Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказує, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину від 03.03.2004 р,. зареєстрованого в реєстрі за № 2-220, посвідченого державним нотаріусом Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори Романовою Н.М., [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . У вище вказаному будинку зареєстрований колишній чоловік її онучки, [PERSON] , який не проживає за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин. Реєстрація відповідача чинить їй перешкоди в оформленні субсидії на оплату комунальних послуг. Відповідач добровільно знятись з реєстрації не бажає, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS] . В підготовчому судовому засіданні представники позивача позов та його обгрунтування підтримали, просять задовольнити. В підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] позов та його обґрунтування визнав, проти задоволення позову не заперечив, оскільки дійсно виїхав на інше місце проживання, речі свої забрав. Відповідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи із наведеного суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 3 березня 2014 року, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . У вище вказаному будинку зареєстровані [PERSON] , власник, [PERSON] син, [PERSON] , невістка, [PERSON] онука, [PERSON] правнучка, [PERSON] співмешканець внучки позивача. З актів обстеження по господарського номера від 08 червня 2018 р., 25 липня 2018 року, 24 жовтня 2018 року, 10 січня 2019 року, 22 травня 2019 року [PERSON] за місцем реєстрації [ADDRESS] не проживає. Відповідно до акту від 27 жовтня 2018 року [PERSON] за домовленістю з [PERSON] забрав частину спільного майна та особисті речі із будинку [ADDRESS] . Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» , члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають із ним, але не являються його співвласниками, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї належать чоловік, діти і батьки Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом та ведуть із наймачем(власником) спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем. Суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved