Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], звернулася до Люботинського міського суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] інтереси якого представляє [PERSON], третьої особи опіки піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про позбавлення батьківських прав. Позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові та байдужість батька до життя доньки. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, з підстав зазначених в письмових запереченнях. Представник третьої особи полягався на розсуд суду при вирішенні спору, просив врахувати наданий раніше висновок. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, допитавши свідків, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та підтверджуються наявними у справі доказами, та відповідні їм правовідносини Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2011 року. Згідно рішення Люботинського міського суду Харківської області від 18 квітня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12). В період шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області (а.с.11). Відповідно до рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2015 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини від його доходів та на утриманні дружині в розмір 1/8 частини від доходів відповідача (а.с.13-15). Дитина проживає разом з матір'ю за адресою [ADDRESS], що вбачається із довідки наданої об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку № 76 (а.с.16). Згідно довідки Кременчуцької міської дитячої лікарні від 27 грудня 2016 року за № 03-10/2073 дитиною [PERSON] опікується мати [PERSON], батько дитини до лікарні з приводу лікування доньки не звертався (а.с.17) Також позивачем надано довідку із лікарні, щодо відсутності відповідача при пологах. Батько сплачує аліменти на утримання доньки та дружини. Відповідач надав докази того, що він приймає участь в утриманні дитини та її матеріальному забезпеченні, про що свідчать копії квитанцій про перерахування коштів [PERSON], звіт про відрахування та виплати № 366 від 15 березня 2017 року (а.с.59-73,76) Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Крім того, в судовому засіданні встановлені наступні обставини. Згідно висновку, наданого органом опіки і піклування виконаного комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 26 червня 2017 року, визнано недоцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] 2015 року народження. Варто зазначити, що вказаний висновок був складений на підставі пояснень сторін. Між сторонами існує конфлікт та особиста неприязнь. Позивач вказує на те, що її відносини з відповідачем стали погіршуватися з перших місяців її вагітності, між ними виникали сварки. Народжувати дитину [PERSON] поїхала до м. Кременчук, де мешкала її мати, там і залишилася мешкати з дитиною. [PERSON] пояснювала в судовому засіданні, що [PERSON] байдуже до дитини, її життя йому не цікаве, вона ж не чинить перешкод у спілкуванні доньки з батьком, просто не бажає щоб ці зустрічі відбувалися без її присутності. Відповідач в судовому засіданні визнав, що він дійсно не приймає часті у вихованні дитини, не спілкується з нею, але він бажає в подальшому, коли дитина підросте, спілкуватися з донькою, займатися її вихованням, бо зараз, враховуючи вік доньки, якій всього 2 роки, йому складно спілкуватись з нею, а спілкування через матір буде викривленим. Крім того, [PERSON] зазначає, що позивач чинить йому перешкоди, у них склалися неприязні відносини, що також може відобразитися на тому, яке ставлення до батька буде сформоване у дитини. Батько бажає, щоб зустрічі з донькою відбувалися лише в присутності уповноваженого працівника органу опіки і піклування. Крім того, [PERSON] вказує на те, що він не уникає спілкування з позивачкою, щодо дитини, бо коли [PERSON] необхідно було зареєструвати дитину, він надав нотаріально посвідчену згоду. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] звернувся до Органу опіки і піклування з заявою про визначення часу, місця, порядку зустрічей з донькою, що свідчить про його бажання спілкуватися з донькою, приймати участь у її житті, вихованні. Допитана в судовому засіданні, в якості свідка [PERSON], яка є тіткою відповідача, пояснила, що між батьками дитини існує конфлікт, але батько дуже любить свою доньку, переживає за неї, але у зв'язку із віддаленістю в проживанні та віком дитини поки особисто не спілкується, але надає матеріальну допомогу. Судом з'ясовано, що на теперішній час вихованням дитини та піклуванням про її життя, здоров'я розвиток займається позивач - мати дитини. Батько виявляє бажання спілкуватися з донькою, але вважає, що в такому маленькому віці дитина не має такої потреби в спілкуванні з батьком, а коли вона підросте, зможе розмовляти, усвідомлювати, що відбувається, то він буде приділяти їй більше уваги, за можливості брати до себе додому. На думку [PERSON] до 3-5 років доньці його присутність не обов'язкова, але надалі їх спілкування з донькою буде повноцінним. Крім того, відповідач вказує на те, що зараз зустрічі можуть відбуватися лише в присутності його колишньої дружини, а це його не влаштовує. Згідно ч.ч. 2,4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 141, 151, 157, 164 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 20 березня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі,необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК). Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ. держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити по його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»), Як встановлено в суді, відповідач не в повній мірі виконує свої обов'язки по вихованню дитини, але він виявляє бажання. Однак це не свідчить, що він не має бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь в її вихованні. Фізична неприсутність відповідача з дитиною обумовлена знаходження його в іншому населеному пункті, бо він мешкає в м. Люботин Харківської області, а позивач з дитиною знаходяться в м. Кременчук Полтавської області. Обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення [PERSON] батьківських прав судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено саме винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками, що могло бути підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав на підставі п. 2 ч. 1 ст.164 СК України. Суд врахував, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Outcome: dismissed