Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки, площею 8.6024 га, розташованої на території Яснопільської сільської ради Березівського району Одеській області, яка за договором оренди від 10 жовтня 2016 року знаходиться у користуванні [PERSON] Всупереч усної домовленості до договору не були включені пункти щодо здійснення оранки городу орендодавця та підвозу січки, тому позивачка помилково підписала вказаний договір оренди, так як його умови для неї є не вигідними, тому просить суд визнати договір недійсним. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, однак своєю заявою від 3 квітня 2019 року просить провести судове засідання за її відсутності. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали повністю і, обґрунтовуючи свої заперечення проти нього, послались на його безпідставність та на те, що [PERSON] жодним чином не вводив в оману позивачку, яка під час укладання договору вільно виразила своє волевиявлення на встановлення цивільних прав та обовязків щодо оренди земельної ділянки, орендна плата щорічно сплачується, відносно оранки землі та підвозу січки взагалі не обговорювалось. Заслухавши учасників справи та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст.ст.125, 126 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права та посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Статтею 409 ЦК України передбачається, що власник земельної ділянки зобовязаний не перешкоджати землекористувачеві у здійсненні його прав. Судом встановлено, що 10 жовтня 2016 року між позивачкою та [PERSON] був укладений на 10 років договір оренди земельної ділянки, площею 8.6024 га (а.с.7-11). Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відповідачеві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 ЦК України). Слід звернути увагу, що обман має місце тоді, коли сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або коли вона замовчує їх існування. За правилами ч.1 ст.76, ч.1 ст.77, ч.1 ст.81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наведених норм процесуального закону свідчить, що сторона, а в даному випадку позивачка, на яку покладається тягар доказування, повинна під час розгляду цієї справи обґрунтувати з наданням відповідних належних доказів наявність обставин, що з достовірністю могли б підтвердити предмет її позову. Незважаючи на встановлений нормами процесуального права порядок доказування, позивачка не довела існування фактів введення її відповідачем в оману та, у звязку з цим, не обґрунтувала належним чином підставу й предмет своїх позовних вимог та не надала жодних належних доказів, які могли б мати юридичне значення для вирішення справи відповідно до положень ст.263 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 6 листопада 2009 року розяснив, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. За правилами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ухвали апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2017 року, при зясуванні факту обману під час укладення правочину слід враховувати, що вчинення правочину під впливом обману зумовлене деформацією волі, на яку вплинула протиправна поведінка іншої особи, спрямована на формування наміру в іншої особи вчинити правочин посилаючись на хибне уявлення про обставини, що мають істотне значення. Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Враховуючи те, що вчинення правочину під впливом обману зумовлений деформацією волі, на яку вплинула протиправна поведінка іншої особи, спрямована на формування наміру в іншої особи вчинити правочин, посилаючись на хибне уявлення про обставини, які мають істотне зн6ачення, слід враховувати, що особа під впливом обману діє за своєю волею та без примусу, але приймаючи неправдиву інформацію повідомленою іншою стороною правочину. Вирішуючи виниклі між сторонами спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання укладеного договору оренди землі недійсним є необґрунтованими та такими, що порушують права відповідача, як орендаря щодо користування та володіння земельною ділянкою, посвідчені зареєстрованим відповідно до закону договором оренди землі. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про безпідставність і недоведеність вимог позову.

Outcome: dismissed