Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Адвокат Бакалець І.Г. в інтересах позивача [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Кашанська М.І., у якому, просить визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру, що розташована за адресю: [ADDRESS] , становить - Ѕ; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом, право власності на ј частку квартири [ADDRESS] , яка на праві спільної сумісної власності, в розмірі Ѕ частини, належала [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , 21.06.2007 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] . Під час перебування [PERSON] у шлюбі із відповідачкою, за спільні кошти подружжя була придбана квартира [ADDRESS] . За спільною згодою подружжя, вказана квартира була оформлена на [PERSON] .Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на належну йому Ѕ частину спірної квартири. Позивач [PERSON] , як донька померлого [PERSON] та спадкоємець першої черги за законом, після смерті батька звернулась до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Кашанської М.І. із заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно на ім`я померлого. Зазначає, що 30.01.2020 року представник позивача звертався із адвокатським запитом до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Ліщини О.П., в якому просив надати належним чином завірену копію договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , серія та номер 2474 від 09.10.2017 року, однак даний запит залишився без реагування. Відтак, вважає, що позивач не може оформити свої спадкові права. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Покотило Ю.В. подав суду відзив на позовну заяву, у якому вказує на те, що обов`язковими умовами для можливості судового захисту прав спадкоємця є наявність перешкод для отримання свідоцтва про право на спадщину, а також відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, оформлена відповідною постановою. Право позивачки, як спадкоємця [PERSON] на ј частину квартири [ADDRESS] , відповідач не оспорює. При цьому, на момент звернення до суду із позовом, перешкоди для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] були відсутні, оскільки позивачка всупереч своєму обов`язку, визначеному ст. 1297 ЦК України, до нотаріуса за видачею цього свідоцтва не зверталась, постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом не виносилась. Спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , а тому свідоцтво про право на спадщину після його смерті, могло бути видане не раніше 11 квітня 2020 року. Однак, як вбачається з адвокатського запиту, його було подано ще до спливу шестимісячного строку, визначеного ч. 1 ст. 1298 ЦК України, а тому свідоцтво про право на спадщину до завершення до цього строку не могло бути видане за будь-яких обставин, про що зазначено самим нотаріусом у його листі-відповіді. Також вказав, що позовна заява була подана, а провадження у даній справі було відкрито на початку березня 2020 року, тобто також до спливу строку, визначеного ч. 1 ст. 1298 ЦК України. Відтак, перешкод в отриманні позивачкою свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] немає, що підтверджується відсутністю відповідної постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, як і немає спору з приводу права позивачки на ј частину квартири [ADDRESS] . На підставі наведеного, вважає, що позовні вимоги [PERSON] є передчасними та необгрунтованими, а тому такими, що до задоволення не підлягають. У даній справі 09 червня 2020 року Тернопільським міськрайонним судом проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Бакалець І.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Покотило Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та проти їх задоволення не заперечив. Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Кашанська М.І. в судове засідання не з`явилися та про причину неявки суд не повідомили. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив [INFO] народилася [PERSON] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 10.03.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Тернополю Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області) і її батьками є [PERSON] та [PERSON] 21 червня 2007 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 26.06.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України) і після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №192634344 від 11.12.2019 року, за відповідачкою [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу серія та номер 2474 від 09.10.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ліщина О.П. Як вбачається із, наявної при матеріалах справи, письмової заяви НМІ 345179, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ліщина О.П., [PERSON] надає згоду на придбання його дружиною [PERSON] квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що спірне майно, а саме квартира [ADDRESS] придбана під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, нажите подружжям за час шлюбу майно, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із вимогами ч.1 ст..355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частинами 1, 3 ст.368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу вимог ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісною власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити із того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», ст..22 Кодексу про шлюб та сім`ю України»). Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодексу про шлюб та сім`ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 12 свої постанови Пленуму від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частка померлого співвласника не можу бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Таким чином, як [PERSON] та [PERSON] належало по Ѕ частині квартири [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане повторно 17 грудня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому Ѕ частину спірної квартири. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Після смерті [PERSON] , [PERSON] (донька померлого) та [PERSON] (дружина померлого), є спадкоємцями першої черги за законом. 20 листопада 2019 року, за заявою [PERSON] приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І. заведена спадкова справа №25/2019. [PERSON] прийняла спадщину, про що 04 лютого 2020 року подала приватному нотаріусу Тернопільського міського нотаріального округу Кашанській М.І. свою письмову заяву. Згідно інформації, викладеній у листі приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Кашанської М.І., адресованого адвокату Бакалець І.Г., на адвокатський запит від 04.03.2020 р., видати спадкоємцеві [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом із зазначенням частки у квартирі [ADDRESS] є не можливим при відсутності документу, який засвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на нерухоме майно (вищевказану квартиру). Аналізуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, визначивши, що частка померлого [PERSON] , який помер [INFO] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ліщиною О.П., зареєстрованого в реєстрі за №2474, становила Ѕ (одна друга). Задовольняючи частково позовні вимоги суд виходився з того, що у позивачки [PERSON] на даний час, наявні всі умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] її батька - [PERSON] ,а відповідач [PERSON] зі слів її представника у судовому засіданні, не заперечує щодо права позивачки на ј частину квартири [ADDRESS] . Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial