Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 21 грудня 2002 по 04 квітня 2014 року перебувала в шлюбі з [PERSON] .Від шлюбу мають двох дітей: малолітнього [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] .Оскільки сімейне життя не склалося, 04.04.2014 року шлюб між ними було розірвано за рішенням Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області.З лютого 2017 року позивачка з дітьми переїхала проживати до міста Києва, де винаймає житло. Відповідач залишився проживати в м. Донецьк, з дітьми не спілкується вже більше двох років.У зв`язку з тим, що з квітня 2014 року відповідач жодного разу не бачив своїх дітей, не цікавився їхнім життям та не приймав участі в їх вихованні, тобто, не виконував своїх батьківських обов`язків, просить суд позбавити його батьківських прав щодо його дітей. В судове засідання позивач не прибула, надала до суду заяву з проханням справу розглядати за її відсутністю, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач не з`явився в судове засідання з невідомих суду причин, про день час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, справа розглядається на підставі ст. 224 ЦПК України - заочно. Надав заяву, в якій не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно його дітей. Представник заінтересованої особи - Служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації, в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). Діти мешкають з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , на сьогодні вони є внутрішньо переміщеними особами, знаходяться на її утриманні (а.с.14-16). Так, з 2014 року відповідач не спілкується з синами, не проявляє до них батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує їх, не турбується про їх фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на їх виховання, що підтверджено характеристиками з середньої загальноосвітньої школи № 169 Шевченківського району м.Києва, довідкою з дитячоготанцювального колективу «Energy-dance» від 23.07.2019 року, довідками КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Шевченківського району м.Києва від 19.09.2019 року №4654-865 та №4654-864. У зв`язку з викладеним, позивачка звернулася до суду з позовом, в якому ставить питання про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивачка, як на підставу позову, посилається на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. З висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в м.Київі державної адміністраціївід 22.01.2020 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її малолітньої дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в сумі 768,40 грн., що був сплачений позивачем при зверненні з позовом до суду. Окрім того, місце проживання відповідача по справі зареєстровано в м. Донецьку, тобто в населеному пункті, на території якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і поштовий зв`язок з якими відповідно відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року №1632-VII (в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII) учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться в районі проведення антитерористичної операції і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення. Оскільки місце проживання відповідача по справі зареєстровано на тимчасово окупованій території, він не має офіційної електронної адреси, то про ухвалення цього рішення суд вважає необхідним повідомити його шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved