Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (відповідач), в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьохрічного віку, але не менше 30% прожиткового мінімуму. В обґрунтування позову зазначає, що зареєструвала шлюб із відповідачем 22 вересня 2012 року, від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Однією сім'єю сторони фактично не проживають з липня 2014 року. Відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання позивача не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Вона займається вихованням дитини, тому до досягнення дитиною 3-х річного віку не має можливості працювати і змушена звернутися з даною заявою до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представником відповідача надано письмові заперечення проти позову (а.с. 36-39), в яких він вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки в позові не зазначена норма СК України, на підставі якої позивач намагається стягнути з відповідача аліменти. Позивач не надала доказів, чому потребує матеріальної допомоги, знаходячись у декретній відпустці. Відсутні дані щодо отриманого нею щомісячного доходу. Просить взяти до уваги нетривалий строк перебування сторін у шлюбі та аморальну поведінку позивача, яка своїми діями штучно створила умови, за якими намагається стягнути з відповідача додаткові грошові кошти на себе в якості аліментів. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. 22 вересня 2012 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб від 22.09.2012 року (а.с. 4). Згідно з копією Свідоцтва про народження (а.с. 3), сторони є батьками [PERSON], який народився [INFO] року. Рішенням Харківського районного суду від 26.02.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 січня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 26). Згідно з довідкою від 26.03.2015 року, виданою ТОВ «Косметікмаркет Україна», [PERSON] працює на посаді водія, за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року йому нарахована заробітна плата у сумі 10768,26 грн. (а.с. 52). Згідно з Актом обстеження житлово-побутових умов позивача від 31.03.2015 року (а.с. 56), вона разом з сином [PERSON] мешкає разом з батьками у житловому будинку [ADDRESS], який належить на праві приватної власності її батьку [PERSON]. Розпорядженням Лизогубівського сільського голови від 20.06.2014 року (а.с. 59) в.о. головного бухгалтера сільської ради [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 22 червня 2014 року. Згідно з інформацією Управління соціального захисту населення Харківської РДА від 23.03.2015 року (а.с. 61), [PERSON] перебуває на обліку в управлінні та отримує допомогу при народженні на дитину [PERSON], [INFO]. Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини врегульовано статтею 84 СК України, згідно з якою дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, незалежно від свого матеріального стану, але за умови, що чоловік може надавати таку допомогу. Як встановлено судом, сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], який в даний час проживає разом з позивачем; позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує соціальну допомогу при народженні дитини. Позивач працює водієм у ТОВ «Косметикмаркет Україна», отримує заробітну плату, середній розмір якої за два останніх місяці (лютий та січень 2015 року) становить 1877,62 грн. (1858,13/2+1897,11/2). Враховуючи стягнення за рішенням суду з відповідача аліментів у розмірі ? частини від усіх видів доходу на користь дитини, частка аліментів на дитину від середньої заробітної плати складає 469,40 грн. (1877,62/4). Таким чином, частка заробітної плати, що залишається у розпорядженні відповідача після стягнення аліментів, складає 1408,22 грн. (1877,62-469,40). Встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум на працездатну особу на час розгляду справи складає 1218 грн., отже різниця між залишком заробітної плати відповідача, що залишається в його розпорядженні після сплати аліментів, і прожитковим мінімум, складає 190,22 грн. (1408,22 - 1218). У судовому засіданні відповідач пояснив суду, що має задовільний стан здоров'я, інших аліментних зобов'язань не має. Проаналізувавши матеріальний стан відповідача, суд приходить до висновку, що він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини у сумі 1/10 частини від свого середнього заробітку, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини щомісячно в розмірі 1/10 частини його доходу (заробітку).

Outcome: partial