Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просять усунити перешкоди у здійсненні ними права власності, шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовували тим, що вони є власниками будинку за адресою: [ADDRESS], доказом чого є договір купівлі-продажу від 20 жовтня 2017 року та витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101020013 та № 101020146 від 20 жовтня 2017 року. Відповідач по справі в будинку не проживає тривалий час. Позивачі надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог абзацу 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України в редакції від 03.08.2017 року, оскільки виклик здійснювався в період дії старої редакції ЦПК України, причин неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, на підставі п. 4 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивачів і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2017 року та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 101020013 та № 101020146 від 20 жовтня 2017 року, позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки Квітневої сільської ради Близнюківського району Харківської області № 03-30/776 від 05.12.2017 за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положень, передбачених ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, судом не встановлено передбачених законом підстав для збереження за відповідачем права користування житлом, а також підстав, які б свідчили про його відсутність в спірному приміщенні з поважних причин понад установлені законом строки або про іншу домовленість між ним і власниками житла. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, враховуючи те, що відповідач за адресою: [ADDRESS], фактично не проживає, а також те, що наявність зареєстрованої особи позбавляє позивачів права розпорядитися своїм нерухомим майном, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved