Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON] у вересні 2016 року звернувся до суду з позовом до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення, зобов'язання провести реєстрацію місця проживання, стосовно квартири [ADDRESS], що перебуває в комунальній власності громади м. Києва. Позов мотивовано тим, що відповідачі безпідставно не визнають право позивача на користування спірним житлом. Позивач та його представники [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні на вимогах похзову наполягали. Їх пояснення зводяться до викладеного в позовній заяві. Представник Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації Ліснюк Н.Д. заперечила проти позову і заявила, що позивач не має прав на спірне житло. Представник Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Комісарова Т.А. підтримала позицію Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації щодо спору. Судом встановлено таке. З матеріалів справи вбачається, що 10.04.1970 р. Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів [PERSON] було видано ордер № 132979 на вселення в квартиру [ADDRESS], разом з членами її сім'ї: чоловіка [PERSON]; сина [PERSON] Вказані особи вселились в квартиру, особовий рахунок було відкрито на [PERSON] (а.с. 7). Батько позивача [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого 23.09.2016 р. Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у м. Києві (а.с.9). Мати позивача [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого 31.07.2015 р. Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації ГТУ юстиції у м. Києві (а.с.8). 11.04.2000 р. позивача було знято з реєстрації місця проживання на підставі рішення суду, що підтверджується даними талону зняття з реєстрації місця проживання в Україні (а.с. 11). Разом з тим, на час зняття з реєстрації [PERSON] перебував в місцях позбавлення волі за вироком Ленінградського районного суду м. Києва від 21.02.2000р. Проте, відповідач не надав рішення суду, що слугувало підставою для зняття позивача з реєстрації місця проживання, не здобув таких доказів вжитими заходами і суд. Вирок про засудження [PERSON] не міг бути підставою для зняття його з реєстраційного обліку, оскільки на той час, ст.ст. 71, 72 ЖК України вже не містили підстав для визнання особи, яку засуджено до позбавлення волі, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, навпаки за такими особами на час відбування покарання право на житло зберігалось. Тому суд вважає, що [PERSON] було знято з реєстраційного обліку місця проживання без належної на те правової підстави (безпідставно). Разом з тим, відповідачем визнається, що після звільнення з місць позбавлення волі за вироком суду, позивач постійно проживав в спірній квартирі, після смерті останнього наймача квартири особисто ніс витрати на утримання квартири. Той факт, що позивач не оскаржував дії органів влади щодо зняття з реєстрації місця проживання, в даному випадку, правового значення не має, оскільки такі дії органами влади були вчиненні без належної на те правової підстави, тобто є такими, що не створюють будь яких правових наслідків. До того ж позивач пояснював, що про обставини зняття з реєстрації місця проживання йому не було відомо, і ці пояснення не були спростовані в судовому засіданні. Тому, суд визнає, що [PERSON] є повноправним користувачем квартири [ADDRESS], а відтак позов у відповідній частині вимог є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, на підставі ст. 47 Конституції України, ст.ст. 1, 64, 65, 71, 72 ЖК України, ст.ст. 16, 392 ЦК України. Судом також встановлено, що на даний час [PERSON] є єдиним користувачем квартири [ADDRESS], а відтак він де-факто є наймачем цього житла, а відповідно саме з ним на виконання вимог ст. 61 ЖК України, має бути укладено договір найму житла. Крім того, виходячи з того, що спірна квартира є постійним місцем проживання позивача, останній вправі зареєструвати в органах влади таке місце проживання в порядку визначеному ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Отже, з урахуванням того, що Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] державну адміністрацію, разом з іншим, покладено обов'язки з реєстрації місця проживання фізичних осіб, суд знаходить решту вимог позивача також обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved