Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON]»яновська О.В. звернулася до суду із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з Дем»яновським С.М. На підставі рішення Дрогобицького міськраионного суду № 2-3803/2010 з Дем»яновського С.М. на її користь повинні стягуватись аліменти на утримання сина [PERSON]»яновського [PERSON] - 18.09.2008р.н. та дочки Дем»яновської [PERSON] - 26.06.2007р.н., в розмірі по 300 гривень на кожну дитину щомісячно починаючи з 9 грудня 2010 року до їхнього повноліття. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із вимогами 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). З наведених норм чинного законодавства України про особисті немайнові і майнові права та обов'язки батьків і дітей, випливає наступне. Відповідач зобов'язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття шляхом сплати аліментів на їх утримання у розмірі, визначеному судом, нести додаткові витрати на утримання дітей, у зв»язку з навчанням та хворобами. Їхня дочка постійно хворіє та знаходиться на обліку в лікаря з діагнозом BBC- дефект міжшлуночкової перегородки серця, тому потребує нагляду лікарів, потребує постійного лікування та реабілітації, особливого догляду та оздоровлення, в зв»язку з чим вона постійно несе додаткові витрати на дитину, викликані її хворобою. Відповідач жодної участі у додаткових витратах на лікування дитини, які несе вона, не бере. Крім того діти ходять до школи, витрати на шкільне приладдя, харчування в школі, спортивну форму, одяг відповідач не несе. З цих підстав вважає за можливе задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування додаткових витрат на неповнолітніх дітей. З врахуванням наведеного, вона змушена звернутися з даним позовом в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON]»яновська [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON]»яновський [PERSON] в судовому засіданні, заперечив щодо задоволення позову покликаючись на його безпідставність та необґрунтованість, просить в його задоволенні відмовити. Додатково пояснив, що в нього фінансово немає можливості плати такі витрати. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного. Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що Дем»яновська О.В. та Дем»яновський С.М. перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду № 2-3803/2010 вирішено стягувати аліменти з Дем»яновського С.М. в користь Дем»яновської О.В. на утримання сина [PERSON]»яновського [PERSON] - 18.09.2008р.н. та дочки Дем»яновської [PERSON] - 26.06.2007р.н., в розмірі по 300 гривень на кожну дитину щомісячно починаючи з 09 грудня 2010 року до їхнього повноліття. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини передбачений Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1991р. Відповідно до ч.1, 2 ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися на перед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В матеріалах справи, окрім Медичного висновку № 11 від 05 лютого 2014 року, який лише підтверджує діагноз хвороби дитини (Дем»яновської [PERSON]), жодних інших доказів, які б підтверджували потребу нести такі витрати наперед, чи тих, які б підтверджували про уже понесені витрати немає, що унеможливлює встановити разовість чи періодичність або постійність таких витрат, та визначити їх розмір, а тому позов задоволенню не підлягає. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивачем при поданні позову судовий збір не сплачувався, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з позивача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved