Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Адвокат Петрик В.В., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 19.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за №80. За час шлюбу у подружжя народилось двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з відповідачем сімейне життя не склалося у зв`язку з діаметрально протилежними поглядами на життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У подружжя зникло взаємопорозуміння, почуття поваги один до одного, через що виникають постійні сварки, що негативно відображається на спільних дітях подружжя. Подальше збереження шлюбних відносин є неможливим. За таких обставин, позивач просить суд шлюб, який був укладений 19.03.2011 року між ним та [PERSON] розірвати. В судове засідання [PERSON] не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка [PERSON] , у судове засідання повторно не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб-сайті судової влади. Дослідивши подану позивачем заяву та матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з виданого свідоцтва серії [NUMBER] від 17.09.2021 року (повторно) про шлюб, 19.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгород Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за №80. Судом встановлено, що сторони мають діаметрально протилежні погляди на життя, вони втратили почуття любові та поваги, спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача так і відповідача. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя та щодо визначення місця проживання дитини, сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи, та те, що відповідачкою ніяким чином не спростовані позовні вимоги, аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки також належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 908,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved