 коп., для [PERSON] - 1804 грн. 34 коп. грн., три проценти річних від суми боргу для [PERSON] становлять 926 грн. 06 коп., для [PERSON] - 926 грн. 06 коп. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2270 грн. та на користь позивачів понесені ними витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі по 7500 грн. кожному, що підтверджується детальними описами наданих послуг [PERSON] та [PERSON] від 07 квітня 2021 року, а також квитанціями до прибуткового касового ордера № 121 та № 122 від 07 квітня 2021 року.

Outcome: approved