Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

[PERSON] у вересні 2018 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10 грудня 1998 року він придбав у власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. У його будинку з 17 грудня 2002 року зареєстрований його онук [PERSON], [INFO], який є сином його дочки [PERSON]. З часу реєстрації у будинку відповідач жодного дня у ньому не проживав. Де відповідач перебуває на даний час ні позивачу, ні його матері не відомо, а тому позивач не може звернутися до нього з вимогою знятися з реєстрації. Через реєстрацію відповідача у будинку позивача, в останнього виникають незручності у користуванні майном, зокрема по сплаті комунальних послуг, утриманню будинку та отримання субсидії, тому він просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, а саме будинком по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві, про що подав заяву. Також просив слухати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву визнає. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 29 жовтня 2018 року згідно зі ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та свідків, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу серії ААР № 029263 від 10 грудня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON], [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] (а.с.8). У вказаному будинку крім його власника [PERSON] зареєстровані його дочка [PERSON], онук [PERSON] та дружина [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № П 12976 від 10.09.2018, виданої центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області (а.с. 12). Згідно довідки № 65 від 09.09.2018, виданої квартальним комітетом виконавчого комітету Пирятинської міської ради, по [ADDRESS] зареєстровані, але не проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Таким чином, оскільки відповідач понад року не проживає у будинку, що належить позивачу, а його реєстрація у ньому заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися його житлом, позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved