Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

[PERSON] у серпні 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Заводський районний відділ у м.Запоріжжя Управління Державної Міграційної Служби України в Запорізькій обл.., про усунення перешкод в користуванні власністю та знаття з реєстраційного обліку. Позивачкав судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності в заочному порядку, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, але він був належним чином повідомлен про час і місце розгляду справи через засоби масової інформації. У звязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі договору Купівлі - Продажу квартири від 26.03. 2015 року, укладеного між нею та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]В Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 2704. Право власності підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 35516888 від 26.03.2015 року. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 161687323101 (а.с.4-6). Відповідно до п.3.2.1. цього договору купівлі-продажу, продавець брав на себе зобов'язання, що особисто зніме себе з реєстрації та з іншими особами, які мешкають у квартирі та квартира буде передана для безперешкодного володіння, користування та розпоряджання до 06 квітня 2015 року. Згідно до довідки з Центру обслуговування абонентів, від 12.08. 2015 року у зазначеній квартирі [ADDRESS], зареєстрований відповідач [PERSON], але він не має права власності на зазначену квартиру, чим заважає та ставить перешкоди у повній мірі здійснювати позивачці право розпорядження цією власністю на дану квартиру, оскільки не може належним чином реалізувати своє право власника. Придбавши за договором Купівлі-Продажу спірну квартиру [PERSON] фактично не має можливості нею розпоряджатися на власний розсуд. Право користування житлом у відповідача [PERSON] є похідним від права приватної власності на житло його колишнього власника [PERSON] який втратив його, розпорядившись цим житлом передав [PERSON] як покупцю увласність. Інших будь-яких договірних правовідносин між відповідачем [PERSON] і попереднім власником, які б давали підстави для обмеження права позивача, як нового власника квартири не існувало, як і не існує і передбачених на це законом підстав. Реєстрація відповідача у квартирі, яка належить [PERSON] на праві приватної власності створює певні зобов*язання стосовно сплати житлово-комунальних послуг, обмеження прав щодо користування, розпорядження власністю, які є перешкодою у володінні, користуванні та розпоряджанні своїм майном, які можуть бути усунені шляхом зняття з реєстраційного обліку зі спірної квартири відповідача. Згідно до ст. 41 Конституції України «Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні». Право власності є непорушним. Згідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України «Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи» Відповідно до ст. 391 ЦК України. «Власник має право вимагати усунення перешкод в здійсненні його права користування чи розпоряджання своїм майном». Відповідно п.1 ст.346 ЦК України «Право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна». Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власності володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна буд-які угоди, відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову, оскільки відповідач не проживає в квартирі, в якій він зареєстрован, не утримує її.

Outcome: approved