Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач») про стягнення боргу в сумі 3 800 доларів США. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] згідно розписки від 29.11.2018 року отримав від [PERSON] 3800 доларів США, зобов`язався доставити із за кордону автомобіль марки Dacia Duster 2016 року, колір мокрий асфальт, в разі відмови від автомобіля, зобов`язався повернути завдаток, чого зроблено не було, в результаті чого Позивач звернувся до суду з даним позовом. Позивачем подано заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задоволити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Відзиву на позов від [PERSON] до суду не надходило. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 29.11.2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] 3800 доларів США та зобов`язався доставити із за кордону автомобіль марки Dacia Duster 2016 року, колір мокрий асфальт. В разі відмови від автомобіля, зобов`язався повернути завдаток, про що 29.11.2018 року написав розписку, яка долучена до матеріалів справи. На підтвердження вищезазначених обставин Відповідачем надано Позивачу письмову розписку від 29 листопада 2018 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи. Позивач в позовній заяві зазначає, що з 29.11.2018 року Відповідач не виконавши зобов`язання щодо придбання автомобіля не вчинив дій щодо повернення коштів, неодноразові усні звернення до відповідача з проханням виконати власні зобов`язання та повернути кошти залишились без уваги. Як випливає зі змісту позовної заяви, кошти в сумі 3800 доларів США отримано [PERSON] 29.11.2018 року, що підтверджується розпискою. Після погодження умов договору позики, сторонни у приватного нотаріуса оформили довіреність, яка була посвідчена 29.11.2018 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Стецьків Д.М. за реєстровим номером №2459 і згідно якої [PERSON] , [INFO] уповноважив [PERSON] , [INFO] придбати у будь-якій країні світу автомобіль будь-якої марки за ціну і на умовах на його розсуд, а також перегнати (транспортувати) його в Україну, бути представником при оформленні даного транспортного засобу на митниці, прикордонному та митному огляді транспортного засобу, поставити автомобіль в сервісних центрах МВС на ім`я Позивача. Однак свої зобов`язання Відповідач не виконав, на неодноразові звернення Позивача Відповідач не реагує, кошти не повертає, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Окрім того, як стало пізніше відомо Позивачу, [PERSON] неодноразово вчиняв схожі дії, про що свідчать написані заяви до правоохоронних органів щодо аналогічних шайрайський дій, а також в соцмережах, зокрема в мережі Facebook є дописи людей, де вони повідомляють про аналогічні шахрайські дії, скоєні [PERSON] ( а.с.10). Як зазначено Позивачем в уточненій позовній заяві, [PERSON] не було виконано взятих на себе зобов`язань згідно домовленості, однак, всупереч цій же домовленості, не повернуто сплачені кошти в сумі 3800 доларів США. У зв`язку з цим Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом. Так, загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави врегульовано статтею 1212 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України»). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Про це, зокрема, зазначено у висновку, сформульованому Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Таким чином, Суд дійшов висновку про те, що між [PERSON] та [PERSON] виникли правовідносини щодо збереження Відповідачем майна Позивача (грошових коштів в сумі 3800,00 доларів США) без достатньої правової підстави, оскільки попередня усна домовленість про придбання за кордоном автомобіля (на підставі якої [PERSON] отримав кошти від [PERSON] ) виконана Відповідачем не була, у зв`язку з чим кошти вважаються такими, що зберігаються без достатньої правової підстави, а тому на підставі статті 1212 ЦК України вони підлягають поверненню Позивачу. Доказів, які би спростовували вищевикладений висновок суду, або свідчили про існування між сторонами будь-яких інших правовідносин, Відповідачем Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підставними, відтак, підлягають задоволенню. Судові витрати слід розподілити відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 1212 ЦК України,

Outcome: approved