Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

[PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про вселення, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. 18.11.2016 року [PERSON] подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій просить розглядіти тільки позовну вимогу яка стосується вселення у квартиру. [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], Державної міграційної служби Запорізької області про визнання таким, що втратив право користування квартирою. 17.02.2017 року [PERSON], [PERSON] подано уточнену позовну заяву до [PERSON], що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 17.02.2017 року цивільні справи за вищевказаними позовними заявами обєднано в одне провадження. [PERSON] у своїй позовній заяві вказує наступне. У квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровані він та відповідачі. Спірна квартира є комунальною власністю, складається з двох кімнат. Він, разом зі своєю дочкою та дружиною, за домовленістю з відповідачами тимчасово проживали у найманому житлі, квартирою користувалися відповідачі, які є його мамою та сестрою. У серпні 2016 року через брак коштів для найму житла, вони вирішили повернутися до спірної квартири, але потрапити до неї не змогли, так як у ній було змінено замок. Від сусідів вони дізналися, що у квартирі проживають квартиранти, відповідачі у ній не проживають близько року. Передавши квартиру в найм без їх дозволу, відповідачі перешкоджають користуватися нею. На підставі викладеного, з урахуванням заяви від 18.11.2016 року про зменшення розміру позовних вимог. [PERSON] просить вселити його та малолітню [PERSON] у квартиру за адресою [ADDRESS]. [PERSON], [PERSON] в уточненій позовній заяві вказують наступне. 23.11.2009 року [PERSON] на підставі ордеру №662 виконавчого комітету Запорізької міської ради отримала 2-х кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], на склад сімї з 3-х осіб: [PERSON], [PERSON] (син) та [PERSON] (дочку). З 2007 року [PERSON] з власної ініціативи виїхав з вищевказаної квартири і на день подання позову проживає з дочкою та дружиною за адресою м. Запоріжжя, б. Центральний[ADDRESS] та не сплачує плату за комунальні послуги за місцем реєстрації. Більш того, [PERSON] зареєстрував місце проживання своєї доньки [PERSON] за адресою спірної квартири. [PERSON]. як власник квартири, вимушена нести тягар утримання квартира за відповідача та її доньки. На підставі викладеного [PERSON], [PERSON] просять визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. В судовому засіданні представник [PERSON] позов підтримав, наполягаючи на підставах та обставинах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник [PERSON], [PERSON] позов не визнали. Вважають позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник [PERSON] позов [PERSON], [PERSON], не визнав. Вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню. Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судовому засіданні пояснив, що прийняття рішення про відмову у вселенні малолітньої [PERSON] до квартири, в якій вона зареєстрована призведе до порушень прав дитини, а також надав висновок про недоцільність визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, а позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.11.2009 року [PERSON] на підставі ордеру №662 виконавчого комітету Запорізької міської ради отримала 2-х кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], на склад сімї з 3-х осіб: [PERSON], [PERSON] (син) та [PERSON] (дочку). Відповідно до довідки №04-19/5-7450 від 11.10.2016 року про реєстрацію місця проживання особи, за адресою [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] з 02.10.1991 року та [PERSON] з 19.09.2016 року. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду Відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України\~передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 71 ЖК УРСР передбачена можливість збереження жилого приміщення за відсутніми наймачами або членами їх сімей протягом шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, перелічених також в ст. 71 цього ж кодексу, зокрема призовна та строкова військова служба, тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у звязку з навчанням, поміщенням дитини (дітей) на виховання в дитячий заклад, до родичів, опікуна чи піклувальника, виїздом у звязку з виконанням обовязків опікуна (піклувальника), влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги, виїзду на лікування в лікувально-профілактичний заклад, взяття під варту або засудження). Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Таким чином, у разі встановлення судом факту лише тимчасової відсутності наймача за місцем мешкання, строк якого не перевищує шести місяців, підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення немає. При цьому під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Тимчасова відсутність повинна нести \~безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності. Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитані в судовому засіданні за клопотанням представника [PERSON], [PERSON] свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожний окремо, підтвердили, що [PERSON] у 2007 році, добровільно, з власної ініціативи виїхав з квартири [ADDRESS] і у весь час мешкав за іншою адресою разом із своєю родиною. Вказаною квартирою не цікавився, комунальні платежі на сплачував. Особистих речей у цій квартирі не має. Тобто, допитані судом свідки підтвердили, що відсутність [PERSON] у спірному житловому приміщенні несе \~безперервний характер та останній втратив інтерес до спірної квартири. В свою чергу, [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував показання вказаних свідків. Крім того, відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] жодного дня у спірній квартирі не проживала. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON], [PERSON] є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON], з урахуванням вищенаведеного, а також відсутність належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог про вселення до спірної квартири, необхідно залишити без задоволення.

Outcome: approved