Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

[PERSON] (надалі-Позивач) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (надалі-Відповідач) про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 06.07.2010 року розірвано. За час спільного проживання у них народився син [PERSON] [INFO] . Рішенням Ратнівського районного суду від 21.06.2010 року Позивача зобов`язано сплачувати аліменти на користь Відповідачки на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03.06.2010 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням цього ж суду від 12.12.2017 року змінено розмір аліментів та зобов`язано Позивача сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Станом 01.05.2021 року Позивач має заборгованість по сплаті аліментів, яка становить 5080,74 грн. З пояснень представника позивача - адвоката Панасюка І.І. в судовому засіданні вбачається, що така негативна ситуація склалася у зв`язку з тим, що він на даний час ніде не працює, немає постійного і стабільного джерела доходу. Крім того, навчається у Старовижівському професійному ліцеї, де знаходиться на неповному державному забезпеченні та отримує стипендію в розмірі 490 гривень. Має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких народилася після ухвалення Ратнівським районним судом рішення про збільшення розміру аліментів. Вказав, що вищезазначені обставини свідчать про те, що матеріальне становище Позивача з моменту винесення Ратнівським районним судом рішення про збільшення розміру аліментів, значно погіршилося, а тому просить зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] з 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 09.07.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій Відповідачка зазначила, що Позивачемне було надано жодних доказів зміни його матеріального стану, а саме погіршення матеріального стану, що є окремою підставою для зміни розміру аліментів, яка заявлена одночасно з іншою самостійною підставою - зміна сімейного стану. Позивач не надав до суду жодних доказів розміру його доходу на час стягнення аліментів та не довів розмір його доходу на час звернення до суду з даним позовом. Сама по собі обставина того, що він навчається вказує на те, що він має для того кошти. До того ж у зв`язку з навчанням він отримує стипендію. При тому сама по собі обставина ймовірності відсутності задекларованого доходу позивача не вказує на відсутність у нього будь-якого доходу. До того ж він регулярно їздить на заробітки за кордон (раніше їздив у Польщу, а на даний час - в Німеччину). Зазначила, що станом на дату розгляду справи про зміну розміру аліментів, яка мала місце у 2017 році, Позивач визнав повністю позовні вимоги. Отже, на той час він мав можливість утримувати спільну дитину в розмірі 1/3 частки від його доходу. При тому на той момент він вже перебував у другому шлюбі та у них вже народився син. Доказів зміни обставин, які б вплинули на його можливість утримувати спільного сина в розмірі 1/3 частки від його доходу, з часу їх присудження і по даний час, Позивачем не надано. Обставина наявності у Позивача матері, яка отримує пенсію, не вказує на доведення Позивачем понесення ним будь-яких витрат на її утримання. Тому така обставина не підтверджує зміну матеріального стану позивача. Зазначила, що сама по собі обставина наявності боргу по сплаті аліментів може вказувати лише на те, що Позивач допускає неналежне виконання рішення суду та ухиляється від свого обов`язку з утримання сина. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву просила справу розглядати без її участі. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідно до рішення Ратнівського районного суду від 21.06.2010 року Позивача зобов`язано сплачувати аліменти на користь Відповідачки на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 03.06.2010 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 12.12.2017 року змінено розмір аліментів та зобов`язано Позивача сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, з 28 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Зі змісту позовної заяви та відзиву на позовну заяву вбачається, що Позивач офіційно ніде не працює, отримує дохід зі стипендії, а також виїжджає на заробітки за кордон. Так, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 років до 18 років з 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року становить 2395 грн, а з 1 липня 2021 року 2510 грн. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно достатті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до Суду з позовом про зменшення розміру аліментів, Позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, оскільки народилися діти від іншого шлюбу. Однак, не надав Суду будь яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився. Позивачем не надано до Суду жодних доказів розміру його доходу на час стягнення аліментів та не надано розміру його доходу на час звернення до Суду з даним позовом. Та обставина, що він навчається не доводить погіршення його майнового стану. Сама по собі обставина ймовірності відсутності задекларованого доходу Позивача не вказує на відсутність будь-якого доходу у Позивача. Доказів зміни обставин, які б вплинули на його можливість утримувати спільну з Відповідачкою дитину в розмірі 1/3 частки від його доходу, з часу їх присудження і по даний час, Позивачем не надано. Обставина наявності у Позивача матері, не вказує на доведеність понесення ним будь-яких витрат на її утримання. Тому така обставина не підтверджує зміну матеріального стану Позивача. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Проте, окремо факт народження дітей не змінює сімейний стан та не свідчить про погіршення матеріального стану. Суд також враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, Суд звертає увагу на те, що народження дитини в іншому шлюбі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивачем в позовній заяві та його представником в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів підтвердження погіршення майнового стану Позивача, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняноз іншою. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року справа №565/2071/19 та у постанові від 28.05.2021 року у справі 715/2073/20. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed