Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) в лютому 2016 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №48, що розташована в будинку №113-а вул. Канатенка в м. Олександрія, Кіровоградської області, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у справі є бувший власник цієї квартири, який за договором купівлі продажу, посвідченого нотаріально в жовтні 2014 року продав цю квартиру, однак він зареєстрований за вказаною адресою до цього часу, однак фактично не проживає в квартирі з 2014 року, що підтверджується актом розпорядженням. Він постійно проживає за іншою адресою, особистих речей відповідача в квартирі не має. Позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користуватись вказаним приміщенням її квартири. Також просить суд примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку квартири. В судовому засіданні позивач наполягає на позовних вимогах, оскільки наявність реєстрації в квартирі відповідача чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, зокрема і щодо оформлення субсидії. Просить суд врахувати, що відповідач квартиру продав позивачу у справі, з того часу він не є власником житла та не є членом сімї позивача. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомив, заяв та клопотань до суду від нього не надійшло. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату розгляду справи в суді, оскільки поштові повідомлення за місцем його реєстрації повернулись до суду з відміткою пошти «за вказаною адресою не проживає». Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Правовідносини сторін також врегульовані ст.ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу України, за змістом яких визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а у випадках, визначених цими статтями і понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовженим наймодавцем, а в разі спору судом. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4 -15, 16, 22, 316-319, 321, 322, 405 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Правовідносини сторін врегульовані ст. 405 ЦК України, за змістом якої член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом встановлено, що саме позивач у справі є власником квартири №48, що розташована в будинку №113-а вул. Канатенка в м. Олександрія, Кіровоградської області на підставі договору купівлі продажу квартири від 21 жовтня 2014 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (реєстраційний № обєкта нерухомого майна 460771135103) за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купила вказану квартиру. В квартирі зареєстрована позивач та постійно в ній проживає. Судом достовірно встановлено, що відповідач у справі [PERSON] не проживає за вказаною адресою, що підтверджується актом - розпорядженням від 03 лютого 2016 року, тобто відповідач у справі зареєстрований за вказаною адресою, однак не проживає за вказаною адресою з жовтня 2014 року, його особисті речі в квартирі на момент перевірки відсутні. Акт - розпорядження затверджено директором КП «Житлогосп». Судом також достовірно встановлено, що вказана квартира була приватизована, вона не належить до державного і комунального житлового фонду Комунального підприємства «Житлогосп». Суд також приймає до уваги, що згідно довідки КП «Житлогосп» №181 від 09 листопада 2015 року відповідач зареєстрований у вказаній квартирі. Суд вважає доведеним, що відповідач у справі [PERSON] втратив право користуватись квартирою №48, що розташована в будинку №113-а вул. Канатенка в м. Олександрія, Кіровоградської області, оскільки він не проживає в квартирі з жовтня 2014 року, саме позивач постійно проживає в цій квартирі. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності своїх вимог, а також

Outcome: partial