Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

[PERSON] у липні 2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що відповідно до договору дарування квартири від 27 вересня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі також зареєстровані мати позивача [PERSON] та брат [PERSON]. Останній з 2010 року у даній квартирі не проживає, родинних стосунків не підтримує, фактичне місце його проживання невідоме. Через реєстрацію відповідача в квартирі позивача, в останньої виникають проблеми зі сплатою комунальних послуг, тому вона просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, а саме квартирою № 47 у будинку № 4-А по вул. Європейській у м. Пирятин Полтавської області. Позивач у судове засідання не зявилася, просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує, про що надала суду відповідну заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином через оголошення опубліковане на веб-сайті Судової влади України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 223,\~280\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 28 вересня 2018 року згідно зі ст.\~281\~ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне. Статтями 12, 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 27 вересня 2017 року посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] (а.с. 5). Вище викладене також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.09.2017 № 98602933 . ( а.с. 6) Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 02.07.2018 № 9432 від 02.07.2018 виданою центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] її мати [PERSON] та брат [PERSON]. ( а.с.7) [PERSON] на протязі останніх пяти років за місце реєстрації не зявляється, місце перебування останнього батькам невідомо, що підтверджується довідкою № 120 виданою ОСББ «ЄВРОПЕЙМСЬКА, 4-А» від 23.06.2018. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника (інших осіб, які отримали право\~користування житлом з його згоди)\~у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири (інших осіб) на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Таким чином, оскільки відповідач понад один рік не проживає у квартирі, що належить позивачу, а його реєстрація у ній заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися її житлом, позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки його реєстрація в належній [PERSON] квартирі порушує її право на користування та розпорядження власністю.

Outcome: approved