Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог вказує, що згідно із договором купівлі-продажу від 12.01.2018 року придбала квартиру [ADDRESS]. Хоча в квартирі на даний час ніхто не проживає, проте згідно акту від 5 січня 2018 року, складеного головою правління ОСББ «Схід - 31» в квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], але фактично не проживає. По тій причині, що відповідач зареєстрований в квартирі, позивач не може належним чином користуватись своєю власністю, оскільки змушена сплачувати квартирну плату з врахуванням зареєстрованої особи, а також не має можливості оформити субсидію на своє житло. Відповідач добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим чинить перешкоди в володінні та розпорядженні належною їй власністю. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. В суді представник позивача позов підтримала, просить задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлений своєчасно належним чином відповідно ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 12.01.2018 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 110503511 від 12.01.2018 року. Згідно із довідкою про склад сім'ї №419 від 22.02.2018 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], донька, [PERSON] З позивачем по справі [PERSON] в родинних відносинах не перебуває. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такий правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду України № 6-709цс16: від 16 листопада 2016 року. Ст.317 ЦК України,власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ст.319 ЦК України,власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення,так як [PERSON] втратив право на користування квартирою [ADDRESS] так як право власності на квартиру за [PERSON], членом сім'ї якої був відповідач, припинилось. Згідно ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі і додаткового вирішення не потребує. У відповідності до ст.. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Outcome: approved