Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] , з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 25.02.2020, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості по сплаті аліментів в сумі 20851,17 гривень та пені за прострочення їх сплати в сумі 20581,17 гривень. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про ухилення відповідача від сплати аліментів на дитину, в результаті чого утворилася заборгованість в сумі 20851,17 гривень за період з червня 2014 року по 15 грудня 2019 року включно. У зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів, позивач також просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) з червня 2014 року по 15 грудня 2019 року в розмірі, не більше 100 відсотків заборгованості. Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог зазначені положення ст.\~196 Сімейного кодексу України. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Вказує на те, що після розірвання шлюбу в судовому порядку продовжували проживати з позивачем у цивільному шлюбі, разом виховували доньку, вели спільне господарство та ним проводились постійні грошові перекази на користь позивача. З травня 2017 року він почав самостійно перераховувати аліменти на суму 23504,50 гривень. У зв`язку з цим на початок листопада 2019 року існує переплата по аліментам. 6 березня 2020 року до суду від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо заяви про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якими він підтримує викладену у відзиві на позов позицію та заперечує з приводу стягнення заборгованості по аліментам. Позивач у судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, викладене у відзиві на позов підтримує в повному обсязі. Ухвалами суду від 6 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання про виклик свідків та задоволено клопотання про витребування доказів. На підставі ухвали суду від 12.03.2020 клопотання [PERSON] від 06.03.2020 про витребування доказів залишено без задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд констатує таке. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, позивачу повернуто дошлюбне прізвище « [PERSON] » та присуджено до стягнення з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 500,00 гривень щомісячно, починаючи з 02.06.2014 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі постанови державного виконавця Ріпкинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 27.03.2018 ВП №56057425 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №303/3480/14-ц, виданого 15.09.2014 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 500,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02.06.2014 року (а.с. 7). Згідно з даними розрахунку заборгованості по аліментам (а.с. 9-11) заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на жовтень 2019 року складає 19839 гривень. Разом з тим, з наданого відповідачу розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за відповідачем станом на грудень 2019 року рахується заборгованість в розмірі 13998 гривень. При розгляді позовних вимог за предметом спору суд передусім виходить з того, що ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини п`ятої ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення \~здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування \~її до самостійного життя. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності\~до вимог\~статті 196\~Сімейного кодексу\~України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як роз`яснено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих положень Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення \~Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:\~ ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц. Відповідно до наданого позивачем розрахунку пені по аліментам (а.с. 15-16) загальна сума розміру неустойки становить 297894,86 гривні. При цьому, позивачем при проведені розрахунку пені взято за основу власний розрахунок заборгованості по аліментам, який відрізняється від офіційно наданого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, проведеного державним виконавцем. Суд не приймає до уваги розрахунку заборгованості по аліментам, наданого позивачем, оскільки такий не відповідає розрахунку, проведеному державним виконавцем в межах виконавчого провадження. При цьому, позивачем не вжито заходів щодо оскарження дій державного виконавця у випадку незгоди з проведеним розрахунком. Тому, проведений позивачем розрахунок суд до уваги не приймає та проводить обчислення розміру неустойки (пені) у відповідності з приписами ст. 196 Сімейного кодексу України, а також правовою позицією Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц. З розрахунку заборгованості аліментів (а.с. 106-108) вбачається, що перший платіж зі сплати аліментів мав відбутися в червні 2014 року, тому з 01.07.2014 року настала прострочка зі сплати аліментів. Період прострочення, визначений позивачем в заяві від 25.02.2020 складає проміжок з 01.07.2014 по 15.12.2019, тобто 1993 дні. Отже сума пені: \~ \~ \~ \~ -за липень 2014 року складає 500х1%х1993=9965,00 гривень, -за серпень 2014 складає 500х1%х1962=9810 гривень, -за вересень 2014 складає 500х1%х1931=9655 гривень, \~ \~ \~ \~Сума наведених вище розрахунків (29430) вже перевищує суму заборгованості за аліментами, тому проведення подальшого розрахунку пені є недоцільним, оскільки з урахуванням вимог ст. 196 Сімейного кодексу України стягненню підлягає пеня у розмірі 100 відсотків заборгованості станом на 15.12.2019 по аліментам, тобто 13998 гривень. Враховуючи те, що відповідач не виконує покладені на нього судовими рішеннями зобов`язання зі сплати аліментів на утримання їх спільної дитини, що призвело до наявності в останнього боргу в зазначеній державним виконавцем сумі, а також те, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, суд приходить до висновку про підставність вимог за предметом позову та необхідність їх часткового задоволення. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів відносно того, що заборгованість по аліментам виникла не з його вини. Визначаючи розмір неустойки (пені), яка підлягає стягненню суд виходить з розрахунків наведених вище, які відповідачем не спростовані. Також відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості пені. З наданої акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» інформації вбачається, що в періоди з 02.04.2016 по 18.06.2016 року та 17.09.2016 року по 30.11.2016 року та з 22.05.2017 по 04.08.2017 та з 21.10.2017 року по 06.12.2017 року грошові перекази на ім`я [PERSON] відсутні. Подані відповідачем фотоматеріали та акти судом до уваги не приймаються, оскільки такі не містять інформації щодо предмету спору, а судом в межах розгляду даної справи не встановлюється факт проживання сторін після розірвання шлюб в цивільному шлюбі. Так само, неналежним та недопустим доказом є виписки по рахунках, надані відповідачем. В свою чергу, в задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості по виплаті аліментів на утримання дитини в розмірі 20851,17 гривень слід відмови, оскільки вказана заборгованість підлягає стягненню органами виконавчої служби у примусовому порядку відповідно до приписів статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» та не підлягає повторному стягненню за рішенням суду, оскільки судом вирішуються тільки спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів (частина восьма ст. 71). З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З урахуванням ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed