Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи були уточненні та відповідно до останніх просять суд: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 4.000 гривень в рахунок відшкодування грошової компенсації за користування 4/9 частиною квартири [ADDRESS], а також грошові кошти у розмірі 229.022 гривні 22 копійки в рахунок відшкодування грошової компенсації вартості 4/9 частини вищевказаної квартири з подальшим припиненням її права спільної часткової власності на зазначену частку; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 1.000 гривень в рахунок відшкодування грошової компенсації за користування 1/9 частиною квартири [ADDRESS], а також грошові кошти у розмірі 57.255 гривень 56 копійок в рахунок відшкодування грошової компенсації вартості 1/9 частини вищевказаної квартири з подальшим припиненням її права спільної часткової власності на зазначену частку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на праві спільної часткової власності [PERSON] належить 4/9 частин, [PERSON] 4/9 частин та [PERSON] 1/9 частина - трикімнатної квартири, загальної площі - 65,2 кв.м., житлової площі - 38,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак, у зв'язку із існуючим конфліктом між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з приводу даного нерухомого майна, негативних й неприязних стосунків, в квартирі фактично проживає лише відповідач [PERSON], який позбавив [PERSON] та [PERSON], як співвласників, користуватися належної їм квартирою. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не мали та на данний час не мають можливості користуватися належною їм квартирою [ADDRESS] через чинення перешкод [PERSON], тому вважають, що [PERSON] повинен виплатити їм матеріальну компенсацію за користування їхньою власністю в сумі 5.000 гривень, з яких 4.000 гривень на користь [PERSON] та 1.000 гривень на користь [PERSON], які складаються з недоотриманого доходу у разі здавання цієї власності в оренду на протязі 36 місяців до дня подачі позову. Також [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що вона, як співвласники, мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, однак квартира є неподільною, та спільне користування нею через неприязні стосунки між ними та [PERSON] неможливе, тому вважають, що [PERSON] повинен їм виплатити грошову компенсацію вартості їх часток у праві спільної часткової власності з подальшим припиненням права власності на ці частки. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON], вимоги якого на протязі розгляду справи також декілька уточнювались, та відповідно до останніх просить суд: - стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 7.647 гривень 58 копійок в рахунок відшкодування заборгованості по житлово-комунальним послугам у період з вересня 2009 року по лютий 2014 року, грошові кошти у розмірі 453 гривні 43 копійки в рахунок відшкодування трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також грошові кошти у розмірі 806 гривень 10 копійок в рахунок відшкодування інфляційних збитків за час прострочення виконання грошового зобов'язання; - стягнути з та [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 1.911 гривень 90 копійок в рахунок відшкодування заборгованості по житлово-комунальним послугам у період з вересня 2009 року по лютий 2014 року, грошові кошти у розмірі 113 гривень 36 копійок в рахунок відшкодування трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошового зобов'язання, а також грошові кошти у розмірі 201 гривню 53 копійки в рахунок відшкодування інфляційних збитків за час прострочення виконання грошового зобов'язання. - зобов'язати [PERSON] та [PERSON] передати йому оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 квітня 1997 року Управлінням Житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради та зареєстрованого 10 квітня 2009 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за № 218 в книзі: 708 пр- 174. Зустрічний позов обґрунтований тим, що [PERSON] належить 4/9 частин, [PERSON] також 4/9 частин, а [PERSON] 1/9 частина - трикімнатної квартири, загальної площі - 65,2 кв.м., житлової площі - 38,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Але ні [PERSON], ні [PERSON] у зазначеній квартирі не проживають, хоча з 1992 року [PERSON] перебуває на реєстраційному обліку цієї квартири, тому усі витрати за користування житловим приміщенням та комунальних послуг ніс лише [PERSON], сума яких у період з вересня 2009 року по лютий 2014 року склала 17.207 гривень 06 копійок. На підставі чого, [PERSON] вважає, що [PERSON] та [PERSON], як співвласники цієї квартири, повинні відшкодувати йому ці витрати пропорційно їх часткам у спільній власності, а саме: [PERSON] повинна відшкодувати 7.647 гривень 58 копійок (17.207 гривень 06 копійок помножити на 4/9 частку становить 7.647 гривень 58 копійок), а [PERSON] повинна відшкодувати 1.911 гривень 90 копійок (17.207 гривень 06 копійок помножити на 1/9 частку становить 1.911 гривень 90 копійок). Оскільки ні [PERSON], ні [PERSON] не виконали грошове зобов'язання перед [PERSON] відносно відшкодування сплачених за них сум, тому [PERSON] вважає, що вони повинні сплатити йому суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми в межах трирічного строку позовної давності. Крім того, [PERSON] вказує, що документ, який підтверджує його право власності, знаходиться у [PERSON] та [PERSON], які відмовляються повернути йому документ, незважаючи на те, що тільки він витрачає власні кошти на утримання, збереження та відновлення квартири, а також на ремонт квартири. Не погодившись із зустрічним позовом, що [PERSON] та [PERSON] надали суду заперечення на зустрічну позовну заяву [PERSON], в якому посилаються на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, оскільки вони не проживають в [ADDRESS], тому вони не могли отримувати комунальні, а також телекомунікаційні послуги, більш того вони взагалі не мають можливості потрапити до цієї квартири. Крім того, особливий рахунок квартири зареєстрований за [PERSON], тобто рахунок не розділений між співвласниками квартири виходячи із часток кожного співвласника, яка отримує пільги в розмірі 50% за користування житлом та плати за комунальні послуги як вдова ветерана військової служби, тому отриманні [PERSON] комунальних послуг були оплачені з урахуванням пільг на які не має право. У зв'язку з вищевказаним, [PERSON] та [PERSON] просять суд відмовити [PERSON] у задоволені зустрічного позову за безпідставністю. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] заявлені позовні вимоги у первісному позові підтримали та пояснили, що через неприязні стосунки [PERSON] з 2008 року припинив спілкуватися зі своєю матір'ю [PERSON]. У задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити, посилаючись на те, що відсутні підстави для стягнення з них заборгованості по житлово-комунальним послугам у період з вересня 2009 року по лютий 2014 року, оскільки у цей період [PERSON] з [PERSON] у спірній квартирі не проживали, а тому не користувалися наданими житлово-комунальними послугами. Також, під час розгляду справи позивачка [PERSON] надала письмові пояснення по справі, в яких посилається на те, що проживати з її сином [PERSON] в одній квартирі не може, оскільки море та п'янки зробили його досить агресивним по відношенню до родичів. В її присутності неодноразово бив свою сестру [PERSON], навіть у присутності її доньки. На теперішній час [PERSON] проживає у квартирі зятя [PERSON], а саме: [ADDRESS]. При цьому [PERSON] вважає, що [PERSON] має можливість сплатити їй грошову компенсацію вартості її частки в квартирі, з якої він її вигнав, оскільки [PERSON] має диплом капітана та плаває на хороших суднах під іноземними прапорами. Більш того, [PERSON] зазначає, що витрати, які вона несла у зв'язку його навчання, кар'єрного росту, виведенню із запоїв та інших видах життєдіяльності набагато перевищують його претензії до 80 річної матері-пенсіонерки. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні первісний позов визнав частково, а саме в частині стягнення грошової компенсації вартості 1/9 частки, яка належить [PERSON], з подальшим припиненням її права спільної часткової власності на зазначену частку, в іншій частині просив відмовити, оскільки [PERSON] має безперешкодний доступ у спірну квартиру, в якій у неї є виділена кімната, у зв'язку з чим він може проживати разом з матір'ю в цій квартирі. Зустрічний позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Вислухавши пояснення учасників процесу, з урахуванням письмових пояснень позивачки [PERSON], дослідивши матеріалі справи, суд вважає, що первісний позов та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір'ю для [PERSON] та відповідача [PERSON], що також було підтверджено сторонами у судовому засіданні. У судовому засіданні встановлено, що, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, тобто кожному по 4/9 частини, належить на праві спільної часткової власності трикімнатна квартира, загальної площі - 65,2 кв.м., житлової площі - 38,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15 квітня 1997 року, а також свідоцтвами про право на спадщину за законом від 29 липня 2009 року та від 31 серпня 2011 року. Інша 1/9 частина належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 липня 2009 року, зареєстрованого 11 травня 2010 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за № 218 в книзі: 745пр-90. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], яка їм належить на праві спільної часткової власності, а згідно із частинами 1, 2 та 3 статті 358 ЦК України - право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, при цьому співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, крім того кожен із співвласників має право надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. З матеріалів справи вбачається, що за реєстраційним обліком вищевказаної квартири перебувають: [PERSON] від 22 квітня 1987 року, [PERSON] від 23 грудня 1992 року та донька [PERSON] - [PERSON] від 05 травня 2010 року, особливий рахунок квартири відкрито на [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї та реєстрації за № 618, виданої 27 вересня 2012 року КП «Житлово-комунальний сервіс «Чорноморський», але з 2008 року у вищевказаній квартирі проживає лише [PERSON], що було встановлено під час проведення судових засідань, а також зібраними по справі доказами. При цьому, не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], підтверджується довідкою за № 530 від 22 жовтня 2012 року, з якої вбачається, що починаючи з 2008 року [PERSON] без реєстрації проживає в [ADDRESS] тільки в сезонний час року, а саме з середини жовтня до середини березня, а також довідкою за № 1817, виданої 15 жовтня 2012 року виконавчим комітетом Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області з якої вбачається, що починаючи з 2008 року [PERSON] без реєстрації проживає за адресою: [ADDRESS], тільки в сезонний час року, а саме з березня по жовтень. Хоча квартира [ADDRESS] та будинок [ADDRESS] не є власністю [PERSON], тобто [PERSON] належить лише 4/9 частин квартири [ADDRESS], іншого нерухомого майна у неї немає. Положеннями статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Однак, не зважаючи на вищенаведені норми, через існування негативних й неприязних стосунків та наявності між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] конфлікту з приводу вищевказаної квартири, [PERSON] чинить перешкоди своїй матері [PERSON], а також сестрі [PERSON] у користуванні ними тією частиною спільного майна, яка відповідає їхній частці у праві спільної часткової власності. Протиправні дії [PERSON] підтверджуються наданими доказами, наявних в матеріалах справи, зокрема, талонами-повідомленнями про реєстрацію заяв та повідомлень про злочини від 13 лютого 2010 року, 23 липня 2011 року та 02 серпня 2011 року, прийнятих співробітниками Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області. Крім того, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2010 року було відкрито провадження у справі № 2-4898/10 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою. Таким чином, з огляду на вищевказане, суд дійшов до висновку, що [PERSON] та [PERSON] дійсно не мали можливості користуватись кватирою [ADDRESS], оскільки [PERSON] фактично позбавив їх цієї можливості. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Оскільки між сторонами спільне володіння й користування кватирою [ADDRESS] є неможливим через неприязні стосунки, у зв'язку з чим представником [PERSON] та [PERSON] під час розгляду справи було заявлено клопотання про проведення по справі судової будівельно-технічної експертизи. 12 жовтня 2012 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу та на вирішення якої поставлені наступні питання: - яка ринкова вартість кватири [ADDRESS]; - можливо лі виділити в натурі 4/9 та 1/9 частини кватири [ADDRESS]. 06 вересня 2013 року на адресу суду надійшов висновок по вказаній експертизі за № 4037/24, складеного 30 серпня 2013 року, відповідно до якого: - ринкова вартість кватири [ADDRESS] становить 515.300 гривень; - виділити в натурі 4/9 та 1/9 частини кватири [ADDRESS], з окремими входами у складі жилих та підсобних приміщень, які б відповідали нормативно-технічним вимогам і могли самостійно функціонувати, не представляється можливим. Частиною 2 ст. 364 ЦК України встановлено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Положеннями ч. 1 ст. 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:частка є незначною і не може бути виділена в натурі;річ є неподільною;спільне володіння і користування майном є неможливим;таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року за № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Із пояснень представника відповідача [PERSON] встановлено, що [PERSON] не проти сплатити позивачці [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/9 частки з подальшим припиненням її права спільної часткової власності на зазначену частку, оскільки розмір частки є незначною, та не може бути виділена у натурі, однак заперечував проти сплати [PERSON] грошової компенсації вартості 4/9 частки з подальшим припиненням її права спільної часткової власності на зазначену частку, оскільки він може проживати разом з матір'ю в цій квартирі, яка має безперешкодний доступ у спірну квартиру та в якій у неї є виділена кімната. В даному випадку, правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Ринкова вартість кватири [ADDRESS] становить 515.300 гривень (висновок експертизи за № 4037/24 від 30 серпня 2013 року), тобто вартість 1/9 частки буде становить 57.255 гривень 56 копійок, а вартість 4/9 частики буде становить 229.022 гривні 22 копійки, виходячи з наступного розрахунку: (515.300 * 1/9 = 57.255,56); (515.300 * 4/9 = 229.022,22). Оскільки частка [PERSON] незначна і не може бути виділена в натурі, так як квартира є неподільною, спільне користування нею через неприязні стосунки між сторонами неможливе, до того ж таке припинення не завдасть істотної шкоди [PERSON] та членам її сім'ї, у зв'язку з чим суд вважає, що слід припинити право [PERSON] на частку у майні, що належить їй на праві спільної часткової власності, зі стягненням на її користь з відповідача [PERSON] відповідної грошової компенсації у розмірі 57.255 гривень 56 копійок. Крім того, суд вважає, що також слід припинити право [PERSON] на частку у майні, що належить їй на праві спільної часткової власності, зі стягненням на її користь з відповідача [PERSON] відповідної грошової компенсації у розмірі 229.022 гривні 22 копійки, оскільки ця частка не може бути виділена у натурі, так як квартира є неподільною, до того ж таке припинення не завдасть істотної шкоди [PERSON] та членам її сім'ї. При цьому, суд зазначає, що [PERSON] платоспроможний та має можливість сплатити своїй 80 річній матері-пенсіонерки [PERSON] грошову компенсацію вартості її частки в квартирі, так як він здоровий та регулярно ходить в рейси на посаді першого помічника капітана на іноземних суднах, а ця посада передбачає високий заробіток. А посилання [PERSON] на те, що він може проживати разом зі своєю матір'ю в цій квартирі не приймається судом до уваги, оскільки [PERSON] не спілкується зі своєю матір'ю з 2008 року, що не може говорить о добрих стосунках та взаємовідносинах між ними. Таким чином, суд дійшов до висновку щодо обґрунтованості та правомірності позовних вимог [PERSON] та [PERSON] в частині відшкодування [PERSON] грошової компенсації вартості їх часток у праві спільної часткової власності з подальшим припиненням їх права спільної часткової власності на зазначені частки, які підлягають задоволенню в цій частині. Однак, суд вважає, що у задоволені позовних вимог [PERSON] та [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на їх користь грошових коштів у розмірі 5.000 гривень (4.000 гривень + 1.000 гривень) в рахунок відшкодування грошової компенсації за користування [PERSON] їхніми 4/9 частиною та 1/9 частиною квартири [ADDRESS] слід відмовити за безпідставністю, оскільки позивачки не доведи суду, що [PERSON] проживаючи у вказаній квартирі дійсно користувався належними їм частками у праві спільної часткової власності. Висновок, до якого дійшов суд, відповідає практиці Верховного Суду України по даній категорії справ, що вбачається з постанови Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року по справі № 6-4ц14. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] в частині стягнення заборгованості по житлово-комунальним послугам у період з вересня 2009 року по лютий 2014 року, суд вважає їх необґрунтованими та недоведеними, оскільки за цей період [PERSON] та [PERSON] не проживали в кватирі [ADDRESS], що вже було встановлено судом вище. Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» визначено, що споживач телекомунікаційних послуг (споживач) - юридична або фізична особа, яка потребує, замовляє та/або отримує телекомунікаційні послуги для власних потреб. Пунктом 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не проживали в кватирі [ADDRESS], тому ніколи не користувалися цими послугами та не є споживачами цих послуг, у зв'язку з цим відсутні підстави для стягнення з них на користь [PERSON] грошових коштів в рахунок відшкодування заборгованості по житлово-комунальним послугам у період з вересня 2009 року по лютий 2014 року, які були отримані [PERSON] та ним же й спожиті. Однак, в даному випадку суд визнає за [PERSON] право власності на всю трикімнатну квартиру, загальної площі - 65,2 кв.м., житлової площі - 38,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], але правовстановлюючі документи на цю квартиру знаходяться у [PERSON] та [PERSON]. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідним зобов'язати [PERSON] та [PERSON] передати [PERSON] оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 квітня 1997 року Управлінням Житлово-комунального господарства виконавчого комітету Одеської міської ради та зареєстрованого 10 квітня 2009 року Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за № 218 в книзі: 708 пр- 174, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Отже, з урахуванням вищевказаного, оцінивши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], а також позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з підстав, викладених у мотивованій частині цього рішення.

Outcome: partial