Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та просить суд визнати удаваним договір дарування від 31.01.2001 р., що укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнати його договором купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] та визнати зазначену квартиру її власністю. Позивач вказує, що з 26.01.2000 р. вона почала проживати з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу. На той час в неї були наявні грошові кошти в розмірі 1500 доларів США, тому [PERSON] звернувся з пропозицією придбати житло у [PERSON] за 1500 доларів США. Позивач погодилась та надала йому вказані грошові кошти з метою, щоб він придбав їй квартиру в якій мали намір проживати разом з [PERSON] в присутності свідків, що також підтверджується розпискою від 17.11.2000 року. Після вчинення правочину, 31.01.2001 року, [PERSON] повідомив позивача, що квартира є їх власністю. З того часу і по сьогоднішній день позивач проживає у вказаній квартирі. Позивач також зазначає, що з [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 30.09.2008 по 26.01.2010 та з 06.08.2011 по 11.10.2011 р. 21.08.2015 р. [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить квартира [ADDRESS]. З заявою про прийняття спадщини звернулась дочка покійного [PERSON] з метою успадкувати все належне йому майно. Позивач також стверджує, що у серпні 2015 року, при роботі з паперами, які посвідчували право власності на спадкове майно [PERSON], вона дізналася, що насправді [PERSON] з відповідачем не було укладено договір купівлі-продажу квартири, а вказаний правочин був оформлений договором дарування на його імя та посвідчений нотаріусом 31.01.2001 року була ошукана [PERSON] Позивач вважає спірну квартиру своєю приватною власністю так фактично між нею та відповідачем 31.01.2001 року був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким відповідач (продавець) передала їй вказану квартиру, а вона (покупець), через [PERSON], сплатила їй за це грошові кошти у розмірі 4 200 грн. Відповідач позовні вимоги не визнає зазначаючи про їх необґрунтованість та пропуск позивач строку позовної давності. Позивач та її представники позов підтримали та надали пояснення аналогічні за змістом доводам, що викладені в позовній заяві, крім того, представник позивача [PERSON] в судовому засіданні також пояснив, що 17.11.2000 р. він особисто був присутній при передачі позивачем грошових коштів в сумі 1500 доларів США для придбання квартири, а також в грудні 2000 р. був особисто присутній при передачі цих коштів [PERSON] безпосередньо [PERSON] як розрахунок за квартиру. Представник відповідача надав письмові заперечення на позов та пояснив, що [PERSON] дійсно уклала з померлим [PERSON] договір дарування бо в неї на це були свої причини, але жодних коштів за квартиру не отримувала, крім того, позивач не уповноважувала [PERSON] на укладення договору від її імені. Також вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності. Третя особа у справі та її представник зазначили про необґрунтованість вимог позивача та пропуск строку позовної давності так як про той факт, що 31.01.2001 року був укладений саме договір дарування квартири вона мала дізнатись ще у 2005 році, а не у 2015 році як стверджує позивач оскільки [PERSON] як представник [PERSON] підписувала договір купівлі-продажу спірної квартири від 20.10.2015 р. де зазначено, що [PERSON] є власником на підставі договору купівлі-продажу. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON], яка показала, що позивач [PERSON] проживала спільно з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2000 року до дня смерті [PERSON] В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] надала показання, аналогічні показанням свідка [PERSON] В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] надала показання, аналогічні показанням свідків [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON], яка показала, що з [PERSON] знайома з дитинства. Останній проживав з нею по сусідству. З осені 2000 року [PERSON] проживав спільно з [PERSON]. В січні 2001 року вона дізналась від [PERSON], що останній отримав в дар квартиру [ADDRESS]. З 2002 року [PERSON] найняв [PERSON] для догляду за старою матірю, що проживала в цій квартирі до листопада 2002 року. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.11.2000 р. [PERSON] прийняв від позивача грошові кошти в сумі 1500 доларів США для придбання квартири [ADDRESS] під умовою спільного проживання у вказаний квартирі з позивачем, що підтверджується розпискою [PERSON] при цьому дійсність підпису [PERSON] у вказаному документів сторонами не оспорюється. 31.01.2001 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар квартиру [ADDRESS]. 21.08.2015 р. [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить квартира [ADDRESS]. З заявою про прийняття спадщини звернулись позивач [PERSON] та дочка покійного [PERSON]. Син померлого [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] Судом також встановлено, що з [PERSON] позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з 30.09.2008 по 26.01.2010 та з 06.08.2011 по 11.10.2011 р. Відповідно до положень ст. 243 ЦК України (1963р.), за договором дарування одна сторона, передає безоплатно другій стороні майно у власність. Відповідно до ст. 224 ЦК України (1963р.), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець з обов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦК України (1963р.), якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Оспорюваний договір містить всі істотні для даного виду договорів умови, вчинений в формі, що передбачена законом, що діяв на момент його укладення. Суд не приймає до уваги доводи позивача про передачу в грудні 2000 року від [PERSON] відповідачу [PERSON] коштів, раніше отриманих від позивача, оскільки цю обставину не підтверджено належними (письмовими) доказами. Пояснення представника позивача [PERSON] щодо присутності під час передачі коштів [PERSON] в рахунок придбання квартири суд до уваги не приймає так як пояснення сторін, їх представників, а також покази свідків не є належними доказами на підтвердження факту передачі грошей. При цьому суд керується за аналогією ч. 2 ст. 376 ЦК України (1963 р.), що передбачає неможливість оспорювання договору позики через неотримання грошей з посиланням на покази свідків. Суд також не приймає до уваги доводи позовної заяви, що [PERSON] діяв не від свого імені, а від імені позивача оскільки [PERSON] не видавала [PERSON] належним чином посвідченої довіреності, яка згідно вимог ст. 65 ЦК України (1963 р.) підлягала нотаріальному посвідченню, на представництво її інтересів. За таких обставин суд не вбачає підстав для застосування правил, що регулюють відносини купівлі-продажу, визнання права власності на квартиру за позивачем, оскільки відсутні докази удаваності спірної угоди, а тому в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за необґрунтованістю заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed