Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернувся в суд з позовом до [PERSON], надалі відповідач, в якому просить виділити йому в натурі у приватну власність 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], 1/2 частини від земельної ділянки площею 0,105 га та 1/2 частини від земельної ділянки площею 0,07 га, які розташовані на території Гаї-Шевченківської сільської ради Тернопільського району згідно Варіанту №2 до Висновку будівельно-технічної експертизи №5490/13-22 від 29.01.2014р. та Варіанту №2 до Висновку земельно-технічної експертизи №5489/13-22 від 29.01.2014р. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що за час спільного проживання між сторонами було нажите майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] та дві земельні ділянки площею 0,105 га і 0,07 га на території Гаї-Шевченківської сільської ради Тернопільського району. Між сторонами були укладені договори дарування, за якими нібито позивач [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] по 1/2 частин житлового будинку та земельних ділянок. Однак, судовим рішенням було встановлено, що насправді сторони вчинили договори поділу спільного сумісного майна подружжя, і договори дарування є удаваними. Тому, позивач має право на виділ у натурі належних йому 1/2 частин житлового будинку та земельних ділянок, при тому, що висновками експертизи досліджено можливість такого виділу. Представник відповідача позовні вимоги не визнає, посилаючись на ті обставини, що між сторонами фактично були укладені договори дарування, [PERSON] був ознайомлений із змістом договорів, нотаріусом роз'яснено їх наслідки, будь-яких заперечень [PERSON] не висував, його волевиявлення на укладення договорів дарування було вільним. Крім цього зазначає, що договори дарування є чинними і не скасовані, а відтак не можливо в даному випадку здійснити виділ частки в натурі при дійсних договорах. Разом з тим, посилається у запереченнях та не, що одноосібним власником майно є [PERSON], оскільки 1/2 частина майна належить їй в силу вимог ст. 60 СК України, а інша подарована [PERSON] Відповідач [PERSON] в попередньому засіданні позовні вимоги не визнала із таких же міркувань. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, встановив наступне. 29 грудня 1987 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №123. 26 квітня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, за умовами якого [PERSON] передає безоплатно у власність [PERSON], а остання приймає в дар 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] Згідно пункту 2 Договору 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого Гаї-Шевченківською сільською радою на підставі рішення Виконавчого комітету №105 від 26.11.2004р. та зареєстрованого в Тернопільського районному БТІ 21.01.2005р. за №75. 26 квітня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, за умовами якого [PERSON] передає безоплатно [PERSON], а остання приймає в дар 1/2 частину земельної ділянки від земельної ділянки площею 0,105 га та 1/2 частину земельної ділянки від земельної ділянки площею 0,07 га, які розташовані на території Гаї-Шевченківської сільської ради. Згідно пункту 4 Договору земельна ділянка площею 0,105 га належить [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №447702 від 29.03.2005р., виданого Гаї-Шевченківською сільською радою на підставі рішення серії від 08.10.2004р. №133. Земельна ділянка площею 0,07 га належить [PERSON] на праві власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ТР №034001 від 04.11.1999р., виданого Гаї-Шевченківською сільською радою на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.1999р. по реєстру №5401. На свідоцтві про право приватної власності на житловий будинок від 26.11.2004р. №105 та Державних актах на право власності на землю №034001 від 04.11.1999р. та №447702 від 29.03.2005р. нотаріусом вчиненні написи про посвідчення договорів дарування 1/2 їх частин [PERSON] Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29.09.2011р. по справі №2-6905/11, яке набуло законної сили встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] та дві земельні ділянки, які розташовані на території Гаї-Шевченківської сільської ради належали [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Правочини, які вчинені сторонами при укладанні договорів дарування були спрямовані на приховання інших правочинів - договорів поділу спільного сумісного майна подружжя, які сторони насправді вчинили, тобто спірні договори дарування від 26.04.2006р. є удаваними правочинами. За змістом оспорених договорів відчужено по 1/2 частині від кожного виду майна, що узгоджується з вимогами Сімейного кодексу України, які передбачають істотні умови для даного виду договорів. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому, обставини, які встановлені судовим рішенням від 29.09.2011р. у справі №2-6905/11 мають преюдиційне значення при розгляді даної справи і ними повністю спростовуються пояснення відповідача та її представника щодо укладення між сторонами договорів дарування. Таким чином, позивач [PERSON] вважає, що за наслідками ухваленого рішення суду від 29.09.2011р. по справі №2-6905/11 він є власником по 1/2 частини житлового будинку та земельних ділянок і враховуючи висновки будівельно-технічної експертизи від 29.01.2014р. №5490/13-22 та земельно-технічної експертизи від 29.01.2014р. №5489/13-22 просить виділити йому в натурі у власність 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] та по 1/2 частини земельних ділянок, які розташовані на території Гаї-Шевченківської сільської ради площами 0,105 га і 0,07 га згідно Варіанту №2. Однак, суд, дослідивши зібрані у справі докази прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства, не підтвердженні матеріалами справи, а відтак є такими, що не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними і в силу ч. 1 ст. 69 Кодексу дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежне від розірвання шлюбу. Стаття 372 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тобто, із аналізу положень Сімейного та Цивільного кодексів України суд вважає, що станом на дату укладення договорів відповідачу [PERSON] в силу закону вже належали по 1/2 частин спільно нажитого майна, а саме житлового будинку та двох земельних ділянок. Із змісту Договорів дарування від 26.04.2006р., які суд визнав удаваними і встановив укладення договорів про поділ спільного сумісного майна подружжя вбачається, що сторони здійснили поділ майна без визначення часток, а саме [PERSON] відступив дружині [PERSON] 1/2 частину від 1/2 частини належного йому в силу закону майна - житлового будинку [ADDRESS] та двох земельних ділянок. Тому, позивач має право претендувати на виділ йому в натурі лише 1/4 частини житлового будинку та земельних ділянок, а відповідачу [PERSON] після такого поділу належить 3/4 частин від вищезазначеного майна. Проте, позивачем цього не заявлено і експертиза за клопотанням позивача для визначення варіантів виділу майна за позовними вимогами здійснювалася експертами із розрахунку 1/2 частини, що не відповідає встановленій судом частині майна [PERSON] У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed