Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] у серпні 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утриманні неповнолітньої дитини. При цьому вказала, що між нею та відповідачем було укладено шлюб 22.03.2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 207, однак подружнє життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться з 2015 року. Зазначала, що згода про місце проживання та виховання доньки між сторонами досягнута, донька залишається проживати з нею, за таких обставин шлюб між ними просила розірвати та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], 2012 року народження в розмірі ? частини всіх видів заробітків та доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач надала письмову заяву в якій позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище - [PERSON], на відшкодування сплаченого нею судового збору в сумі 640,00 грн. не претендує. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів уточнила - просила стягнути із [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до повноліття дитини. При цьому просила розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання подав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив шлюб між ним та [PERSON] розірвати, проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду (22.08.2017 року) і до повноліття дитини не заперечував. Додатково повідомив, що є працездатним, офіційно працює співробітником СБУ, його середньомісячний дохід складає 11000 грн., інших осіб на його утриманні немає. При цьому просив розгляд справи проводити без його участі. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить вимогам закону, не порушує права та свободи інших осіб, а тому прийнято судом. Суд оголосивши заяви сторін, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до свідоцтва про шлюб, - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 22 березня 2012 року, про що зроблено актовий запис № 207 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції (а.с. 7). Сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Спору про батьківство немає. Згідно з ч. 2, 4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст. 110 СК, один з подружжя має право пред'явити до суду позов про розірвання шлюбу. Згідно ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки перебування їх у шлюбі не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні про розірвання шлюбу вимоги підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні зі позивачем зобов'язаний нести витрати на утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин [PERSON] зобов'язаний утримувати доньку [PERSON] до досягнення нею повноліття. Вказаний обов'язок є безумовним. Враховуючи, що фактично піклуванням дитини займається позивачка, то вона має право на отримання від відповідача аліментів на утримання їх доньки. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічні роз'яснення містить п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вимог статей 182 СК України та обставин встановлених під час судового розгляду, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.08.2017 року і до її повноліття, тобто до [INFO] Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивачки про покладення судових витрат щодо вимоги про розірвання шлюбу на неї. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судові витрати щодо вимоги про стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає 640 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 3, 24, 56, 105, 110, 112, 113, 24, 56, 84, 105, 110, 112, 113, 180-183, 184, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 174, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved