Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Китайгородської сільської ради про тлумачення заповіту. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що [INFO] помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на дві земельні ділянки площею по 1,73га, розташовані на території Рихтівської сільської ради, які належали йому згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №848186 від 02.04.2002р. та Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №848185 від 02.04.2002р., виданого на ім'я [PERSON] та успадкованого [PERSON] після її смерті. Відповідно до заповіту, складеного [PERSON] 30.09.2010р., посвідченого Китайгородською сільською радою за №02, вищезгадані земельні ділянки заповідано позивачці. Однак в силу юридичної необізнаності заповідач та секретар Розворук Г.С., яка готувала проект заповіту, помилково зазначили у заповіті вираз «земельна частка (пай)» замість виразу «земельна ділянка», хоча на момент його складання земельний пай був виділений в натурі на місцевості та видано державний акт на право приватної власності на землю. У встановлений термін звернулася до нотаріальної контори, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв'язку з тим, що спадкодавець заповів право на земельні ділянки (пай), а не земельні ділянки. Позивачка просить суд на підставі ст..213, 1256 ЦК України здійснити тлумачення заповіту, складеного [PERSON] 30.09.2010р. у с.Китайгород Кам'янець-Подільського району Хмельницької області і зареєстрованого в реєстрі за №02, встановивши дійсну його волю, а саме заповідання позивачці права на земельну ділянку площею 1,73га, яка знаходиться на території Рихтівської сільської ради. В суді представник позивача позов підтримав, просить його задоволити. Представник відповідача в суді позов визнав, не заперечив щодо його задоволення. Суду представник позивача пояснив, що нею оформлявся заповіт [PERSON], в заповіті при його укладанні нею було допущена помилка, помилково вказала в заповіті пай на земельну ділянку замість земельної ділянки, [PERSON] родичів не мав, з 2010 р. проживав в Китайгородському будинку-інтернаті для громадян похилого віку де і помер. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON], [INFO], проживав один в [ADDRESS]. З 14.07.2010 р. він переїхав в Китайгородський будинок-інтеренат для громадян похилого віку та інвалідів, де проживав до 03.01.2012 р. 30.09.2010 р. секретарем виконавчого комітету Китайгородської сільської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області було посвідчено заповіт яким [PERSON] заповів [PERSON] житловий будинок, надвірні споруди, присадибну ділянку, що знаходяться в с.Лісківці Кам'янець-Подільського району Хмельницької області, земельну частку(пай) згідно державного акту серії Р1 № 848186 площею 1,73 га, який знаходиться на території Рихтівської сільської ради, майновий пай згідно свідоцтва серії ХМКП № 019625. [PERSON] помер [INFO] Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20.08.2013 р. по справі № 676/6053/13-ц за позовом [PERSON] до Рихтівської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини позов було задоволено та визначено [PERSON] додатковий строк три місяці з дня вступу рішення в законну силу для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] в с.Китайгород Кам'янець-Подільського району(а.с.40). Спадкова справа № 178/2013 до майна померлого, [INFO] [PERSON] була відкрита приватним нотаріусом Кам'янець-Подільського районного нотаріального округу [PERSON] 11.11.2013 р. на підставі заяви [PERSON] 12.11.2013 р. приватним нотаріусом [PERSON] було видано позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Інших спадкоємців до майна померлого [PERSON] не має. Листом від 12.11.2013 р. приватним нотаріусом [PERSON] було відмовлено в оформлені [PERSON] спадщини на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Рихтівської сільської ради Кам'янець-Подільського району(державні акти на право приватної власності Р1 № 848185, Р1 № 848186), після смерті [PERSON] оскільки згідно із заповітом від 30.09.2010 р. їй заповідано житловий будинок, присадибну земельну ділянку, земельну частку(пай).та майновий пай(а.с.5). Відповідно до ст.. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Виходячи з аналізу положень норм ст. ст. 213, 1256 ЦК, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2 ст. 213 ЦК не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов'язків на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК). Зазначені висновки викладені в рішенні Верховного суду України від 27 серпня 2008 року у цивільній справі № 6-11329 св 08. Відповідно до Указу Президента України від 10.11.1994 р. № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» земельна частка (пай) - це оцінена в грошовому виразі та визначена в грошовому виразі та визначена в умовних кадастрових гектарах частина переданих у колективну власність сільськогосподарських угідь сільськогосподарського підприємства , яка визначає рівновелику долю участі члена підприємства в земельному пайовому фонді господарства і може бути в установленому чинним законодавством порядку витребувана в натурі (на місцевості) у самостійну земельну ділянку. Відповідна державна адміністрація видає громадянинові сертифікат на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка і проводить його реєстрацію за місцем знаходження реформованого сільськогосподарського підприємства, з земель якого виділені земельні частки (паї). Сертифікат фіксує право на ідеальну частку землі без реального виділення. За заявою власника здійснюється відведення земельної ділянки в натурі, в установленому порядку і видається державний акт на право власності на земельну ділянку. Після видачі державного акту на право власності на земельну ділянку сертифікат на право власності на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Отже, оскільки за своєю правовою природою земельна ділянка - це майно, а право на земельну частку (пай) - майнове право, запропоноване позивачкою тлумачення змісту заповіту по суті зводиться до внесення змін у сам зміст заповіту шляхом підміни майнового права на майно, що є недопустимим у розумінні приписів ст. 213, 1256 ЦК України. Визнання представником відповідача позову суд оцінює критично оскільки таке визнання позову суперечить закону. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed