Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що між нею та відповідачем у 2008 році з часу припинення спільного проживання та ведення хазяйства була укладена усна домовленість, за якою позивачка не претендує на машину та не подає до суду заяву на виплату аліментів і розділ майна в обмін на що відповідач у свою чергу повинен подарувати квартиру за адресою: [ADDRESS] їх спільній дитині. На даний момент ця домовленість виконана не була, тому позивачка вимушена звернутися до суду для поділу майна, придбаного в період шлюбу. Виходячи з цього позивачка просить суд поділити спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та на ? частину автомобіля марки ВАЗ модель 21101, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. При цьому, просить суд при здійсненні такого поділу збільшити її частку у спільному сумісному майні з урахуванням того, що з нею після розірвання шлюбу залишилася проживати неповнолітня дитина, на утримання якої відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги, та той факт, що вона несла всі витрати на комунальні послуги, незважаючи на те, що відповідач залишався зареєстрований за адресою спірної квартири, та той факт, що вона самостійно робила ремонт квартири, купувала меблі та побутову техніку і відповідач не ніс жодних затрат на зазначені цілі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав і надав пояснення відповідно до обставин. викладених в позові. Представник відповідача у судовому засіданні подав заперечення, в яких зазначив, що відповідач не погоджується з позовними вимогами оскільки вважає, що квартира і машина не є спільним майном подружжя, тому що вони були придбані після припинення шлюбно-сімейних відносин за особисті кошти відповідача, що дає підстави суду визнати дане майно особистою приватною власністю відповідача [PERSON] та не включати його до складу майна, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності. На підтвердження чого надав до суду рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.11.2012 року про розірвання шлюбу, в якому встановлений факт припинення шлюбних відносин у 2008 році, та рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.07.2011 року про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], яким фактично визнано, що зазначена квартира перейшла у власність [PERSON] в порядку взаємозаліку розрахунків між [PERSON] та ТОВ «Таміра» за двома договорами (договором оренди з правом викупу квартири та договором виконання робіт). Таким чином, представник відповідача стверджує, що після припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем [PERSON] надав послуги ТОВ «Таміра», які підприємство не оплатило, і через 2 роки, коли заборгованість виросла до суми більшої за вартість квартири, зазначеної у договорі оренди із правом викупу, [PERSON] через суд визнав своє право власності на спірну квартиру. Щодо стосовно транспортного засобу, представник позивача надав суду банківські виписки, які вказують на те, що кошти за автомобіль вносилися відповідачем після припинення шлюбно-сімейних стосунків. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 10.11.1999 року, який був розірваний на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13.11.2012 р. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з позивачем. Зазначені обставини сторонами визнані, в звязку з чим, відповідно до положень ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. За час шлюбу подружжям набуте наступне майно: квартира [ADDRESS] та автомобіль марки ВАЗ моделі 21101, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначені обставини підтверджуються наступними доказами: рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13.11.2012 р. про розірвання шлюбу, рішенням Московського районного суду м.Харкова від. 04.07.2011 р. про визнання дійсним договору оренди житла з викупом від 01.11.2006 р. та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], витягом з реєстру про державну реєстрації прав власності на нерухоме майно, технічним паспортом на квартиру, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, довідкою-рахунком на оплату автомобіля, квитанцією про внесення оплати за рахунком, виписками по рахунку банку. Довідкою банку від 04.05.2011 р. про погашення боргу за кредитним договором оренди майна з викупом від 01.11.2006 р., актом актами приймання-передачі від 01.11.2006 р., договором про надання послуг від 01.03.2008 р. з додатками до нього та актами приймання-передачі послуг, листом ТОВ «Таміра» про можливість взаємозаліку зобовязань, договором тимчасового користування службовим приміщенням від 16.11.2005 р., довідкою ТОВ «Таміра» від 14.10.2009 р. про дійсність договору, актом прийому-передачі житлового приміщення за договором тимчасового користування (а.с.13-19, 21-23, 66-76, 77, 79-99). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до положень ст. ст.69, 70 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу і частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може збільшити частку мана дружини, чоловіка, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Позивач просить збільшити її частку з урахуванням того, що на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина, на утримання якої відповідач не надає достатніх коштів, та враховуючи той факт, що вона за свій рахунок проводить поточний ремонт квартири та несе витрати по оплаті комунальних послуг. Суд вважає, що незважаючи на той факт, що в судовому засіданні встановлено проживання неповнолітньої дитини разом із позивачем, у суду відсутні підстави для збільшеня частки позивача при поділі спільного сумісного майна подружжя, так як позивачем не надано суду доказів того, що розмір аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, і слід в порядку поділу майна подружжя визначити за кожним з них по ? частині спірного майна. Доводи представника відповідача про те, що спірне майно, а саме, автомобіль та квартира слід визнати особистою власністю [PERSON], так як зазначене майно набувалося за його особисті кошти, суд не вважає обгрунтованими. Відповідно до положень ч.6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Між тим, суд вважає, що майно, на поділі якого наполягає позивач, не можна визнати особистою приватною власністю [PERSON] з огляду на наступне. Так, в судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки ВАЗ придбано 28.04.2007р. у кредит, зазначені обставини сторонами не спростовується, в наслідок чого доведенню не підлягають. Суд вважає, що кредитний договір та угода по набуттю автомобіля укладалася в інтересах сімї на час перебування подружжя у шлюбі та до припинення фактично сімейно-шлюбних відносин, які, як стверджують сторони, припинилися у 2008 р. Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше мано, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, грошові кошти, отримані одним із подружжя за кредитним договором, укладеним в інтересах сімї, слід вважати спільними коштами подружжя. Відповідно і автомобіль, придбаний за такі кошти, також є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, перебування такого майна у заставі та наявність боргових зобовязань з повернення кредиту не є перешкодою для його поділу, а обовязок з повернення суми кредиту, так само як і інші майнові права та обовязки, може бути поділений між подружжям. Між тим, відповідач не заявив вимоги про поділення зобовязань по кредиту або стягнення в порядку поділу майна з позивача сум виплачених ним за договором кредиту чи врахування їх при поділі майна, хоча, як встановлено в судовому засіданні, кредитні зобовязання виконані у повному обсязі, що сторонами не заперечувалося та підтверджується зазначеними вище доказами. Щодо квартири, то суд вважає, що зазначене майно також не можливо визнати особистою приватною власністю відповідача з підстав, які заявлені його представником, оскільки, суд вважає, що квартира також набута за договором, укладеним в інтересах сімї. Так, спірна квартира надавалася відповідачу як працівнику ТОВ «Таміра» та членам його сімї в тимчасове користування як службове приміщення для тимчасового проживання відповідно до договору від 16.11.2005 р. на строк до 16.11.2006 р. В подальшому відповідач до закінчення попереднього договору 01.11.2006 р. уклав з ТОВ «Таміра», де продовжував працювати, перебуваючи у шлюбі з позивачем та не припиняючи фактично шлюбно-сімейні відносини, договір оренди даної квартири з правом подальшого викупу строком на 4 роки, тобто до 31.10.2010р., фактично продовжуючи використосувати дану квартиря для проживання своєї сім'ї. При цьому. орендна плата не сплачувалася за цим договором, але ТОВ «Таміра» погодилася здійснити взаємозалік зобовязань за цим договором та договором, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Таміра» по наданню послуг від 01.03.2008 р., які надавалися відповідачем на протязі з березня 2008 року до грудня 2009 р., і сума оплати за надані послуги перевищила визначену вартість квартири за договором оренди. Тобто, під час перебування з позивачем у шлюбі та проживання однією сімєю відповідач виконував роботи, які в подальшому і були зараховані в оплату орендних платежів за квартиру, яка видавалася для проживання сімї [PERSON]. Саме, сам факт укладання договору оренди квартири з правом викупу і правовідносини, що виникли за цим договором між [PERSON] та ТОВ «Таміра» стали підставою для визнання договору оренди дійсним, внаслідок зарахування зобовязань та через ухилення ТОВ «Таміра» від нотаріального посвідчення договору, і як наслідок визнання саме за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. З чим погодилася позивач, оскільки вважала, що квартира набута в інтересах їх сімї. На підтвердження висновку про те, що квартира набута в інтересах сім'ї, також свідчить той факт, що позивач після фактичного припинення шлюбних відносин і після розірвання шлюбу продовжила проживати в спірній квартирі та продовжила нести всі витрати по утриманню даного жита, про що свідчать вищезазначені докази. Сам факт оформлення права власності на квартиру в судовому порядку не на імя позивача не виключає можливість її поділу між подружжя при поділі сумісно набутого майна. На підставі викладенного,

Outcome: partial