Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Адвокат Ракицька І.М., яка дії в інтересах заявника [PERSON] звернулась до суду із заявою та просить суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], яка померла у віці 83 років [INFO] року у м. Луганську Луганської області, Україна. На даний час у заявника виникла необхідність в проведенні державної реєстрації факту смерті його матері для реалізації прав на спадщину. Заявник та її представник не прибули у судове засідання, адвокат завчасно надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, завчасно надав суду заяву, у якій просить суд розглянути справу без його присутності та вирішити справу на розсуд суду. Суд, беручи до уваги письмові заяви представника заявника та представника заінтересованої особи, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши у судовому засіданні надані докази, а також враховуючи те, що суд не може взяти до уваги як докази - лікарське свідоцтва про смерть [PERSON](а.с. 6) та довідку про причини смерті (а.с. 7), квитанцію про сплату ритуальної послуги (а.с. 10) через їх недопустимість, оскільки згідно законодавства України вони не мають юридичної сили та не можуть створювати правові наслідки, вважає за необхідне задовольнити заяву [PERSON] про встановлення факту смерті, оскільки судом встановлено наступне. Відповідно до наданої копії свідоцтва про народження (а.с. 9), заявник є сином померлої. Факт смерті та поховання [PERSON] підтверджується замовленням про надання ритуальних послуг (а.с. 11). Представнику заявника надана відмова керівником Сєвєродонецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області у проведенні реєстрації смерті [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та інших актів законодавства. Відомості про смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: - лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); - фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); - лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; - рішення суду про оголошення особи померлою; - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви [PERSON], оскільки факт того, що [PERSON], [INFO], померла у віці 83 років [INFO] року у м. Луганську Луганської області, Україна підтверджено обґрунтуванням в заяві та у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність фактів, повідомлених заявником.

Outcome: approved