Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») в особі представника - адвоката Малетина А.Я., звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач»), в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 12 180,00 грн., моральної шкоди в розмірі 9 000,00 грн., суми збитків від інфляції 170,55 грн., 3% річних 276,30 грн., а всього 21 626,85 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.03.2019 року з вини [PERSON] , було пошкоджено автомобіль Позивача «Opel Combo», реєстраційний номер [NUMBER] . В результаті пошкодження транспортного засобу Позивачу було завдано матеріальної шкоди в загальному розмірі 12 180,00 грн., яку Позивач просить стягнути з винуватця ДТП, автомобіль якого зареєстровано в іншій державі, а також цивільну-правову відповідальність власника якого не зареєстровано в Україні. Крім того, Позивач в позовній заяві покликається на факт завдання йому моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яку також просить стягнути з Відповідача, оцінюючи її розмір у 9000,00 грн., а також просить стягнути збитки від інфляції та 3% річних. Представником Відповідача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач - [PERSON] , - в судовому засіданні 28 квітня 2021 року позовні вимоги в частині відшкодування вартості матеріального збитку в розмірі 12 180,00 грн. визнав, в частині стягнення моральної шкоди - проти позову заперечив. В судове засідання 26 травня 2021 року Відповідач не з`явився, про причини неявки не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Відзиву на позов від Відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення представника Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 22 березня 2019 року о 14 год. 10 хв., в м. Івано-Франківську, по вул. Ребета, 3, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ROVER 75, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу Opel Combo, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2019 року у справі №344/5431/19 визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст. 124 КУпАП на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як зазначено в Постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 26 червня 2019 року у справі №344/5431/19, «дані протоколу про адміністративне правопорушення, розташування транспортних засобів відповідно до схеми дорожньо-транспортної пригоди, пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності [PERSON] та потерпілого [PERSON] стосовно обставин дорожньо-транспортної пригоди, пояснення свідків, які були допитані в суді апеляційної інстанції характер механічних пошкоджень транспортних засобів в результаті дорожньо-транспортної пригоди, свідчать про те, що зіткнення транспортних засобів відбулось на смузі руху транспортного засобу Opel Combo, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] під час одночасного руху у попутному напрямку транспортних засобів, що свідчить про порушення водієм [PERSON] вимог п.13.1 ПДР України щодо дотримання безпечного інтервалу. Сукупність досліджених судом доказів свідчить про наявність прямого причинного зв`язку між порушенням [PERSON] правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів - автомобіля Opel Combo, д.н.з. [NUMBER] та автомобіля ROVER 75, д.н.з. [NUMBER] ». З матеріалів справи та пояснень сторін випливає, що на момент вчинення ДТП цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу ROVER 75, д.н.з. [NUMBER] застраховано не було, а транспортний засіб ROVER 75, д.н.з. [NUMBER] в іншій державі. Враховуючи зазначене, [PERSON] , як власник транспортного засобу Opel Combo, д.н.з. [NUMBER] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ), звернувся до суду про стягнення з винної особи суми відшкодування на ремонт транспортного засобу (матеріальної шкоди), трьох відсотків річних та інфляції, а також моральної шкоди. Статтею 22 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») передбачено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України). Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 ЦК України. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 1188 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини…Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Як зазначено пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). На підтвердження розміру завданих йому матеріальних збитків Позивачем надано Суду Рахунок №Сч00032223 від 18.12.2019 року (а.с.11, відповідно до якого сума завданих Позивачу збитків (вартість ремонту автомобіля) становить 12 180,00 грн. В судовому засіданні Відповідач звертав увагу на дату формування зазначеного розрахунку - 18 грудня 2019 року, посилаючись на те, що подія ДТП мала місце 22 березня 2019 року, у зв`язку з чим покликався на необґрунтованість даного розрахунку розміру матеріального збитку. В контексті зазначеного Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Так, посилаючись на факт необґрунтованості та завищення розміру завданих автомобілю Позивача збитків у 12 180,00 грн., Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження таких доводів. Крім того, Судом роз`яснювалося право на подання заяви про призначення в даній цивільній справі судової експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Позивача, однак таких заяв до суду подано не було. Жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи Позивача про вартість відновлювального ремонту у 12 180,00 грн., як це визначено в Рахунку від 18 грудня 2019 року, Відповідачем Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено. Крім того, Суд зауважує, що зазначені у рахунку від 18 грудня 2019 року перелік необхідних ремонтних робіт співпадає з описом ушкоджень транспортного засобу, завданого автомобілю Позивача у ДТП 22 березня 2019 року (а.с.7-9). Враховуючи все вищезазначене, Суд дійшов висновку про те, що в даній цивільній справі Відповідачем не спростовано належними засобами доказування розміру завданої [PERSON] матеріальної шкоди в результаті ДТП. Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12 180,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивачем також пред`явлено вимогу про стягнення на його користь з Відповідача 3% річних у розмірі 276,30 грн., та збитків від інфляції у розмірі 170,55 грн. Відповідачем не спростовано вірність проведених представником Позивача розрахунків вказаних сум, яку і не доведено факту відсутності підстав для їх стягнення, у зв`язку з чим відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню. Стосовно позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, Суд зауважує наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши доводи представника Позивача щодо завданої Позивачу моральної шкоди, форм її прояву, заявленого до відшкодування розміру завданої моральної шкоди у 9 000,00 грн., Суд звертає увагу на те, що належних доказів на підтвердження саме такого розміру завданої моральної шкоди Позивачем Суду не надано. Так, обґрунтовуючи форми прояву завданої Позивачу моральної шкоди, його представник в судовому засіданні покликався на те, що моральної шкоди було завдано Позивачу у зв`язку з порушенням звичайного укладу життя, відсутність можливості протягом тривалого періоду часу використовувати йому належний транспортний засіб. Враховуючи зазначене, проаналізувавши пояснення представника Позивача в судовому засіданні щодо форм прояву завданої моральної шкоди, зважаючи на те, що наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт завдання Відповідачем Позивачу матеріальної шкоди, - Суд приходить до висновку про те, що враховуючи конкретні обставини спірних правовідносин, Суд вважає обґрунтованими вимоги Позивача щодо відшкодування розміру моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн., оскільки вважає вказаний розмір розумним, справедливим та адекватним способом відновлення порушеного немайнового права Позивача. В задоволенні решти позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 22, 386, 1166, 1187, 1192, 1193 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial