Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначає, що 22 січня 2011 року між ними зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що шлюбні стосунки з відповідачем припинені з березня 2020 року, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб та, посилаючись на відсутність спору між сторонами, залишити місце проживання сина разом з матір`ю. Ухвалою суду від 20 січня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить задовольнити, слухання справи здійснювати без її участі, про що надала відповідну заяву. Відповідач [PERSON] позов визнав, просить слухати справу за його відсутності, про що надав відповідну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, 22 січня 2011 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області складено відповідний актовий запис № 37. У шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає разом з матір`ю (а.с. 4, 6) Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам сторін, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками, суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини (висновок Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року по справі № 200/952/18, провадження № 61-14859св19). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо залишення місця проживання дитини, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути зазначену суму. На підставі викладеного,

Outcome: approved