Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач»), в якому просила розірвати договір № 421 від 10 лютого 2014 року; стягнути з [PERSON], що проживає в [INFO], 30 300 (тридцять тисяч триста) гривень матеріальної шкоди; стягнути з [PERSON], що проживає в [INFO], 20 000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч вимогам чинного законодавства та умовам укладеного між Позивачем та Відповідачем договору підряду № 421 від 10 лютого 2014 року, Відповідач не приступив до виконання даного договору та не виготовив на замовлення Позивача кухонні меблі, а також не повернув надану йому Позивачем кухонну витяжку PIRAMIDA TC 50 ivory вартістю 2300,00 грн. У звязку із зазначеним Позивач просить стягнути з Відповідача суму збитків, яка складається з: 14 000,00 грн. (сплачений завдаток), 2300,00 грн. (вартість кухонної витяжки), 14 000,00 грн. (передбачена статтею 571 Цивільного кодексу України сума в розмірі завдатку, яку повинен сплатити кредитор), а також моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. Відповідач [PERSON], в судове засідання повторно не зявився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання Відповідача та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву представника Позивача, в якій вона не заперечувала проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частин 1,2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. 10 лютого 2014 року між [PERSON] (виробник меблів) та [PERSON] (Замовник) було укладено Договір № 421 (надалі також «Договір № 421 від 10 лютого 2014 року»), відповідно до пункту 1.1 якого Замовник доручає, а Виробник приймає на себе зобовязання по виготовленню меблів на замовлення. Згідно з пунктом 2.7 Договору № 421 від 10 лютого 2014 року назва виробу на замовлення «Кухня». Відповідно до пункту 2.1 Договору № 421 від 10 лютого 2014 року Замовник оплачує перший внесок готівкою в розмірі 50% від суми вартості товару. Ціна замовлення на момент укладення цього Договору становить 18 000,00 грн. (пункт 2.6 Договору № 421 від 10 лютого 2014 року). Пунктом 2.8 Договору № 421 від 10 лютого 2014 року визначено, що завдаток, що вноситься Замовником на момент укладення цього Договору становить 9 000,00 грн. + 5 000,00 грн. Відповідно до статті 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Термін виконання умов Договору визначено пунктом 3.1 Договору № 421 від 10 лютого 2014 року, за змістом якого Виробник зобовязується поставити товар, вказаний у п. 2.7 цього Договору протягом 1 (одного) місяця з моменту його підписання та внесення передоплати, вказаної в п. 2.1. Відповідно до пункту 5.1 Договору № 421 від 10 лютого 2014 року Виробник має намір здати замовлення Замовнику у термін не пізніше 15.03.2015 р., а згідно з пунктом 5.3 даного договору Договір діє до повного виконання Виробником своїх зобовязань по цьому Договору, а саме до 25.03.2015 р. Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] в повному обсязі виконала зобовязання, визначені в Договорі № 421 від 10 лютого 2014 року, сплативши Відповідачу завдаток в загальній сумі 14 000,00 грн. Крім того, як випливає з пояснень Позивача та не спростовано Відповідачем належними засобами доказування, з метою виконання замовлення щодо виготовлення кухонних меблів Позивачем було передано Відповідачу кухонну витяжку PIRAMIDA TC 50 ivory вартістю 2300,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи товарним чеком № 1 від 18 лютого 2015 року Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Як встановлено Судом, Виробник [PERSON] неналежно виконував взяті на себе за Договором № 421 від 10 лютого 2014 року зобовязання, не приступивши до їх виконання та не поставивши [PERSON] кухонних меблів. Докази, які б спростовували вищевказану обставину, в матеріалах справи відсутні, і Відповідачем таких доказів суду не надано. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Пунктами 4.1 та 4.2 Договору № 421 від 10 лютого 2014 року визначено випадки звільнення сторін даного договору від відповідальності (форс-мажор). Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного Договором № 421 від 10 лютого 2014 року, як і не надано доказів існування передбачених пунктами .1 та 4.2 Договору № 421 від 10 лютого 2014 року обставин. Відповідно до частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Згідно з частиною 2 статті 852 Цивільного кодексу України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази належного виконання Відповідачем умов Договору № 421 від 10 лютого 2014 року, Суд дійшов висновку про те, що позовна вимога [PERSON] про розірвання Договору № 421 від 10 лютого 2014 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Правові наслідки зміни або розірвання договору врегульовано статтею 653 Цивільного кодексу України. Зокрема, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. В якості похідної від позовної вимоги про розірвання договору Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з Відповідача 30 300,00 грн. матеріальної шкоди та 20 000,00 грн. моральної шкоди. Так, як встановлено Судом, на виконання умов Договору № 421 від 10 лютого 2014 року [PERSON] сплатила Відповідачу завдаток в загальній сумі 14 000,00 грн., а також передала Відповідачу кухонну витяжку PIRAMIDA TC 50 ivory вартістю 2300,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи товарним чеком № 1 від 18 лютого 2015 року. Відповідно до частини 1 статті 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком, врегульовано статтею 571 Цивільного кодексу України. Так, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що завдаток в сумі 14 000,00 грн., а також передбачена абзацом другим частини 1 статті 571 Цивільного кодексу України сума в розмірі завдатку у 14 000,00 грн., а всього 28 000,00 грн., підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача. Крім того, згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно зі статтею 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача на її користь вартості кухонної витяжки PIRAMIDA TC 50 ivory, яку було передано нею Відповідачу з метою виконання замовлення за договором, в розмірі 2300,00 грн. Відтак, враховуючи вищевикладене, а також те, що станом на час розгляду даної справи відсутні докази місця знаходження та взагалі існування даного майна, яке станом на даний час вважається безпідставно набутим Відповідачем, Суд, виходячи в тому числі, з вимог розумності, справедливості та добросовісності, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь Позивача вартості вищевказаної кухонної витяжки в розмірі 2300,00 грн. Отже, стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає сума матеріальної шкоди в загальному розмірі 30 300,00 грн. Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн., Суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В позовній заяві Позивач посилалася на те, що внаслідок дій Відповідача, повязаних з невиконанням умов договору підряду, Позивач була приречена на постійні переживання щодо невиконання Відповідачем замовлення, а, відтак, і порушення звичного побуту за відсутності таких життєво необхідних речей, як кухонні меблі; критично погіршились стосунки у сімї, стан здоров'я. Крім того, в якості доказів на підтвердження факту завдання моральної шкоди представником Позивача надано суду лист Івано-Франківської міської поліклініки № 3 від 10 лютого 2016 року № 47/01-21/19/09, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] у 2015-2016 роках неодноразово зверталася за медичною допомогою, а саме6 - до дільничного терапевта з 02.03.2015 р. до 10.03.2015 р.; - 19.03.2015 р. консультована лікарем невропатологом; - 27.03.2015 р. оглянута лікарем терапевтом; - 28.05.2015 р. консультована лікарем невропатологом; - 03.10.2015 р. консультована лікарем кардіологом; - 09.12.2015 р. консультована лікарем гастроентерологом; - 28.10.2015 р. консультована лікарем невропатологом; - лікувалася амбулаторно у дільничного терапевта з 09.12.2015 р. до 30.12.2015 р.; - 15.01.2016 р. консультація онколога; - 22.01.2016 р. оглянута дільничним терапевтом. Крім того, в матеріалах справи також міститься Довідка до акта огляду СЕК. № 578239 від 03.09.2012 р., відповідно до якої [PERSON] присвоєно третю групу інвалідності по загальному захворюванню безстроково. Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши доводи Позивача щодо завданої їй моральної шкоди, форм її прояву, враховуючи, зокрема, те, що Позивач протягом 2015-2016 років неодноразово зверталася за медичною допомогою, в тому числі і до невропатолога та кардіолога, зважаючи на наявну у Позивача третю групу інвалідності безстроково, Суд дійшов висновку про те, що обставини, повязані із невиконанням відповідачем умов договору підряду щодо виготовлення кухонних меблів, вплинули на її психологічний та духовний стан, протягом тривалого періоду часу позбавили її відповідного ступеню побутового комфорту у повсякденному житті. При цьому, оцінюючи доводи Позивача щодо розміру завданої їй моральної шкоди у 20 000,00 грн., Суд звертає увагу на те, що належних доказів на підтвердження саме такого розміру завданої моральної шкоди Позивачем не надано. Отже, враховуючи характер завданої Позивачу моральної шкоди, тривалість тих обставин, які призвели (сприяли) завданню такої шкоди, Суд вважає обґрунтованими вимоги Позивача щодо відшкодування розміру моральної шкоди у 5 000,00 грн., оскільки вважає вказаний розмір адекватним способом відновлення порушеного немайнового права Позивача. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Проаналізувавши матеріали справи, положення Договору № 421 від 10 лютого 2014 року, враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимоги Позивача про розірвання Договору № 421 від 10 лютого 2014 року; стягнення з [PERSON], що проживає в [INFO], 30 300,00 (тридцять тисяч триста) гривень, 00 коп. матеріальної шкоди; стягнення з [PERSON], що проживає в [INFO], 5 000,00 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищезазначене, Суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Відповідача на користь [PERSON] витрат по сплаті судового збору в розмірі 303,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 23, 526, 527, 530, 570, 571, 610, 611, 614, 629, 651, 653, 837, 846, 849, 952, 1212, 1213 Цивільного кодексу України, п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Договором № 421 від 10 лютого 2014 року,

Outcome: partial