Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] «про стягнення аліментів на утримання дітей». В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON], який зареєстрований 11.11.2011 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровської області, що підтверджено актовим записом за №767. Від подружніх відносин з [PERSON] має спільних дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку - [PERSON], [INFO]. Враховуючи те, що [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до його повноліття, допустив рішення до негайного виконання, в межах місячного платежу, та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до його повноліття, допустив рішення до негайного виконання, в межах місячного платежу. Позивачка [PERSON]. під час судового розгляду заявлені позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що відповідач проживає окремо, вона з двома дітьми проживає разом і не має доходів, а тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей, в розмірі що дорівнює ? частині від доходу відповідача, який має офіційне місце роботи та постійний заробіток. Відповідач [PERSON], позовні вимоги [PERSON] визнав про що надав письмову заяву. Інших дітей не має. Підтвердив факт наявності постійного місця роботи та постійного доходу, зазначив що дійсно позивачка разом з дітьми проживає окремо від нього, а тому він не заперечує що позовні вимоги є обґрунтованими. Вислухав сторони, вивчив матеріали справи, дослідив докази надані сторонами, суд приходить до наступного: Як встановлено, сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровської області від 11.11.2011 року, що підтверджено актовим записом за №767 (а.с.5). Від подружніх відносин мають дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження, виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровської області, що підтверджено актовим записом за № 95 (а.с.6), та [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження, виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровської області, що підтверджено актовим записом за № 591 (а.с.7). Згідно зі ст.10 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд враховує положення ч. 1ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України про те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Суд приймає до уваги те, що згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998, та яка набула чинності для України 27.09.1991, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( ч.2 ст. 182 СК України). Згідно до вимог ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З урахуванням встановлених судом обставин та наданих суду доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з визначенням розміру аліментів в порядку ч. 2 ст. 183 СК України. Згідно до вимог ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Тому, враховуючи зазначене, що позивачка підтримує позовні вимоги, а відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вважає можливими задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] Оскільки, при подачі позовної заяви позивача було звільнено від сплати судових витрат у вигляді судового збору, то суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved