Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач»), третя особа - Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в якому просив зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належній на праві приватної власності [PERSON] , ІПН [NUMBER] , земельній ділянці за адресою [ADDRESS] шляхом знесення самочинно збудованих приміщень: прибудови площею 5,7 кв.м., веранди площею 4,1 кв.м., сарай площею 6,8 кв.м., у складі домоволодіння по [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовано тим, що на земельній ділянці, яка на праві приватної власності належить Позивачу, частково знаходяться самовільно збудовані об`єкти, що відносяться до складу домоволодіння по [ADDRESS] (сусідня земельна ділянка), які було збудовано попереднім власником [PERSON] , котра померла, а спадкоємцем останньої є Відповідач [PERSON] . Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином за адресою реєстрації місця проживання, а також шляхом розміщення відповідного оголошення про виклик на сайті суду, що відповідно до вимог процесуального закону вважається належним способом повідомлення сторони у справі. Відзиву на позов від Відповідача до суду не надходило. Представником третьої особи - Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, - подано до суду письмові пояснення у справі, в яких зазначив про те, що в ході розгляду заяви громадянина [PERSON] управлінням було встановлено, що на [ADDRESS] наявні самовільно збудовані об`єкти будівництва, однак особа, яка здійснила самовільне будівництво - померла, у зв`язку з чим Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради позбавлене можливості вжити заходів державного архітектурно-будівельного контролю. Оскільки Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення Позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 24.03.2003 року (а.с.9) [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0387 га за адресою: [ADDRESS] . 10 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради із заявою, в якій повідомив про наявність об`єктів самовільного будівництва, які були виявлені в ході технічної інвентаризації Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації на межі з сусідами і частково на його земельній ділянці та знаходяться у складі домоволодіння по [ADDRESS] . Листом від 11 січня 2019 року №Б/500263 Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради повідомило [PERSON] про те, що особа, яка провела самовільну прибудову до будинку - померла, у зв`язку з чим Управління не може здійснити в межах наданих повноважень заходи державного архітектурно-будівельного контролю. Враховуючи зазначене, Позивач звернувся до суду із позовом про усунення порушення його прав шляхом зобов`язання спадкоємця особи, яка здійснила самовільну прибудову (Відповідача), усунути перешкоди у користуванні належній на праві приватної власності [PERSON] земельній ділянці за адресою [ADDRESS] шляхом знесення самочинно збудованих приміщень: прибудови площею 5,7 кв.м., веранди площею 4,1 кв.м., сарай площею 6,8 кв.м., у складі домоволодіння по [ADDRESS] . Так, як встановлено Судом, згідно листа Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації №771/01-18 від 26.11.2018 р. (а.с.8) у ході проведення технічної інвентаризації 15.06.2018 року у складі домоволодіння по [ADDRESS] було виявлено наступні самочинно збудовані приміщення: прибудова площею 5,7 кв.м., веранда площею 4,1 кв.м., сарай площею 6,8 кв.м. Як випливає з матеріалів справи, вказані самочинно збудовані приміщення було зведено попереднім власником домоволодіння [PERSON] . Доказів, які б спростовували вищевикладені обставини, Суду надано не було. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №171019299 від 20.06.2019 року (а.с.48) власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.05.2019 р. Зі змісту вказаних документів Судом встановлено, що спадкоємицею [PERSON] (особи, яка здійснила самовільні прибудови) є [PERSON] , яка станом на даний час є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 1-4 статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч.2-3 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до пункту 17 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом. Таким чином, за позовом громадянина рішення про знесення самочинного будівництва може бути ухвалено на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Згідно з ч. 1 п. 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до ч. 1, 3-5 п.24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства, Суд дійшов висновку про те, що наявність на земельній ділянці, яка на праві власності належить Позивачу, самовільно збудованих об`єктів (що є частинами домоволодіння Відповідача) порушує права Позивача як власника земельної ділянки, а тому позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підставними, відтак, підлягають задоволенню. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судові витрати слід розподілити відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 3, 321, 376, 391 ЦК України, ст.152 ЗК України,

Outcome: approved