Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві та [PERSON], просила скасувати Акт опису й арешту майна від 22 жовтня 2014 року по виконавчому провадженню №34021431 та звільнити з-під арешту транспортний засіб марки TAYOTA, модель CAMRY, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, номер шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], передати транспортний засіб марки TAYOTA, модель CAMRY, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, номер шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] позивачці - [PERSON], що є предметом позову. На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року, закрите провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, [PERSON], треті особи: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ», відповідальний зберігач -представник Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про скасування акту опису й арешту майна, звільнення майна з-під арешту та передачу транспортного засобу в частині позовних вимог щодо скасування Акту опису й арешту майна від 22 жовтня 2014 року по виконавчому провадженню №34021431 транспортного засобу марки TAYOTA, модель CAMRY, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, номер шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. (а.с.90-92) Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та письмових пояснень, які надано позивачем до суду (а.с.33-36), пояснив, що транспортний засіб марки TAYOTA, модель CAMRY, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], в порядку поділу майна подружжя за позивачем визнано право власності на ? частину цього автомобіля, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2015 року у цивільній справі №755/32439/14ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа ПАТ «АКБ «Київ» про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. В межах процедури виконавчого провадження №34021431, яке перебуває на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві щодо примусового виконання виконавчого листа №2-539/1/2011 виданого 13 серпня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Київ» борг в сумі 1 164 013 грн. 09 коп., 22 жовтня 2014 року державним виконавцем складено Акт опису й арешту автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який передано на відповідальне зберігання представнику Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України [PERSON] Позивач вважає, що накладанням арешту на транспортний засіб - автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], обмеженні права позивача, як власника транспортного засобу, у здійснені права володіння, користування, розпорядження своїм майном, що спонукало звернутись з позовом до суду для відновлення порушених прав шляхом звільнення транспортного засобу з під арешту, який накладено державним виконавцем, та передати цей транспортний засіб позивачу, який безпідставно передано на відповідальне зберігання представнику Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України [PERSON] та знаходиться на стоянці по ул. Новопироговській, 56 в м. Києві. Представник відповідача - головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві [PERSON], в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, пояснила, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження №34021431 про примусове виконання виконавчого листа №2-539/1/2011 виданого 13 серпня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Київ» борг в сумі 1 164 013 грн. 09 коп. За відсутності відомостей, про добровільне виконання боржником [PERSON] рішення суду, 16 липня 2014 року старшим державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] в межах суми звернення стягнення 1 164 013 грн.09 коп. 22 жовтня 2014 року державним виконавцем складено Акт опису й арешту автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який належить боржнику [PERSON], який передано на відповідальне зберігання [PERSON] В подальшому, державному виконавцю стало відомо, що на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року вирішено питання про зняття арешту з ? частини автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 16 липня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. На виконання рішення суду, 20 квітня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про звільнення майна з-під арешту, на підставі якої знято з арешту ? частину автомобіля«Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], однак зважаючи на те, що боржник в процедурі виконавчого провадження [PERSON], який є власником ? частини транспортного засобу, не виконав рішення суду, виконавче провадження не закінчено, тому відсутні підстави для зняття арешту з усього автомобіля та його передачі безпосереднього позивачу [PERSON] Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у письмових поясненнях на позов, які приєднано до справи. (а.с.87-89) Треті особи - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» та відповідальний зберігач -представник Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України [PERSON], в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини суд не повідомили, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористались. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача - головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві [PERSON], представника відповідача [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Зміст ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судові рішення, які набрали законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає. Як з'ясовано судом, 13 серпня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №2-539/1/2011 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Київ» заборгованість за Договором про надання кредиту №145 від 11 грудня 2006 року на загальну суму 1160674,10 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3219,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120, 00 грн., а всього на загальну суму 1 164 013 грн. 09 коп. (а.с.44) На підставі постанови головного державного виконавця Коровайко О.С. органу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м. Києві від 30 серпня 2012 року відкрите виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-539/1/2011 виданого 13 серпня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Київ» борг в сумі 1 164 013 грн. 09 коп. (а.с.13) Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України). Відповідно до положень частини першої, другої та п'ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом, серед іншого, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. В межах процедури виконавчого провадження ВП №34021431, 16 липня 2014 року старшим державним виконавцем Шеремет Ю.М. органу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] в межах суму звернення стягнення 1 164 013 грн.09 коп. (а.с.59) 22 жовтня 2014 року державним виконавцем Шеремет Ю.М. органу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві складено Акт опису й арешту автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який належить боржнику [PERSON], який передано на відповідальне зберігання [PERSON].(ас. 60-63) 16 січня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалене рішення у цивільній справі №755/17442/14-ц, яким відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ», про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту. Вжиті ухвалою суду від 13.11.2014 року заходи забезпечення позову щодо зупинення продажу арештованого в ході здійснення виконавчих дій по виконавчому провадженню №34021431 автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], сірого кольору, номер кузова [NUMBER], що належить [PERSON], [INFO] ([ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]) - скасовано. (а.с.70-74) На підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на майно скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] про зняття арешту з майна скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Знято арешт з ? частини автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], сірого кольору, номер кузова [NUMBER], накладений на підставі постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] від 16 липня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.(а.с.81-82) 20 квітня 2015 року старшим державним виконавцем Шеремет Ю.М. органу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві винесено постанову про звільнення майна з-під арешту, на підставі якої знято з арешту ? частину автомобіля«Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], відповідно до постанови державного виконавця ВП №34021431 від 16.07.2014 року. (а.с.83) Відповідно до ч.1 ст.73 Сімейного кодексу України за зобов'язання одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Як роз'яснено у п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним той факт, що транспортний засіб - автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON], в порядку поділу спільного майна подружжя за позивачем [PERSON] визнано право власності на ? частини цього транспортного засобу, ці обставини встановлені рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2015 року у цивільній справі №755/32439/14ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа ПАТ «АКБ «Київ» про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому в силу положень ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України не потребують доказування в межах даного спору. Разом з тим, відповідач [PERSON] є боржником в процедурі виконавчого провадження ВП №34021431 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-539/1/2011 виданого 13 серпня 2012 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Київ» борг в сумі 1 164 013 грн. 09 коп., на час розгляду даної справи відсутні докази виконання боржником рішення суду, виконавче провадження не закінчено, правомірність вжиття державним виконавцем заходів для примусового виконання рішення суду шляхом накладення арешту на ? частину транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який належить боржнику [PERSON], не оспорюється в межах даного спору. За змістом ст.ст. 30-33 Цивільного процесуального кодексу України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного права. Таким чином, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. У відповідності до ч. 1 ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Таким чином, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача належить позивачу, який звертається до суду з відповідним клопотанням, проте позивач не скористався своїм процесуальним правом щодо заміни відповідача, а виходячи з принципу диспозитивності суд не вправі з власної ініціативи замінювати неналежного відповідача. Виходячи з аналізуючи вищенаведених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що [PERSON], яка не є стороною виконавчого провадження, безпідставно пред'явила позов до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві про звільнення майна з під арешту, який накладено в межах процедури виконавчого провадження ВП №34021431, де стягувачем виступає Публічне акціонерне товариство «АКБ «Київ», оскільки Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві є неналежним відповідачем у цивільно-правовому спорі при вирішенні питання про звільнення майна з під арешту, оскільки вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту, а пред'явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, [PERSON] про звільнення майна з-під арешту та передачу транспортного засобу, оскільки права позивача, яка є власником ? частини автомобіль марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], відновленні в судовому порядку, на підставі рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 квітня 2015 року, яким знято арешт з ? частини автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], сірого кольору, номер кузова [NUMBER], накладений на підставі постанови старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] від 16 липня 2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, тому відсутні правові підстави для звільнення іншої частини транспортного засобу з під арешту та передачі її позивачу, за наявності відкритого виконавчого провадження де стягувачем виступає ПАТ «АКБ «Київ», а боржником [PERSON]. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, [PERSON], треті особи: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ», відповідальний зберігач -представник Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України [PERSON] про звільнення майна з-під арешту та передачу транспортного засобу є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки в межах даного спору судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed