Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

[PERSON] року звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . У обґрунтуванні заяви зазначила, що вона є невісткою [PERSON] , яка неодноразово вчиняла насильство відносно неї та її малолітньої дитини. На неї неодноразово було складено протоколи працівниками поліції, за останнім разом винесено терміновий заборонний припис. [PERSON] постійно погрожує фізичним насиллям заявнику, ображає, тисне психологічно. Заявник хвилюється за своє здоров`я та здоров`я дитини, а тому просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав відносно заявника, а саме: -заборонити наближення на 300 м. до місця проживання [PERSON] по [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Ухвалою Драбівського районного суду від 19.03.2021р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 22 березня 2021 року. У судовому засіданні заявник заяву підтримала та просила її задовольнити. Пояснила, що 27 чи 28 лютого 2021р., точного часу не пам`ятає, разом з своїм малолітнім сином [PERSON] знаходилась будинку за адресою [ADDRESS] , її чоловік у цей час перебував на похороні тітки в іншому населеному пункті. До будинковолодіння прийшла [PERSON] , яка є рідною сестрою чоловіка, та маючи дрючок та ніж розбила вікна будинку, завдавши шкоди на 5,5 тис. грн. На даний час відносно [PERSON] проводиться досудове розслідування, однак підтвердити цього [PERSON] не може. Зазначила, що [PERSON] спільно з нею не проживає, спільного господарства не веде, будинок зареєстровано ще на покійного батька чоловіка. Хоча згідно даних сільської ради [PERSON] продовжує залишатись зареєстрованою за вказаною адресою, однак разом своєю матір`ю проживає в іншому місці. Заявник зазначила про наявність тривалих неприязних відносин з зацікавленою особою. Вказала, що поліцією виносився тимчасовий заборонний припис, протягом якого [PERSON] протиправних дій не вчиняла. Щодо підстав необхідності винесення обмежувального припису вказала, що боїться [PERSON] , окрім того це буде дисциплінувати заінтересовану особу. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з?явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши та оцінивши докази, якими заявник обґрунтовує заяву, доходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст.77-80 ЦПК України. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Вказаною статтею також визначено, що кривдник - це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Судом встановлено, що [PERSON] позиціонує себе як особа, яка постраждала від домашнього насильства, а заінтересована особа [PERSON] є її кривдником, тобто вчинила домашнє насильство відносно неї. У своїй заяві [PERSON] вказує, що є невісткою заінтересованої особи [PERSON] , а в своїх поясненнях вказала, що та є рідною сестрою її чоловіка, проте належних доказів на підтвердження цього факту заявниця суду не надала, зокрема суду не надано документів, які б підтверджували родинні зв`язки між її чоловіком - [PERSON] та заінтересованою особою - [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Також у ч. 3 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» вказано, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Аналізуючи положення ч. 2 та ч. 3 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», навіть за умови, що заінтересована особа [PERSON] є рідною сестрою чоловіка заявниці, суд доходить до висновку, що на відносини, які виникли у заявниці та заінтересованої особи [PERSON] не поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, оскільки [PERSON] не входить в перелік осіб визначених у частині 2 вказаної статті, також вона не проживає спільно із заявницею, вони не пов`язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов`язків, що було встановлено у судовому засіданні, як цього вимагає частина 3 цієї ж статті, та відповідно у даному випадку заявниця не є особою, яка постраждала від домашнього насильства, а [PERSON] не є кривдником в розумінні цього Закону, що в свою чергу свідчить про те, що подія, яка відбулась в лютому 2021р. та описана заявницею у судовому засіданні в частині дій [PERSON] , не може розглядатися як домашнє насильство. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи [PERSON] є взагалі такими, що не підлягають розгляду в обраному нею порядку, та не регулюються положеннями глави 13 ЦПК України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, судом при розгляді заяви взагалі не встановлено підстав для видачі обмежувального припису у цій справі, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року по справі № 756/2072/18. Враховуючи положення Закону № 2229-УІІІ обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбаченим вищевказаним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях, що відповідає висновкам Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробленим у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19. У матеріалах справи наявні копії постанов Драбівського районного суду від 06.03.2019р. (справа № 692/269/19), від 27.01.2020р. (справа №692/11/20) та від 05.02.2020р. (справа № 692/112/20) про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1,2 ст. 173-2 КУпАП, з яких вбачається, що на час винесення вказаних постанов [PERSON] мала місце проживання [ADDRESS] . Відповідно довідки Драбівської селищної ради № 302 від 02.03.2021р. вбачається, що [PERSON] , 1976 р.н., зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] , 1988р. проживає за вказаною адресою з 2018 р. без реєстрації. Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов б/н від 05.03.2021р., затвердженого Драбівським селищним головою Орел С. вбачається, що станом на 05.03.2021р. [PERSON] , 1976 р.н. за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає. Відповідно рішення комісії з питань захисту прав дитини Драбівської селищної ради від 12.03.2021р. №1 вбачається, що прийнято рішення попередити [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] про адміністративну та кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, сім`ю [PERSON] взяти під соціальний супровід, службі у справах дітей тримати її сім`ю на постійному контролі, а ВПД№1 Золотоніського РВ ГУНП здійснювати профілактичні заходи з сім`єю [PERSON] . Заявник зазначила, що після подій лютого 2021р., коли вона зверталась за допомогою до органів поліції, вона не мала контактів з заінтересованою особою, протиправні дії відносно неї або її близьких не вчинялись, заінтересована особа проживає окремо від заявника та спільним побутом з нею не пов`язана. Разом із тим, заявник наполягає на тому, що заінтересованою особою їй було завдано матеріальних збитків. На підтвердження вчинення домашнього насильства [PERSON] надала суду талон-повідомлення єдиного обліку № 432 від 01.03.2021р. про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, яким зафіксовано факт звернення [PERSON] до ВПД № 1 Золотоніського РВП за наслідками сварки між нею та [PERSON] , в результаті якої остання розбила 5 віконних стекол. Проте, суд вважає, що доводи заявника щодо застосування до неї психічного насильства з боку заінтересованої особи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи поза розумним сумнівом. При цьому, враховуючи специфіку процедури розгляду вказаної категорії справ, яка обмежена часовим проміжком, суд позбавлений можливості ініціювати збір додаткових доказів, як то передбачено ЦПК України при вирішенні справ окремого провадження. Сам по собі талон-повідомлення єдиного обліку № 432 від 01.03.2021р. не свідчить про вчинення домашнього насильства відносно заявника заінтересованою особою. Внесення відомостей до ЄРДР згідно ст. 214 КПК України, за наявності відповідної заяви, є обов`язком органу поліції. І саме в ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні органом поліції буде встановлюватися чи була подія кримінального правопорушення, а також причетні до неї особи. На час розгляду справи судом, підозри у вказаному кримінальному провадженні не пред`явлені, і тим більше вирок суду, яким би було визнано ту чи іншу особу винною у вчиненні кримінального правопорушення, відсутній, а особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено судом. Суд вважає, що [PERSON] реалізувала своє право на захист, та звернулась до органів поліції із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення і до повноважень саме цього органу відноситься вирішення питань винності чи невинності [PERSON] у вчиненні тих дій, які викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення. До того ж, суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що з боку заінтересованої особи вчиняється саме домашнє насильство відносно заявника і що є потреба у вжитті відповідних заходів до [PERSON] . Так, суду не надано відомостей про притягнення останньої або до адміністративної відповідальності, або до кримінальної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП або ст. 126-1 КК України, які передбачають відповідальність за вчинення дій пов`язаних із домашнім насильством у описаний період часу. Суд зазначає що заходи, які просить вжити заявник до [PERSON] , взагалі є необґрунтованими, оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що заінтересована особа мала або має намір перебувати у місці, зазначеному заявником, а саме по [ADDRESS] або наближатися до вказаного місця проживання заявника, як і не надано доказів того, що це місце є місцем їх спільного перебування. Також не надано доказів, що заінтересована особа мала або має намір вести телефонні переговори з заявником, контактувати з нею через засоби зв`язку особисто або через третіх осіб. У ході судового розгляду справи судом не встановлено ризику можливого повторення виникнення будь-якого конфлікту, в тому числі і випадку домашнього насильства, між учасниками справи, оскільки як зазначалось вище, [PERSON] після 27-28 лютого 2021р. особисто із [PERSON] не спілкувалась та з нею не зустрічалась, жодних протиправних дій відносно неї цією особою не вчинялось. За таких обставин, суд доходить до висновку, що заявницею не доведено, що відносно неї було вчинено саме домашнє насильство та що на відносини, які виникли між нею та заінтересованою особою поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, не довела поза розумним сумнівом необхідність застосування такого заходу як встановлення обмежувального припису, а відтак законні підстави для застосування до [PERSON] заходів тимчасового обмеження прав відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed