overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 30 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції в Одеській області за актовим записом №75 був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Ведення спільного господарства та шлюбні відносини припинені з 2012 року, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб та залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружні відносини з 2012 року. Як слідує з письмових пояснень позивачки, спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Фактично сім`я припинила своє існування. Детально проаналізувавши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні взаємини сторін подружжя, та, приймаючи до уваги, що не проживають з 2012 року, не підтримують подружні відносини, суд дійшов висновку, що їх шлюб розпався, причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Слід також звернути увагу сторін на те, що за правилами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як у судовому засіданні, так і в органі державної РАЦС. Однак зі змісту ст.113 СК України випливає, якщо шлюб розривається судом і в судовому засіданні подружжя не ставить питання про прийняття дошлюбного прізвища, то в резолютивній частині рішення суду у відповідності до вимог ст.13 ЦПК України про це не зазначається. Відповідно до розяснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 3 листопада 2013 року відділом державної РАЦС Киівського району Одеського міського управління юстиції Одеської області за актовим записом №1648 був зареєстрований шлюб з відповідачем. Сумісне проживання, ведення спільного господарства та подружні відносини припинені між ними з жовтня 2013 року, а подружні відносини не можуть існувати через те, що відповідач не здатний підтримувати нормальні сімейні стосунки та піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, дружби й взаємодопомоги, тому вважає, що спільне життя з відповідачем вже неможливе, а шлюбні відносини фактично розпалися, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб. Відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружні відносини приблизно з жовтня 2013 року. Як слідує з пояснень позивачки, подальше сумісне життя з відповідачем неможливе через те, що останній ставиться до сімейних відносин байдуже та зовсім не піклується про побудову нормальної сімейної атмосфери. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно і відновленню не підлягає. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Слід також звернути увагу сторін на те, що за правилами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як у судовому засіданні, так і в органі РАЦС. Статтею 224 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від яких не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 8 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області за актовим записом №84 був зареєстрований шлюб з відповідачем, від якого вони мають двоє неповнолітніх дітей. Ведення спільного господарства та шлюбні відносини фактично припинені з липня 2017 року, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Відповідач, належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, в судове засідання не з`явився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружні відносини. Як слідує з письмових пояснень позивачки, подальше сумісне життя з відповідачем є неможливим, через несумісність характерів та втрату взаєморозуміння щодо подальшої побудови сімейних відносин і спільного побуту, вважає що збереження шлюбу є неможливим. Детально проаналізувавши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з`ясувавши фактичні взаємини сторін-подружжя, та, приймаючи до уваги, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а також те, що сторони тривалий час не проживають разом, суд дійшов висновку, що сімейний конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту ст.113 СК України випливає, якщо шлюб розривається судом і в судовому засіданні подружжя не ставить питання про прийняття дошлюбного прізвища, то в резолютивній частині рішення суду у відповідності до вимог ст.13 ЦПК України про це не зазначається. Відповідно до розяснень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Встановлений шестимісячний строк для подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини вона пропустила у зв'язку з тим, що не було часу для звернення до нотаріуса та коштів на переоформлення вказаної квартири, тому звернутись до суду з вимогою визначити додатковий одномісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, але своєю заявою від 8 липня 2014 року голова сільської ради позов визнає та просить розглядати справу без участі представника. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.1216,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ч.3 ст.1272 ЦК України суд може визначити за позовом спадкоємця достатній додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини, якщо строк для прийняття спадщини він пропустив з поважної причини. Встановлено, що спадкодавець [PERSON], яка є чоловіком позивачки, помер [INFO] (а.с.4,11). Як свідчить з пояснень у судовому засіданні позивачки, вона не змогла звернутись у встановлений законом строк із заявою до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті свого чоловіка у зв'язку з тим, що не було часу для звернення до нотаріуса та коштів на переоформлення вказаної квартири. Проте вказану причину пропуску позивачкою шестимісячного строку для прийняття спадщини суд вважає неповажною та ставиться до неї критично, оскільки після смерті спадкодавця у неї була реальна можливість подати заяву до нотаріуса в строк до 19 грудня 2011 року. Інших належних доказів щодо поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини заявником не надано. За таких обставин суд приходе до висновку, що вимоги позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], задоволені бути не можуть.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що від зареєстрованого шлюбу з відповідачем вона має неповнолітню дитину, 2013 року народження, яка знаходяться на її утриманні та матеріальну допомогу якій останній добровільно не надає. Оскільки вона зазнає матеріальні труднощі, а відповідач ухиляється від обов'язків утримувати свого сина, тому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів його доходів, так як на даний час він працює і отримує заробітну плату Відповідач з позовними вимогами погодився повністю і не має заперечень проти їх задоволення. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.180,182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення, однак мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що від шлюбу у сторін народилася [INFO] року дочка [PERSON] (а.с.2.3). Довідкою виконавчого комітету Розквівської сільської ради Березівського району Одеської області від 9 вересня 2014 року підтверджується, що малолітня дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.5). . З довідки амбулаторії загальної практики - сімейної медицини с.Розквіт убачається, що дитина сторін перебуває під наглядом лікаря (а.с.6). Однак, не заперечуючи проти позовних вимог, відповідач згоден повністю зі сплатою аліментів на утримання дочки у розмірі, який просить позивачка, щомісячно до її повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, згоду відповідача з позовом, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину згідно ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та вважає стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліменти у розмірі ? з усіх видів доходів щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що від зареєстрованого шлюбу з відповідачем вона має сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Матеріальну допомогу відповідач добровільно сину не надає, хоча є працездатним і має можливість його утримувати, оскільки неофіційно працює і отримує доходи. У зв'язку з цим просить задовольнити позов та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини у розмірі 600 грн. щомісячно. Відповідач, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтями 180 і 182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Однак, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.2,3). З довідки виконавчого комітету Ставківської сільської ради №174/02-23 від 27 березня 2014 року видно, що дитина сторін проживає разом з позивачкою в [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні (а.с.4). Як свідчить з пояснень представника позивача, відповідач, який є здоровою людиною і не надає синові матеріальну допомогу, на даний час неофіційно отримує заробітну плату, але що стосується її довірителя, то вона не працює і не має ніяких доходів, що негативно впливає на нормальний розвиток малолітньої дитини. Статтею 182 СК України передбачається, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, які відносяться до основних соціальних груп населення, з 1 липня 2014 року відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» становить 1059 грн. Тому, визначаючи розмір до виплати аліментів, суд враховує вищевикладене, а також матеріальне становище позивача, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно до його повноліття. Відповідно до положень ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. На підставі ч.1 ст.224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними та якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що від спільного проживання з відповідачем вона має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], матеріальну допомогу на утримання якого останній не надає. Оскільки на даний час вона зазнає матеріальні труднощі щодо виховання та належного утримання дитини, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 гривень щомісячно з урахуванням індексації, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач, належним чином повідомлений через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився та про причини своєї неявки суду не повідомив. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно ст.ст.180,182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення, однак мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що дитина сторін, яка народилася 28 серпня 2014 року, проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.6). \~ \~ \~ \~Обгрунтовуючи предмет та підставу позову, позивачка зазначила, що після припинення спільного проживання відповідач не надає сину матеріальну допомогу, яку він потребує для нормального її виховання та розвитку. \~ \~ \~ \~Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 липня 2018 року становить 1559 грн. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, згідно ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та вважає стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліменти у розмірі не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік». Статтею 184 СК України передбачається, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує вищевикладене, а також матеріальне становище сторін й потребу малолітньої дитини у належному її матеріальному забезпеченні та вважає за необхідне стягувати з відповідача для забезпечення гармонійного розвитку цієї малолітньої дитини аліменти по 1500 грн. щомісячно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що від спільного проживання з відповідачем вона має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], матеріальну допомогу на утримання якої останній не надає. Оскільки на даний час вона зазнає матеріальні труднощі щодо виховання та належного утримання дитини, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів його доходів. Належним чином повідомлений відповідач про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.180,182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення, однак мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що дитина сторін, яка народилася [INFO], проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.4,6). Обгрунтовуючи предмет та підставу позову, позивачка зазначила, що після припинення спільного проживання відповідач не надає дочці матеріальну допомогу, яку вона потребує для нормального її виховання та розвитку. Однак, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, позивачка не довела ту обставину, яка б свідчила, що відповідач дійсно працює та отримує доходи, з яких можливо було б визначати ту частку аліментів, на задоволенні якої вона наполягає. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 травня 2017 року становить 1426 грн. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, згідно ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та вважає стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліменти у розмірі не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». Статтею 184 СК України передбачається, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними та якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved