Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду зі спільним позовом до Київської міської ради з вимогами визнати за [PERSON] право власності, у порядку спадкування після смерті його матері - [PERSON], на ? частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності, у порядку спадкування після смерті його матері - [PERSON], на ? частину квартири [ADDRESS], що є предметом позову. Представник позивачів - адвокат Стефановський В.С. в судове засідання не з'явився, представник подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача - Київської міської ради, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями про вручення викликів до суду, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) відповідач не скористався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві [INFO] року (актовий запис №20790). (а.с.17) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої, серед іншого, входить об'єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS], яка належала на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується Договором дарування квартири від 03 грудня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В., зареєстрованого в реєстрі за №2321. (а.с.8) Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. 22 грудня 2014 року [PERSON] та [PERSON], спадкоємці першої черги за законом, звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. з заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. На підставі заяви спадкоємців [PERSON] та [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. заведена спадкова справа №2/2014 щодо майна померлої [INFO] року [PERSON], ксерокопія матеріалів спадкової справи залучено до матеріалів цивільної справи. (а.с.39-151) 14 грудня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на підставі якої відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно - квартиру [ADDRESS], яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Договору дарування квартири від 03 грудня 2009 року, оскільки право власності на квартиру не зареєстроване в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухоме майно» відповідно до вимог законодавства, яке діяло до 2013 року. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно положень п.1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються права на житлові будинки, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Відповідно до п.п. 10 п. 27, п. 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року, передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та технічний паспорт на такий об'єкт. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] набула права власності на квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування квартири від 03 грудня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яремчук М.В., зареєстрованого в реєстрі за №2321. Після смерті [PERSON] право власності на вищезазначену квартиру перейшло в порядку спадкування спадкоємцям першої черги за законом - [PERSON] та [PERSON], відповідачі у справі, які у встановленому порядку заявили про намір прийняти спадкове майно, однак не отримали свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки за життя спадкодавець не зареєструвала право власності на належне їй нерухоме майно відповідно до норм діючого законодавства. В той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивачів, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Відповідно статті 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що за відсутності спору між спадкоємцями першої черги за законом майна [PERSON], яка померла [INFO] року, спадкове майно - квартира [ADDRESS], підлягає поділу між спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, тому правомірними є вимоги про визнання за кожним із позивачів права власності по ? частині квартири [ADDRESS], оскільки в інший спосіб захистити право потенційних спадкоємців на оформлення права власності на спадкове майно не виявляється за можливе. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved