Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

[PERSON] помер [INFO] у віці 89 років в с. Богданівка Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.07.2013 серії [NUMBER]. [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.07.1955, записами у трудовій книжці заявника щодо зміни прізвища, та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.06.1997. Згідно з довідкою Сторчівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 24.11.2016 № 632 [PERSON] з 09.05.2012 по день смерті [INFO] проживав з дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Довідкою Гречкинської сільської ради Кролевецького району Сумської області від 22.11.2016 № 02-09/401 підтверджується те, що на момент смерті [PERSON] в будинку, що йому належав, розташованому за адресою: [ADDRESS], ніхто інший не був зареєстрований та не проживав. Встановлення факту постійного спільного проживання з [PERSON] на момент його смерті необхідно заявнику для підтвердження факту прийняття ним спадщини. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 234, 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тобто фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент смерті останнього відноситься до фактів, що мають юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на спадщину. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Таким чином, термін «місце проживання», вжитий у ЦК України, є більш широким у порівнянні із відповідним терміном, закріпленим у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», і охоплює також вжитий у цьому Законі термін «місце перебування». Відтак, факт спільного проживання осіб, у розумінні норм ЦК України, який відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Кодексу, є основним актом цивільного законодавства, не залежить від реєстрації місця проживання осіб за однією адресою. Реєстрація місця проживання чи місця перебування фізичної особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод або підставою для їх обмеження, згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Разом з цим, фактом, що має юридичне значення, встановлення якого є предметом судового розгляду у даній справі, є саме постійне спільне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент смерті останнього. Визначаючи постійне місце проживання, суд з огляду на приписи ст. 29 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», бере до уваги те місце проживання, у якому особа протягом року знаходиться найбільший час. Факт постійного спільного проживання заявника з [PERSON] по день його смерті не підтверджується належним і допустимим доказом, яким є довідкою Сторчівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 24.11.2016 № 632. Враховуючи вищезазначене, суд визнає доведеним факт постійного спільного проживання заявника з [PERSON] з 09 травня 2012 року по день смерті останнього, отже заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved