Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

[PERSON], надалі Позивач, звернулась до суду з позовом про визнання недійсним п. 2.10 кредитного договору № 700002164 від 13 листопада 2007 року, між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до якого [PERSON] передав ЗАТ «Альфа-Банк» у заставу транспортний засіб Mitsubishi Outlander, д.н.з. [NUMBER] № кузову JMBXTCW5W8Z002893, надалі автомобіль, в якості Основного забезпечення / Предмета застави. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], свою згоду на передачу автомобіля у заставу вона не надавала, а тому зазначена передача автомобіля у заставу є незаконним. Відповідач-1 [PERSON] визнав позовні вимоги та підтвердив, що дійсно при передачі автомобіля у заставу, згоди його дружини [PERSON] не було. Відповідач-2 ПАТ «Альфа-Банк» позовні вимоги не визнав, зазначив, що [PERSON], підписуючи договір поруки № 700002164-П від 13.11.2007 року, надала згоду на передачу автомобіля у заставу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] знаходяться у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія ІІ ВЛ № 438965 від 19.10.1984 року. Відповідно до договору купівлі-продажу між [PERSON] та ТОВ «ТЕХНО-АРТ», було придбано автомобіль та оформлено на імя [PERSON], про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 13.11.2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, судом встановлено, що оскільки на момент придбання автомобіля [PERSON] знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], а також що автомобіль був придбаний для спільного використання в інтересах сімї, зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 2.10 кредитного договору № 700002164 від 13 листопада 2007 року, між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк», [PERSON] передав ЗАТ «Альфа-Банк» у заставу транспортний засіб Mitsubishi Outlander, д.н.з. [NUMBER] № кузову JMBXTCW5W8Z002893 в якості Основного забезпечення / Предмета застави. Отже, кредитний договір № 700002164 від 13 листопада 2007 року є договором змішаного типу, містить в собі умови як кредитного договору, так і договору застави. Саме на пункт 2.10 кредитного договору розповсюджуються дії норм матеріального права, що регламентують передачу автомобіля у заставу. Відповідно до ч. 1 ст. 6 закону «Про заставу», майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч. 1 ст. 578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до положень ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Отже, судом встановлено, що для передачі автомобіля, який перебуває у спільній власності подружжя і є цінним майном, у заставу згода співвласника [PERSON] є обовязковою та повинна бути у письмовій формі. Щодо позиції ПАТ «Альфа-Банк» про те, що підписуючи договір поруки № 700002164-П від 13.11.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк», [PERSON] була ознайомлена з усіма умовами кредитного договору та обовязками боржника [PERSON], що є на думку ПАТ «Альфа-Банк» згодою [PERSON] на передачу автомобіля у заставу, суд зазначає, що вказаний договір поруки є самостійним зобовязанням [PERSON] у відносинах з ПАТ «Альфа-Банк» і є окремим видом забезпечення зобов'язань. Поручитель і заставодавець є суб'єктами різних за змістом цивільних правовідносин. Поручитель є суб'єктом такого виду забезпечення виконання зобов'язання, як порука, а заставодавець є суб'єктом іншого виду забезпечення виконання зобов'язання - застави. Правовий статус поручителя й заставодавця врегульовано окремо, із суттєвими видовими відмінностями, достатніми для їх розрізнення та для вирішення спорів за їхньої участі шляхом безпосереднього застосування відповідних норм цивільного закону. Відповідно до ст. 533 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Отже, зважаючи на той факт, що порука є окремим зобовязанням [PERSON], суд приходить до висновку що твердження ПАТ «Альфа-Банк» не ґрунтуються на законі і підписання зазначеного договору поруки [PERSON] не є її згодою на передачу автомобіля у заставу. При розгляді справи судом встановлено, що фактично своєї згоди на передачу вказаного автомобіля у заставу [PERSON], як співвласник автомобіля в силу презумпції спільності майна подружжя, не надавала. Часткою [PERSON] в спільному майні [PERSON] розпорядився без її згоди, чим порушив її майнові права, передбачені ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. 2 ст. 321 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Зважаючи на встановлені при розгляді справи порушення ч. 1 ст. 6 Закону «Про заставу», ч. 1 ст. 578 ЦК України, ч. 1, 3 ст. 65 СК України при передачі автомобіля у заставу суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved