Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач), в інтересах малолітнього сина: [PERSON] , звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (надалі - третя особа), про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Предметом позову є позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, [PERSON] та стягнення аліментів на його утримання у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. Підставою позову є ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст.164 СК України). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче провадження призначено з моменту відкриття провадження у справі, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи, призначено проведення підготовчого засідання. Крім цього, зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації надати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивач та представник позивача позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини та стягнення аліментів не заперечив. Представник третьої особи позов підтримала, просила задовольнити. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві від 02 червня 2007 року, серії [NUMBER] , вбачається, що у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився [PERSON] , про що зроблено актовий запис №857 (а.с. 8). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00025789894 від 28 лютого 2020 року, державна реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до ст. 126 СК України на підставі спільної заяви батька та матері дитини про визнання батьківства №87 від 02 червня 2007 року (а.с. 10). З довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної державної адміністрації, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до заяви [PERSON] від 22 вересня 2020 року, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зленко В.М., зареєстрованої в реєстрі за №240, [PERSON] , повністю розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, без будь-якого тиску зі сторони, відповідно до власного вільного волевиявлення, заявив про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 25 вересня 2020 року №109/03/30-6563, близько десяти років батько дитини, [PERSON] , жодного разу не був присутній на святах дитини та днях народженнях, не приймав участі у вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавився успіхами та здоров`ям, не турбувався про фізичний і духовний розвиток дитини, про її харчування, лікування та освіту. Не цікавився успіхами сина, жодного разу не відвідував батьківських зборів, шкільних заходів, з класним керівником не спілкувався. При цьому, [PERSON] з 2009 року перебуває в шлюбі з громадянином [PERSON] , який, зі слів позивача, турбується про сина [PERSON] . [PERSON] також надав Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації письмове пояснення у якому зазначив про те, що свого біологічного батька він не знає і не пам`ятає. Оскільки, громадянин [PERSON] самоусунувся від виховання дитини та нехтує батьківськими обов`язками, не виявляє турботи до свого сина, не цікавиться його особистим життям, здоров`ям, не надає моральної підтримки, то відповідно до висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 25 вересня 2020 року доцільним є позбавлення батьківських прав відповідача. Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов висновку про те, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї малолітньої дитини, вихованням дитини не займається, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах: -наведених вище показаннях представника позивача, відповідача та представника третьої особи - служби у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації; - висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Як випливає із змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно - правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, вважає, що дитині краще в другій сім`ї матері. Вважає, що позбавлення батьківських прав повністю відповідає інтересам доньки та не заперечував проти стягнення аліментів. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов переконання, що позовна заява є обгрунтованою і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо свого сина батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, що сам визнав у судовому засіданні, а тому його слід позбавити батьківських прав. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як вбачається з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що на утриманні позивача перебуває малолітня дитина, а відповідач не виконує свого обов`язку щодо утримання спільної дитини. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан позивача та відповідача, потрібності дитини даного віку, яка навчається у 7-А класі школи І-ІІІ ступенів №175 імені В. Марченка. На підставі наведеного, врахувавши розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, те що обов`язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків; витрати позивача на дитину, на які вона покликалася, суд вважає, що позов слід задоволити в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції №5370 від 30 квітня 2020 року позивачем, при зверненні до суду із вказаним позовом було сплачено 840,00 грн. судового збору (а.с. 1). Позовні вимоги задоволені повністю, а тому судовий збір потрібно покласти на відповідача. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 840,80 грн. судового збору, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати такого на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в частині позовних вимог про стягнення аліментів.

Outcome: approved