Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Акціонерне товариство\~комерційний банк\~«Приватбанк» 30\~квітня 2015\~року звернулося\~до Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська з\~позовом до\~ [PERSON] , згідно якого позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 30 липня 2013 року в розмірі 31\~818,85 гривень, яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року зупинено провадження по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2017 року прийнято провадження справу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2017 року відновлено провадження по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2018 року зупинено провадження по справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року цивільну справу прийнято до свого провадження та поновлено провадження у цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2019 року призначено розгляд справи проводити в режимі відеоконференції. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 30 липня 2013 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та, підписавши відповідну анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 5). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить його підпис в анкеті-заяві. Однак дана анкета-заява не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, та строку її дії. Як вбачається з розрахунку заборгованості, [PERSON] станом на 28 лютого 2020 року має заборгованість по кредитному договору в сумі 31 818 грн., з яких: 12\~993,57 грн. \~заборгованість за кредитом, 15\~183,91 грн. \~заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 650,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн.\~ штраф (фіксована частина); 1\~491,37 грн. \~штраф (процентна складова) (а.с. 4). Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не містить жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», що діяли на час її складання, а загальне зазначення у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачу, що саме ці Умови та Правила мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, оскільки не надано позивачем підписані Умови та Правила. У зв`язку із цим, такі Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною, укладеного між сторонами договору від 30 липня 2013 року. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею, комісією та штрафам. Разом із тим, відповідач не спростував той факт, що отримав від позивача кредитну картку та проводив з її застосуванням певні операції. Посилання відповідача [PERSON] , що 30 липня 2013 року до АТ КБ «ПриватБанк» він не звертався та не підписував відповідну анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» суд до уваги не приймає, оскільки судом було роз`яснено його право щодо звернення до суду з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи, яким відповідач не скористався. Згідно статей 526, 527, 530\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами. Відповідно до ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у\~ст. 12 ЦПК України. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув використані ним кредитні кошти, а доказів протилежного суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 12\~993,57 грн. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial