Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2017 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON], фізичної особи підприємця [PERSON] про солідарне стягнення боргу з урахуванням інфляції у розмірі 1061 230,67 грн., процентів за користування позиченими коштами-340\~713,10 грн., трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 50147,90 грн., а також судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що протягом 2014-2015 р.р. між ним та відповідачем укладено три договори позики, згідно яких [PERSON] надав у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 580\~526 грн., але у визначений строк-15.12.2014 р. відповідач свої зобовязання не виконав. З метою виконання [PERSON] умов договору, між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договори від 13.07.2014 р., 16.07.2014 р., 23.08.2014 р. Позивачем направлено [PERSON] вимогу про виконання, як поручителем, зобовязань за договорами, проте дотепер вимога не була виконана, що змусило позивача звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився , про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] направив суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, відзиву або заперечень не надав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] і [PERSON] укладені в письмовій формі наступні договори позики. 13.07.2014 р. [PERSON] отримав від [PERSON] 172000 грн., 16.07.2014 р. позичив 208356 грн., 23.08.2014 р.-200170 грн. Відповідач зобовязався повернути загальну суму боргу 580\~526 грн. по цим договорам до 15.12.2014 р. На підтвердження отримання зазначених коштів [PERSON] склав відповідні розписки, оригінали яких приєднані до матеріалів справи. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За правилами ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як випливає з позовної заяви та пояснень представника позивача [PERSON] свої зобовязання не виконав. Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Приймаючи до уваги, що відповідач суму боргу не сплатив, вона підлягає стягненню. При цьому суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України,ч.1 ст. 1050 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Розрахунок 3 % річних зроблений позивачем виходячи з періоду прострочення виконання зобов'язання з 15.12.2014 р. по 31.10.2017 р. ( 1051 день) і становить від суми заборгованості 50147,90 грн. З огляду на індекси споживчіх цін (з грудня 2014 р. по жовтень 2017 р.) інфляція за цей період становить 182, 805, тому розмір інфляційних витрат складатиме від загальної суми 480704,67 грн. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Таким чином, у частині 1 статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умови, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Оскільки розмір плати за користування позикою договором не встановлено, тому у позивача мається право на отримання від відповідача процентів за користування позикою, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з договору позики від 26.11.2012 р. він укладений сторонами на суму 580\~526 грн. і перевищує п`ятидесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, не містить інших підстав застосування ч.2 ст. 1048 ЦК України, тому він не є безпроцентним. Сума процентів від суми позики з 24.08.2014 р. до 31.10.2017 р. складає 340713,10 грн., а саме: з 24.08.2014 р. по 12.11.2014 р. за обліковою ставкою 12,5% при кількості днів користування-81, розмір процентів становить 16103,63 грн. по формулі ( сума боргу -580526 грн. х (облікова ставка НБУ) : 100 % : 365 днів х ( кількість днів користування коштами); з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. за 85 днів ( облікова ставка-14%)- 18926,74 грн.; з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р. за 26 днів ( облікова ставка-19,5%) 8063,74 грн.; з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 р. за 177 днів ( облікова ставка-30%)- 84454,60 грн; з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р. за 28 днів ( облікова ставка-27%) 12024,05 грн.; з 25.09.2015 р. по 21.04.2016 р. за 210 днів ( облікова ставка-22%) 73480,28 грн.; з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. - 35 днів ( облікова ставка-19%) 10576,71 грн.; з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. - 28 днів ( облікова ставка-18%) 8016,03 грн.; з 24.06.2016 р. по 28.07.2016 р. - 35 днів ( облікова ставка-16,5%) 9185,03 грн.; з 29.07.2016 р. по 15.09.2016 р. - 49 днів ( облікова ставка-15,5%) 12079,71 грн.; з 16.09.2016 р. по 27.10.2016 р. - 42 дні ( облікова ставка-15%) 10020,04 грн.; з 28.10.2016 р. по 13.04.2017 р. - 169 днів ( облікова ставка-14%) 37408,14 грн.; з 14.04.2017 р. по 25.05.2017 р. - 42 дні ( облікова ставка-13%) 8684,03 грн.; з 26.05.2017 р. по 26.10.2017 р. - 154 дня ( облікова ставка-12,5%) 30616,78 грн.; з 27.10.2017 р. по 31.10.2017 р. 5 днів ( облікова ставка-13,5%) 1073,58 грн. З метою виконання умов договору позики між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договори поруки від 23 серпня 2014 р., 13 липня 2014 р., 16 липня 2014 р. Пунктом 6.1 договору передбачено, що договір діє до моменту припинення дії основного договору, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 1 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За вимогами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Основним договором встановлена дата остаточного повернення позики ло 15.12.2014 р. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, якою встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. [PERSON] надсилав відповідачу [PERSON] вимогу 02.10.2017 р. За таких обставин у суда не має підстав для стягнення заборгованості з поручителя. Відповідно до ст.ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] суд стягує на користь позивача судові витрати по справі , які складаються зі сплаченого судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial