Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради народних депутатів від 26.12.1995 року № 413 їй була надана двохкімнатна квартира, житловою площею 31,54 кв.м. у [ADDRESS] на сім`ю з трьох чоловік. У цій квартирі мешкала її дочка [PERSON] із зятем - [PERSON] , з яким вона перебувала у шлюбі з 01.03.1997 року по 20.04.2006 року . Від даного шлюбу дітей у них немає. Після розірвання шлюбу [PERSON] проживає у іншому місці, адреса якого позивачу невідома. За період з 20.04.2006 року відповідач жодного разу не з`являвся за даною адресою, де вона досі проживає. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Просить задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. В судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] , є сусідкою позивача та їй достовірно відомо, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, тривалий період часу не з`являвся там. Заслухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , що підтверджується ордером на житлове приміщення № 002127 від 26.12.1995 року. Ордер виданий [PERSON] та членів її сім`ї: [PERSON] - доньку та [PERSON] - доньку (а.с. 5). Разом з позивачем у вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] - зять та [PERSON] - донька, що вбачається з довідки № 248 про склад сім`ї від 03.07.2018 року ПВКФ «РОЛЕКТА» (а.с. 6). Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 лютого 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 13.06.2007 року вбачається, що після розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 8). Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] проживає у іншому місці, адреса якого позивачу невідома. За період з 20.04.2006 року відповідач жодного разу не з`являвся за даною адресою. Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР). В судовому засіданні встановлено факт того, що відповідач понад встановлені законодавством строки спірним житловим приміщенням не користується без поважної причини. Наведені обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved