Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Адвокат Мезін В. В., який діє від імента та інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою «Про встановлення факту смерті», залучивши до розгляду у справі в якості заінтересованої особи Нововодолазький РВ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) (вхідний № 6360/20-вх від 17.11.2020 року), на обґрунтування якої зазначив, що [INFO] у\~місті Лутугине\~Луганської області\~помер чоловік\~заявника [PERSON] .\~Після його\~смерті відкрилася\~спадщина на\~належне їй\~майно.\~Заявниця [PERSON] \~є спадкоємицею\~за законом.\~Для прийняття\~спадщини після\~смерті її\~чоловіка їй\~необхідно надати\~нотаріусу свідоцтво\~про смерть.Отримати свідоцтво про смерть у відділі РАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закона України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Підставою для державної реєстрації смерті на території України є медичне свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, або рішення суду про встановлення факту смерті. З метою отримання свідоцтва про смерть чоловіка заявник звернулася до Нововодалазького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), де їй було відмовлено у державній реєстрації смерті, оскільки предъявлений для підтвердження факту смерті [PERSON] документ, а саме свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане 05 листопада 2020 року, відділом запису актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, та відомості про смерть зазначеної особи відсутні у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян України. Встановлення факту смерті заявнику необхідно для державної реєстрації смерті [PERSON] та прийняття заявником спадщини після смерті чоловіка. Тому просили ухвалити рішення, яким встановити факт смерті [PERSON] , чоловічої статі, [INFO] , місце народження: Україна, Луганська область, місто Лутугине, громадянство Україна, який при житті був зареєстрований за адресом: [ADDRESS] , місце смерті: місто Лутугине Луганської області, Україна, дата смерті: [INFO] . [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала, однак скористалась правом, наданим їй частиною 1 статті 58 зазначеного кодексу, щодо участі у судовому процесі через представника за ордером - адвоката Мезіна В. В. Представник заявника\~-\~адвокат Мезін\~В.\~В.,\~що діє\~за ордером\~від 11.11.2020\~року (серії\~ДН №\~113091),\~виданим на\~підставі договору\~про надання\~правової допомоги\~№ 29,\~укладеного 11.11.2020\~року між\~ним та\~ [PERSON] також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (серії ДН № 5686), виданого 24.12.2019 року Радою адвокатів Донецької області, у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, однак надала заяву, зареєстровану за вхідним № ЕП-2298/20-вх від 20.11.2020 року, в якій просив справу розглянути за його відсутності та відсутності його довірителя, зазначивши, що заяву підтримує повністю та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи Нововодолазького РВ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), у судове засідання теж не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, однак надав заяву, зареєстровану за вхідним № 6459/20-вх від 20.11.2020 року, з проханням справу розглянути за їх відсутність з урахуванням того, що проти задоволення вимог заяви вони не заперечують. Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 зазначеного вище кодексу, особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у заявника та представника заінтересованої сторони свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання учасниками справи особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які заявник посилався як на підставу своїх вимог та представник заінтересованої особи погоджуючись із ними, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебуває на розгляді належного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. З паспорту громадянина України (серії [NUMBER] ), виданого 05.06.2007 року Лутугинським РВ УМВС України в Луганській області, [PERSON] , [INFO] , народилась у місті Зимогір`я Слов`яносербського району Луганської області та зареєстрована за адресом: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (серії [NUMBER] ), виданого 02.02.1985 року Лутугинським рай ЗАГС Ворошиловської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 02.02.1985 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу цього ж дня зроблено запис № 14. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON] , дружині [PERSON] . З довідки № 0000189053 від 25.04.2017 року, виданої УПСЗН Нововодолазької державної адміністрації Харківської області, убачається, що [PERSON] , [INFO] , взято на облік внутрішньо переміщеної особи та її фактична місце проживання: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей, що містяться у свідоцтві про смерть (серії [NUMBER] ), виданого 05 листопада 2020 року, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] та в цей день Відділом запису актів громадянського стану Лутугинського районного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки складений відповідний запис акту № 973 (а. с. ). Як вбачається зі свідоцтва про поховання № 180, виданого Лутугинським міським комунальнм підприємством «Гутугиножитлфонд» 05.11.2020 року, [PERSON] повідомлено, що померлий 04.11.2020 року чоловік [PERSON] похован на Лутугунському сховищі, дільниця № 7, ряд № [NUMBER] , місце 14 (а. с. ). Отже, заявник [PERSON] дійсно перебувала у родинних відносинах із померлим [PERSON] та отримала свідоцтво про його смерть, що є недійсним та не створює правових наслідків, так як видане органами, розташованими на території тимчасово не підконтрольній Україні. Крім того, з Відмови у проведенні державної реєстрації смерті, виданої Нововодолазький РВ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) 10.11.2020 року, вбачається,\~що відповідно\~до частини\~1\~статті 17\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану»\~державна реєстрація\~смерті проводиться\~органом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою ; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Аналіз документів, представлених заявником, свідчить, що копія медичного документу та свідоцтва, надані заявником, не відповідають формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України № 545 від 08.08.2006 року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», а тому у проведенні відповідної державній реєстрації народження відмовлено. Статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що окремим провадженням є вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. При цьому пунктом 5 частини 2 цієї ж статті передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження й справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України визначений перелік фактів, які підлягають встановленню в порядку окремого провадження, в тому числі й факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 цієї норми права). Статтею 317 вказаного вище нормативно-правового кодифікованого акту України обумовлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, зі змісту абзацу 2 частини 1, частини 2 та 4 зазначеної норми процесуального права, із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, можуть звернутись родичи померлого або їх представники до суду за межами такої території. При цьому ці справи розглядаються судом невідкладно з моменту надходження відповідної заяви, рішення підлягають негайному виконанню, а у випадку їх оскаржень останнє не зупиняє їх виконання. При цьому частиною 2 статті 319 Цивільного процесуального\~кодексу України визначено, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для їх одержання. Як убачається з положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Також, Верховний Суд України в пункті 13 цієї ж постанови роз`яснив, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються ним за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Отже, факт смерті [PERSON] 04.11.2020 року заявник обґрунтовує Свідоцтвом про смерть (Серія [NUMBER] , виданим 05.11.2020 року). Закон України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VІІ від 15.04.2014 року, у своїх статтях\~1,\~4,\~17\~та 18 регламентує, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, діє особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина, які на ній проживають, гарантується їх дотримання у повному обсязі після залишення ними такої території, а також встановлюється можливість застосування державними органами України механізмів, передбачених законами України та нормами міжнародного права, з метою їх захисту. Крім того, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи створені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (документ), виданий цими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Пунктом 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VІІІ від 17.03.2015 року визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. З розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (зі змінами та доповненнями) місто Макіївка та населені пункти Амвросіївського району віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. З огляду на наведене, медичні документи, що підтверджують факт смерті чоловіка заявника, видані установами, які розташовані на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, а тому не створюють певних правових наслідків. Відповідно до приписів статті 17\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану»\~№ 2398-VI від 01.07.2010 року державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб, на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем його поховання. При цьому в пункті 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18.10.2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: паспорт та лікарське свідоцтво про смерть форми № 106/о, затверджене наказом Міністерства охорони здоров`я України № 545 від 08.08.2006 року, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Надати такі документи заявник не має можливості, оскільки [PERSON] помер на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, Нововодолазьким районним відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті на підставі наявних у заявника медичних документів, а тому єдиною підставою для такої реєстрації є рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Як встановлено у ході судового розгляду справи, факт смерті, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки породжує певні правові наслідки: отримання свідоцтва про смерть [PERSON] у відповідному Нововодолазькому районному відділі ДРАЦС Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) та оформлення спадщини за законом. Крім того, [PERSON] є належним заявником, від встановлення факту смерті залежить виникнення її особистих чи майнових прав, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, а також заявник не має іншої можливості одержати у державному органі реєстрації актів цивільного стану документ (свідоцтво про смерть), який посвідчує факт, що має юридичне значення, а саме: факт смерті її чоловіка. Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та можливість задоволення її заяви шляхом встановлення факту смерті її чоловіка - громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Лутугине Лутугинського району Ворошиловської області, який помер [INFO] в місті Лутугине Луганської області. На підставі абзацу 1 частини 4 статті 317 та пункту 8 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду підлягає негайному виконанню. У відповідності із приписами частини 7 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved