Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

[PERSON] у вересні 2018 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в обґрунтування якого зазначив, що в період з 11.12.2009 року по 04.08.2018 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час сумісного життя у шлюбі, сторонами, як подружжям, було перебудовано та капітально відремонтовано житлові будинки, які належать [PERSON] на праві особистої приватної власності, Зокрема, були відремонтовані дерев`яний будинок [ADDRESS] . Крім того, ним здійснювались будівельні та ремонтні роботи на Ѕ частині житлового будинку [ADDRESS] . Згідно звіту про оцінку майна, ринкова вартість Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] становить 216064 грн. 00 коп., хоча на момент його придбання складала лише 130515 грн. 00 коп. Ринкова вартість Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] збільшилася з 26285 грн. 00 коп. до 122810 грн. 00 коп. Наразі вони сумісно не проживають та не ведуть спільного господарства, у зв`язку з чим виникла необхідність у розподілі сумісного майна. Просив визнати житлові будинки по [ADDRESS] та по [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя його та [PERSON] , визнавши за ним право власності на Ѕ частину вказаних житлових будинків; припинити за ним право спільної сумісної власності на житлові будинки; вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою суду від 07.09.2018 року відкрито провадження у загальному порядку. Ухвалою суду від 04.10.2018 року закрито підготовче провадження. Ухвалою суду від 29.10.2018 року затверджені умови мирової угоди, укладеної 29.10.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , на наступних умовах: - у власність [PERSON] передати Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , припинивши сумісне право власності [PERSON] ; - у власність [PERSON] передати Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . Провадження по справі закрито. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26.02.2019 року ухвалу суду від 29.10.2018 року скасовано, справу повернуто для продовження розгляду. Ухвалою суду від 22.03.2019 року вказана справа прийнята до провадження та призначена до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 16.04.2019 року до участі в справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] та Вовчанську районну державну адміністрацію Харківської області, як орган опіки та піклування. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , у відповідності до вимог ч. 1 ст. 181 ЦПК України, через представника надав суду письмові пояснення щодо позову, в яких зазначив, що позовні вимоги вважає заявленими безпідставно, незаконно та необґрунтовано. Право власності на дві частини будинків виникло у [PERSON] до реєстрації шлюбу. У частині будинку по [ADDRESS] , з часу його придбання, був зареєстрований та проживав він, його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] . Він власноручно за власні кошти, протягом в період 2005 - 2007 роки здійснив поточний ремонт, необхідний для власного проживання. Ніяких інших будівельних чи ремонтних робіт у вказаній частині будинку [PERSON] не проводилось. У задоволенні позовним вимог просив відмовити. Ухвалою суду від 02.12.2019 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 25.11.2020 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 28.09.2021 року третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вовчанську районну державну адміністрацію Харківської області, як орган опіки та піклування замінено на належну - Вовчанську міську раду Харківської області. Позивач під час судового розгляду уточнив заявлені позовні вимоги, просив визнати Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] і Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , припинивши сумісне право власності [PERSON] ; визнати за [PERSON] Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , припинивши сумісне право його власності. В обґрунтування посилався на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач під час судового розгляду уточнені позовні вимоги визнала у повному обсязі, вказала про доцільність їх задоволення. Зазначила, що належні їй будинки [ADDRESS] та [ADDRESS] за час її шлюбу із [PERSON] були капітально відремонтовані, внаслідок чого була суттєво збільшена їх вартість. Будівельні матеріали та виконані роботи оплачувались переважно за кошти [PERSON] . Вважала за необхідне в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , припинивши спільну сумісну власність на вказане нерухоме майно. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вовчанської міської ради Харківської області під час судового розгляду просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки по [ADDRESS] зареєстровані діти, права яких можуть бути порушені [PERSON] , як можливим власником цього нерухомого майна. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] та його представник, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомили. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце його проведення завчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Зазначила про доцільність задоволення позовних вимог. Її дочка [PERSON] за власні гроші придбала житловий будинок [ADDRESS] , який потребував ремонту. Вона зі своїм чоловіком допомагали [PERSON] ремонтувати будинок, вони виконували роботи. Її онук [PERSON] , який був інвалідом 3-ї групи, не мав роботи та утримувався матір`ю [PERSON] , а відтак не придбавав ніяких будівельних матеріалів, не ремонтував будинок, оскільки всі роботи виконувались сторонніми особами виключно на замовлення та під контролем [PERSON] , як власника будинку. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вовчанської міської ради Харківської області, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується даними договору дарування від 06.04.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1823 (т. 1 а.с. 5-6). Згідно даних договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 23.08.2005 року, [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , який було придбано за 26285 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 17). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.12.2009 року по 04.08.2018 року (т. 1 а.с. 32-33). [PERSON] з 23.06.2018 року зареєстрований по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 28-29). Крім того, за вказаною адресою по [ADDRESS] зареєстровані син відповідача [PERSON] з дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 74, 77-79). [PERSON] з 27.09.2016 року зареєстрована по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 30-31). Відповідно до даних звіту про оцінку майна, ринкова вартість Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , станом на 16.08.2018 року становить 216064 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 10-16). Відповідно до даних звіту про оцінку майна, ринкова вартість Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , станом на 16.08.2018 року становить 122810 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 21-27). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Частина 1 ст. 62 СК України визначає підставу поширення на особисте майно режиму спільної сумісної власності за умови наявності спільних трудових чи грошових затрат або затрат лише другого з подружжя, який не є власником даного майна. При цьому, під трудовими затратами розуміється особиста або спільна трудова діяльність подружжя, спрямована на ремонт майна, здійснення його добудови, переробки тощо, що призвело до істотного збільшення вартості майна. Грошові ж затрати передбачають внесення особистих та (або) спільних коштів, що спрямоване на поліпшення майна. При цьому, необхідною умовою визнання судом права спільної сумісної власності на дане майно є наявність «істотного збільшення його у вартості». Під час судового розгляду відповідач пояснила, що до реєстрації шлюбу із [PERSON] , належні їй під час перебування у шлюбі Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] та Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] перебували у занедбаному стані, потребували капітального ремонту. За час шлюбу вказані домоволодіння були капітально відремонтовані, переважно за кошти [PERSON] , який працював, отримував заробітну плату та пенсію, мав заощадження. За його особисті кошти придбавались будівельні матеріали, оплачувались послуги будівників. Внаслідок проведених ремонтних робіт істотно збільшилась їх вартість. Її син [PERSON] фактично ніяких витрат по ремонту домоволодіння [ADDRESS] не ніс, оскільки на час проведення будівельних робіт був інвалідом 3 групи, навчався в інституті та сам потребував допомоги. З квитанцій, наданих позивачем та відповідачем, вбачається, що ними придбавались будівельні матеріали (т. 1 а.с. 34-48, 190-191). Відповідач [PERSON] зазначила, що будівельні матеріали були придбані [PERSON] або нею за кошти, більшість з яких їй надавав [PERSON] . Допитана під час судового розгляду в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона знайома із [PERSON] з 2001 року. Вона придбала Ѕ частину будинку [ADDRESS] за власні кошти. Будинок був у занедбаному стані. За час шлюбу із [PERSON] вони здійснили капітальний ремонт будинку [ADDRESS] та будинку [ADDRESS] . Таким чином, суд приходить до висновку, що належне [PERSON] нерухоме майно, розташоване за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , за час шлюбу із [PERSON] істотно збільшилось у своїй вартості, внаслідок проведення капітальних ремонтних робіт, а тому є їх спільною сумісною власністю. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків Під час судового розгляду відповідач [PERSON] визнала уточнені позовні вимоги у повному обсязі, вважала за доцільне в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] та визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , припинивши спільну сумісну власність на вказане нерухоме майно. Щодо посилання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про здійснення ним поточного ремонту у домоволодінні [ADDRESS] , суд звертає увагу, що останній не позбавлений можливості щодо заявлення вимоги про відшкодування понесених ним витрат на утримання вказаного нерухомого майна. Крім того, суд звертає увагу на посилання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вовчанської міської ради Харківської області, щодо можливого порушення прав дітей, зареєстрованих по [ADDRESS] та зазначає наступне. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також ст. ст. 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Системний аналіз ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх. Чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.05.2019 року у справі № 639/5828/15-ц (провадження № 61-29627св18), від 06.11.2019 року у справі № 346/432/16-ц (провадження № 61-29148св18) та від 19.06.2019 року у справі № 695/2714/15-ц (провадження № 61- 29000св18). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі. Крім того, позивач поніс витрати по оплаті судового збору у розмірі 3388 грн. 74 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 21.08.2018 року (а.с. 1), а тому вони у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved