Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулись до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав, мотивуючи позов тим, що [PERSON], [INFO], має на утриманні та вихованні малолітню дитину, племінницю (дочка його рідної сестри) [PERSON], [INFO], яка проживає в [INFO]. Мати малолітньої дитини [PERSON] зібрала свої особисті речі та поїхала проживати до [INFO]. Батько малолітньої\~дитини [PERSON]\~проживає в\~[INFO].\~Позивач та малолітня дитина вже тривалий час з відповідачами не спілкуються. З того часу жодної участі у вихованні дитини та матеріальному забезпеченні, відповідачі не беруть. Не займаються фізичним, духовним та моральним її розвитком. Не цікавляться її життям, тобто не створюють належних умов для проживання та розвитку дитини. Підтвердженням є довідку-характеристики № 59, № 60 від 04.03.2018 р., та характеристика з Пархимівської філії І ст. Козелецької [PERSON] ст. №3. Малолітня дитина [PERSON], [INFO] старається в навчанні, уроки не пропускає, домашні завдання виконує систематично, активна доброзичлива, з своїми однолітками товаристська, охайна та доглянута. Підтвердженням є характеристика зі школи за 2018 р.. На даний час малолітня дитина [PERSON], [INFO] проживає за вищевказаною адресою з дядьком, позивачем у справі, рідною бабусею [PERSON] (по материній лінії) та дідусем [PERSON] на повному утриманні та вихованні без участі та підтримки з боку відповідачів. Підтвердженням є акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27.02.2018 р. Зважаючи на ту обставину, що відповідачі ухиляються від виховання своєї малолітньої дитини [PERSON], [INFO], не беруть жодної участі у їх вихованні та утриманні, позивач вважає, що вони повинні бути позбавлені батьківських прав. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, мотивуючи її тим, що: 26.09.2010 року вона народила доньку [PERSON]. З батьком дитини [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, проживали однією сімєю в окремому житловому будинку в с. Пархимів Козелецького району. З 2013 року фактичні шлюбні відносини були припинені, з дитиною проживала у сімї своїх батьків, ростила, виховувала доньку, закінчила навчання в Козелецькому технікумі ветеринарної медицини, працювала в ТОВ Форнетті-Україна. За станом здоровя через велике фізичне навантаження на роботі змушена була звільнитися з роботи та шукати іншу. Працевлаштувалась в ТОВ Візит, пізніше у ТОВ Укрпродакорд ОР в смт. Десна Козелецького району і мала намір після вирішення житлово-побутових питань забрати до себе доньку. Позивач - відповідач винаймає житло у квартирі [ADDRESS], але її батьки не погоджувались на переїзд онуки, просили дати їй можливість закінчити перший клас в Пархимівській загальноосвітній школі. Потім знаходились інші причини для відмови у переїзді дитини, згодом це переросло у конфлікт між нею та її сімєю батьками та братами. Весь цей час і до нині вона регулярно приїжджає до доньки, піклується про її здоровя, займається вихованням, цікавиться її навчанням, купує речі, подарунки на свята та дні народження, дає батькам гроші на харчування, інші потреби дитини, дає доньці гроші на кишенькові витрати. З метою відібрання своєї дитини від своїх батьків [PERSON] 06.01.2018 року зверталась із заявою до Козелецького відділення поліції Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області. Згідно висновку ДОП Козелецького ВП Ніжинського ВП [PERSON] від 03.02.2018 року за матеріалами перевірки заяви у звязку з відсутністю у даній події даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення та неможливістю у звязку з цим внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру досудових розслідувань, даний факт було розглянуто згідно Закону України Про звернення громадян та Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організацій, їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 10.10.2004 року № 1177. З даного приводу рекомендовано звернутися до суду. В ході проведення перевірки за заявою були опитані її мати [PERSON] та її брат [PERSON], які показали, що вони доглядають та виховують дитину з моменту її народження, тобто з 26.09.2010 року, що не відповідає дійсності у звязку з вище викладеними обставинами. Таким чином, донька [PERSON] перебуває у її батьків не на підставі закону або рішення суду, тобто правові підстави для проживання малолітньої дитини з бабою, дідом та дядьком відсутні. [PERSON] середовища, в якому зараз зростає дитина, слід зазначити наступне. Згідно довідки виконкому Пархимівської сільської ради № 61 від 01.03.2018 року до складу зареєстрованих та проживаючих за адресою [INFO] входять [PERSON](дитина), [PERSON](баба дитини), [PERSON](дід дитини), [PERSON](дядько дитини), [PERSON](дядько дитини). Згідно довідки Остерської міської лікарні від 18.04.2018 р. [PERSON], [INFO], с. Пархимів, перебуває на диспансерному обліку при Остерському психоневрологічному кабінеті по психіатрії з діагнозом F06.31. Згідно довідки Остерської міської лікарні від 18.04.2018 р. [PERSON], с. Пархимів, перебуває на диспансерному обліку при Остерському психоневрологічному кабінеті по психіатрії з діагнозом F71.0. Враховуючи викладене, [PERSON] не має можливості без судового втручання повернути доньку, в звязку з чим просить суд відібрати малолітню дитину [PERSON], [INFO], від [PERSON], [PERSON], [PERSON], мешканців с. Пархимів, Козелецького району, Чернігівської області, вул. Шевченка, б. 67, передавши її матері [PERSON]. Позивач відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі. Дитину відавати відповідачу не можна, скільки проходить суд не разу не приїхала. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просить відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов про позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] визнав в повному обсязі. Відповідач - позивач [PERSON] в судовому засіданні позовін вимоги про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] не визнала та пояснила, що її вигнали з дому, до дитини не пускають, тому і не приїжджає. Свій позов підтримує, так-як дитина повинна бути з матірю. Вона має роботу та місце проживання. Представник відповідача позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав не визнав в повному обсязі, зустрічний позов про відібрання дитини підтримав в повному обсязі, та в судовому засіданні пояснив, що його представляти інтереси його довірительки уповноважила держава, він не має жодної заінтересованості. Оксана намагалась раз поїхати до дитини, її там побили, він її після цього бачив, вони разом писали заяву до поліції. Не надано доказів та немає підстав, що її потрібно позбавляти батьківських прав. Акта обстеження її місця проживання та роботи не має. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та пояснила, що позовач не зявляється до дитини та не піклується про неї зовсім. Дитя вони не віддадуть. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги в судовому засіданні не визнав та пояснив, що позивач дитя не одівала не годувала, покинула, дитя їм залишила, у вихованні участі не брала. Представник третьої особи служби у справах дітей Козелецької районної державної адміністрації Чернігівської області [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а саме позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], зустрічний позов підлягає повному задоволенню. Представник третьої особи органу опіки та піклування Пархимівської сільської ради [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що на даний час в дитини все є. Батьки протягом останніх двох років не піклуються про дитину. [PERSON] матір не пускають до дитини їй не відомо. Заслухавши учасників справи, показання свідків та дослідивши наявні у справі докази, суд знаходить підстави для часткового задоволення позовних вимог за первісним позовом з наступних підстав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що з [PERSON] вони разом працюють. Вона часто говорить про дитину, купила дитині телефон, речі купувала. Говорила, що хоче забрати дитину, але батьки не віддають. [PERSON] вживала спиртні вона не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що знає [PERSON]М чотири місяці, характеризує її позитивно, не вживає спиртного, працює в столовій. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляється від своїх обовязків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено наступне, що відповідач [PERSON] зовсім не піклується про свою малолітню доньку [PERSON], що він сам підтвердив у судовому засіданні і не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, тому позов в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягає задоволенню. [PERSON] стосується позбавлення батьківських прав [PERSON], то в цій частині позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Стороною позивача за первісним позовом не надано достатніх та переконливих доказів, що відповідач-позивач ухиляється від своїх обовязків по вихованню дитини. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України - при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. \~ \~ \~ \~Згідно до положення п.8 ст.7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. \~ \~ \~ \~За викладених вище обставин суд вважає за недоцільне позбавити батьківських прав відповідача- позивача відносно її малолітньої дитини [PERSON] так-як на думку суду відповідач є особою, що може створити для своєї дитини належні умови проживання та виховання. Крім того позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські зобовязання, тому питання про їх позбавлення може бути вирішено тільки після повного, всебічного і обєктивного встановлення обставин справи і характеру відношення батьків до дитини. В даному випадку суд приходить до висновку, що в інтересах дитини буде за доцільне залишити її з рідною матірю, яка на даний час, як було встановлено в судовому засіданні працевлаштована, отримує заробітну плату та має місце проживання і може належним чином виконувати свої обов'язки у відношенні до дитини. Зустрічна позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до\~статті 51\~Конституції України та статті 5 СК України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених\~Конституцією України (ч. 2,3,5 ст. 5 СК України). Згідно ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. За ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У мене такі випадки відсутні, моє право на спілкування з дитиною обмежене не законом, а моїми рідними батьками та братом. Ст. 160 СК України передбачає\~право батьків на визначення місця проживання дитини - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 163 СК України\~батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Відповідно до ст. 11 Закону України Про охорону дитинства сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. За ч. 1, 3 ст. 12 цього Закону виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обовязків щодо виховання дітей, захищає права сімї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, повязаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини (ст. 14 Закону України Про охорону дитинства). Відповідно до\~статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року № 3477-IV\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського Суду як джерело права. В силу\~статті 9 Конституції України\~Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобовязань не може суперечити положенням Конвенції. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Дана стаття Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов'язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, повязаних із обовязковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сімї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини у справі Хокканен проти Фінляндії від 23 вересня 1994 року та у справі Фуска проти Румунії від 13 липня 2010 року). Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобовязані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обовязок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Йохансен проти Норвегії» від 7 серпня 1996 року). Європейський суд з прав людини у справі Савіни проти України вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. При вирішенні вказаної справи в пунктах 49-52 рішення від 18 грудня 2008 року зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних звязків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа Ньяоре проти Франції). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа Скоццарі та Джюнта проти Італії). Ухвалюючи рішення в справі М. С. проти України від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно довідки виконкому Пархимівської сільської ради № 61 від 01.03.2018 року до складу зареєстрованих та проживаючих за адресою [INFO] входять [PERSON](дитина), [PERSON](баба дитини), [PERSON](дід дитини), [PERSON](дядько дитини), [PERSON](дядько дитини). Згідно довідки Остерської міської лікарні від 18.04.2018 р. [PERSON], [INFO], с. Пархимів, перебуває на диспансерному обліку при Остерському психоневрологічному кабінеті по психіатрії з діагнозом F06.31. Згідно довідки Остерської міської лікарні від 18.04.2018 р. [PERSON], с. Пархимів, перебуває на диспансерному обліку при Остерському психоневрологічному кабінеті по психіатрії з діагнозом F71.0. Дана обставина на думку суду може негативно позначатись на вихованні дитини, а також може мати певні негативні наслідки для дитини, для її фізичного та психологічного стану. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН, 20 листопада 1959 року, у принципах шість та вісім проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно довідки Остерської міської лікарні від 05.04.2018 р. [PERSON] на диспансерному обліку при Остерському психоневрологічному кабінеті не перебуває і раніше не перебувала. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно довідки Остерської міської лікарні від 05.04.2018 р. [PERSON] на диспансерному обліку при Остерському наркологічному кабінеті не перебуває і не перебувала. Аналізуючи в сукупності вище викладене, суд остаточно приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, так-як в даному випадку можливо, щоб дитина росла під опікою і відповідальністю матері, яка, як було встановлено в судовому засіданні зможе її морально та матеріально забезпечити. Згідно п.5 ч.1 ст.430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. Тому на виконання вище зазначеної норми, необхідно допустити негайне виконання рішення за зустрічним позовом про відібрання дитини. Судові витрати вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial