Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 22 січня 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] Держземагентства в Олександрійському районі та Пролетарської сільської ради Олександрійського району (надалі відповідачі) про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] відкрилася спадщина на належне йому майно та майнові права, а саме: право на земельну частку (пай), у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Світанок» Олександрійського району, розміром 7,9 га, яка належала померлому відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КР № 0127534. Нотаріусом не було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, про що свідчить постанова нотаріуса від 11 грудня 2013 року. Зважаючи на викладене він змушений звертатися до суду щодо успадкування права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті його дядька. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладенні обставини. Просить суд прийняти до уваги, що інших спадкоємців померлий не мав. Інтереси позивача в суді по довіреності представляла [PERSON] Представник відповідача [PERSON] Держземагентства в Олександрійському районі в судове засідання не з'явився, про дату, час, та місце розгляду справи в суді повідомлений належним чином. За письмовою заявою, що надійшла до суду просить суд розглянути справу за відсутності представника. Представник Пролетарської сільської ради в Олександрійському районі в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, в письмовій заяві, що надійшла до суду не має заперечень до позовних вимог, просить суд розглянути справу за відсутності представника. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та оцінивши досліджені докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 22, 182, 328, 1218, 1265, 1269, 1270-1277 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Судом встановлено, що [INFO] у віці 72 роки помер [PERSON] - дядько позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке до цього часу не успадковане. Спадщина не визнана відумерлою. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], державним нотаріусом не було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті померлого на право на земельну частку (пай), у землі, яка перебуває в колективній власності КСП «Світанок» Олександрійського району, розміром 7,9 га, яка належала померлому відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія КР № 0127534 виданого Олександрійською районною державною адміністрацією на ім'я спадкодавця 17 грудня 1996 року і зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 122. Судом враховано, що за життя спадкодавцем не було складено та посвідчено нотаріально заповіт. Позивач не відмовляється від спадкового майна, бажає оформити спадщину, тому змушений звертатись до суду. До відносин спадкування судом застосовуються правила ЦК України (книга шоста Спадкове право, ст.ст. 1216-1308), якщо спадщина відкрилась після набрання ним чинності з 01 січня 2004 року, а також якщо спадщина відкрилась до цієї дати, але не була прийнята ніким із спадкоємців (пункти 1, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Судом встановлено, що спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК 2003 року, однак не була прийнята ніким із спадкоємців, які мали право на цю спадщину відповідно до норм ЦК 1963 року (відсутність спадкоємців), і на неї не заявили своє право податкові органи, територіальні громади, тому суд вирішує питання про право на цю спадщину за заявою позивача, про якого йдеться у статтях 1261- 1265 ЦК України 2003 року. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями другої черги при відсутності спадкоємців першої черги по закону спадкують в рівних частках брати та сестри померлого як зі сторони батька так і зі сторони матері. За змістом ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року позивач є єдиним спадкоємцем другої черги після смерті дядька, оскільки після його смерті він прийняв спадщину, маючи на руках оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай), виданий на ім'я [PERSON]. Судом також встановлено, що за рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 29 травня 2013 року було встановлено факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] та встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], яка складається із права на земельну частку (пай), у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Світанок » Олександрійського району, розміром 7,9 га, яка належала померлому відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай). Суд приймає до уваги, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], тобто з липня 1999 року. Враховуючи положення ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року та ст. 1216 ЦК України, суд дійшов висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті дядька, оскільки після смерті [PERSON] з 1999 року до 2004 року включно спадщина не була прийнята ніким із спадкоємців, а позивач, маючи на руках оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай), виданий на ім'я спадкодавця [PERSON], прийняв спадщину після смерті спадкодавця. Суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 1265 ЦК України, позивач є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця і згідно ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину. Крім того, звернення до суду свідчить про те, що позивач від спадщини не відмовляється, що дає суду підстави для того, щоб визнати його єдиним спадкоємцем за законом на спадкове майно, що раніше належало спадкодавцю. Інші спадкоємці відсутні і до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Зазначені обставини вказують на те, що відповідно до вимог ст.ст. 182, 392 ЦК України та відповідно до вимог ст.ст. 1217-1222 ЦК України є наявним право позивача на право на земельну частку (пай), у землі, яка перебувала в колективній власності КСП «Світанок» Олександрійського району, розміром 7,9 га, яка належала померлому відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай). Суд також приймає до уваги, що спадщина не визнана відумерлою. Викладене є підставою для суду визнати право позивача на спадщину за законом, що залишилося після смерті його дядька. Суд вважає поважними причини пропуску строку для звернення до суду та вважає необхідним поновити строки для звернення до суду, оскільки позивач фактично прийняв спадщину. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved