Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] ( надалі - «Відповідач») про позбавлення батьківських прав, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона просила позов задовольнити, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Відзиву на позов від Відповідача до суду не надходило. Представником Органу опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради подано заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника, надано суду витяг з рішення від 06.05.2021 року №671, яким вирішено надати суду висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, позицію представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьками записано [PERSON] та [PERSON] . Як випливає зі змісту позовної заяви, з батьком дитини, [PERSON] , [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебувала. Через п`ять місяців після народження дитини, [PERSON] , [INFO] , Відповідач покинув [PERSON] і на даний час має іншу сім`ю. Фактично сторони проживають окремо, ніякої участі у вихованні та утриманні дитини Відповідач не приймає, не навідує, не телефонує, перейшов жити до іншої сім`ї. Позивач з дитиною проживає зі своїми родичами, а саме з матір`ю, сестрою та братом за адресою: [ADDRESS] , дитині забезпечені належні умови проживання, встановлено доброзичливі стосунки між дитиною та родичами Позивача. Посилаючись на те, що Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, Позивач звернулась до суду з даним цивільним позовом про позбавлення батьківських прав. Згідно із частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Частиною 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до наявного в матеріалах справи Витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 06 травня 2021 року № 671 «Про розгляд питань органу опіки та піклування» виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надав висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини: [PERSON] , [INFO] . За змістом статей 3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідностатті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду , що набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я , фізичний , духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує, які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутові умови життя та матеріальне становище відповідача. Так, як випливає зі змісту позовної заяви [PERSON] , Відповідач - батько дитини, свідомо нехтує та ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, тобто свідомо самоусунувся від виховання та утримання свого сина. В даній цивільній справі Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про судові засідання у справі, не з`явився в судове засідання та не заперечив доводів Позивача, не направив до суду відзиву на позов та не надав суду жодних пояснень та доказів, які б спростовували твердження Позивача про невиконання ним своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню щодо малолітнього сина. Доказів, які б спростовували твердження Позивача про те, що батько [PERSON] не бере участі у вихованні та утриманні дитини [PERSON] , [INFO] , Відповідачем Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено. Стосовно наданого органом опіки та піклування в даній цивільній справі Висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав від 06.05.2021 року №671, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , - Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.6 ст. 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав від 06.05.2021 року №671 зазначено, що батько дитини [PERSON] , [INFO] є громадянином Арабської Республіки Єгипет. 19.10.2017 року відповідачу видана посвідка на тимчасове проживання в Україні, являється студентом Івано-Франківського національного медичного університету. Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, через п`ять місяців після народження дитини відповідач покинув позивача з дитиною і створив іншу сім`ю, відповідач не заперечував щодо проживання сина з матір`ю і з того часу [PERSON] до дитини не навідується, не телефонує, не цікавиться життям і здоров`ям, коштів на утримання дитини не надає, повністю усунувся від виховання дитини. Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач заперечив щодо позбавлення батьківських прав, зазначив, що позивач забороняє відповідачу спілкуватися з дитиною, а коли приносив речі, то мати дитини їх не приймала. Позивач зазначила, що перебуває у стосунках з іншим чоловіком, планує створити сім`ю та виїхати за кордон. Так, зі змісту вищевказаного висновку органу опіки та піклування випливає, що фактично в ході вирішення питання щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] органом опіки та піклування було проаналізовано зміст позовної заяви [PERSON] , поданої до суду, а також усні пояснення обох батьків. Відтак, на підставі виключно усних пояснень Відповідача про те, що він любить дитину та заперечує проти позбавлення його батьківських прав, органом опіки та піклування прийнято висновок щодо недоцільності такого. Разом з тим, зі змісту даного висновку органу опіки та піклування не вбачається належного підтвердження доводів Відповідача щодо чинення йому перешкод з боку матері дитини у вихованні та спілкуванні з дитиною. Докази на підтвердження того, що з приводу чинення таких перешкод з боку матері [PERSON] звертався з відповідними заявами до органу опіки чи піклування або суду в матеріалах справи відсутні. За таких обставин Суд не може вважати висновок органу опіки та піклування в даній цивільній справі достатньо мотивованим. При цьому, Суд зауважує, що з метою забезпечення права Відповідача надати відповідні пояснення та докази по справі, судові засідання в даній цивільній справі неодноразово відкладались. Однак Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату і час судового засідання, в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки не сповістив, жодних доказів по справі чи пояснень не надав, не спростував посилання Позивача щодо фактів не приймання ним участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого ухилення від виховання та утримання дитини. З огляду на викладене Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими, такими, що не суперечать інтересам дитини та підлягають задоволенню. Положення ст. 166 Сімейного кодексу України передбачають такі правові наслідки позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 840,80 грн, сплачений при зверненні до суду з даним позовом. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 19, 164, 165 Сімейного кодексу України, п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 209,210, 222, 223, 224, 247, 258-259, 263-268, 273, 280-284, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved