Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

[PERSON], народився в м.Берислав Херсонської області [INFO]. З дня свого народження та до призову на військову службу тобто до 04.10.1984 року постійно проживав на території Бериславського району Херсонської області. Після закінчення військової служби в СРСР в 1987 році приїхав на постійне проживання до м.Берислав, де став на облік у Бериславському РВК, що підтверджується військовим квитком [NUMBER]. Звернувшись до суду, заявник просив суд у своїй заяві встановити за рішенням суду факт його постійного проживання на території України, оскільки позбавлений права громадянства держави в якій постійно проживає тривалий час, але не має у повному обсязі відповідних прав та обов'язків громадянина держави Україна. У судовому засіданні заявник вніс уточнення до заявлених вимог, а саме просив суд встановити факт постійного проживання на території України з моменту народження до 24.08.1991 року. Представник управління Державної міграційної служби України в Херсонської області в судове засідання не з'явився,надав до суду письмове заперечення, в якому просить суд відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі, справу розглянути за його відсутності. Дослідивши надані у справу докази, пояснення заявника, заперечення, суд вважає вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню з наступного: Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] в м.Берислав Херсонської області (а.с.11) та проживав в місті до призиву в армію до 04.10.1984 року , що підтверджується відміками в паспорті, домовою книгою, та військовим квитком [NUMBER] (а.с.6-10, 12-16, 27). Відповідно до листів Генерального консульства РФ в Харкові [PERSON] не перебуває на обліку в якості громадянина РФ(а.с.21,22). З 1998 року [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], та проживає разом з родиною. Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України», далі Закону, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно зі ст..8 Закону, особа, яка сама чи хоча б один із її батьків, дід чи баба, рідні (повно рідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або яка сама чи хоча б один із її батьків, дід чи баба, рідні (повно рідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання да складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України на підставі рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року. П. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року №215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.З ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Згідно ст..1 Закону, «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах» вважається проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів, а проживання на території України на законних підставах, це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 НІЖ України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 256 ЦГТК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. П. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачає, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. За таких встановлених судом доказів, вимоги заявника є обґрунтованими та достовірно підтверджують факт постійного безперервного проживання [PERSON], [INFO] на території України, до 24.08.1991 року, а тому його заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved