Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Позивач зазначала, що з 08.10.1999 р. по 11.11.2008 року вона перебувала у шлюбі із [PERSON], від якого має сина - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. У 2008 році шлюб між сторонами було розірвано і відповідач сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним 18-річного віку. Проте,\~після досягнення\~сином 18\~років,\~відповідач припинив\~надавати матеріальну\~допомогу на\~утримання сина,\~хоча зобовязаний,\~оскільки,\~[PERSON],\~[INFO],\~навчається в\~Національному транспортному\~університеті на\~факультеті транспортних\~та інформаційних\~технологій в\~м.\~Києві.\~Навчання проходить\~на денній\~контрактній формі,\~плата за\~навчання складає\~10800\~грн.\~на рік. Зазначила, що син позбавлений можливості працювати, потребує коштів на харчування, одяг, канцелярських приладі та оплати проїзду. Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 900 грн., а також витрати на оплату навчання в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення сином 23-річного віку. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву в якій позов підтримала та просила його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначав, що на даний час за станом здоровя він є безробітним, проходить обстеження для подальшого лікування та встановлення групи інвалідності. З 26 лютого 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з Павленко (дошлюбне прізвище Кузьменко) В.В., від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Також зазначав, що підрахувавши загальну суму грошових переказів на банківську картку сина та позивача з 01.01.2017 р. по 04.03.2018 р., він як добросовісний батько переказав на утримання сина кошти в розмірі 19799,00 грн., з урахуванням аліментів на 2017 рік, 10800 грн. на навчання, день народження, оздоровлення та кишенькових коштів 8999 грн. Посилаючись на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 11 листопада 2008 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області 25 листопада 2008 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ОК №050616, актовий запис №561 (а.с.10). Сторони є батьками повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.11). [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за адресою: [INFO] (а.с.16). Навчається на факультеті транспортних та інформаційних технологій Національного транспортного університету в м. Києві, денна форма навчання, закінчується навчання (освітнього ступеня бакалавра) 30 червня 2021 року (а.с.6). Відповідно до договору про навчання №1371-17 від 09 серпня 2017 року, загальна вартість освітньої послуги становить 43200 грн., в тому числі 10800 грн. за навчальний рік (а.с.5). Відповідно до пунктів 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У силу положень ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач звернулася до суду із даним позовом. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Частиною 2 ст.199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам розяснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому суд звертає увагу на правову природу даного роду аліменти, які повязуються не тільки з сплатою вартісних послуг за навчання дитини, а і її утримання в цілому у звязку з необхідністю отримання матеріальної допомоги повязаної з харчуванням, одягом, транспортними витратами. Правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] на даний час є безробітним, проходив стаціонарне лікування у звязку із втратою зору (а.с.40-47). З 26 лютого 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з Павленко (дошлюбне прізвище Кузьменко) В.В., від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.37-39). Згідно довідки про доходи №04/04/18-1 від 04 січня 2018 року, позивач [PERSON] працює у ТОВ «Укртрейдпартнер» з серпня 2016 року та займає посаду менеджера. Посадовий оклад становить 3200 грн., заробітна плата за шість місяців склала 19200 грн. (а.с.8). Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні. Визначаючи розмір аліментів судом враховується, що відповідач має проблеми зі здоровям, матеріальний стан відповідача, матеріальний стан позивачки, витрати на навчання та вважає обґрунтованим та необхідним визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 900 гривень щомісячно. Такий визначений судом розмір аліментів буде відповідати принципам справедливості і розумності відповідно до загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст. 7 СК України. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 29 січня 2018 року і до закінчення [PERSON], [INFO], навчання, тобто до 30 червня 2021 року, але не більше як до досягнення ним 23-х років. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь Держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial