Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за Кредитним договором. Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що 15.10.2012 року між АТ «Ідея банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 910.18858 від 15.10.2012 року, відповідно до умов якого останній отримав в кредит грошові кошти в розмірі 86217,00 грн. із сплатою 18,99 % річних від суми заборгованості строком на 60 місяців. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, а також інші витрати згідно умов Кредитного договору. Однак, [PERSON] не у повній мірі виконав взятих на себе кредитних зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 22.04.2021 року заборгованість за Кредитним договором № 910.18858 від 15.10.2012 року становить 157944,62 грн., з яких 67406,59 грн. прострочений борг; 88382,60 грн. прострочені проценти, 2155,43 грн. штрафні санкції. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити позов, та ухвалити рішення, яким стягнути [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за Кредитним договором № 910.18858 від 15.10.2012 року в сумі 157944,62 грн., а також сплачений позивачем судовий збір. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 04.08.2021 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін Представник позивача Заставна О.В. в судове засідання не з`явилася. Однак, з матеріалів позовної заяви вбачається, що представником позивача зазначено, що вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи через оголошення на офіційному веб порталі судової влади України (sv.od.court.gov.ua). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справу доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. По справі встановлено, 15.10.2012 року між АТ «Ідея банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 910.18858 від 15.10.2012 року, відповідно до умов якого останній отримав в кредит грошові кошти в розмірі 86217,00 грн. із сплатою 18,99 % річних від суми заборгованості строком на 60 місяців, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного Кредитного договору. Відповідно до п. 2 Параграфу 1 Кредитного договору № 910.18858 від 15.10.2012 року кредит надається для: а) фінансування Позичальником купівлі транспортного засобу марки Geely, моделі Marle SL, 2012 року випуску, номер кузова [NUMBER] , у сумі 82900,00грн.; b) фінансування страхового платежу за страхування життя Позичальника в сумі 3317,00 грн. За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 1 Параграфу 4 Кредитного договору № 910.18858 від 15.10.2012 року Позичальник зобов`язаний отримати кредит та погашати заборгованість за даним Договором у вигляді ануїтентних платежів на рахунок № [NUMBER] відповідно до Графіку щомісячних платежів. Так, з наявного в матеріалах справи Графіку розрахунків (Додаток № 1 до Кредитним договором № 910.18858 від 15.10.2012 року далі Додаток № 1), вбачається, що встановлено періодичність та розміри платежів з повернення кредиту, а саме кінцевим періодом сплати є 15 число кожного місяця. Також, відповідно до п.п. 1 3 Параграфу № 6 Додатку № 2 до Кредитного договору № 910.18858 від 15.10.2012 року, зобов`язання Позичальника з повернення кредиту, сплати процентів, вважається виконаним у день, коли грошові кошти зараховані на рахунок, вказаний у договорі. Позичальник сплачує кредит та проценти в готівковій формі через касу Банку або в безготівковій формі. Суми, сплачені позичальником у погашення боргу за кредитним договором, Банк зараховує у такій черговості: 1) прострочені проценти; 2) прострочена заборгованість по кредиту; 3)поточні нараховані проценти; 4) часткове погашення кредиту за поточний місяць; 5) штрафні санкції (пеня). [PERSON] не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що підтверджується розміром заборгованості відображеного в наявному в матеріалах справи Розрахунку заборгованості. Таким чином, АТ «Ідея Банк» вказує на те, що [PERSON] взятого на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 22.04.2021 року у відповідача виникла заборгованість за Кредитним договором № 910.18858 від 15.10.2012 року, що становить 157944,62 грн., з яких 67406,59 грн. прострочений борг; 88382,60 грн. прострочені проценти, 2155,43 грн. інші штрафні санкції. Однак, суд приходить до переконання, що позовна вимога в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 88382,60 грн. підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Як вище зазначено Кредитний договір № 910.18858 від 15.10.2012 року було укладено на 60 місяців, тобто до 15.10.2017 року. Суд констатує, що закінчення терміну дії договору, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконанням належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу\~визначеного договором\~строку кредитування\~чи у\~разі пред`явлення\~до позичальника\~вимоги згідно\~з частиною\~другою статті\~1050\~ЦК України\~право кредитодавця\~нараховувати передбачені\~договором проценти\~за кредитом\~припиняється.\~Права та\~інтереси кредитодавця\~в охоронних\~правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС у справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року, яку суд вважає за необхідним застосувати у даній справі. З приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Спосіб захисту порушеного права обирає позивач. Право кредитора на пред`явлення вимоги щодо стягнення боргу не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення позову повністю або в обґрунтованій і доведеній частині. Правова підстава для нарахування та стягнення процентів поза межами строку дії договору, оскільки щодо цього пред`явлено і вмотивовано позов, перевіряється судом безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення чи інші доводи. Таким чином, суд приходить до переконання, що вимога про стягнення процентів на підставі п. 4 Параграфу 2 Кредитного договору № 910.18858 від 15.10.2012 року в розмірі 18,99 % річних підлягає частковому задоволенню в частині заборгованості станом на день закінчення строку кредитування. Так, згідно з наявною в матеріалах справи Детального розрахунку по кредиту заборгованості станом на 22.04.2021 року за Кредитним договором № 910.18858 від 15.10.2012 року, а саме із графи «Сума прострочених відсотків» вбачається, що станом на 22.04.2021 року згідно умов договору [PERSON] нараховано до сплати заборгованість по відсоткам, із нарахуванням 18,99 % річних, в розмірі 88382,60 грн. З огляду на вищевикладене суд приходить до переконання, що з [PERSON] підлягають стягненню відсотки на виконання умов Кредитного договору № 910.18858 від 15.10.2012 року в розмірі 51020,71 грн., які згідно Детального розрахунку заборгованості були нараховані у борг відповідача станом на 15.10.2017 року, тобто на день закінчення кредитного договору. Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 2 Параграфу 9 Кредитного договору № 910.18858 від 15.10.2012 року у разі порушення Позичальником термінів сплати щомісячних платежів від 1 до 60 днів, Банк має право нарахувати та стягнути з Позичальника штрафні санкції (пеню) у розмірі 0,15 % від простроченої суми боргу за кожен день прострочки. З огляду на вищевикладене, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню штраф за порушення взятих на себе кредитних зобов`язань в розмірі 2155,43 грн. Так як відповідач зобов`язань за Кредитним договором не виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати повернення кредитних коштів, а також відсотків за їх користування згідно вимог чинного законодавства. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість, яка підлягає стягненню з [PERSON] за невиконання умов вказаного Кредитного договору становить 120582,73 грн., яка складається з наступного: 67406,59 грн. прострочений борг; 51020,71 грн. нараховані відсотки (станом на 15.10.2017 року); 2155,43 грн. штрафні санкції. Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню кредитна заборгованість на користь позивача, а також сплачений позивачем судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: partial