Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо їхніх малолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з березня 2008 року по квітень 2012 року, від якого у них народилось двоє дітей і який розірвано в судовому порядку 18.04.2012 року.Після розірвання шлюбу діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею та її рідними. Відповідач після розлучення не займається вихованням і утриманням дітей, ухиляється від виконання своїх обов'язків по виховання дітей, не провідує у школі, ні вдома, не спілкується з дітьми, матеріальної допомоги у добровільному порядку не надає, тому згідно рішення Кіцманського районного суду від 04.11.2011 року з нього стягнуто аліменти в розмірі по 250 гривень щомісячно на кожну дитину до їх повноліття. Згідно заочного рішення Кіцманського районного суду від 15.02.2016 року, також стягнуто з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) в сумі 6661 грн.87 коп., збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей до 650 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні позивач та її адвокат позов підтримали, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Позивач додатково в суді пояснила, що відповідач не цікавиться життям дітей з моменту фактичного припинення шлюбних стосунків між ними, а саме з 2012 року. Роль батька в житті дітей виконує дідусь, який разом з ними проживає. Вказала, що відповідач сплачує аліменти не систематично, востаннє в червні 2015 року погасив заборгованість в сумі близько 21 тис грн. Просять позов задовольнити, так як в майбутньому остерігаються, що відповідач матиме претензії до дітей з приводу аліментів на його утримання. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, оголошенням в засобах масової інформації, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог опікунська ради Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області в судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій просив справу розглядати без участі представника Михальчанської сільської ради та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], адвоката Венерського О.С., показання свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини 1959 року, «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею ст.150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України , мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18.04.2012 року в судовому порядку(а.с.8). Під час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] та [INFO] - дочка [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.6). Після розлучення батьків діти залишилась проживати з мамою, на даний час проживають в [ADDRESS], до складу їх сім'ї входять [PERSON] - дідусь, [PERSON] - бабуся, [PERSON] - тітка. (а.с.12,13) Показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], характеристикою з місця навчання [PERSON] та [PERSON] (а.с. 39,40) стверджується, що найбільше часу діти проводять із матір'ю, бабусею, дідусем та тіткою, які приділяють увагу навчанню та вихованню дітей. Діти доглянуті, життєрадісні, добре навчаються. За місцем їхнього проживання створені для дітей всі умови для їх нормального розвитку. З рішення №1опікунської ради Михальчанської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області від 02.02.2017 року вбачається, що опікунська рада вирішила вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON]відносно його малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.33). Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.11.2011 року визначено стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі по 250грн. щомісячно, починаючи з 04.10.2011 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.8). Згідно заочного рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15.02.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) в сумі 6661 грн.87 коп. Визначено збільшити розмір аліментів на утримання дітей та стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі по 650 грн. щомісячно на кожну дитину починаючи з 01.10.2015 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.10,11). Покликання позивача на те, що [PERSON] не надає допомоги на утримання дітей не заслуговують на увагу, оскільки, згідно мотивувальної частини заочного рішення Кіцманського районного суду від 15.02.2016 року, відповідач [PERSON] в червні 2015 року погасив заборгованість по аліментах в сумі 21951,36 грн (а.с.10) і дана обставина не заперечується позивачем. Крім того, із довідки-розрахунку ВДВС Кіцманського РУЮ від 24.04.2017 року вбачається, що заборгованість [PERSON] по несплаті аліментів на утримання дітей станом на 24.04.2017 року становить 24 440 грн, внаслідок несплати коштів починаючи з липня 2016 року. Між тим, сам по собі факт нерегулярної сплати відповідачем аліментів на утримання дітей не може слугувати безумовною підставою позбавлення батьківських прав, з огляду на норми до ч.2 ст.166 СК України, відповідно до яких особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Разом з тим, суд не може погодитися з рішенням опікунської ради №1 Михальчанської сільської ради від 02.02.2017 року, оскільки воно є необґрунтованим, прийнятим без присутності батька [PERSON], а відтак передчасним. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження пояснення позивача та свідка [PERSON] про те, що після розірвання шлюбу відповідач намагався контактувати із позивачем щодо виховання дітей , однак остання змінила номер телефону, а карточку викинула, оскільки боялась погроз з його боку. Свідок [PERSON], яка являється сусідкою [PERSON], в судовому засіданні також підтвердила, що між [PERSON] та [PERSON] існують неприязні стосунки з часу розірвання шлюбу. З огляду на цю обставину, суд вважає неналежною поведінку самої позивача [PERSON], яка, змінюючи номер телефону, уникала спілкування із [PERSON] через неприязні стосунки із ним, а отже позивач сама в жодний спосіб не сприяла спілкуванню дітей із батьком. Із пояснень, допитаного в судовому засіданні, як свідка, матері позивача [PERSON] вбачається, що мати відповідача [PERSON] двічі телефонувала до неї, питала про суми аліментів, які підлягають сплаті на їх утримання. Востаннє вона телефонувала пів року тому для того , щоб повідомити, що її син [PERSON] на пошту передав 1000 грн. аліментів, які необхідно забрати. Пропонувала їм 1000 Євро в замін того, щоб [PERSON] забрала виконавчий лист про стягнення аліментів. Вона відмовилась.Крім того, дітей [PERSON] та [PERSON] також розшукали старші діти відповідача [PERSON] від першого шлюбу з метою знайомства. Оцінюючи покази свідків, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться у об'єктивному взаємозв'язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами, однак з пояснень свідків не вбачається злісного ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні позивачка вказала, що вона звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] в зв'язку з тим, що в майбутньому остерігається претензійз боку [PERSON] до дітей з вимогою його утримувати. Враховуючи наведене, суд не бере до уваги покликання позивачки на вищезазначену обставину як обгрунтування позовним вимог, оскільки така не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. За таких обставин, суд приходить до переконання, що позивачем [PERSON] не доведено в повній мірі позовних вимог. Разом з тим, суд вважає, що позивач [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження того, що відповідач систематично, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], а, отже, оцінюючи зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав є безпідставним та не підлягає до задоволення. Зі змісту ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, тобто у даному випадку не відшкодовуються позивачу.

Outcome: dismissed