Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 15 травня 2015 року звернулася до суду із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», (надалі відповідач або [PERSON]) про повернення банківського вкладу, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 листопада 2014 року відповідно до договору заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на три місяці в іноземній валюті №300131/134570/3 (надалі договір) між сторонами було укладено договір, за яким банк прийняв грошові кошти в сумі 2 350 дол. США, що в еквіваленті складають 35 720 грн. 24 коп. строком до 19 лютого 2015 року в порядку та на умовах визначеним договором. Вказаний строк договору закінчився, однак на вимогу позивача повернути їй кошти, банком не виконана до цього часу. Вважає, що правовідносини з банком підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Просить суд стягнути з банку на її користь грошові кошти в доларах США згідно заяви в сумі 2 350 дол. США, що в еквіваленті складають 64 291 грн. 28 коп., нараховані проценти в розмірі 74,06 дол. США, що еквівалентно 2 026 грн. 13 коп. а також 3 проценти річних в сумі 457 грн. 86 коп., а всього 66 775 грн. 27 коп. та судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач не зявилась, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в заяві до суду вона просить розглянути справу за її відсутності, не має заперечень проти заочного рішення, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання двічі не зявився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, письмових заяв чи клопотань або заперечень до суду не надійшло. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 15,16,22, 526, 533, 610-612, 614, 615, 625, 629, 1054, 1058-1060 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 533 ч. 3 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядком та на умовах встановлених законом. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконанням або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. За змістом ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановленні договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу є нікчемною. Згідно ст.ст. 47, 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банки мають право приймати вклади (депозити) від юридичних та фізичних осіб. Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами [PERSON] банку України та угодами між клієнтом та банком. Банк зобовязаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфліктів інтересів клієнта банку. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Суд дійшов висновку, що договір депозитного вкладу є підставою і правовою формою регулювання депозитних відносин, які передбачають передачу однією стороною у власність іншій стороні кошти під зустрічне зобовязання повернути в майбутньому таку саму кількість коштів. Депозит зобовязання, в якому гроші є засобом передання і накопичення заборгованості. У цьому випадку гроші не виконають функцію платежу на її погашення, крім того гроші виступають самостійним обєктом договору, зокрема банківський вклад. Суд приймає до уваги, що на час розгляду цивільної справи [PERSON] України 17 вересня 2015 року визнав банк ПАТ «Фінанси та кредит» неплатоспроможним, введена тимчасова адміністрація. Відповідно до вимог ст. 36 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з часу запровадження тимчасової адміністрації, тобто з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим [PERSON] банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Таким чином суд вважає, що мораторій не поширюється на вклади вкладників за договорами (депозити) фізичних осіб, строк дії яких закінчився та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим [PERSON] банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Суд вважає, що [PERSON] банк України не має право вимагати від банків виконання операцій та інших дій не передбачених Законами України та нормативними актами [PERSON] банку України. Суд приймає до уваги, що обіг іноземної валюти на території України підпорядковується спеціальному правовому режиму, встановленому законодавством України: Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року; Законом України «Про [PERSON] банк України», Законом України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті. Судом встановлено, що 19 листопада 2014 року відповідно до договору заяви про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» позивачем були внесені кошти на три місяці в іноземній валюті №300131/134570/3 (надалі договір), між сторонами було укладено договір, за яким банк прийняв грошові кошти в сумі 2 350 дол. США, що в еквіваленті складають 35 720 грн. 24 коп. строком до 19 лютого 2015 року в порядку та на умовах визначеним договором. Вказаний строк договору закінчився, однак на вимогу позивача повернути їй кошти, банком не виконана до цього часу. Позивач просить суд стягнути з банку на її користь грошові кошти в доларах США згідно заяви в сумі 2 350 дол. США, що в еквіваленті складають 64 291 грн. 28 коп., нараховані проценти в розмірі 74, 06 дол. США, що еквівалентно 2 026 грн. 13 коп. а також 3 проценти річних в сумі 457 грн. 86 коп., а всього 66 775 грн. 27 коп. Судом також встановлено, що сторонами дотримано форми договору банківського вкладу за договором про банківський строковий вклад (депозит). Позивачем заздалегідь вжито заходів для повернення депозиту. Судом встановлено, що строк дії вкладу 3 місяці від дати надходження на вкладний рахунок закінчився 19 лютого 2015 року. Суд дійшов висновку, що правовідносини позивача з банком підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Відмова банку у поверненні позивачу банківського вкладу, термін розміщення якого закінчився, суперечить вимогам ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору та є порушенням прав позивача. Суд вважає, що відповідач ухиляється від взятих на себе зобовязань по поверненню депозиту. За викладених обставин суд вважає, що сума боргу за депозитним договором підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за депозитом у звязку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання банком своїх договірних зобовязань. Суд приймає до уваги що до цього часу банк не видав позивачу вклад. Суд дійшов висновку, що цивільне законодавство не містить прямої заборони виконувати грошові зобовязання в іноземній валюті, тому необхідно з відповідача на користь позивача стягнути строковий вклад в сумі в сумі 2 350 дол. США, що в еквіваленті складають 64 291 грн. 28 коп. Підлягають стягненню також нараховані проценти в сумі 74,06 дол. США , що еквівалентно 2 026 грн. 13 коп. від простроченої суми за період з 19 листопада 2014 року по 19 лютого 2015 року ( тобто до дати виконання зобовязання за 91 день. Згідно правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року стягуються проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних та суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Три проценти річних складає суму 457 грн. 86 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути також судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved