Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

[PERSON], що є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], звернувся до суду із вказаним позовом, просив суд: зобовязати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON] та визначити наступний порядок спілкування батька з дитиною: зобовязати відповідача надати йому можливість зустрічатися з сином 48 годин на тиждень за місцем його фактичного проживання з 17 годин пятниці до 17 години неділі; зобовязати відповідача надати йому можливість проводити щорічну відпустку в липні місяці разом з сином не менше 2 тижнів на рік; зобовязати відповідача вирішувати питання, що стосуються лікування, навчання, виховання сина та подібні питання, тільки спільно з позивачем. В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. З 2010 року по квітень 2015 року він з відповідачем перебував у цивільному шлюбі, проживали однією сімєю, 17.03.2013 року у них народився син [PERSON]. Відносини з відповідачем припинилися в квітні 2015 року, з цього часу спільне господарство не ведеться, син залишився проживати з матірю. З вказаного часу відповідач перешкоджає йому у вихованні сина та у вирішенні питань повязані з отриманням освіти, мотивуючи це тим, що за зустрічі з сином треба проводити оплату. Ставлення відповідача до нього змінилося після того, як він одружився з іншою жінкою. Внаслідок зазначеного для врегулювання зазначеного питання він звернувся із заявою до органу опіки та піклування, рішенням колегії Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради від 22.12.2015 року був встановлений графік побачень з сином, кожну пятницю з 17 до 20 години та в неділю з 10 до 13 години. Вказане рішення відповідач не виконує, приховує від нього усю інформацію про сина, у якій дошкільній установі він перебуває, не повідомляє його про стан здоровя сина, приховує інформацію про розмір одежі та взуття сина, не повідомляє про те чим харчується син, де і як оздоровлює сина. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, наполягали на задоволені позову, при цьому частково вийшли за межі позовних вимог, вимагаючи встановлення спілкування батька з сином саме у відсутності матері. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, посилаючись на те, що відповідач жодним чином не перешкоджає позивачеві спілкуватися із сином, приймати участь в його вихованні за порядком встановленим органом опіки та піклування, у присутності відповідача, за місцем її проживання, оскільки дитина хворіє внаслідок чого потребує домашнього догляду, дотримання охоронного режиму, тому зміна постійного місця проживання дитини та відповідального за певні заходи може привести до нестабільного перебігу захворювання дитини. \~\~\~\~\~\~ Представник Органу опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської Ради в судовому засіданні пояснила, що з урахуванням негативних відносин, що склалися між позивачем та відповідачем, останньому необхідно визначити порядок участі у вихованні сина відповідно до рішення колегії Центральної районної адміністрації Маріупольської міської Ради від 22.12.2015 року №205, яким встановлено графік побачень [PERSON] з сином: щотижня у пятницю з 17 години до 20 години та у неділю з 10 години до 13 години. Вказане рішення орган опіки та піклування підтримує повторно у своєму висновку від 22.08.2016 року, оскільки на теперішній час відсутні обставини за якими слід було змінити порядок участі [PERSON] у вихованні сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази, за якими у червні 2015 року вона познайомилася з позивачем [PERSON], уклали шлюб у червні 2016 року. Зараз проживає разом з чоловіком, донькою від першого шлюбу у квартирі [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності. Вона не проти того, щоб [PERSON] спілкувався зі своїм сином [PERSON] за місцем їх проживання, приймав участь у його вихованні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] його тітка, з якою він проживає в квартирі №40 будинку №81 по б-ру Шевченко в м.Маріуполі. Між [PERSON] та відповідачем склалися неприязні відносини, тітка не перешкоджала позивачу у спілкуванні з сином, але останній не завжди бажав спілкуватися з батьком. Заслухавши сторони, допитавши свідків, враховуючи пояснення органу опіки та піклування, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позовні вимоги задовольняє частково з таких підстав. При вирішенні наведених спірних правових відносин суд керується наступними вимогами норм матеріального, процесуального права. За приписами ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Слід зазначити, що за текстом позовної заяви, безпосередньо за позовними вимогами позивач [PERSON] не наполягав на спілкуванні з дитиною та встановлення порядку участі у її вихованні у відсутності маті дитини відповідача по справі [PERSON], яка в свою чергу, не предявивши зустрічний позов, наполягала саме на спілкуванні [PERSON] з сином у її присутності. За таких обставин, суд розглядаючи цивільну справу за зверненням [PERSON], в межах заявлених ним вимог, не пов'язаний позицією позивача, як позовною вимогою, щодо спілкування з сином саме у відсутності відповідача. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~\~\~\~\~\~\~ Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, 17.03.2013 року у них народилась дитина [PERSON], про що 12.04.2013 року складено відповідний актовий запис №15, за даними свідоцтва про народження серії І-НО №687904. (а.с.6) З червня 2015 року сторони разом не проживають, між ними склалися неприязні стосунки. [PERSON] звернувся із заявою від 20.08.2015 року до органу опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, просив встановити наступний порядок його спілкування з сином [PERSON] : три дні на тиждень у суботу, неділю, понеділок за місцем його проживання. Підставою звернення, за твердженням [PERSON], була позицію [PERSON], яка наполягала на тому, що умови його спілкування з сином повинен визначити компетентний орган. (а.с.107-109) При розгляді вказаної заяви [PERSON] відповідач [PERSON] теж звернулася із заявою до органу опіки і піклування від 18.11.2015 року, в якій просила, враховуючи інтереси дитини, допустити спілкуванні батька з сином в її присутності. (а.с.118-119) 22 грудня 2015 року Колегія Центральної (Жовтневої) районної адміністрації Маріупольської міської ради прийняла рішення № 205 «Про розвязання спору відносно участі батька [PERSON], який проживає окремо від дитини, у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON]», відповідно до якого [PERSON] було визначено способи спілкування з сином - [PERSON], [INFO], у вигляді побачень щотижня у пятницю з 17 години до 20 години та у неділю з 10 години до 13 години. (а.с.106) За свідоцтвом про шлюб серії І-НО №442575 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 11.06.2016 року, про що 11.06.2016 року складено відповідний актовий запис №336. (а.с.48) Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 7.09.2016 року у цивільній справі №264/4128/16-ц стягнуті зі [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 650 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 19.07.2016 року. (а.с.37-38). За довідкою Приморського відділу ДВС м.Маріуполь від 3.02.2017 року, борг по сплаті аліментів у [PERSON] за період з 19.07.2016 року по 31.01.2017 року складає 4172,58 грн., станом на 1.03.2017 року заборгованість відсутня. (а.с.93,121) Згідно наданих документів, [PERSON] є власником двокімнатної квартири [ADDRESS], в якій зараз проживають, її дочка, чоловік [PERSON] В квартирі маються умови для проживання малолітнього [PERSON] під час спілкування з батьком. (а.с.48,50-53,84-85,88-89) Позивач [PERSON] має позитивні характеристики за місцем мешкання, роботи. (а.с.72,86,115) Надані медичні документи щодо стану здоровя неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], свідчать про те, що він потребує домашнього догляду, дотримання охоронного режиму, рот цьому зміна постійного місця проживання дитини та відповідального за певні заходи може привести до нестабільного перебігу захворювання дитини. (а.с.34-36,65,94) Відповідно до висновку від 28 серпня 2016 року № 05-718-13 Орган опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської Ради вважає за доцільне залишити без змін встановлений рішенням колегії Центральної (Жовтневої) районної адміністрації Маріупольської міської ради від 22.12.2015 року №205 графік побачення [PERSON] з малолітнім сином: щотижня у пявицю з 17 години до 20 години та у неділю з 10 години до 13 години. (а.с.26) Згідно із\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. \~\~\~\~\~\~ Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. \~\~\~\~\~\~ Згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. \~\~\~\~\~\~ Стаття 141 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) передбачає, що батько має рівні, тобто такі ж самі як і мати, права і обов'язки щодо дитини.\~Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. \~\~\~\~\~\~ Стаття 153 СК України\~передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. \~\~\~ Частинами 1-3\~ст.157 СК\~передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. \~\~\~\~\~\~ Статтею 15 Закону України « Про охорону дитинства»\~ передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини \~\~\~\~ Згідно ч.1\~ст.158 СК України\~за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. \~\~\~\~ Відповідно до ч.1,2\~ст.159 СК України,\~ якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. \~\~ З аналізу наведеного вбачається, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею та участь в її вихованні, при цьому мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові та вихованню дитини. \~\~\~\~ Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з батьком, який виявляє бажання проводити більше часу з дитиною. \~\~\~\~ Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню як такі, що ґрунтуються на законі і зважаючи на те, що відповідач не надала суду належних та переконливих доказів на підтвердження того, що, що спілкування батька з сином перешкоджає нормальному вихованню або розвитку останнього. Разом з тим, слід зазначити, що з часу винесення рішення №205 від 22.12.2015 року про встановлення графіку побачень [PERSON] з сином до 6.07.2016 року - часу звернення позивача до суду з позовом, останній не звертався до органу опіки і піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської Ради із заявою про вжиття заходів до відповідача [PERSON] щодо вчинення нею перешкод у спілкуванні з сином. Отже позивачем не доведено належними доказами порушення відповідачем положень вказаного рішення №205 від 22.12.2015 року. За наведеним, не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про зобовязання [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], оскільки таких перешкод зі сторони відповідача не існує, так як остання за дослідженими доказами завжди погоджувалась на спілкуванні батька із сином за певних умов. Судом встановлено, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування з дитиною, з цього приводу між ними виникли непорозуміння, загострення взаємовідносин, тому суд,

Outcome: partial