Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

[PERSON], яка діє на підставі довіреності в інтересах [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення суми позики. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що 02 квітня 2014 року згідно розписки відповідачка позичила в борг у [PERSON] кошти в сумі 24000 грн., які зобов'язувалась повернути до 16 квітня 2014 року. Однак кошти в обумовлений строк не повернуто. В поданій заяві [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просить стягнути з відповідачки борг, індекс інфляції та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Одночасно представник позивача просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки. Про причину своєї неявки суд не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 02 квітня 2014 року, згідно розписки, відповідачка позичила в борг у позивача кошти в сумі 24000 грн., які зобов'язувалась повернути до 16 квітня 2014 року. Однак свої зобов'язання відповідачка не виконала, кошти в обумовлений строк нею не повернуто. Судом враховується те, що договір позики укладається як в усній, так і в письмовій формі. У ЦК України зазначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Закон не вимагає нотаріального посвідчення договору позики, проте за домовленістю сторін чи на вимогу однієї зі сторін договір може бути нотаріально посвідчений (ч. 4 ст. 209 ЦК України). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно постанови Верховного Суду України від 02 липня 2014 року, ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року та 18 грудня 2014 року, суд дійшов до висновку про те, що відповідно до ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем представлена розписка від 02 квітня 2014 року, яка посвідчує передання позикодавцем 24000 грн. боржнику. В розписці відповідачка вказала, що взяла в борг у позивача кошти в сумі 24000 грн. та зобов'язується повернути їх\~до 16 квітня 2014 року. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно представлених позивачем розрахунків, загальна сума трьох процентів річних становить 2140,27 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 22296 грн. Таким чином стягненню з відповідачки підлягають: сума основного боргу - 24000 грн.; 2140,27 грн. - 3% річних\~ та 22296 грн. інфляційних витрат, а всього - 48436,27 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 625, 1046-1048 ЦК України,

Outcome: approved