Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до слідчого Слідчого відділу Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Семенога О.В. про відшкодування моральної шкоди. Позивач в своїй позовній заяві зазначала, що 25 квітня 2017 року від Дніпровського управління Головного управління Національної поліції у місті Києві на виконання Броварський відділ поліції у Київській області отримав постанову №50/125 СВ-302 від 19.04.2017 р. у межах кримінального провадження. 07 червня 2017 року позивач на особистому прийомі в слідчого Броварського ВП у Київській області Семенога О.В., який є відповідальним за виконання постанови №50/125 СВ-302, попросила його інформувати її про стан виконання зазначеної постанови та отримала відповідь, що її поки що не виконано. 13 вересня 2017 року, вдруге приїхавши на особистий прийом до слідчого Семенога О.В., позивач знову запитала у нього про стан виконання постанови №50/125 СВ-302, на що отримала відповідь, що він має більш нагальні справи, після чого слідчий Семеніг О.В. закрив свій кабінет і пішов, натомість не призначивши їй прийому на інший день та не пояснивши, коли він зможе забезпечити їй повноцінну реалізацію її звернення. Тому того ж дня вона вимушена була принагідно подати начальнику слідчого відділу Броварського ВП у Київській області Тетеруку Є.В. скаргу на бездіяльність слідчого Семенога О.В. (Ж-1030 від 13.09.2017 р.). У відповідь на цю скаргу надійшов поштою лист (Ж-1030 від 18.12.2017 р.). Позаяк у цій відповіді позивач не одержала належного інформування: 1) не вказано найменування підрозділів, яким надано доручення, 2) не зазначено прізвищ та імен посадових осіб, яким надано доручення, 3) не вказано конкретної дати, коли було зроблено доручення, тому вона звернулася з письмовим клопотанням до начальника слідчого відділу Броварського ВП у Київській області (вхідний №3121 від 30.05.2018 р.), у якому висловила прохання надати докладні відомості (які відсутні у відповіді), проте натомість не отримала їх досі. 27 червня 2018 року позивач на особистому прийомі повідомила про бездіяльність слідчого Семенога О.В. начальнику слідчого відділу Броварського ВП ГУ НП у Київській області Тетеруку Є.В., який порадив знову звернутися до Семенога О.В. , проте третій особистий прийом у слідчого Семенога О.В. знову виявився безрезультатним. Через таку неприпустиму ситуацію позивач подала повторне клопотання до Броварського ВП у Київській області вхідний №3858 від 27.06.2018 р. з вимогою нарешті інформувати її про виконання постанови №50/125 СВ-302, натомість відповіді на нього не отримала досі. 30 липня 2018 року позивач подала до Броварської місцевої прокуратури Київської області клопотання (вхідний №388 від 30.07.2018 р., на яке отримала відповідь (№5604 вих-18 від 16.08.2018 р. Через ненадання їй слідчим Семеногом О.В. можливості реалізувати її законне право знайомитися з матеріалами у межах кримінального провадження, у якому позивач є стороною (ч.11 ст.56 КПК), зокрема, з матеріалами, що підтверджують виконання постанови №50/125 СВ-302, звернулася до Дніпровського управління Головного управління Національної поліції у місті Києві, яке на першу вимогу надало їй для ознайомлення усі матеріали кримінального провадження, серед яких виявила відповідь на постанову №50/125 СВ-302, надіслану слідчим Броварського ВП у Київській області Семеногом О.В. Як увбачається із зазначеної відповіді, жоден з пунктів постанови №50/125 СВ-302 слідчим Семеногом О.В. виконано не було. Таким чином, невиконання слідчим Броварського ВП у Київській області Семеногом О.В. постанови №50/125 СВ-302 перешкоджає здійсненню кримінального провадження і як наслідок - сприяє уникненню злочинцем відповідальності та призводить до завдання позивачу матеріальних збитків. До того ж Семеног О.В. , порушуючи вимоги Закону України «Про звернення громадян» (ст.ст.14,15,16,18,19,20,22), ігнорує всі її звернення та не дає відповіді на жодне з них, а також порушує вимоги Закону України «Про Національну поліцію», зокрема, ст.1, ч.1 ст.7, ч.1 ст.9, чч.3,6,7,26 ст.23, порушує ст.ІІ, ч.1 п.1 ст.ІІІ, ч.3 п.п.1,2,4,6 ст.VI, ч.ч.5,7 ст. VI «Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України». У зв`язку з бездіяльністю слідчого Броварського ВП у Київській області Семенога О.В., яка завдає позивачу, крім матеріальних збитків, душевних страждань, хвилювань, вводить у стан морального пригнічення та довготривалий час негативним чином впливає на її психоемоційний стан, заважаючи вести нормальне життя, остання вимушена звернутися з позовом до суду для захисту її порушених прав. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з Семенога О.В. на її користь відшкодування моральної шкоди, завданої його бездіяльністю, у розмірі 32000 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Неодноразово направляла на електронну пошту суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю прибуття в судове засідання. В судове засідання відповідач слідчий Слідчого відділу Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Семеног О.В. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що постановою Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві про проведення процесуальних дій на іншій території від 19.04.2017 р. доручено працівникам Броварського РВ ГУНП у Київській області у провести слідчі дії у кримінальному провадженні №12017100040000427 від 13 січня 2017 року за заявою [PERSON] про те, що її колишній чоловік [PERSON] з жовтня 2016 року до теперішнього часу не сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки. В ході виконання вказаної постанови слідчим Семеногом О.В. надано доручення оперативним підрозділам Броварського ВП на проведення слідчих дій (у порядку п.3 ч.2 ст.40 КПК України), зареєстроване за №488. Відповідно до довідки-розрахунку №42722 від 13.11.2019 р., наданої головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Кухарським О.М., заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.11.2019 р. складає 82274,60 грн. Згідно листа начальника Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області полковника поліції Астаф`єва А. 315549/109/1300/01-21 від 06.08.2021 р., на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 28.05.2021 №147 Семеног О.В. в Броварському районному управління поліції не працює з 28.05.2021 р. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, шкода відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Оскільки у справі, яка розглядається, з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є протиправна бездіяльність відповідних посадових осіб Слідчого відділу Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в частині неналежного виконання своїх службових обов`язків, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті. Така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується державою незалежно від вини цих органів. Моральна шкода - витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4). Позивач на підтвердження вказаних нею даних щодо наявності моральної шкоди не надає жодного доказу, що реально підтверджував би її доводи, а також того, що саме Слідчим відділом Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області їй було спричинено моральну шкоду, що підлягає відшкодуванню. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволення позовних вимог в повному обсязі. У зв`язку із поданням позивачем клопотання про звільнення від сплати судового збору та враховуючи майновий стан позивач, на підставі ч.2 ст.8 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за можливе звільнити позивача [PERSON] від сплати судового збору за подання до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed