Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

[PERSON] подав до Київського районного суду міста Одеси вказану заяву та просить встановити факт, що Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 31 липня 1998 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, у спадковій справі № 419/98, зареєстровано в реєстрі за № 2-5731 належить [PERSON]. При цьому заявник посилається на те, що у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 31.07.1988 р. його прізвище написано як «[PERSON]», так само як і у його паспорті громадянина України [NUMBER], виданого Відділом внутрішніх справ Приморського райвиконкому міста Одеси 02 грудня 1980 року. Проте, коли проводилась заміна паспортів громадян СРСР на паспорти громадян України прізвище заявника було записано як «[PERSON]». Через невідповідність написання свого прізвища в новому паспорті громадянина України та Свідоцтві про право на спадщину за законом заявник не може зареєструвати спадкове майно на своє ім'я. У судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав, після технічної перерви до зали суду не з'явився, через канцелярію суду надав заяву про проведення подальшого розгляду справи без його участі, заяву просив задовольнити. Заінтересована особа - Реєстраціна служба Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області до суду не з'явилась, засобами поштового зв'язку надала клопотання про розгляд справи без її представника, у якій також зазначено про відсутність заперечень проти заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази та заслухавши заявника, суд вважає що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 липня 1968 року між гр. «[PERSON]» (рос.) та гр. «[PERSON]» (рос.) було зареєстровано шлюб, про що ЗАГСом міста Одеси було зроблено актовий запис № 879. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини зазначені в свідоцтві як «[PERSON]» (рос.). 02 грудня 1980 року Відділом внутрішніх справ Приморського райвиконкому міста Одеси видано паспорт громадянина України [NUMBER] на ім'я [PERSON] (а.с. 6). 09 січня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої районної адміністрації виконкому Одеської міської ради народних депутатів видано свідоцтво про смерть [PERSON], про що зроблено запис за № 285 (а.с. 5). 31 липня 1998 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Гнатюк Т.А., видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що спадкоємцем майна гр. [PERSON], померлої [INFO] року є її чоловік [PERSON], що мешкає в [ADDRESS]. 14 грудня 1999 року при заміні паспортів громадян СРСР на паспорти громадян України, Приморським РВ УМВС України в Одеській області заявнику було видано паспорт на ім'я [PERSON] (а.с.7). 25 лютого 2004 року Державною податковою інспекцією у Приморському районі міста Одеси заявнику видано картку фізичної особи-платника податків на ім'я [PERSON]. Суд також зазначає, що згідно з свідоцтвом про народження прізвище заявника записано також як «[PERSON]». Вказані розбіжності виникли внаслідок невірного перекладу прізвища заявника з російської мови на українську та недотримання правил ділового українського правопису, згідно з якими переклад прізвища з російської на українську повинний виконуватися так, як воно звучить мовою оригіналу. Суд приходить до висновку, що викладені обставини та дослідженні докази підтверджують факт належності Свідоцтва про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що спадкоємцем майна гр. [PERSON], померлої [INFO] року є її чоловік [PERSON], що мешкає в [ADDRESS], саме [PERSON]. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Неможливість в позасудовому порядку підтвердити факт належності Свідоцтва про право на спадщину за законом перешкоджає заявнику в реалізації його прав та законних інтересів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Outcome: approved