Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

[PERSON] (надалі також позивач) звернулася до суду із позовними вимогами до [PERSON] (надалі також відповідач) про розірвання шлюбу, мотивуючи їх тим, що з 15.10.1999 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів, один з яких - [PERSON] , [INFO] , є неповнолітнім. Позов мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. На даний час подружні стосунки між ними припинені, збереження сім`ї є неможливим, тому позивач просить розірвати їх шлюб. 24.04.2020 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 12-13). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. 24.04.2020 р. суд направив на зареєстровану адресу відповідача поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі у спрощеному провадженні та копію позовної заяви з додатками, із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с. 14). 28.04.2020 р. відповідач отримав цю ухвалу, проте відзиву на позов в установлений судом строк не подав. (а.с. 15). З урахуванням п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцевих положень» ЦПК України (в редакції, що діяла до 17.07.2020 р.), строк для подання відзиву був продовжений на час карантину. 17.07.2020 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого, Процесуальні строки, які були продовжені відповідно п. 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Оскільки сторонами не було подано жодних клопотань щодо продовження чи поновлення процесуальних строків, суд вирішив розглянути цю справу. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Глухівської міської ради Сумської області, вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 15.10.1999 р., актовий запис за № 201, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 5). З оглянутої копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Судом встановлено, що на час розгляду справи сторони не підтримують подружніх стосунків, позивач вважає неможливим збереження сім`ї, бажає шлюб розірвати, на примирення не згодна. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов`язок збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася, збереження шлюбу буде суперечити інтересам як подружжя, і тому цей шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved