Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати малолітнього [PERSON] , 2011 року народження - [PERSON] , після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON] , 2011 року народження. Державним нотаріусом відмовлено в оформленні права на спадщину оскільки договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23 червня 1999 року зареєстрований Смілянською біржею (філією ТБ Київська Біржа Джі-Ай-Пі), всупереч вимогам закону нотаріально не посвідчений, а тому позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою про визнання за малолітнім [PERSON] , 2011 року народження права власності на квартиру, яка належала померлій [PERSON] . Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяву в якій розгляд справи просили проводити без їх участі на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник Смілянської міської ради Черкаської області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій розгляд справи просить розглянути за наявними в справі матеріалами та провести судове засідання без участі представника міської ради. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 28 грудня 2019 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого повторно 18 червня 2020 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Як вбачається з договору (біржева угода) купівлі-продажу квартири від 23 червня 1999 року [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 серпня 2020 року вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] на підставі заяви [PERSON] , [INFO] заведена спадкова справа № 417/2020. В зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23 червня 1999 року зареєстрований Смілянською біржею (філією ТБ Київська Біржа Джі-Ай-Пі) за реєстровим №1-527/99, всупереч вимогам закону нотаріально не посвідчений, не може бути прийнятий як правовстановлюючий документ, а тому нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.9). Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відтак, суд прийшов до висновку про те, що малолітній [PERSON] , [INFO] є спадкоємцем першої черги по закону після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та прийняв спадщину у встановлений законом строк. Як передбачено ст.128 ЦК в ред. 1963 року право власності (право оперативного управління) виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Разом з тим, згідно з ст. 227 ЦК УРСР, в редакції чинній на момент укладання вищевказаного договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Отже, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. Крім цього, Пленум Верховного Суду України у постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 2008 року роз`яснив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу ( в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445(з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ч.4 ст.334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. П. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно - правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З врахуванням вищенаведеного та в зв`язку із тим, що договір купівлі-продажу квартири від 23 червня 1999 року належним чином не був нотаріально посвідчений, а право власності на спірне майно не зареєстроване в органах, що здійснюють державну реєстрацію, відтак малолітній [PERSON] , 2011 року народження позбавлений можливості оформити свої спадкові права, за таких обставин, суд вважає, що позовна заява ґрунтується на вимогах закону та підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved