Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою та трьох відсотків річних. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що 06 березня 2013 року вони дали в борг їхньому сину [PERSON] та їхній колишній невістці [PERSON] грошові кошти в сумі 9000 доларів США на придбання квартири, факт передання коштів був закріплений розпискою, де також було зазначено, що у разі розірвання шлюбу боржники зобов'язані повернути взяті в борг кошти. В подальшому шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, однак зобов'язання за розпискою вони так і не виконали у зв'язку з цим позивачі просили стягнути з [PERSON] її частину боргу за розпискою в сумі 4500 доларів США та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. В судове засідання позивачі не з'явилися, однак надіслали на адресу суду письмову заяву, в якій вказали, що просять суд розглянути справу без їх участі, але за участю їх представника. Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити їх. Відповідач в судове засідання також не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, мотивуючи тим, що позивачі давали грошові кошти своєму синові та його, на той час, дружині [PERSON] як допомогу на придбання квартири, а не в борг, тому не має підстав для стягнення з [PERSON] боргу за розпискою. Що стосується трьох відсотків річних, то в матеріалах справи відсутній будь-який розрахунок, тому вважає, що позовні вимоги в цій частині також задоволенню не підлягають. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі наступного. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, що регламентовано ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Судом встановлено, що відповідно до розписки 06 березня 2013 року [PERSON] та [PERSON] отримали в борг від [PERSON] та [PERSON] 9000 доларів США. Строком виконання зобов'язання за даною борговою розпискою визначено настання події, а саме розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. № 6). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 14.01.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення суду набрало законної сили 16.02.2016 р. (а.с. № 7). Однак, як встановлено в судовому засіданні, свою частину зобов'язання за розпискою [PERSON] до теперішнього часу не виконала. Відповідно ст. 526, ст. 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч. 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, частина друга цієї статті допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] боргу за розпискою підлягаю задоволенню, оскільки відповідачем порушені умови договору позики та вимоги цивільного законодавства України, тому стягненню з останньої на користь позивачів підлягає борг в розмірі 4500 доларів США, що за курсом НБУ станом на день звернення до суду з даним позовом в гривневому еквіваленті складає 111 000 (сто одинадцять тисяч) гривень. Згідно ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з відповідача трьох відсотків річних у розмірі 3 500 гривень, позивачами не було надано до суду відповідного розрахунку даної суми, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Із матеріалів справи вбачається, що при подачі в лютому 2016 року позовної заяви до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою в сумі 9000 доларів США, що еквівалентно 111 000 гривень позивачі сплатили 1 111,50 гривень судового збору (а.с. № 1). Проте вказана сума судового збору сплачена позивачем при подачі позовної заяви лише за частину позовних вимог, а саме за стягнення боргу за борговою розпискою, однак окрім цієї вимоги, позивачі просять стягнути з [PERSON] три відсотки річних в розмірі 3500 гривень. В матеріалах справи відсутні докази за сплату судового збору за даною вимогою. Тому, врахувуючи обсяг задоволених вимог та положення ч. 1, ч. 3 ст. 88 ЦПК України, п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку, що із [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 111, 50 гривень, сплачений позивачами при зверненні до суду з даним позовом. Окрім того із [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню на користь держави 35 гривень (3500 грн. х 1%= 35 грн.) недоплаченого ними при зверненні до суду судового збору.

Outcome: partial