Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти у розмірі 72 136 (сімдесят дві тисячі сто тридцять шість) гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є клієнтом банку AT КБ «ПриватБанк». Для використання своїх банківських рахунків користується системою мобільного додатку «Приват24». [PERSON] , скористалась функцією «шаблони платежів», що формуються користувачами самостійно, із наданням таким «шаблонам» зручної назви для себе. Під час створення «шаблону», позивач помилково надала банківським реквізитам, що належать [PERSON] назву, під якою мала на увазі банківські реквізити іншої особи. 10 липня 2020 року та 28 липня 2020 року воназдійснили платежі в розмірі 35 801 (тридцять п`ять тисяч вісімсот одна) гривня 01 копійка та 36 335 (тридцять шість тисяч триста тридцять п`ять) гривень 68 копійок відповідно, скориставшись одним із запропонованих «шаблонів» та здійснила переказ коштів особі, що не мала жодних правових підстав до їх отримання. Загальна сума перерахування склала 72 136 (сімдесят дві тисячі сто тридцять шість) гривень 69 копійок. Лише згодом позивачдізналась, що суми були отримані неналежним отримувачем грошових коштів. Позивачстверджує, що із отримувачем грошових коштів - [PERSON] жодних договірних відносин чи не виконаних фінансових зобов`язань - не має, підстави для перерахування їй зазначених грошових коштів - відсутні. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 січня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 04 березня 2021 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було витребувано у АТ КБ «Приватбанк» (адреса місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) відомості про належність банківського рахунку № 4149 хххх хххх 6236, на який 10.07.2020 було зараховано грошові кошти в розмірі 35 801 (тридцять п`ять тисяч вісімсот одна) гривня 01 копійка та 28 липня 2020 року було зараховано грошові кошти в розмірі 36 335 (тридцять шість тисяч триста тридцять п`ять) гривень 68 копійок від [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , із належного їй рахунку 4149 хххх хххх 6236. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, до суду направила клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, правом на подання відзиву не скористалася, про місце, дату та час судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 липня 2020 року та 28 липня 2020 року [PERSON] здійснили платежі в розмірі 35 801 (тридцять п`ять тисяч вісімсот одна) гривня 01 копійка та 36 335 (тридцять шість тисяч триста тридцять п`ять) гривень 68 копійок відповідно, скориставшись одним із запропонованих «шаблонів» та здійснила переказ коштів особі. Загальна сума перерахування склала 72 136 (сімдесят дві тисячі сто тридцять шість) гривень 69 копійок, що підтверджується копіями платіжних доручень № P24A460868130С33066 від 10 липня 2020 року та № P24A495156512С25664 від 28 липня 2020 року (а.с. 5-6). Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 04 березня 2021 року [PERSON] є власником рахунку №4149 хххх хххх 2728 (а.с. 39). Відповідно до наданої АТ КБ «Приватбанк» інформації від 20 березня 2021 року, власником картки на яку 10 липня 2020 року було зараховано 35 801 (тридцять п`ять тисяч вісімсот одна) гривня 01 копійка та 28 липня 2020 року було зараховано 36 154 (тридцять шість тисяч сто п`ятдесят чотири) гривні є [PERSON] [INFO] . В ході судового розгляду, жодних договірних чи будь-яких інших правовідносин між позивачем та відповідачем не встановлено. Станом на день звернення позивача до суду грошові кошти повернуті не були. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За змістом ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Вирішуючи спір по суті суд виходить з того, що ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Як зазначав Верховний Суд, норми ст.ст. 1212, 1213 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Відповідно, якщо суд встановлював наявність між сторонами договору, то визнавав застосування до таких відносин ст. 1212 неправильним (постанова від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, постанова від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, постанова від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 та ін.). Водночас у постанові ВСУ від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15 суд відзначив, що конструкція ст. 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм гл. 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише у момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Узагальнюючи викладене, можна сказати, що норми ст. 1212, 1213 ЦК України, застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. 16 листопада 2020 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів в розмірі 72 136 (сімдесят дві тисячі сто тридцять шість) гривень, яка в свою чергу була залишена без виконання (а.с. 45). Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, оцінивши докази, подані сторонами, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштівє обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки між сторонами будь-яких договорів щодо надання послуг або виконання робіт не укладалось та відповідачем не були спростовані належними і достатніми доказами у справі доводи викладені в позовній заяві. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок. Враховуючи наведене та

Outcome: approved