Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення суми депозитного банківського вкладу у розмірі 5900 дол. США. та нарахованих відсотків в розмірі 442,50 дол. США. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що 12.08.2014 року між нею та відповідачем був укладений Договір-заява про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 3 міс. в іноземній валюті № 328823/65387/3-14, згідно якого відповідач прийняв на вкладний рахунок [NUMBER] суму в розмірі 5900 дол. США на строк по 12.11.2014 р. На неодноразові звернення позивачки до відділення банку з вимогою повернути суму депозиту їй безпідставно відмовляли. 14 травня 2015 року [PERSON] звернулася до відповідача із письмовою вимогою про небажання подальшого розміщення вкладу за депозитним рахунком [NUMBER], в якій просила повернути їй всю суму банківського вкладу та виплатити нараховані проценти, однак банк не повернув суму вкладу та письмової відповіді також не надав, у зв'язку з чим позивачка звернулась до суду з вимогою про повернення вкладу та відсотків. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Також уточнила, що просить стягнути суму депозиту та відсотки у валюті вкладу, а саме в доларах США. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, місце та час судового розгляду, в судове засідання не з'явився, надав заперечення на позов, в яких просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та розглянути справу без участі їх представника. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що постановою Правління НБУ від 17.09.2015 р. №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних». Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 р. №171 призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Тимчасова адміністрація встановлена строком до 17.12.2015 р., а згідно ч.5 ст.36 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Відповідач посилається на ч.1 ст.26 Закону, відповідно до положень якої Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Також відповідно до п.4 ч.1 ст.52 Закону , відповідач вважає, що стягнення з банку належних позивачці грошових коштів за договором банківського вкладу порушить задоволення вимог кредиторів. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 12.08.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №10 «Одеське АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заяву №328823/65387/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт». Відповідно до договору про банківський строковий вклад банк приймає від [PERSON] грошові кошти, в сумі, в порядку та на умовах, визначених вказаним Договором. Умови Договору банківського вкладу закріплені в п.п.1,2,3 зокрема, визначено: валюту вкладу - долар США; сума вкладу - 5900,00 доларів США; процентна ставка передбачена п.2 -10% річних; вкладний рахунок - [NUMBER]; строк вкладу - з 12.08.2014 р. по 12.11.2014 р.; порядок нарахування та сплати процентів визначено п.2,3 договору; дострокове розірвання Договору банківського вкладу на умовах і в порядку, викладених у п. 5 договору. На виконання прийнятих на себе зобов'язань за вказаним вище договором, [PERSON] внесла готівкою на депозитний рахунок, відкритий на її ім'я банком, грошові кошти в сумі 5900 доларів США, що підтверджується довідкою №261 від 16.03.2015р., виданою філією «Одеське РУ АТ «Банк «Фінанси та кредит» відділення №10 (а.с.19). 16.02.2015 р. (вх. 1010), 05.03.2015 р. (вх. №1811, №1808), 17.03.2015 р. (вх.. №2269), 23.03.2015 р. (вх.. №2474), та 14.05.2015 р. (вх.. №4267) [PERSON]. звернулась до відповідача з письмовою вимогою про повернення їй вкладу з депозитного рахунку [NUMBER] (а.с.11,12,13,-14,15,16,20-22), що підтверджується штампом банку. Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до п.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст.625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частина 2 ст. 1060 ЦК України регламентує, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківськими рахунками виступають рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання стосовно його клієнта і контрагентів, та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. Відповідно до положень цієї статті операції за рахунком - це сукупність банківських операцій по зарахуванню, видачі або перерахуванню грошових коштів. При цьому під видачею розуміється операція по списанню грошових коштів із рахунка клієнта і видача їх готівкою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» основними видами рахунків, залежно від їх призначення, є поточні та депозитні (вкладні) рахунки. Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору. Отже, встановлені у судовому засіданні фактичні обставини вказують на те, що Банк ухиляється від виконання визначених законодавством та взятих на себе за договором від 12.08.2014 р. зобов'язань, оскільки з 14.05.2015р. і до цього часу порушує право на вільне користування належних [PERSON] грошових коштів, що полягає у відмові видачі готівкою грошових коштів з депозитного рахунку, відкритого на ім'я позивача. Дії відповідача порушують чинні норми законодавства, оскільки грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку, відкритому відповідачем на ім'я позивача, належать останньому на праві приватної власності. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01 листопада 1996 року, вирішуючи спори, що випливають із права приватної власності громадян, суди повинні виходити з положень ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані. Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права не можуть бути обмежені. Змістом права власності є право володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» як джерело права при розгляді справ у суді застосовується Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини. Відмовляючи видати грошові кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж Протоколу є додатковою статтею Конвенції. Згідно ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У порушення цих норм позивачка позбавлена права користуватися своїм майном - грошовими коштами, які банк до цього моменту так і не повернув. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача суми вкладу в розмірі 5900,00 доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1,3, 6 ст. 1061 ЦПК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. На підставі зазначеного, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з ПАТ «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] нарахованих і не виплачених процентів, які станом на 26.05.2015 року становлять 442,50 дол. США. Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 3ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки загальна сума, яка підлягає стягненню, становить 6342,50 дол. США (5900+442,5), то судовий збір, який необхідно стягнути на користь держави складає 1321,77 грн..

Outcome: approved