Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

[PERSON], що діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 23 травня 2013 року померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Херсонська область, Бериславський район, с. Одрадокам'янка, вул. О. Кошового, буд. 90. Вказане майно належало померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 29 квітня 1991 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернувся до нотаріуса, але отримав відмову через те, що правовстановлюючий документ не був зареєстрований у відповідних державних установах. В звязку з чим, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Херсонська область, Бериславський район, с. Одрадокам'янка, вул. О. Кошового, буд. 90 в порядку спадкування після померлої 23 травня 2013 року [PERSON]. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити по вищезазначеним обставинам. Представник відповідача в судове засідання не зявився, заявою проти задоволення позову не заперечував, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно дост.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторони, належних чином повідомленої про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Батьками [PERSON], 14 березня року народження, є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 348073. ( а.с. 10) Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 29 квітня 1991 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Одрадокам'янської сільської ради народних депутатів за № 20 від 29 квітня 1991 року, [PERSON] є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Херсонська область, Бериславський район, с. Одрадокам'янка, вул. О. Кошового, буд. 90. Згідно свідоцтва про смерть серії І-СР № 208520, [PERSON] померла 23 травня 2013 року, про що складено відповідний актовий запис № 26. ( а.с.11) Відповідно до листа приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області від 12 травня 2016 року за № 100/02-14, за заявою [PERSON] була заведена спадкова справа № 26/2016 до майна померлої 23 травня 2013 року [PERSON], [INFO], що на час смерті мешкала за адресою: Херсонська область, Бериславський район, с. Одрадокам'янка, вул. О. Кошового, буд. 90. Інші заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не надходили. У зв'язку з тим, що наданий правовстановлюючий документ не був зареєстрований у відповідності до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. ( а.с. 8) Відповідно до положення статті 16 ЦК України,кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та вона правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрала спосіб захисту порушеного права. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 29 квітня 1991 року, належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Херсонська область, Бериславський район, с. Одрадокам'янка, вул. О. Кошового, 90. Хоча свідоцтво про право власності від 29 квітня 1991 року не пройшло державну реєстрацію, зважаючи на те, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємця права на спадщину, враховуючи, що позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої 23 травня 2013 року [PERSON], крім того, є сином померлої та єдиним спадкоємцем, прийняв спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг, вимоги останнього є законними та обґрунтованими. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved