Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: [ADDRESS]) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS]) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], посилаючись на наступне. [PERSON] є співвласником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого старшим державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І. № 4412 від 17 липня 1996 року та договору купівлі-продажу 2/3 часток домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О. № 890 від 30 травня 2013 року. В спірному житловому будинку зареєстрований відповідач, онук позивача, [PERSON], який з 2013 року не проживає в спірному житловому будинку без поважних причин. У зв'язку із викладеним позивач просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судовому засіданні було встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого старшим державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Сердюк Н.І. № 4412 від 17 липня 1996 року та копією договору купівлі-продажу 2/3 часток домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О. № 890 від 30 травня 2013 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 129982926 від 06 липня 2018 року вбачається, що право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. Згідно із копією довідки № 27099, виданою Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 12 червня 2018 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: позивач - [PERSON], [INFO] дочка позивача - [PERSON], [INFO], онук позивача - [PERSON], [INFO], (відповідач по справі). Відповідно до копії Акту, виданого Квартальним комітетом Щедрищево Сєвєродонецької міської ради від 12 червня 2018 року, відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в житловому будинку [ADDRESS] з 2013 року. Враховуючи вищевикладені норми, а також те, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2013 року без поважних причин, тобто більше одного року, то суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позивач в письмовій заяві просив не стягувати з відповідача судові витрати, у зв'язку із чим суд вважає справедливим не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved