Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

[PERSON] у грудні 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідач є матір`ю його малолітнього сина та з 2016 року не приймає ніякої участі у вихованні дитини, не приділяє уваги, не утримує його. Дитина проживає в сім`ї позивача. Тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини та стягнути аліменти на утримання дитини. Ухвалою суду від 02.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 28.02.2020 року. Судове засідання 28.02.2020 року було відкладене на 26.03.2020 року у зв`язку із неявкою відповідача. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та дату розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки 28.02.2020 року, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надано. Представники третіх осіб підтримали позовні вимоги. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідач є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є позивач. Відповідно до довідки № 252, виданої 31.10.2019 року Комишуваською селищною радою Оріхівського району Запорізької області, позивач разом із малолітнім [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач характеризується позитивно. Згідно до характеристики від 31.10.2019 року, виданої Комишуваською селищною радою Оріхівського району Запорізької області, встановлено, що [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням та утриманням свого малолітнього сина. Від мешканців села неодноразово надходили усні скарги на [PERSON] за неналежний догляд, зловживання алкоголем та побутові крадіжки. Як видно із акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] , для повноцінного життя та розвитку дитини створено належні умови. Рада опіки та піклування при виконавчому комітеті Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області надала висновок від 24.10.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що мати дитини самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не займався вихованням дитини та матеріально не підтримує її. Вказаний висновок затверджений рішенням Виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 24.10.2019 року №186. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ч.2, ч.3 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наголосив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З досліджених судом доказів, з урахування зазначених роз`яснень, встановлено, що мати малолітнього [PERSON] ухилилася від виконання своїх обов`язків, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчування, медичний догляд, лікування сина, не спілкується з ним, незважаючи на те, що спілкування з батьками необхідне для його нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання дитини, що є винною поведінкою матері в розумінні вимог вказаних норм матеріального права. З наведеного вище, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , суд виходить з наступного. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов`язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч.2, ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Суд, враховуючи досліджені письмові докази, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, зі стягненням їх на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved