Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача інфляційні втрати за несвоєчасне повернення боргу станом на 31.03.2018 року у розмірі 51670,55 грн., три відсотки річних з простроченої суми за основним зобов'язанням станом на 31.03.2018 року, що становить 11440,62 грн., судовий збір у розмірі 704,80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що в жовтні 2015 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON], про стягнення грошових коштів розпискою. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2015 року по справі №754/14104/15-ц, позовні вимоги Позивача задоволені, стягнуто з Відповідача на користь позивача борг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 200698,00 грн., 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 6824,38 грн. та судові витрати у розмірі 2075,22 грн. Відповідач в свою чергу добровільно рішення суду не виконав, і Позивач вимушено звернувся до виконавчої служби для примусового виконання вищевказаного рішення від 08.12.2015 року. Всього з часу примусового виконання рішення суду до 31.03.2018 року Відповідач повернув Позивачу 58379,87 грн. Ухвалою Деснянського районного суд м. Києва від 13.08.2018 року у справі вирішено питання про доцільність її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз'яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. Ухвала про відкриття провадження по справі, матеріали позовної заяви з додатками були направлені відповідачу на адресу зазначену в позовній заяві та в довідці з Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА. Вказаний конверт повернувся до суду з відміткою поштової установи «за закінченням терміну зберігання». Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 13.08.2018 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2015 року позов [PERSON] до [PERSON], про стягнення боргу за договором позики задоволено. Зокрема, вказаним рішення суду стягнуто з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 01.10.2012 року з урахуванням індексу інфляції у розмірі 200698,00 грн., 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 6824,38 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2075,22 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили та на його виконання Деснянським районним судом м. Києва 28.12.2015 року було видано виконавчий лист, який в подальшому було пред'явлено до виконання до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві. При примусовому виконанні рішення суду відповідачем було повернуто позивачу 58379,87, що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача. Відповідно до розрахунку наданого позивачем інфляційні втрати Позивача від невиконання Відповідачем рішення суду станом на 31.03.2018 року становить 51670,55 грн., сума втрат в розмірі 3% річних Позивача від невиконання Відповідачем рішення суду станом на 31.03.2018 року становить 11440,62 грн., оскільки умови договору позики відповідачем так і не виконані, грошові кошти в повному обсязі наразі не повернуті. Відповідно до положень ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Під час розгляду справи не було встановлено обставин та отримано доказів, які б свідчили про повне та належне виконання відповідачем - боржником зобов'язань за договором позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на викладене, беручи до уваги ту обставину, що під час розгляду справи не отримано доказів виконання відповідачем умов договору позики від 01.10.2012 року та з огляду на вимоги чинного законодавства України, які передбачають стягнення сум зазначених [PERSON], заявлені останнім позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи належать крім інших витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивач задля забезпечення захисту власних законних прав та інтересів звернувся за отриманням правової допомоги до фахівця у галузі права, а саме до адвоката [PERSON], про що було складено договір №2-09-ц/2015 про надання послуг адвоката від 22.09.2015 року. Загальна вартість отриманих позивачем послуг на правову допомогу складає 5000,00 грн. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved