Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до територіальної громади в особі Виконавчого комітету Лубенської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. У позові вказали, що відповідно до договору про надання в безоплатне користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності із числа кімнат від однієї до пяти включно та рішення виконкому Лубенської міської ради №59 від 25 лютого 1976 року [PERSON] та [PERSON] на праві безстрокового користування було надано земельну ділянку по 1-му провулку вулиці Молодіжної, 57(в даний час перший провулок Молодіжної, 15) в м. Лубни площею 450 кв.м. для побудови одноповерхового житлового будинку площею 42,5 кв.м. Згідно з актом про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 24 лютого 1987 року будівництво житлового будинку №15 по першому провулку вулиці Молодіжної було закінчено та введено в експлуатацію. Внаслідок прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка складалася з ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих побудов, що знаходяться в м. Лубни по першому провулку вул. Молодіжної, 15 та після вчинення договору дарування громадянкою [PERSON] на користь [PERSON] 1/6 частини вищевказаного успадковоного нею майна, власниками вказаного будинку з господарськими спорудами стали [PERSON] та [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 24.04.1996 року [PERSON] та [PERSON] було надано право індивідуального житлового будівництва на земельній ділянці по першому провулку вулиці Молодіжної,15 старої садиби. В рішенні також було зазначено : «Після побудови нового житлового будинку старий будинок переобладнати під літню кухню». Згідно даного рішення та плану забудови будівництво ними було розпочато в 1996 році та повинно бути закінчено в 1999 році. Враховуючи складне матеріальне становище будівництво житлового будинку ними було закінчено в 1999 році, але вчасно не здано в експлуатацію. Коли вони звернулись з приводу введення в експлуатацію житлового будинку по першому провулку вулиці Молодіжної,15 в м. Лубни до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, то подані матеріали були повернуті їм з тих підстав, що вказані обєкти є самочинно побудованими, а тому, відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою КМ України № 461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію таких обєктів проводиться після визнання права власності на них у судовому порядку. На підставі викладеного, позивачі звернулись до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Позивачі та їх представник за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявилися. [PERSON] звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без їх участі, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача виконавчого комітету Лубенської міської ради у судове засідання не зявився, хоча відповідно до ст.ст. 75-78 Цивільного процесуального кодексу України, був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Представник Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, покладається на розсуд суду. Третя особа по справі [PERSON] в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без його участі, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підтримує. Відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зясувавши обставини справи, дослідивши матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору про надання в безоплатне користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності із числа кімнат від однієї до пяти включно та рішенням виконкому Лубенської міської ради №59 від 25 лютого 1976 року [PERSON] та [PERSON] на праві безстрокового користування було надано земельну ділянку по 1-му провулку вулиці Молодіжної, 57(в даний час перший провулок Молодіжної, 15) в м. Лубни площею 450 кв.м. для побудови одноповерхового житлового будинку площею 42,5 кв.м.( а.с.7-8). Відповідно до акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 24 лютого 1987 року будівництво житлового будинку №15 по першому провулку вулиці Молодіжної було закінчено та введено в експлуатацію (а.с.9,10). 17.03.1989 року помер [PERSON]. Спадкоємцями майна, що залишилося після його смерті та складається із 1/2 частини житлового будинку по першому провулку вулиці Молодіжної, 15 в м.Лубни, згідно свідоцтва про право на спадщину від 15 лютого 1990 року, є його дружина [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON]. Згідно договору дарування від 15.11.1990 року, 1/6 частину спадкового житлового будинку по першому провулку вул.Молодіжної,15 в м.Лубни [PERSON] подрувала своїй матері [PERSON]М.(а.с.12,13). Даний житловий будинок було збудовано на земельній ділянці, що відноситься до державного земельного фонду. Внаслідок прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка складалася з ? частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних господарчих побудов, що знаходяться в м. Лубни по першому провулку вул. Молодіжної, 15 та після вчинення договору дарування громадянкою [PERSON] на користь [PERSON] 1/6 частини вищевказаного успадкованого нею майна, власниками вказаного будинку з господарськими спорудами стали [PERSON] та [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Лубенської міської ради від 24.04.1996 року [PERSON] та [PERSON] було надано право індивідуального житлового будівництва на земельній ділянці по першому провулку вулиці Молодіжної,15 старої садиби. В рішенні також було зазначено : «Після побудови нового житлового будинку старий будинок переобладнати під літню кухню»(а.с.14) Відповідно до даного рішення та плану забудови позивачами було розпочато будівництво в 1996 році та повинно бути закінчено в 1999 році. Позивачі стверджують, що будівництво житлового будинку ними було закінчено в 1999 році, але через складне матеріальне становище вчасно не здано в експлуатацію. На даний час позивачі звернулись з приводу введення в експлуатацію житлового будинку по першому провулку вулиці Молодіжної,15 в м. Лубни до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, але подані матеріали були повернуті їм з тих підстав, що вказані обєкти є самочинно побудованими, а тому відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою КМ України № 461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію таких обєктів проводиться після визнання права власності на них у судовому порядку. Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Оскільки спірний житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою : 1-й пров. вулиці Молодіжної,15 були побудовані без документа, який дає право виконувати будівельні роботи вони є самочинно побудованим. Відповідно до пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені обєкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; збудовані до 12 березня 2011 року громадські будинки I і II категорій складності; будівлі і споруди сільськогосподарського призначення I і II категорій складності. Таким чином, вказаний адміністративний порядок прийняття в експлуатацію обєктів будівництва діяв до 31.12.2015 року. Відповідно до норм законодавства, чинних на час звернення позивача з декларацією у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта (п.10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою КМ України № 461 від 13.04.2011 року). Беручи до уваги вищевикладене, на момент розгляду справи законодавством не встановлено адміністративного порядку розгляду спірного питання, а тому звернення [PERSON] та [PERSON] до суду з цим позовом є обґрунтованим. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст.375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст.376 ЦК України). Судом встановлено, що спірний житловий будинок «Г-1», сарай-літню кухню «А», прибудову до літньої кухні «а», убиральню «В», огорожу №1, яму вигрібну №2, ворота №3 , розташовані по 1 провулку вулиці Молодіжної, 15 в м. Лубни Полтавської області побудовано позивачами на приватизованій земельній ділянці що знаходиться у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] Крім того, судом встановлено, що будівництво житлового будинку та господарських споруд проведено з відхиленням від норм та правил забудови, а саме, будинок «Г» у 1999 році побудовано на відстані 3,8 м. від сусідського житлового будинку, що являється порушенням протипожежних вимог, що підтверджується висновком №47 від 28.10.2016 року начальника КП «Містобудування. Але враховуючи той факт, що будинок побудований в старій забудові 17 років потому, викопіювання погоджене зі службами міста без доповнень та пропозицій, а тому позов про визнання права власності на домоволодіння підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved