Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання дитини та встановлення графіку побачень. Позивач зазначала, що 21 вересня 2017 року було укладено шлюб між нею та відповідачем. Від спільного подружнього життя мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . З квітня 2019 року подружніх відносин позивач із відповідачем не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. З того часу їхній малолітній син проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.07.2019 р. шлюб між позивачем і відповідачем розірвано, вирішено відновити [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON] » та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень. З часу фактичного розірвання відносин та окремого проживання відповідач систематично піднімає питання про передачу малолітнього сина [PERSON] для проживання за місцем проживання батька. Також відповідач ухиляється від досягнення домовленості із позивачем щодо встановлення чіткого графіку відвідування дитини та умов відвідування та виховання сина, перш за все у відповідності до інтересів дитини, а також з урахуванням особистого життя та зайнятості позивача. Між батьками є спір щодо місця проживання дитини, порядку відвідування та участі у вихованні дитини батьком. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з його матір`ю [PERSON] , визначити батьку [PERSON] порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, встановивши наступний графік їх побачень: один раз на місяць, в останню суботу місяця, з 15:00 години до 18:00 години, у попередньо узгодженому з матір`ю [PERSON] місці, у присутності матері, або іншої уповноваженої нею особи; щорічно, наступного дня за днем народження дитини, тобто 24 березня, з 16:00 години до 19:00 години, у попередньо узгодженому з матір`ю місці, у присутності матері, або іншої уповноваженої нею особи. При зустрічах із дитиною зобов`язати [PERSON] дотримуватися норм моралі, етичної поведінки та утримуватися від порушень громадського порядку. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 10000 гривень, витрат на професійну правничу допомогу та кошти в сумі 840,80 гривень, сплаченого судового збору. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення способу участі у вихованні дитини, в якому зазначав, що з часу припинення шлюбу [PERSON] систематично чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, є випадки, коли вона та її родичі, які проживають разом з нею, провокують конфлікти та викликають працівників поліції. Відповідачу також неодноразово доводилося звертатися до відділу поліції з метою фіксації неправомірних дій позивача за первісним позовом, яка порушує його права на спілкування з сином. Відповідач не може погодитися з графіком побачень, який просить позивач встановити рішенням суду, оскільки спілкуватися з сином лише один раз на місяць протягом трьох годин - це надзвичайно мало і не буде сприяти встановленню між батьком та дитиною тісних родинних стосунків. Висновок про встановлення участі батька у вихованні малолітнього [PERSON] надавався 16 червня 2020 року, коли дитині було лише 2 роки і три місяці, і тому час побачення з дитиною було визначено протягом двох годин з 10 до 12 і в присутності матері дитини. Наразі [PERSON] три з половиною роки, він систематично щотижня спілкується з батьком, тому вік дитини дозволяє спілкуватися з ним більше, ніж по дві години щотижня. Також, під час зустрічей дитина демонструє повну довіру до батька, поряд з батьком почувається у безпеці, із задоволенням спілкується з батьком і під кінець зустрічей прагнув почути від батька запевнення, що скоро вони знову зустрінуться. Тобто, враховуючи довірчі відносин між батьком і дитиною, не вбачається обов`язкової участі у зустрічах матері. Посилаючись на викладене, просив суд визначити йому наступний спосіб участі у вихованні дитини та встановити такий час спілкування з сином [PERSON] , [INFO] : протягом першого місяця після набрання рішенням суду законної сили - перша п`ятниця місяця з 10:00 год. до 12:00 год. у малій залі адміністративної будівлі за адресою: [ADDRESS] у присутності фахівця із соціальної роботи Броварського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (далі - Центр) та матері дитини; друга, третя, четверта п`ятниця місяця з 10:00 год. до 12:00 год. у малій залі адміністративної будівлі за адресою: [ADDRESS] у присутності фахівця із соціальної роботи Центру без присутності матері, у подальшому без присутності матері дитини: перша та третя субота місяця з 15:00 години до 19:00 години, друга та четверта неділя місяця з 10:00 години до 13:00 години, щорічно 24 березня (наступний після дня народження дитини день) з 15:00 години до 19:00 години та 08 квітня (день народження позивача за зустрічним позовом) з 15:00 години до 19:00 години. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник адвокат Швець О.В. позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення в повному обсязі. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували, просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник адвокат Боярова А.В. не заперечували проти визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, тому вважають первісний позов в цій частині необґрунтованим, в частині визначення способу участі батька у вихованні дитини первісний позов не визнали, з приводу даного спору просили задовольнити зустрічні позовні вимоги. З огляду на викладене, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог за первісним позовом та задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи за первісним та зустрічним позовами органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області не з`явився, направили до суду письмові прояснення, в яких зазначали, що взявши до уваги Конвенцію ООН про права дитини, орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Крім того, орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області у своєму рішенні від 16.06.2020 №444 встановив порядок участі батьку [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на викладене, покладалися на розсуд суду та просили про розгляд справи у відсутність представника. Судом встановлено, що позивач за первісним позовом [PERSON] та відповідач за первісним позовом [PERSON] з 21 вересня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., щомісячно, починаючи з 12 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. При розгляді даної справи по суті встановлено, що між [PERSON] й [PERSON] існують спірні відносини щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та участі батька у його вихованні. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 16 червня 2020 року №444 надано до суду висновок про встановлення порядку участі батька, [PERSON] , у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , згідно якого враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області та інтереси дитини, орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області вважає за доцільне встановити наступний порядок участі батьку у вихованні малолітнього сина: протягом першого місяця: перша п`ятниця місяця з 10:00 год. до 12:00 год. у малій залі адміністративної будівлі за адресою: [ADDRESS] , у присутності фахівця із соціальної роботи Броварського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (далі - Центр) та матері дитини; друга, третя, четверта п`ятниця з 10:00 год. до 12:00 год. у малій залі адміністративної будівлі за адресою: [ADDRESS] , у присутності фахівця із соціальної роботи Центру, без присутності матері; в подальшому, щосуботи з 10:00 год. до 12:00 год., у присутності матері дитини, щороку наступний день після дня народження дитини, враховуючи інтереси дитини. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 27 липня 2021 року №590 надано до суду висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , згідно якого орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року №6 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, ґрунтуючись на рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа №402/428/16-ц). Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. З письмових матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з матір`ю позивачем за первісним позовом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В ході судового розгляду справи було встановлено, що відповідач за первісним позовом [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. Разом з тим, суд зазначає, що в інтересах хлопчика батькам важливо турбуватися про умови для психоемоційної безпеки дитини; натомість колишнє подружжя в інтересах дитини може зосередитися на пошуках порозуміння та налагодженні безконфліктних стосунків на основі взаємної поваги; батькам варто усвідомити, що малолітня дитина - це не іграшка, якою можна гратися по черзі та не інструмент для з`ясування стосунків. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у позивача та відповідача за первісним позовом склалися складні сімейні відносини і після розірвання шлюбу заручником ситуації, яка склалася між колишнім подружжям, опинилася малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого його батьківських прав у вихованні, утриманні та спілкуванні з дитиною. Враховуючи малий вік дитини (3 роки), проживання хлопчика останні два роки з матір`ю, психологічний стан та емоційну прив`язаність дитини до матері, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову в цій частині та визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за його місцем реєстрації та проживання за адресою: [ADDRESS] . Предметом розгляду в даному випадку також є участь батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Вiдповiдно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України). Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-III, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В силу ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Стосовно наявних в матеріалах справи висновків поліції, суд зазначає, що працівники поліції, які приїздили на виклики, проводили профілактичні бесіди щодо недопущення протиправних вчинків як з [PERSON] , так і з [PERSON] . Також, не знайшли свого підтвердження будь-якими доказами посилання позивача за первісним позовом на те, що батько [PERSON] прибуває на побачення з дитиною у неврівноваженому стані з підозрою на стан наркотичного сп`яніння. Відповідач за первісним позовом [PERSON] на обліку в кабінеті лікаря-нарколога та лікаря-психіатра КНП «Броварська БКЛ» БРР БМР не перебуває, що підтверджується відповідними довідками №12 та №13 від 11.02.2020 р. [PERSON] працює в ТОВ «Хелсфуд», займає посаду бухгалтера, загальна сума доходу за період з грудня 2019 року по травень 2020 року за винятком аліментів становить 24593,97 грн. Відповідно до характеристики [PERSON] , останній за час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який сумлінно та якісно виконує свою роботу і задачі, що стосуються його професійної діяльності, котрі знаходяться в межах його компетенції. В робочому колективі [PERSON] користується повагою, у спілкуванні з колегами організований, пунктуальний, відкритий, чемний та доброзичливий. Дисциплінарних стягнень за весь період роботи у нього не було. З огляду на вищевикладене, з врахуванням нестабільної психоемоційної ситуації, яка склалася між колишнім подружжям, малого віку дитини, суд вважає за можливе вирішити питання щодо визначення участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, спираючись на рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 16 червня 2020 року №444, яким, взявши до уваги Конвенцію ООН про права дитини, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області та інтереси дитини, надано висновок щодо встановлення порядку участі батька, [PERSON] , у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме: визначити [PERSON] , [INFO] , наступний спосіб участі у вихованні дитини та встановити такий час спілкування з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] : протягом першого місяця після набрання рішенням суду законної сили: перша п`ятниця місяця з 10:00 год. до 12:00 год. у малій залі адміністративної будівлі за адресою: [ADDRESS] , у присутності фахівця із соціальної роботи Броварського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (далі - Центр) та матері дитини; друга, третя, четверта п`ятниця з 10:00 год. до 12:00 год. у малій залі адміністративної будівлі за адресою: [ADDRESS] , у присутності фахівця із соціальної роботи Центру, без присутності матері; в подальшому, щосуботи з 10:00 год. до 12:00 год., у присутності матері дитини, щороку наступний день після дня народження дитини, враховуючи інтереси дитини. Приймаючи рішення суд також керується практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у п. 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні первісного позову в частині визначення способу участі у вихованні дитини, а зустрічний позов задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст.77-80 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Пленум Верховного Суду України у п. п. 10, 11 постанови №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції України) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - Конвенція, ЄСПЛ відповідно) як джерело права. ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог і первісного позову, і зустрічного позову.

Outcome: partial