Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просить надати дозвіл на неодноразовий виїзд за межі України до Російської Федерації неповнолітньої громадянки України [PERSON] ([INFO] р.н.) з часовим проміжком перебування у Російській Федерації не більше 90 (дев'яноста) днів при кожній поїздці без згоди та супроводу батька, [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцяти років, тобто до [INFO] року. Мотивує свій позов тим, що від шлюбу з відповідачем в них народилися діти, [PERSON] ([INFO] р.н.) і [PERSON] ([INFO] р.н.). Відповідач усунувся від виховання та матеріального забезпечення спільних дітей, не цікавиться їх духовним і фізичним розвитком, потребами та прагненнями. Враховуючи, що виїзд за кордон є необхідним для належного оздоровлення та відпочинку дітей, відповідач не надає нотаріально засвідченої заяви про дозвіл на їх виїзд, позивач просить поданий позов задовольнити. В письмовій заяві до суду представник позивача уточнив позовні вимоги, просить надати дозвіл на одноразовий виїзд за межі України до Російської Федерації неповнолітньої громадянки України [PERSON] ([INFO] р.н.) і неповнолітньої громадянки України [PERSON] ([INFO] р.н.) в супроводі матері - [PERSON] ([INFO] р.н.) без згоди та супроводу батька - [PERSON] ([INFO] р.н.) у період з 20 серпня 2018 року по 20 листопада 2018 рік. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в письмовій заяві до суду просить поданий позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причин нез'явлення не повідомив. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. З свідоцтва про народження [PERSON] видно, що її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про одруження, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. З довідки Горохівської міської ради від 22.08.2017 року №3268 видно, що сім'я [PERSON] складається з [PERSON], чоловік, [PERSON], 2009 р.н., дочка, [PERSON]. 2011 р.н. дочка. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Відповідно положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.п. 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Так, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду. Згідно доводів позивача та долучених до матеріалів справи доказів підтверджується, що метою виїзду є подорож на відпочинок з метою розширення світогляду дитини, її оздоровлення. Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Outcome: approved