Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, а саме: визнання права власності за [PERSON] на 1/2\~ частину квартири [ADDRESS] , після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] ; визнання права власності за [PERSON] на 1/2\~ частину квартири [ADDRESS] , після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Доводами позову зазначається, що 21.02.1986 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Після реєстрації шлюбу, позивач [PERSON] разом з чоловіком придбали власне житло, шляхом пайової участі у його будівництві через житлово-будівельний кооператив. У зв`язку з тим, що членом кооперативу міг бути лише один член сім`ї, [PERSON] вступив у члени «Житлово-будівельного кооперативу № 14». Після завершення будівництва житла і здачі його в експлуатацію, вони всією сім`єю вселилися у квартиру на підставі ордера, який був виданий на підставі рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу від 30.08.1988 року. Оскільки [PERSON] , як член Житлово-будівельного кооперативу № 14 повністю вніс всі необхідні кошти за квартиру, то йому було передано квартиру [ADDRESS] і, відповідно, дана квартира стала їх спільною сумісною власністю подружжя. Розпорядженням міського голови від 24.09.2002 року № 575-р «Про оформлення права власності за громадянами на квартири в будинках житлово-будівельних кооперативів» зазначено: оформити право власності за громадянами на квартири в будинках житлово-будівельних кооперативів, а саме: п. 1.8 ЖБК № [ADDRESS] за [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності від 24.09.2002 року, вказана квартира належить на праві приватної власності [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина. Заповіту [PERSON] за життя складено не було. Позивачі, як дружина та син померлого, проживали разом до смерті з [PERSON] у вищевказаній квартирі, так і надалі залишились проживати у ній. До недавнього часу вони вважали, що право власності на кооперативну квартиру автоматично переходить до члена ЖБК, тобто [PERSON] , після виплати паю\~ і будь-яких інших реєстрації не вимагається. Однак відвідавши нотаріуса, з метою переоформлення документації на нерухомість на своє ім`я, вони дізналися, що на сьогоднішній день право власності підлягає обов`язковій державній реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимог, в подальшому подав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача - Івано-Франківської міської ради при вирішенні справи покладається на розсуд суду.\~ В подальшому не прибула в судове засідання. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , у віці 43 років (а.с. 21). З довідки Житлово-будівельного кооперативу № 14 № 456 від 12.07.2017 року вбачається, що був членом вказаного кооперативу (а.с. 12). Відповідно до ордеру від 12.10.1988 року та довідки Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою від 18.08.2017 року № М/2184 зазначається, що [PERSON] , як члену ЖБК № 14 надано трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 13, 14). Довідкою Житлово-будівельного кооперативу № 14 № 432 від 30.08.2002 року вказано, що вартість квартири становить 21 456,02 грн. Заборгованості за [PERSON] по ЖБК немає (а.с. 17). Як вбачається з архівного витягу з розпорядження міського голови від 24.09.2002 року № 575-р «Про оформлення права власності за громадянами на квартири в будинках житлово-будівельних кооперативів» зазначено: оформити право власності за громадянами на квартири в будинках житлово-будівельних кооперативів, а саме: п. 1.8 ЖБК № [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру вбачається, що квартира [ADDRESS] в цілому належить [PERSON] (а.с. 20). З довідки Житлово-будівельного кооперативу № 14 від 13.07.2017 року № 457 встановлено, що у квартирі [ADDRESS] був зареєстрований з 06.09.1989 року та проживав [PERSON] , який помер [INFO] , зареєстровані та проживають з 06.09.1989 року: дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 15). Також, як слідує з довідки № 286 від 02.02.2017 року, виданої головою правління ОК «Житлово-будівельного кооперативу № 14» , [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , за період з 2000 року по даний час оплачує квартплату в ОК «Житлово-будівельного кооперативу № 14» і на даний час заборгованості не має (а.с. 22). Також, матеріалами справи встановлено, що позивачі звернулися до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Л.Б. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , про що нотаріусом надано відповідь про неможливість оформити спадщину на квартиру, через відсутність документів, що підтверджують право власності [PERSON] на вищевказану квартиру. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннямист.321 ЦК Україниє непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом та законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1ст.1221 ЦК України). Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 319, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221,\~ 1225, 1276,\~ 1297 ЦК України,

Outcome: approved