Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], Чернігівської міської ради, в якому просить суд визнати незаконним та скасувати п.1.149 рішення 22 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 21.11.2007 про надання у власність безоплатно [PERSON] земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0374 га. по проспекту Миру, 103 в м. Чернігові. Також позивач просить визнати недійсними: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №903861 площею 0,0319 га, кадастровий номер 7410100000:02:024:5132; державний акт серії ЯГ №903860 на право власності на земельну ділянку площею 0,0052 га, кадастровий номер 7410100000:02:024:5131 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №903862 площею 0,0003 га, кадастровий номер 7410100000:02:024:5133, що розташовані в м. Чернігові по проспекту Миру, 103, видані [PERSON] на підставі рішення Чернігівської міської ради від 21.11.2007 (22 сесія 5 скликання) та зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №8143. Обгрунтовано позов тим, що позивач є власником 4/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: проспект Миру, 103 в м. Чернігові, а відповідачу [PERSON] належить 5/18 частин цього домоволодіння. Проте, при приватизації земельної ділянки відповідач отримав у власність земельну ділянку більшого розміру, ніж припадає на його частку у праві власності на домоволодіння. Таким чином, відповідачу згідно оскаржуваного рішення Чернігівської міської ради передано частину земельної ділянки, право на яку має позивач, при цьому у технічній документації міститься акт погодження меж земельної ділянки із сусідніми землекористувачами, в якому підпис виконаний не позивачем, а іншою особою. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що відповідач приватизував земельну ділянку за фактичним користуванням. Крім того, відповідач вважає, що позивач має право на частину земельної ділянки із загального розміру 600 кв.м., як про це завзначено в договорі купівлі продажу від 31.10.1979 року. Представник Чернігівської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт незаконності рішення органу місцевого самоврядування та порушення оскаржуваним рішенням її прав та законних інтересів. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що пунктом 1.149 рішення Чернігівської міської ради від 21.11.2007 (двадцять друга сесія п'ятого скликання) [PERSON] передано у власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0374 га по проспекту Миру,103. На підставі вищевказаного рішення Чернігівської міської ради, [PERSON] виготовлено та видано: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №903861 площею 0,0319 га, кадастровий номер 7410100000:02:024:5132; державний акт серії ЯГ №903860 на право власності на земельну ділянку площею 0,0052 га, кадастровий номер 7410100000:02:024:5131 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №903862 площею 0,0003 га, кадастровий номер 7410100000:02:024:5133, що розташовані в м. Чернігові по проспекту Миру, 103, видані [PERSON] на підставі рішення Чернігівської міської ради від 21.11.2007 (22 сесія 5 скликання) та зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №8143. Деснянським районним судом при розгляді справи №750/5476/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], Чернігівської міської ради про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку встановлено, що позивач не підписувала акт встановлення та погодження меж земельної ділянки по проспекту Миру,103 в м. Чернігові, що підтверджено висновком експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 24.11.2016 року №3609-3612/16-24, згідно якого досліджувані підписи від імені [PERSON] в графі «Б-В: діл. [PERSON] (проспект Миру, 103)» та в графі «И-Й: діл. [PERSON] (проспект Миру, 103)» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: Проспект Миру, 103, м. Чернігів від 08.08.2006р. виконані рукописним способом пастою для кулькових ручок без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Досліджувані підписи від імені [PERSON] в графі «Б-В: діл. [PERSON] (проспект Миру, 103)» та в графі «И-Й: діл. [PERSON] (проспект Миру, 103)» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: Проспект Миру, 103, м. Чернігів від 08.08.2006р., виконані не [PERSON], а іншою особою. Досліджувані рукописні записи «НН 660129» та «НН 860129» від імені [PERSON] в графі «Б-В: діл. [PERSON] (проспект [PERSON]. 103)» та в графі «И-Й: діл. [PERSON] (проспект Миру, 103)» в акті погодження меж земельної ділянки за адресою: Проспект Миру, 103, м. Чернігів від 08.08.2006р., виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.47-58) Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що при купівлі у 1979 році частини будинку попередній власник [PERSON] показала позивачу земельну ділянку, яка належить до частини будинку, що придбавалася позивачем. Ця земельна ділянка простягалася по грушу та до кінця городу. Також позивач пояснила, що на прохання [PERSON] та її невістки [PERSON]Х, останні дійсно користувалися всією земельною ділянкою з 1980 по 1981 роки, бо висаджували на ній квіти, які потім продавали. Лише у 2015 році позивач при підготовці документів на приватизацію землі дізналася про порушення її права, бо побачила документи про приватизацію землі [PERSON], у звязку з чим звернулася із заявою до поліції. Допитана в якості свідка [PERSON], яка доводиться позивачу сестрою, пояснила, що була присутня при огляді будинку перед оформленням договору купівлі продажу. При цьому, свідок зазначила, що попередній власник [PERSON] показувала, що до частини будинку, що продається, прилягає земельна ділянка до кінця городу, бо без земельної ділянки частину будинку позивач не купувала би взагалі. Також свідок зазначила, що [PERSON] допомагала обробляти город своїй матері у с. Курінь Бахмацького району і звідти брала продукити харчування, а частину земельної ділянки на прохання попередньої власниці і з дозволу позивача приблизно два роки після придбання частини будинку позивачем обробляла [PERSON], а саме висаджувала на ній квіти. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем на час продажу частини будинку його матірю. Свідку зі злів свекрухи відомо, що [PERSON] продала частину будинку, а про землю ніякої домовленості не було, а тому свідок з дозволу свекрухи на земельній ділянці, на яку претендує позивач, висаджувала квіти. Також свідку відомо, що спір про земельну ділянку розпочався приблизно два роки тому. Судом встановлено, що позивач згідно нотаріально посвідченого договору купівлі продажу від 31.10.1979 придбала у [PERSON] 4/18 частин житлового будинку з надвірними спорудами в м. Чернігові по вулиці Леніна (нині проспект [PERSON]), 103. У договорі зазначено, що жилий будинок деревяний, має 55,3 кв.м. жилої площі, з надвірних будівель є два сараї та два льохи. Ці будівлі розташовані на земельній ділянці розміром 600 кв.м. (а.с.8-9) Згідно викопіювання з плану будівельного кварталу №61 від 24.02.1969 року загальна площа присадибної ділянки по вулиці Леніна (проспекту [PERSON]), 103 на той час становила 1127 кв.м., в тому числі 527 кв.м. зазначені як лишки (а.с.76) Такий сами розмір присадибної земельної ділянки зазначений і в генеральному плані (схемі) станом на 24.05.1983 року (а.с.10) З матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння по вулиці Леніна, 103 (нині проспект [PERSON]) в м. Чернігові вбачається, що рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 25.06.1954 року було виділено [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 600 кв.м. по вулиці Шевченко,113 а (а.с.64), а вже збудований будинок по вулиці Леніна, 103 прийнято в експлуатацію згідно акту прийняття індивідуального домоволодіння від 08.07.1970 року та 07.09.1970 року здійснено реєстрацію домоволодіння по вулиці Леніна, 103 в м. Чернігові на земельній ділянці площею 600 кв.м. За таких обставин, оскільки у забудовників домоволодіння були правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 600 кв.м., а тому у договорі купівлі продажу частини будинку від 31.10.1979 року було зазначено, що будівлі розташовані на земельній ділянці площею 600 кв.м., проте з викопіювання плану будівельного кварталу станом на 24.02.1969 року вбачається, що в даному домоволодінні вже на той час були лишки землі площею 527 кв.м., і ці лишки були в наявності при укладенні позивачем договору купівлі продажу частини будинку у 1979 році. Так само в договорі дарування 5/18 частин будинку, що був укладений 30.12.1983 року між [PERSON] та її сином [PERSON] зазначено, що отримані обдарованим в подарованій частці будівлі знаходяться на земельній ділянці розміром 600 кв.м., хоча фактично згідно генерального плану (схеми) присадибна земельна ділянка по вулиці Миру, 103 на той час становила 1127 кв.м. (600 кв.м. надано рішенням місцевого самоврядування та 527 кв.м. лишків) (а.с.10) За таких обставин, доводи відповідача [PERSON], що позивачу повинна бути розрахована на її частку земельна ділянка з 600 кв.м., що зазначені в договорі купівлі продажу суд вважає безпідставними, адже відповідач став власником частини будинку пізніше, ніж позивач, а лишки землі існували на час прибання частини будинку позивачем. Стаття 91 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року, який діяв на час укладення між сторонами договору купівлі-продажу частини будинку, передбачала, що особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року зазначено, що у разі, коли громадяни, яким жилий будинок належить на праві спільної власності, крім наданої для будівництва й обслуговування цього будинку та господарських будівель (присадибної) ділянки з належного дозволу відповідного органу виконавчої влади або місцевої ради тимчасово користуються ще й незайнятою суміжною ділянкою, суд, вирішуючи спір про порядок користування присадибною ділянкою та розпорядження нею, може одночасно визначити за тими ж правилами і порядок тимчасового користування суміжною ділянкою, зазначивши в рішенні, що він встановлюється на період до припинення права користування нею. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач, як співвласник частини будинку мала право на користування лишками земельної ділянки так само як і відповідач. При цьому, про порушення свого права позивач дізналася під час оформлення документів на приватизацію землі, що підтверджується її заявами до поліції з приводу підроблення її підпису в акті поргодження меж земельної ділянки при приватизації землі [PERSON] (а.с.45,46), а тому суд приходить до висновку, що позивач не пропустила строку позовної давності, адже звернулася за захистом порушеного права після того, як дізналася про його порушення. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У правовій позиції Верховного Суду України №6-93цс13 зазначено. що ст.ст.116,\~118 ЗК України\~визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством зокрема ст.ст.116,\~118 ЗК України. Відповідно до положень ч.3\~ст.116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. (ч.2\~ст. 118 ЗКУ) Згідно ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд приходить до висновку, що рішенням Чернігівської міської ради про передачу земельної ділянки [PERSON] площею 0,0374 га порушено право позивача на користування земельною ділянкою того розміру, що дорівнює частці у її праві власності на домоволодіння (яке виникло у позивача раніше, ніж у відповідача), адже їй залишилась в користуванні земельна ділянка площею 0,0142 га та в спільному користуванні співвласників двір площею 0,0095 га, а тому для відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

Outcome: approved