Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Адвокат Свистун Геннадій Валерійович в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що [PERSON] та її син [PERSON] є власниками житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі зареєстровані її невістка [PERSON] та її онуки [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі в зазначеній квартирі не проживають з 10.08.2014 року, оскільки за власним бажанням переїхали до Російської Федерації, де постійно мешкають та в 2020 році отримали дозвіл на тимчасове проживання з реєстрацією місця проживання. Відповідачі добровільно не бажають знятися з реєстрації. Позивач не чинила перешкод відповідачам у користуванні спірною квартирою. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушує права та інтереси позивача, як співвласника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном, в тому числі перешкоджає їй у продажі спірної квартири. Оскільки відповідачі відсутні за місцем реєстрації більше ніж один рік, то втратили право користування вказаною квартирою. Просив визнати [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Свистун Г.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій визнала позовні вимоги в повному обсязі. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. 03.02.2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області. 25.02.2021 року судом постановлено ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , позовних вимог про визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 07.10.1996 року, виданого Житлово-комунальною конторою концерну «Луганськстрой» на підставі розпорядження (наказу) від 07.10.1996 року №192, та копією реєстраційного напису на документі про право особистої власності від 19.11.1996 року № [NUMBER] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 11.11.2020 року №18109, виданої Відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, за адресою: [ADDRESS] , станом на 11.11.2020 року зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією домової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 06.11.2004 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 30.03.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №628. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] та [PERSON] , які народилися [INFO] та [INFO] відповідно, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Згідно з реєстраційними написами, здійсненими Федеральною міграційною службою Російської Федерації у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , отримали дозволи на тимчасово проживання в строк до 21.06.2020 року. Відповідно до довідки від 07.11.2017 року, виданої адміністрацією Канаєвської сільради Городищенського району Пензінської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані разом із доньками [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Згідно з правовою позицією, викладену у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11, за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Також суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ч. 1-3, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч. 2-3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Судом встановлено, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON] , якому на праві приватної спільної сумісної власності належить спірна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Отже з урахуванням положень ст. 3 СК України та абзацу 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» від 3 червня 1999 року №5-рп/99, відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які є дітьми, тобто членами сім`ї співвласника спірного майна [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перестали бути членами сім`ї співвласника спірної квартири, у зв`язку з чим право відповідачів на користування спірним майном не підлягає припиненню на вимогу іншого співвласника цього майна [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Також судом встановлено, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у спірній квартирі за місцем проживання своїх батьків [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, виходячи з аналізу вказаних положень Закону України «Про охорону дитинства», обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дітей покладається на їх сім`ю, тобто у вказаному випадку на їх батьків [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим неповнолітні діти [PERSON] , який є співвласником спірного жилого приміщення, мають право користуватися цим приміщенням нарівні з власником і не втратили права користування ним. При цьому, з урахуванням положень ч. 6 ст. 19 СК України суд не бере до уваги висновок Органу опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області від 24.02.2021 року №729 про доцільність позбавлення неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] права користування житлом, у зв`язку з тим що він є необґрунтованим та суперечить вищевказаним положенням законодавства та порушує права, свободи та інтереси неповнолітніх дітей. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, необґрунтовані та не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд відзначає наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає у спірній квартирі, оскільки у серпні 2014 року переїхала за власним бажанням до Російської Федерації, де постійно мешкає та отримала дозвіл на тимчасове проживання з реєстрацією місця проживання, що підтверджується копією довідкою від 07.11.2017 року, виданої адміністрацією Канаєвської сільради Городищенського району Пензінської області, та реєстраційним написом, здійсненим Федеральною міграційною службою Російської Федерації у паспорті громадянина України серії [NUMBER] . У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджала проживанню відповідача [PERSON] в спірній квартирі. Отже в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає понад один рік у спірній квартирі, співвласником якої є [PERSON] , а тому відповідач втратила право користування цим житлом. Враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем [PERSON] , яка діє в своїх інтересах, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: partial