Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON], інтереси якого представляє адвокат Оніщук В.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що відповідно до договору від 25 червня 1982 року, який зареєстрований 15 лютого 1989 року в Шепетівському бюро технічної інвентаризації за №5846 він є власником домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS]. До листопада 2012 року у вказаному помешканні проживав і відповідач [PERSON], з яким його дочка [PERSON] перебувала у шлюбі. Однак з 2012 року відповідач проживає за іншою адресою. Вказуючи на те, що відповідач близько чотирьох років не проживає у вказаному домоволодінні, просить визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] та його представник Оніщук В.В. в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справиу його відсутність суду не надав. На підставі наведеного, зі згоди позивача та його представника, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши сторони, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності у випадках та в межах строків, встановлених ч.1, п.1 і 5 ч.3 і ч.4 ст.71 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача та членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору договору надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 25 червня 1982 року, що підтверджується копією договору, зареєстрованого в Шепетівському БТІ 15 лютого 1989 року; довідкою про належність житлової площі на домоводлодіння. Відповідно до даних довідки №106 від 27 березня 2016 року, виданої квартальним комітетом №14 Шепетівської міської ради, встановлено, що разом з [PERSON] по [ADDRESS] зареєстровані: дружина [PERSON], 1957 року народження, та зять [PERSON], 1984 року народження, але він не проживає за вказаною адресою з листопада 2012 року. Згідно копії заочного рішення Шепетівського міськрайонного суду від 16 листопада 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт непроживання [PERSON] в будинку [ADDRESS] протягом останніх чотирьох років. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] тривалий час у вказаному житловому приміщенні не проживає та ним не користується, а тому є всі підстави для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. На підставі ст. ст. 71, 72, 163 ЖК,

Outcome: approved