Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

[PERSON] (позивачка) звернулась до суду 27.11.2015р. з позовом до [PERSON] (відповідач), в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 44406грн та позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка просила задовольнити її позовні вимоги повністю та пояснила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] півтора роки, а саме до 15.08.2006р.. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час дитина проживає разом з нею та її теперішнім чоловіком. Відповідач ухиляється від виховання доньки, не надає жодної матеріальної допомоги, не піклується про неї, не цікавиться дитиною та не виявляє бажання спілкуватися з нею. Доньці вже 11 років, а свого батька вона не знає та не виявляє до нього жодних почуттів. Також позивачка зазначила, що у 2006 році було винесено рішення суду, згідно якого було стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], але відповідач ухиляється від виконання рішення суду та аліменти не сплачує, у зв'язку з чим з'явилась заборгованість, яка становить більш ніж 44 406 грн. Крім того, відповідач не надав дозвіл на виїзд дитини за кордон, у зв'язку з чим донька була вимушена відмовитися від участі у змаганнях по танцям, які проходили в Російській Федерації. Представник позивача [PERSON] у судовому засідання підтримала позовні вимоги позивача, просила їх задовольнити у повному обсязі зазначивши, що відповідач має обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток, надавати належне матеріальне забезпечення для розвитку дитини. Проте від своїх батьківських обов'язків відповідач ухиляється, внаслідок чого жодного разу за десять років не відвідав доньку, не проявив зацікавленості її долею, не брав участі у забезпеченні своєї дитини. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки він сплачував аліменти на утримання доньки у добровільному порядку. Разом з тим, позивачка все одне звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів і рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.05.2006р. з нього були стягнуті аліменти. Проте зазначене рішення було скасоване ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11.03.2009р.. З того часу він не сплачував аліментів на користь позивачки, проте надсилав кошти на дні народження доньки, але не завжди. Оскільки зараз його дохід складається лише із заробітної плати, яка не перевищує 1300грн та соціальної допомоги, то він не в змозі сплачувати аліменти по рішенню суду, у зв'язку з цим виникла заборгованість. Крім того, у нього на утриманні перебуває його мати, яка є інвалідом 2 групи, дружина та дитина віком 5 років. Також відповідач зазначив, що востаннє бачився з донькою у 2006році. З того часу доньки не бачив, оскільки позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. До органів державної влади за сприянням у його спілкуванні з донькою він не звертався та не вчиняв ніяких дій задля зустрічі з донькою. Аліменти час від часу сплачував, проте чеків не збереглося, окрім двох. Протягом останніх 9 років в нього нова родина, в якій є дитина віком 5 років. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Представник служби у справах дітей Черкаської міської ради Молчанович Н.О. в судовому засіданні зазначила, що вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, оскільки [PERSON] не виконує належним чином своїх батьківських обов'язків, ухиляється від сплати аліментів, не цікавиться розвитком та вихованням своєї доньки. З цього приводу було засідання відповідної комісії, за наслідками якого був складений висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його доньки. Заслухавши пояснення сторін та інших учасників судового розгляду, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. після розірвання шлюбу, тобто з середини 2006р. сторони не проживають разом. Дитина проживає разом з позивачкою. Відповідач в добровільному порядку не надає регулярної матеріальної допомоги на утримання своєї доньки. За останні десять років відповідач жодного разу не навідався до дитини, не цікавився її життям, не знає її інтересів та вподобань. Дитина не знайома з відповідачем. Зазначені обставини справи сторони визнаються, а тому в контексті положень ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. Позивачка на теперішній час перебуває у шлюбних відносинах з [PERSON] (а.с.10) у зв'язку з чим вони проживають разом з її донькою [PERSON] (а.с.17). Дитина навчається у Черкаській спеціалізованій школі №13. За місцем навчання дитина характеризується виключно з позитивного боку (а.с.13-14), що свідчить про належну батьківську турботу за дитиною. Відповідач у свою чергу жодного разу не відвідував місце навчання своєї доньки (а.с.14). На теперішній час відповідач проживає разом з новою сім'єю в с. Киселівка Чернігівського району Чернігівської області. На утриманні відповідача перебуває його непрацездатна матір (а.с.65-66) та малолітній син (а.с.64). На утримання своєї доньки [PERSON] відповідач здійснив грошові перекази 11.10.2008р. в сумі 500грн (а.с.67) та в 09.10.2015р. в сумі 1000грн (а.с.49). Служба у справах дітей виконавчого комітету Черкаської міської ради надали суду висновок від 30.11.2015р., відповідно до якого вважають за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо його доньки - [PERSON], [INFO], через свідоме ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітньої доньки. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.05.2006р. з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання їх доньки. Проте ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11.03.2009р. зазначене рішення суду скасоване, а справу направлено на новий розгляд (а.с.60-63). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19.06.2009р. (а.с.78-79) з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання їх доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 03.04.2006р. до досягнення дитиною повноліття. Відповідач не сплачує аліменти на підставі зазначеного рішення суду у зв'язку з чим має заборгованість, розмір якої станом на 25.06.2015р. складає 44406,42грн, що підтверджується відповідним розрахунком ВДВС Чернігівського РУЮ в Чернігівській області (а.с.69-72). За таких обставин між сторонами виник спір з приводу виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо його неповнолітньої доньки, який регулюється нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Обов'язок батьків щодо виховання та розвитку передбачений ст.150 СК. Згідно ст.155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З обставин справи вбачається, що відповідач протягом останніх майже десяти років не проявляв до своєї доньки батьківської турботи та любові, не піклувався про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував дитину необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, а також не спілкувався з дитиною, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, не створював умов для отримання нею освіти й не сплачував аліменти, що свідчить про свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Пояснення відповідача щодо того, що позивачка створювала перешкоди у спілкуванні йому з донькою, суд оцінює критично, оскільки всупереч положенням ч.1 ст.60 ЦПК відповідач не довів зазначених обставин. Натомість сам зазначив, що не вчиняв ніяких дій направлених на усунення перешкод у спілкуванні з донькою, зокрема, не звертався до державних органів з вимогою про сприяння для реалізації ним його батьківських прав та обов'язків. Також відповідач не зазначив обставин, які створювали б йому перешкоди для того, щоб проявити зацікавленість життєдіяльністю доньки (відвідати місце навчання доньки, провести разом з дитиною літній відпочинок, проявити інтерес до бажань доньки та інше). Крім того, як зазначила позивачка їх донька займається танцями і має значні досягнення та успіхи в цьому занятті. Для прийняття донькою участі у змаганнях була необхідність поїздки дитини до Російської Федерації, проте відповідач не надав згоди на вивезення дитини за кордон, що позбавило дитину можливості реалізувати свої здібності. Відповідач не заперечив того факту, що не надав дозвіл на вивезення дитини за кордон, обґрунтовуючи свої дії тим, що позивачка пропонувала йому написати саме відмову від батьківських прав. Проте суд зауважує, що надання дозволу на вивіз дитини за кордон не потребує відмови від батьківських прав. Відповідач не обґрунтував суду, чому він не дозволив його доньці виїхати за кордон для прийняття участі у спортивних змаганнях, не навів обставин, які створювали в нього обґрунтовані сумніви та свідчили б про ризики для безпеки доньки, що могли бути причиною такої відмови. У зв'язку з наведеним, суд розцінює зазначені обставини як створення відповідачем перешкод у реалізації його донькою своїх прав на вільний розвиток особистості. Відповідно до ч.7, 8 ст.7 СК дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.171 СК дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що дитина не знайома з відповідачем і своїм батьком вважає [PERSON]. За таких обставин з метою недопущення морального травмування дитини суд вважає за доцільне розглянути справу без врахування думки дитини. З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає доведеним факт ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов'язків відносно його доньки [PERSON] і вважає за необхідне позбавити його батьківських прав. Стосовно вимоги про стягнення заборгованості по аліментах суд зауважує наступне. Порядок стягнення аліментів та заборгованості по них визначений ст.ст.194-195 СК та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вказаних положень закону заборгованість по аліментах визначається державним виконавцем і стягується за виконавчим листом, виданим на підставі рішення про стягнення коштів на утримання дитини. Таким чином, сума заборгованості по аліментам, яку вимагає стягнути позивачка, має бути виплачена відповідачем в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів. Ця заборгованість існує на підставі наявного судового рішення, а тому підстави для її повторного стягнення з відповідача відсутні. Таким чином, в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 487,20грн в якості відшкодування понесених нею судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial