Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Адвокат Гуща Я.В. в інтересах [PERSON] 03.02.2020 року звернулась до Жмеринського міскрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в зв`язку з невиконанням останнім грошового зобов`язання. Просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 13.04.2018 року в сумі 392666,03 грн., яка складається з боргу в розмірі 364950,00 грн., інфляційного збільшення боргу в розмірі 15927,63 грн., та 3% річних в розмірі 11788,40 грн. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 13.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача у борг 15000 доларів США і зобов`язався повернути їх позивачу в строк до 31.12.2018 року. На підтвердження отримання від [PERSON] грошових коштів [PERSON] склав розписку. У зазначений термін відповідач боргу не повернув. На прохання позивача про добровільну сплату боргу не відповідає, що змусило звернутись до суду з даним позовом (а.с.1). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.02.2020 року заяву адвоката Гуща Я.В., яка діє в інтересах [PERSON] , про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.02.2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. В судове засідання позивач [PERSON] за викликом не з`явився. Представник позивача - адвокат Гуща Я.В подала до суду заяву, у якій вказала про зменшення позовних вимог, а саме визначила заборгованість в сумі 9026 доларів США, зауваживши, що відповідач часткового погасив борг за розпискою від 13.04.2018 року та станом на 23.07.2020 року борг складає 9026 доларів США, що відповідно до курсу становить 253540,34 грн. (1 долар США = 28,09 грн.). Просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики від 13.04.2018 року в сумі 253540,34 грн. та суму сплаченого судового збору, а також просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, натомість подав заяву, у якій повідомив, що зменшені позовні вимоги він визнає в повному обсязі. Погодився щодо стягнення з нього на користь позивача [PERSON] заборгованості в сумі 253540,34 грн. та сплаченого сдового збору. Справу просив розглянути без його участі. Відтак за вказаних обставин неявка сторін не перешкоджає розгляду справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Зі змісту копії розписки від 13.04.2018 року, вбачається, що відповідач [PERSON] отримав в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 15000 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 31.12.2018 року (а.с.3). Відповідно до копії вимоги від 17.01.2020 року позивач [PERSON] вимагав від відповідача [PERSON] повернути згідно розписки від 13.04.2018 року кошти в сумі 15000 доларів США протягом трьох днів з дня отримання цієї вимоги (а.с.4). Згідно представленого позивачем обґрунтованого розрахунку з спорюваної суми боргу 364950 грн. за період з 31.12.2018 року до 28.01.2020 року розмір втрат від інфляції становить 15927,63 грн., 3% річних складають 11788,40 грн. (а.с.5-6). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані та представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать один одному, ніким із сторін не оспорюються та містять відомості щодо заявлених позовних вимог. У відповідності до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до вимог ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно положень ч.1,2 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до змісту ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У відповідності до правовового висновку в постанові Верховного суду від 16.01.2019 року в справі №373/2054/16-ц серед іншого визначено, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачено законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка оримана у позику. Так, стороною позивача підставою своїх позовних вимог вказано обставини того, що його права позикодавця були порушені невиконанням відповідачем особистих зобов`язань за договором позики, укладеного шляхом написання розписки від 13.04.2018 року. Відповідчем визнано факт написання ним даної розписки на користь позивача за фактом отримання ним у позику коштів в сумі 15000 доларів США. Таким чином, на підставі представлених позивачем доказів, а також з урахуванням добровільного визнання відповідачем у повному обсязі позовних вимог, судом встановлено, що відповідач [PERSON] прострочив виконання взятого на себе обов`язок щодо повернення позивачу [PERSON] отриманих за договором позики від 13.04.2018 року грошових коштів із загальною сумою боргу в розмірі 15000 доларів США, який виник з вини позичальника, так як заявлена до стягнення сума не суперечить вимогам закону та узгоджується з умовами договору позики згідно письмової розписки від 13.04.2018 року. Суд визнає також арґументованими доводи представника позивача за змістом заяви про зменшення позовних вимог щодо добровільного повернення відповідачем частини оспорюваної суми боргу позивачу, з наслідком чого станом на день вирішення спору судом залишок неповенутої заборгованості визначено в сумі 9026 доларів США, обставини чого мають істотне значення для справи та визнані також відповідачем. Тому відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, з урахуванням безумовного визнання відповідачем [PERSON] зменшених позовних вимог, суд дійшов висновку, що у вказаних межах їх зменшення з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за договором позики від 13.04.2018 року в загальній сумі 253540,34 грн., а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому ч.1 ст.142 ЦПК України, щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого ним при поданні позову (а.с.2), що становить 1963,33 грн. (3926,66 грн. х 50%), враховуючи, що вказаний розмір сплаченого судового збору відповідає ціні позову за первісно заявленими вимогами, а про добровільне їх часткове задоволення відповідчем суду повідомлено вже після відкриття провадження у справі. Решта 50 відсотків судового збору, що становить 1963,33 грн., з огляду на вчинене визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved