Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] (надалі також позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідач-1), [PERSON] (надалі також відповідач-2), приватного нотаріуса [PERSON] (надалі також відповідач-3) про витребування земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності. У позові зазначав, що 24.11.2009 р. на підставі договору купівлі-продажу придбав у власність земельну ділянку площею 0,3 га, що розташована по вул. Києво-Московській, 4/8 у м. Глухові, кадастровий номер 5910300000:01:009:0549. Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11.03.2015 р. за [PERSON] визнано право власності на ? частину цієї земельної ділянки. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03.06.2015 р., залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.09.2015 р., скасовано рішення Глухівського міськрайонного суду від 11.03.2015 р. та ухвалено нове, яким за [PERSON] визнано право власності на всю спірну земельну ділянку. На підставі цього рішення відповідач-1 зареєструвала право власності та здійснила 21.04.2016 р. відчуження спірної земельної ділянки відповідачу-2 за договором купівлі-продажу, державну реєстрацію якого здійснила відповідач-3. Постановою Верховного Суду України від 30.03.2016 р. скасовано рішення Апеляційного суду Сумської області від 03.06.2015 р. та залишено в силі рішення Глухівського міськрайонного суду від 11.03.2015 р. Позивач вважав, що спірне майно опинилося у власності відповідачів у незаконний спосіб та просив на підставі статті 388 ЦК України його витребувати від відповідача-2 на свою користь. Також позивач просив скасувати державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем-2. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, що у ньому викладені та просив витребувати усю земельну ділянку, оскільки відповідачі здійснили її відчуження незаконно. Просив стягнути з відповідачів понесені судові витрати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не зявились. Згідно відміток поштового відділення (а.с.53), за місцем реєстрації, куди направлялися повідомлення, відмовились отримувати поштове відправлення. Відповідно до статті 74 ЦПК України судові повістки фізичним особам надсилаються за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у [INFO], що підтверджується довідками відділу реєстру за № № 71, 72 від 30.05.2016 р. (а.с.44, 45), судові повістки направлялися за цією адресою, але вони відмовились їх отримувати, а тому відповідно до положень статті 74 ЦПК України, суд вважає, що судова повітка, з повідомленням про час і місце розгляду справи, вручена цим відповідачам належним чином. Представник приватного нотаріуса [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував зазначаючи про те, що нотаріус не є належним відповідачем у цій справі, реєстраційна дія була вчинена у відповідності до законодавства та позивач не має права вимагати витребування всієї земельної ділянки, оскільки згідно рішення суду від 11.03.2015 р. за [PERSON] визнано право власності на ? частину цієї земельної ділянки. Заслухавши позивача і представника відповідача-3, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. З договору купівлі-продажу від 24.11.2009 р. слідує, що позивач придбав у власність земельну ділянку площею 0,3 га, що розташована по вул. Києво-Московській, 4/8 у м. Глухові, кадастровий номер 5910300000:01:009:0549 (а.с.7, 25). Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 11.03.2015 р. за [PERSON] визнано право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,3 га, що розташована по вул. Києво-Московській, 4/8 у м. Глухові (а.с.26-29). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03.06.2015 р., скасовано рішення Глухівського міськрайонного суду від 11.03.2015 р. та ухвалено нове рішення, яким за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 0,3 га, що розташована по вул. Києво-Московській, 4/8 у м. Глухові, кадастровий номер 5910300000:01:009:0549 (а.с.30-33). Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 57698219, стверджується, що 09.06.2015 р. [PERSON] зареєструвала за собою право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 03.06.2015 р. (а.с.13-14). Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 59233063, стверджується, що 21.04.2016 р. [PERSON] здійснила відчуження спірної земельної ділянки на користь [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.2016 р. Реєстраційна дія була вчинена державним реєстратором приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.15, 40). Постановою Верховного Суду України від 30.03.2016 р. скасовано рішення Апеляційного суду Сумської області від 03.06.2015 р. та залишено в силі рішення Глухівського міськрайонного суду від 11.03.2015 р., за яким за [PERSON] визнано право власності на ? частину спірної земельної ділянки (а.с.8-12, 34-39). Згідно зі статтею 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме така правова позиція неодноразово висловлена у правових висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 24.06.2015 по справі № 6-251цс15 та від 28.01.2015 р. по справі № 6-218цс14, які є обовязковими для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України. Таким чином, оскільки спірне майно вибуло з володіння позивача поза його волею, суд застосовує положення статей 387, 388 ЦК України до спірних правовідносин. Водночас, позаяк тільки ? частина спірного майна вибула з володіння позивача поза його волею, суд вирішує частково задовольнити вимоги позивача і витребувати на його користь ? частину земельної ділянки площею 0,3 га, що розташована по вул. Києво-Московській, 4/8 у м. Глухові. Що ж стосується вимоги про скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем [PERSON], суд вирішує розглянути ці вимоги, оскільки вони є похідними від заявлено права власності. Розглядаючи ці вимоги, суд не приймає заперечень представника відповідача-3 про те, що нотаріус не може бути відповідачем у цій справі, оскільки, по-перше нотаріусів наділено повноваженнями державного реєстратора прав на нерухоме майно, які виникають у результаті вчинення нотаріальних дій, а по-друге позивач вправі самостійно визначати спосіб захисту свого права, предявивши позов до того відповідача, якого він вважає винним у порушенні свого права. Водночас, суд звертає увагу, що підставами скасування рішення про реєстрацію права власності є допущені державним реєстратором порушення при прийнятті цих рішень, зокрема проведення державної реєстрації права власності не з підстав, визначених у статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У цій справі, дер\-жавний реєстратор на момент прийняття рішення про реєстра\-цію права власності діяв у меж\-ах та у спосіб, передбачений за\-коном, він зареєстрував право власності на підставі чинного на той момент рішення суду. Таким чином у суду немає фактичних юридичних підстав скасувати запис про реєстрацію права власності, оскільки дії державного реєстратора були правомірні. Крім того, пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, рішення суду про витребування майна, є належною правовою підставою для внесення запису до Державного реєстру прав про реєстрацію такого права, а тому окрема вимога про скасування реєстрації не підлягає задоволенню, оскільки право власності буде поновлене наступною реєстраційною дією. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, пропорційно до задоволених вимог з відповідача-1 та з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі по 346 грн. 80 коп. з кожного. На підставі викладеного та відповідно до статей 3, 16, 330, 387, 388 ЦК України, статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: partial