Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» (надалі за текстом - відповідач), третя особа - Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві (надалі за текстом - третя особа), про визнання договору дійсним та визнання права власності на квартиру. В своєму позові зазначав, що 27.01.2000 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу квартири за адресою: [ADDRESS] (надалі за текстом - договір). Даний договір було укладено на товарній біржі у простій письмовій формі, а відтак, державна реєстрація права власності на вищевказану квартиру неможлива. Станом на момент звернення до суду, позивачем повністю виконано договір, зокрема здійснено повністю оплату вартості вищезазначеної квартири. Позивач звернувся до відповідача з заявою про нотаріальне посвідчення договору, однак дану заяву відповідач проігнорував, у зв'язку з чим позивач звернувся за захистом порушеного права до суду. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з тих же підстав, що викладені у позові та просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на відсутність факту порушення прав позивача діями відповідача, а відтак і відсутність предмету спору. Третя особа в судове засідання не з'явилась, участь представника не забезпечила, причини неявки суду не повідомила, хоча була повідомлена завчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, заперечення представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, 27.01.2000 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі - продажу квартири за адресою: [ADDRESS]. Даний договір було укладено між сторонами у простій письмовій формі та зареєстровано на товарній біржі «Українська біржа Десятинна» за реєстраційним № 0127ю-121 27.01.2000 року, що не заперечувалось сторонами (а.с. 4 - 5). Відповідно до довідки відповідача від 10.12.2008 року за № 16-11/170 вбачається, що позивач повністю сплатив вартість придбаної у відповідача квартири, дана довідка була видана для пред'явлення до Київського міського бюро технічної інвентаризації (а.с. 9). Судом було досліджено укладений між сторонами по справі договір купівлі - продажу квартири, відповідно до п. 8. якого, а згідно п. 9 даного договору, встановлено обов'язок продавця передати квартиру покупцю вільною негайно після підписання даного договору та реєстрації його на біржі. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. ст. 6, 627 ЦК України у цивільних правовідносинах проголошений принцип свободи договору в сулу якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з у рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Договір купівлі - продажу квартири був укладений на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що відповідає ч. ч. 1-6 ст. 203 ЦК України. Судом встановлено, що договір купівлі - продажу квартири був підписаний двома сторонами, тобто за правилом ч. 1 ст. 638 ЦК України є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, застережень до договору не висловлювали, а вищезазначений договір 27.01.2000 року було зареєстровано на товарній біржі «Українська біржа Десятинна» за реєстраційним № 0127ю-121. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу УРСР (в редакції чинній на момент укладання договору) громадяни мають право на придбання квартир, зокрема, на біржових торгах. Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. У відповідності до п. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. N 703 (надалі за текстом - Порядок) для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Пунктом 27 даного Порядку визначений перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. У відповідності до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. Пунктом 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5 передбачено, що право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, договором купівлі - продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. До суду, доказів реєстрації права власності у встановленому законом порядку позивача на підставі укладеного між сторонами по справі договору купівлі - продажу квартири та виданої 10.12.2008 року відповідачем довідки за № 16-11/170, позивачем не надано. Отже, діючим порядком проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, передбачено подання документу, що підтверджує виникнення, перехід права власності на нерухоме майно. Саме таким документом, який підтверджує перехід права власності на квартиру [ADDRESS] до позивача і є договір купівлі-продажу, який укладений у відповідності до вимог законодавства, чинного на дату укладання договору, та який зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа Десятинна» за № 0127ю-121. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак, згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. На основі з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, з огляду на обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом визнання дійсним договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS], укладеного 27.01.2000 року між позивачем та відповідачем та визнання права власності на квартиру, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, а тому підлягають залишенню без задоволення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed