Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

[PERSON] у судовому порядку звернувся до [PERSON] з позовом, у якому зазначив, що 20.07.2002 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу домобудівлі з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Посвідчення даного правочину відбулося на товарній біржі «ВА-БАНК». На теперішній час має намір відчужити вказану нерухомість, однак через відсутність нотаріального посвідчення договору позбавлений такої можливості. У зв`язку з цим просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу домобудівлі з господарськими спорудами від 20.07.2002 року, який був укладений між ним та відповідачем, посвідчений в товарній біржі «ВА-БАНК». У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове зсідання не прибула, причини неявки не повідомила, відзиву не надіслала, про дату, час і місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Оскільки існує сукупність обставин, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд за загоди позивача розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалює заочне рішення. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.07.2002 року на товарній біржі «ВА-БАНК» був посвідчений договір купівлі-продажу № 2-2392. За даним договором [PERSON] продала, а [PERSON] купив домобудівлю з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 4) Відповідно до п. 3 договору, домобудівля продана за 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, сплачених «Покупцем» «Продавцю» до підписання даного договору. До правовідносин, які виникли між сторонами необхідно застосувати Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963 року, оскільки взаємні права та обов`язки відповідно до правочину виникли в 2002 році під час дії ЦК УРСР. Статтею 128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч.1 ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що діяла на час укладення договору), угода зареєстрована на біржі, не підлягає нотаріальному посвідченню і вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На підставі ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктами 5, 10, 11 Договору передбачено, що покупець набуває право власності на нерухомість з моменту підписання даного договору. Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Враховуючи, що всі зобов`язання по договору сторонами були виконані в повному обсязі, волевиявлення сторін було вільним, відповідало їх намірам та було спрямоване на реальне настання наслідків укладеної угоди, суд вважає можливим визнати даний правочин дійсним.

Outcome: approved