Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Адвокат Кузнецова А.С. (яка діє на підставі Ордеру АР №1030195) в інтересах позивача [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю - квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником зазначеної квартири, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 27.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., а також копією Витягу з Державоного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197760363 від 27.01.2020. Місце проживання позивача зареєстровано у зазначеній квартирі. За цією ж адресою зареєстровано місце проживання відповідача, з яким у позивача відсутні родинні стосунки. Відповідач є членом родини колишнього власника квартири та був зобов`язаний знятися з реєстрації в квартирі після укладення договору купівлі-продажу, проте цього не зробив. Фактично за вказаною адресою відповідач не проживає, не приймає участь у витратах на утримання квартири та сплати комунальних послуг, особисті речі відповідача в квартирі відсутні. На підставі викладеного просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 28.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору. Ухвалою від 16.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 08.04.2021 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 08.04.2021 через канцелярію суду представник позивача адвокат Кузнецова А.С. подала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судових повісток, які повернуті до суду із зазначенням про відсутність відповідача за вказаною адресою, про зміну адреси проживання суд не повідомляв. Також про розгляд справи повідомлявся шляхом розміщення на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ст.280, 281 ЦПК України суд на згодою позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.01.2020, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., що підтверджується копією договору купівлі-продажу, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.01.2020 (а.с. 8-10). У квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , який не є членом сім`ї позивача, а також фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 15.12.2020 (а.с. 11). Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція ВСУ, згідно з постановою від 16.11.2016 року №6-709цс16). У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин, та відповідно до положень ст. 391 ЦПК України, позивач [PERSON] , як власник житла, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження майном. З огляду на вищевикладені обставини, враховуючи надані позивачем докази в обґрунтування позовної заяви, судом встановлено, що [PERSON] , який зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , не є членом сім`ї власника квартири, не проживає у вказаній квартирі. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , усунувши таким чином перешкоди у розпорядженні та користуванні [PERSON] своєю власністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved