Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний альянс «Моноліт», в якому посилалися на те, що 09.01.2006р. між ТОВ «Моноліт» будівельний альянс» та\~ [PERSON] було укладено договір № 110 про участь у будівництві, а також договір № 100 між ТОВ «Моноліт» будівельний альянс» та\~ [PERSON] На підставі договору № 100 та договору № 110 про участь в будівництві, забудовник ТОВ «Моноліт» будівельний альянс» залучив їх як інвесторів до будівництва обєкта нерухомості на земельній ділянці площею 4,4177 га, розташованій по вул. Балакірєва в м. Харкові, відведеній забудовнику рішенням Харківської міської ради № 144/04 від 06.10.2003 р. З 2006 року і по теперішній час будівництво забудовником ТОВ «Моноліт» будівельний альянс» по об»єкту, який інвестувався позивачами не ведеться, будівництво було зупинен, у звязку з чим 25.03.2011 забудовник в особі президента компанії [PERSON] та [PERSON], з ініціативи останнього уклали додатковий договір № 2 до договору № 110 про участь в будівництві. У відповідності до п. 1.1 вказаного додаткового договору забудовник ТОВ «Моноліт» будівельний альянс» залучив інвестора [PERSON] до будівництва обєкта нерухомості на земельній ділянці площею 0,64 га, розташованої по пр. Перемоги (ріг пр. [PERSON]) в м. Харкові, відведеної забудовнику Рішенням Харківської міської ради №66/04 від 28.04.2004 р. Згідно п. 1.4 даного додаткового договору № 2, після прийняття обєкта будівництва в експлуатацію, за умови виконання інвестором своїх зобовязань за договором, забудовник передає останньому частину обєкта в натурі, а саме квартири, котрі на будівельному плані обєкта визначені, як: 2-х кімнатна квартира під номером 31/2, що розташована на 6-му поверсі, загальною будівельною площею 84,58 кв. м.; 2-х кімнатна квартира під номером 156, що розташована на 22-му поверсі, загальною будівельною площею 69,98 кв. м.; 2-х кімнатна квартира під номером 142, що розташована на\~\~20-му поверсі, загальною будівельною площею 70,85 кв. м.; 2-х кімнатна квартира під номером 158, що розташована на\~\~22-му поверсі, загальною будівельною площею 70,85 кв. м.; 3-х кімнатна квартира під номером 163, що розташована на\~\~22-му поверсі, загальною будівельною площею 118,25 кв. м.; та приміщення загальною будівельною площею 225,96 кв. м. Позивачі в повному обсязі виконали свої зобовязання за вказаними договорами. В даний час будівельні роботи проводяться з порушенням термінів введення споруди в експлуатацію, будівництво споруди є незавершеним, її не введено в експлуатацію у встановлені договором строки. Відповідно до Додаткових угод, які були укладені з іншими інвесторами, новостворене ТОВ «Будівельний альянс «Моноліт» було визнано правонаступником ТОВ «Моноліт» будівельного альянсу». Представником [PERSON] [PERSON] 06.08.2013 року на імя директора ТОВ «Будівельного альянсу «Моноліт» [PERSON] було подано претензію про переукладання додаткового договору, в якій представник просив переукласти додатковий угоду № 2 до договору № 110 про участь у будівництві між [PERSON] та ТОВ «Будівельний альянс «Моноліт». Незважаючи на подачу претензії, така Додаткова угода з інвесторами [PERSON] та [PERSON] укладена не була.\~\~\~ З огляду на викладене, позивачі просили визнати за ними майнові права на обєкт незавершеного будівництва, який розташований за адресою: м. Харків,\~\~по пр. Перемоги (ріг пр. [PERSON]), на земельній ділянці, відведеної забудовнику Рішенням Харківської міської ради №66/04 від 28.04.2004 року, та на будівельному плані обєкта незавершеного будівництва визначений, як квартири, а саме: на 2-х кімнатну квартиру під номером 31/2, що розташована на 6-му поверсі, загальною будівельною площею 84,58 кв. м.; на 2-х кімнатну квартиру під номером 156, що розташована на 22-му поверсі, загальною будівельною площею 69,98 кв. м.; на 2-х кімнатну квартиру під номером 142, що розташована на 20-му поверсі, загальною будівельною площею 70,85 кв. м.; на 2-х кімнатну квартиру під номером 158, що розташована на 22-му поверсі, загальною будівельною площею 70,85 кв. м.; на 3-х кімнатну квартиру під номером 163, що розташована на 22-му поверсі, загальною будівельною площею 118, 25 кв. м.; та додатково 225, 96 кв. м. площі житлових приміщень. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2016 року позов [PERSON] та [PERSON] задоволено в повному обсязі. Визнано за [PERSON] та [PERSON] майнові права на відповідну частину обєкта незавершеного будівництва. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.11.2016 року заяву ТОВ «Будівельний альянс «Моноліт» про перегляд заочного рішення від 21.09.2016 року залишено без задоволення. В апеляційній скарзі представник Харківської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме ст. ст. 190, 328, 331, 392 ЦК України, Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Закону України «Про інвестиційну діяльність». Також не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апеляційну скаргу на нього було подано ТОВ «Будівельний альянс «Моноліт», в якій апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. При цьому ТОВ «Будівельний альянс «Моноліт» на обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до таких висновків. У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Судовим розглядом встановлено, що 09 січня 2006 р. в м. Харкові між ТОВ «Моноліт» будівельний альянс» та\~ [PERSON] було укладено договір № 110 про участь у будівництві, а також договір № 100 між ТОВ «Моноліт» будівельний альянс» та\~ [PERSON]. На підставі договору № 100 та договору № 110 про участь в будівництві, забудовник ТОВ «Моноліт» будівельний альянс» залучає інвесторів, [PERSON] та [PERSON] до будівництва обєкта нерухомості на земельній ділянці площею 4,4177 га, розташованій по вул. Балакірєва в м. Харкові, відведеній забудовнику рішенням Харківської міської ради № 144/04 від 06.10.2003 р. Пунктами 1.2 даних договорів визначено, що інвестор доручає забудовнику від свого імені виконувати необхідні дії, спрямовані на залучення пайовиків за договором про участь в будівництві, внесків яких буде достатньо для будівництва обєкта. Після підписання договору інвестор стає пайовиком будівництва обєкта. У відповідності до пунктів 1.3 вищевказаних договорів, за рахунок грошових коштів, отриманих від пайовиків, забудовник зобов»язується збудувати обєкт, який належить всім пайовикам на праві спільної часткової власності. Обєкт після прийняття в експлуатацію, підлягає розподілу в натурі між пайовиками (співвласниками), за виключенням допоміжних приміщень, які належать\~\~їм на праві загальної власності. Згідно пунктів 1.5. договорів при зміні проекту чи технічних умов будівництва обєкта загальна будівельна площа, може бути скорегована шляхом підписання додаткового договору, який є невідємною частиною вищевказаного договору. Пунктами 1.7. договорів №100 та №110 було встановлено строк здачі обєкта в експлуатацію 1 квартал 2009 року. Проте, обєкт не було здано в експлуатацію у вказаний договорах №100 та №110 строк, будівництво було зупинено. При цьому, [PERSON] та [PERSON] оплатили відповідно до договору № 110\~та договору № 100\~стовідсоткову вартість обєкта. 25.03.2011р. забудовник в особі президента компанії [PERSON] та [PERSON] уклали додатковий договір №2 до договору № 110 про участь в будівництві. У відповідності до п. 1.1 вказаного додаткового договору забудовник ТОВ «Моноліт» будівельний альянс» залучає інвестора [PERSON] до будівництва обєкта нерухомості на земельній ділянці площею 0,64 га, розташованої по пр. Перемоги (ріг пр. [PERSON]) в м. Харкові, відведеної забудовнику Рішенням Харківської міської ради №66/04 від 28.04.2004 р. Згідно п. 1.4 додаткового договору № 2, після прийняття обєкта будівництва в експлуатацію, за умови виконання інвестором своїх зобовязань за договором, забудовник передає останньому частину обєкта в натурі, а саме квартири, котрі на будівельному плані обєкта визначені, як: 2-х кімнатна квартира під номером 31/2, що розташована на 6-му поверсі, загальною будівельною площею 84,58 кв. м.; 2-х кімнатна квартира під номером 156, що розташована на 22-му поверсі, загальною будівельною площею 69,98 кв. м.; 2-х кімнатна квартира під номером 142, що розташована на\~\~20-му поверсі, загальною будівельною площею 70,85 кв. м.; 2-х кімнатна квартира під номером 158, що розташована на\~\~22-му поверсі, загальною будівельною площею 70,85 кв. м.; 3-х кімнатна квартира під номером 163, що розташована на\~\~22-му поверсі, загальною будівельною площею 118,25 кв. м.; Після 15.05.2011 року забудовник зобовязався укласти договір про передачу 225,96 кв.м. на відповідному обєкті. Отже, додатковою угодою № 2 до договору № 110 змінений предмет основного зобовязання. З наведеного слідує, що за домовленістю сторін, грошові кошти, які були раніше перераховані забудовнику, треба вважати сплаченими за вище перелічені обєкти нерухомості, визначені додатковою угодою № 2. 18.09.2014 року постановою Господарського суду Харківської області ТОВ «Моноліт» будівельний альянс» було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що: -позивачі в повному обсязі виконали свої зобовязання за вказаними договорами, в даний час будівельні роботи проводяться з порушенням термінів введення споруди в експлуатацію, будівництво споруди є незавершеним, її не введено в експлуатацію у встановлені договором строки; -визнання за позивачами майнових прав на відповідну частину обєкта незавершеного будівництва є належним способом захисту прав позивачі; -між сторонами по справі існує спір, оскільки обєкти, що зазначені у додатку № 2 до основних договорів, які можна ідентифікувати як відповідні квартири, наданий час виставлені відповідачем на продаж. Колегія суддів не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з такого. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим обєктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість - обєкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки обєктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки обєкт будівництва (інвестування) не існує (до введення його в експлуатацію), а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом договору про участь у будівництві, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на окремі обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. У справі, яка розглядається, позивачі виконали свої грошові зобовязання за договором про участь у будівництві (майнові права), повністю сплативши вартість обєкта будівництва, установлену цим договором, тобто вчинили дії, спрямовані на виникнення правових передумов, необхідних і достатніх для набуття права вимоги переходу права власності на обєкт будівництва або для набуття права на майнові права на цей обєкт. Проте, право власності на спірні квартири у позивачів не виникло. Порядок оформлення права власності на обєкт інвестування після прийняття такого обєкта до експлуатації врегульовано чинним на час укладення договору про участь у будівництві (майнових прав) Законом України від 19.06.2003 № 978-ІУ «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України від 18.09.1991 № 1560-ХІІ «Про інвестиційну діяльність». За змістом договору про участь у будівництві (майнових прав) позивачі отримали лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно. Таким чином, можна дійти висновку про те, що оскільки обєкт нерухомого майна (квартири) є незавершеним будівництвом, тобто квартири ще не створені (недобудовані), а житловий будинок не зданий в експлуатацію, визнати майнові права на ще не створений обєкт неможливо. Отже, підстав для визнання за позивачами майнових прав на обєкти незавершеного будівництва на підставі статей 331, 392 ЦК України немає. Відповідна правова позиція також викладена в постановах Верховного суду України від 10.02.2016 у справі № 6-2250цс15; від 16.03.2016 у справі № 6-290цс16; від 23.03.2016 у справі № 6-289цс16; від 30.03.2016 у справі № 6-3129цс15; від 20.04.2016 у справі № 6-2994цс15. Також необхідно відзначити, що пунктами 5.1., 5.2. договорів №100 та №110 передбачено наслідки порушення забудовником в тому числі строків здачі обєкта в експлуатацію, передбачених договорами, а саме відшкодування збитків та сплата пені у розмірі 0,01% від внесеної суми за кожен день просрочки. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження доводів позивачів про те, що обєкти, що зазначені у додатку № 2 до основних договорів, які можна ідентифікувати як відповідні квартири наданий час виставлені відповідачем на продаж. Це суперечить і встановленим судом обставинам, що відповідний обєкт нерухомості на земельній ділянці площею 0,64 га, розташованої по пр. Перемоги (ріг пр. [PERSON]) в м. Харкові, не завершений будівництвом та не введений в експлуатацію. Також колегія суддів звертає увагу, що визнаючи за [PERSON] та [PERSON] майнові права на відповідну частину обєкта незавершеного будівництва, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до договору про відступлення права вимоги від 27.05.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] право витребування квартир за договором №100 про участь у будівництві від 09.01.2006 перейшло до [PERSON] З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність як фактичних, так і правових підстав задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON], у звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed