Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася в суд з позовом до [PERSON], надала відповідач, в якому просить стягнути на її користь заборгованість, яка виникла в зв'язку із невиконанням судового рішення і курсової різниці на суму 1 515 058 грн. Згідно заяви [PERSON] просить справу розглядати без її участі з підтриманням позовних вимог, в обґрунтування яких посилається на ті обставини, що відповідач згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 20.02.2012р. повинен був повернути позичені кошти в сумі 100 000 доларів США, що еквівалентно становило 798 000 грн. Проте, судове рішення виконано не було. Протягом тривалого часу невиконання рішення суду про стягнення 100 000 доларів США, що становило 798 000 грн., курс долара США по відношенню до гривні зріс, і згідно виданої 06.02.2015р. [PERSON] розписки він визнає, що сума попередньої позики в сумі 100 000 доларів США станом на дату видачі розписки (06.02.2015р.) становить 2 313 058 грн., а тому [PERSON] зобов'язується повернути різницю, яка виникла в зв'язку із підвищенням курсу долара США по відношенню до гривні, а саме 1 515 058 грн. до 20.06.2015р. Однак, взятих на себе зобов'язань [PERSON] не виконав, чим порушенні права та інтереси позивача, а відтак і наявність підстав для звернення до суду про стягнення боргу в сумі 1 515 058 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, згідно заяви від 17.08.2015р. представник відповідача просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає. Суд, розглянувши матеріали справи, встановив наступне. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20.02.2012р. по справі №2-9410/11, яке вступило в законну силу, присуджено до стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 798 000 грн. боргу за договором позики. Вказаним рішенням судом встановлено, що [PERSON] згідно розписки від 17.07.2005р. позичив у [PERSON] кошти в сумі 100 000 доларів США, та зобов'язувався їх повернути до 15.01.2011р. Однак, покладені на нього зобов'язання згідно договору позики від 17.07.2005р. не виконав, що є наслідком порушення прав позивача і прийняття судом рішення про стягнення неповернених коштів. Разом з тим, як вбачається із долученої позивачем заяви про уточнення, збільшення розміру позовних вимог, 06 лютого 2015 року [PERSON] написав розписку, за умовами якої він визнає, що отримав від [PERSON] позику в розмірі 100 000 доларів США. Станом на 06.02.2015р. сума боргу 100 000 доларів США становить в гривневому еквіваленті 2 313 058 грн. [PERSON] зобов'язується повернути [PERSON] різницю від стягненої суми, а саме 1 515 058 грн. до 20 червня 2015 року. У відповідності до положень статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зважаючи на викладене, суд вважає, що факт повернення як позики, так і курсової різниці, яку визначено відповідачем у розписі від 06.02.2015р., не підтверджений матеріалами справи, оскільки, аналізуючи норми цивільного законодавства момент повернення позики може підтверджуватися розпискою, прибутковим касовим ордером юридичної особи чи іншим документом, що підтверджує факт її повернення. Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Позивачем долучений до матеріалів справи оригінал розписки від 06.02.2015р., що свідчить про невиконання зобов'язання по поверненні коштів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із позичальника [PERSON] на користь [PERSON] 1 515 058 грн. заборгованості. Згідно ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодовуються за рахунок відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved