Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

[PERSON] , який діє як представник за договором від імені та в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон. Позовні вимоги мотивує ти, що рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 20.07.2017 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Від спільного шлюбу у сторін народилася одна дитина - дочка, [PERSON] , [INFO] , яка на день звернення із позовом до суду, знаходиться на повному утриманні матері. З часу розірвання шлюбних стосунків, батько дитини, [PERSON] , участі у вихованні дитини та її утриманні не бере, не цікавиться його розвитком та матеріальним станом, аліментів на утримання дитини не сплачує. На сьогоднішній день у позивачки та особи, на вихованні та утриманні якої перебуває неповнолітня дитина, є практична та фінансова можливість взяти її у тимчасову закордонну поїздку для відпочинку та медичного обстеження. Мама дитини, [PERSON] , виготовила неповнолітній дитині проїзні документи для виїзду її за кордон. Знаючи про те, що для виїзду дитини за кордон необхідно мати дозвіл батька дитини, який не позбавлений батьківських прав, однак такого у добровільному порядку, надати позивачці не хоче, ним, як представником позивачки [PERSON] , [INFO] та 22 квітня 2019 року рекомендованим листом на ім`я відповідача [PERSON] було направлено письмові пропозиції про необхідність явки на 20.03.2019 року в Рахівську державну нотаріальну контору (м. Рахів, вул. Миру, буд.1) для надання дозволу на виїзд дитини за кордон з матір`ю дитини. На день звернення із позовом до суду жодної відповіді про намір з`явитися в державну нотаріальну контору для виготовлення документу про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, відповідач не надав. У зв`язку з небажанням відповідача в добровільному порядку надати дозвіл на виїзд його дитини за кордон для відпочинку та медичного обстеження у супроводі матері, остання змушена звернутися через свого представника до суду для прийняття відповідного судового рішення. За наявності заперечень одного із батьків, дозвіл на виїзд дитини за кордон може здійснюватися на підставі рішення суду. Надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон зі своєю матір`ю, [PERSON] відповідач, як батько дитини, відмовляється, причину такої відмови нічим не аргументує. В зв`язку з наведеним, вважає, що дії відповідача є такими, що порушують норми ч.2 ст.155 Сімейного кодексу України, за якими батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Виїзд дитини за кордон у тимчасову туристичну поїздку з метою відпочинку та медичного обстеження не порушує права та інтереси громадянина [PERSON] , як батька дитини та вчиняються в інтересах неповнолітньої дитини, батьком якої він являється. Вирішити дане питання в порядку досудового врегулювання спору із-за прямої відмови [PERSON] , не являється можливим. На підставі наведеного просив винести судове рішення, яким надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої [PERSON] , [INFO] в супроводі матері, [PERSON] , [INFO] , мешканки [ADDRESS] без нотаріально посвідченої на це згоди батька дитини, [PERSON] , мешканця [ADDRESS] . Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 10.05.2019, відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Залучено до участі у справі Орган опіки та піклування Рахівської РДА, Закарпатської області. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений ч.1 ст.193 ЦПК України та визначений ухвалою суду про відкриття провадження від 10.05.2019 у справі п`ятнадцятиденний строк, відповідач не скористалися своїм правом для подання відзиву на позовну заяву. 10.06.2019, представник позивача, Сойма І.Ю., подав через канцелярію суду клопотання про зміну позовних вимог, в якому просив позовні вимоги викласти в наступній редакції: надати дозвіл на виїзд за кордон до Чеської Республіки малолітньої [PERSON] , [INFO] в супроводі її матері, [PERSON] , терміном на три роки в період літніх та зимових канікул - без згоди та супроводу батька, [PERSON] . Ухвалою суду від 11.06.2019 закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Представник позивача, [PERSON] подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та без участі його довірительки. Змінені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягає. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Про причину неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подавав. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, Органу опіки та піклування Рахівської РДА Закарпатської області в судове засідання не з`явився. Головний спеціаліст служби у справах дітей Рахівської РДА, Савляк І. І ., надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений судом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 року, який рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 20.07.2017 по справі №305/833/17, провадження по справі №2/305/664/17, між ними розірвано. Від шлюбу у сторін народилася одна дитина, дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] від 09 березня 2010 року. Малолітня дитина, дочка [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою №1754, виданою 16.04.2019. виконавчим комітетом Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської областію. 22.04.2019, адвокат Сойма І.Ю., надіслав відповідачу [PERSON] письмову пропозицію про необхідність явки на 20.03.2019 до Рахівської ДНК для надання нотаріальної згоди на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] щза кордон у супроводі матері [PERSON] . Станом на день винесення рішення, відповідач проігнорував вказану пропозицію. Законом України від 14.07.2016 р. N 1474-VIII внесено зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та вилучено з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України. У відповідності до ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). У Постанові від 04.07.2018 у справі N 712/10623/17 (провадження N 14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі N 235/139/16-ц (N 6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У своїй Постанові від 04.07.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. В судовому засіданні встановлено, що мати малолітньої дитини, дочки [PERSON] , [INFO] , позивачка по справі, [PERSON] , має можливість вивезти дитину за межі України до Чеської Республіки, де проживає її чоловік [PERSON] , з метою її відпочинку та оздоровлення. Однак, батько малолітньої дитини, [PERSON] безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, виключно з метою належного її оздоровлення та відпочинку, при цьому його поведінка не обумовлена піклуванням про інтереси дитини, а власними егоїстичними, матеріальними мотивами. Вирішуючи питання про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон суд враховує, що дитина перебуває на вихованні та утриманні матері, яка працює у Чеській Республіці та має можливість забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; малолітня дочка [PERSON] , перебуваючи із матір`ю за кордоном може отримати там належне лікування та догляд. Зважаючи на викладене, суд вважає, що надання дозволу на тимчасові виїзди дитини з матір`ю до Чеської Республіки в період літніх та зимових канікул відповідатиме найкращим інтересам дитини. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає, що змінені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного,

Outcome: approved