Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

[PERSON] з обмеженою відповідальністю «Автомобільна транспортна компанія «Еталон» звернулося в Тернопільський міськрайонний суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2011 року стягнуто з ТОВ «АТК Еталон» в користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 35000,00 грн. Згідно інформації Першого відділу ДВС ТМУЮ вих. №2309-34/09 від 22 січня 2015 року виконаче провадження №29635159 щодо стягнення грошових коштів в користь стягувача закінчене. Відповідач [PERSON] перебував із позвачем у трудових відносинах з 26 листопада 2010 року по 28 лютоо 2011 року, та, оскільки шкода заподіяна з його вини, [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Автомобільна транспортна компанія «Еталон» просить стягнути з [PERSON] завдану ним моральну шкоду в розмірі 35\~000,00 грн. в порядку регресу та понесені судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав суду заяву про розгляд справи у його відстуності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін\~без фіксації судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно наказу (розпорядження) №71 від 26 листопада 2010 року про прийняття на роботу, виданого [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Автомобільна транспортна компанія «Еталон», [PERSON] прийнятий на роботу з 26 листопада 2010 року на посаду водія автотранспортного засобу. 15 травня 2007 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Автомобільна транспортна компанія «Еталон» та [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 28 лютого 2011 року [PERSON] звільнений з посади водія автотранспортного засобу за власним бажанням, про що свідчить наказ №94 (розпорядження) про припинення трудовго договору (контракту), винесений 28 лютого 2011 року [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Автомобільна транспортна компанія «Еталон». Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2011 року стягнуто з ТОВ «АТК Еталон» в користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 35000,00 грн. Згідно інформації Першого відділу ДВС ТМУЮ вих. №2309-34/09 від 22 січня 2015 року, 01 листопада 2011 на адресу виконавчої служби надішов виконавчий лист №2-1252/11 від 16 вересня 2011 року, виданий Тернопільським міськрайонним судом про стягнення з ТОВ АТК Еталон в користь [PERSON] 35000 грн. боргу. 04 листопада 2011 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1252/11 від 16 вересня 2011 року, копія постанови направлена сторонам виконавчого провадження для відому та виконання. Згідно платіжного доручення №418 від 05 червня 2013 року борг ТОВ АТК Еталон в корсиь [PERSON] перераховано в повному обсязі. 31 липня 2013 року виконавче провадження №29635159 щодо стягнення грошових коштів в користь стягувача [PERSON] закінчене, пр що свідчить також постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №29635159 від 31 липня 2013 року. Відповідно до п.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). В силу ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП України). Частиною 1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено, що на час заподіяння шкоди [PERSON] відповідач перебував із позивачем у трудових відносинах. [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Автомобільна транспортна компанія «Еталон», як власник джерела підвищеної небезпеки, на підставі рішення суду сплатило на користь [PERSON] 35000 грн. моральної шкоди Таким чином, позивач має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача з вини якого завдано шкоду в розмірі виплаченого ним відшкодування. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення із відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Автомобільна транспортна компанія «Еталон» грошових коштів у розмірі 35000,00 в порядку регресу. В силу ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 350,00 грн. судового збору.

Outcome: approved