Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]), [PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]), [PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради (місцезнаходження: Україна, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, будинок 32), в якій просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] посилаючись на наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О. № 5382 від 05 жовтня 1998 року. В спірній квартирі зареєстровані відповідачі, син, чоловік та дочка позивача, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які з 2010 року не проживають в спірній квартирі без поважних причин. Збереження реєстрації відповідачів у належній позивачу квартирі змушує його нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та перешкоджає її вільному користуванню та розпорядженню. У зв'язку із викладеним, позивач просив визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надходило, відзивів на позов від відповідачів також не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та заперечував в частині задоволення позовних вимог щодо визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв'язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О. № 5382 від 05 жовтня 1998 року. Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 23 лютого 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] та [PERSON] 23 лютого 2007 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 95. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Відповідно до довідки № 24340, виданої Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 26 квітня 2018 року, в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач - [PERSON], [INFO], син позивача - [PERSON], [INFO], (відповідач по справі), чоловік позивача - [PERSON], [INFO], (відповідач по справі), дочка позивача - [PERSON], [INFO], (відповідач по справі). З Акту № 346 про встановлення факту проживання/непроживання, затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 24 квітня 2018 року, встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з 2010 року по теперішній час. Вказаний акт підписаний представником КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» та двома сусідами з квартир № 40 та № 41. Згідно із копією свідоцтва про реєстрацію місця перебування № [NUMBER], виданого Федеральної міграційною службою Російської Федерації від 21 вересня 2017 року, [PERSON], [INFO], на період з 17 вересня 2017 року по 17 березня 2018 року зареєстрований за адресою: Російська Федерація, [ADDRESS]. Відповідно до копії довідки-підтвердження, виданої Державною бюджетною загальноосвітньою установою міста Москви «Школа з поглибленим вивчанням англійської мови № 1416 «Ліанозове» від 28 грудня 2017 року, [PERSON] є учнем 5-Ш класу Державної бюджетної загальноосвітньої установи міста Москви «Школа з поглибленим вивчанням англійської мови № 1416 «Ліанозове» у 2017/2018 навчальному році. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищевикладені норми, а також те, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації не проживають з 2010 року без поважних причин, тобто більше одного року, то суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно висновку Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про те, що Орган заперечує проти позбавлення неповнолітньої дитини права користування житловим приміщенням, суд зазначає наступне. Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. По-перше, суд зазначає, що вищевказаний висновок Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради взагалі необґрунтований жодними фактичними обставинами справи або обставинами, які Орган встановив під час складання висновку. Загальне посилання на захист житлових прав дитини не є належним обґрунтуванням висновку. По-друге, суд зазначає, що ані Конституція України, ані Конвенція про права дитини, ані Цивільний кодекс України (зокрема, статті 405, 406 вказаного Кодексу), ані Сімейний кодекс України, ані Житловий кодекс УРСР, ані Закон України «Про охорону дитинства», ані Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» не встановлюють особливостей позбавлення дитини права користування житлом, яке вона набула як член сім'ї власника житла. Вказане право за своєю правовою природою є правом користування чужим майном (сервітутом) і позбавлення цього права відбувається в порядку статей 405, 406 ЦК незалежно від віку особи. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі беруть участь в оплаті витрат на комунальні послуги, з вимогами про вселення до спірного житлового будинку відповідачі не зверталися та будь-якої спеціальної домовленості між сторонами щодо тривалості проживання не було, а також відсутні докази того, що існували будь-які перешкоди у проживанні відповідачів в спірному житловому приміщенні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанціями від 03.05.2018 року та 07.05.2018 року про сплату судового збору у сумі 1409 грн. 60 коп. Разом з тим, представник позивача в письмовій заяві просила не стягувати з відповідачів на користь позивача судові витрати, у зв'язку із чим суд вважає справедливим не стягувати з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1409 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved