Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовом до Випасненської сільської ради Бівлгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] та, уточнивши свої позовні вимоги, просять суд встановити (відновити) межі земельних ділянок по [ADDRESS] та по [ADDRESS], відповідно до земельної кадастрової документації та плану і розмірів земельних ділянок, зареєстрованих Випасненською сільською радою та КП «Білгород-Дністровське БТІ». Заявлену вимогу позивачі обґрунтовують наступним. Відповідно до договору дарування від 06 серпня 1998 року [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], розташований на земельній ділянці розміром 0,37га. Вказаний договір дарування зареєстровано Білгород-Дністровським БТІ 01 вересня 1998 року та Випасненською селищною радою 04 вересня 1998 року, що підтверджується відповідними реєстраційними відмітками на Договорі. Зазначений житловий будинок та земельна ділянка належали [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного із [PERSON] та посвідченого Білгород-Дністровською державною нотаріальною конторою 24 листопада 1994 року по реєстру № 1-3393 і зареєстрованого Б-Дністровським [NUMBER]. Рішенням сесії Випасненської сільської ради від 04 лютого 2000 року Заявникам передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,12 га для ведення особистого підсобного господарства (садівництва та городництва). Право на вищевказану земельну ділянку площею 0,37 га підтверджується відповідними записами в обліковій картці об'єктів по господарського обліку на 2011-2015 роки та відповідною довідкою Випасненської сільської ради про належність вказаної земельної ділянки за Заявниками. Для отримання державного акту на вищезазначену земельну ділянку Заявники звернулись до землевпорядної організації та замовили технічну документацію по відведенню земельної ділянки. Однак після встановлення меж в натурі було виявлено, що межі та площа земельної ділянки Заявників є меншою, ніж та, що була їм передана Випасненською сільською радою майже на 0,04 га (4 сотки), що підтверджується відповідними ситуаційними схемами, розробленими ПП «Аккерман Проект». Позивачі звертались із відповідною заявою про усунення перешкод та поновлення меж їхньої земельної ділянки до Випасненської сільської ради, вказуючи, що користувачами сусідньої земельної ділянки по [ADDRESS], являється третя особа [PERSON], який в порушення будівельних норм збудував господарські споруди, що фактично знаходяться на земельній ділянці позивачів. Комісією Випасненської сільської ради було проведено обстеження меж земельних ділянок позивачів та третьої особи, складено Акт від 09 лютого 2011 року, та встановлено, що на земельній ділянці гр. [PERSON] від житлового будинку до межі земельної ділянки гр. [PERSON], гр. [PERSON] побудовано господарські споруди, які частково розташовані і на території земельної ділянки гр. [PERSON], гр. [PERSON], що завдає незручностей землекористувачу земельної ділянки гр. [PERSON], гр. [PERSON] та запропоновано [PERSON] дійти згоди щодо побудованих господарських споруд на межі земельних ділянок, так як дані споруди не відповідають існуючим нормам забудови. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2013 року та ухвалою суду від 03 березня 2014 року зобов'язано [PERSON] та [PERSON] перенести межу між земельною ділянкою по [ADDRESS] та земельною ділянкою [ADDRESS] площею 0,25 га в с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до плану і розмірів земельних ділянок, зареєстрованих Випасненською сільською радою та КП «Білгород-Дністровське БТІ». Однак після проведення всіх необхідних виконавчих дій рішення суду виконано не було, та [PERSON] та [PERSON] не перенесли межу між спірними земельними ділянками. Незважаючи на існуючий спір, рішенням Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 06 жовтня 2011 року за № 204-VI гр. [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту технічної документації, щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS]. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.07.2015 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], скасовано рішення Випасненської сільської ради шостого скликання Білгород-Дністровського району Одеської області від 22 жовтня 2014 року за № 968-VІ, в частині надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою та визнано таким, що втратило чинність Рішення Випасненської сільської ради за № 204-VІ. Таким чином позивачі наголошують на тому, що після більше ніж п'яти років судових розглядів спору, не один раз доведено протиправність дій Випасненської сільської ради та правомірність користування належною їм земельною ділянкою, однак пропри це сільська рада зухвало ігнорує рішення суду, не приймає жодних дій по відновленню земельних прав громадян [PERSON] та [PERSON] Позивачі в судове засідання не з'явилися, їх представники - [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні повністю підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх неправомірність. Представник Випасненської сільської ради - [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви. Наголошувала на невідповідність Акту від 09.02.2011 року дійсним обставинам справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та заслухавши доводи сторін, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування від 06 серпня 1998 року серії [NUMBER], посвідченого нотаріусом [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 1641, [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], розташований на земельній ділянці розміром 0,37га. Вказаний договір дарування зареєстровано Білгород-Дністровським БТІ 01 вересня 1998 року та Випасненською селищною радою 04 вересня 1998 року, що підтверджується відповідними реєстраційними відмітками на Договорі. Рішенням сесії Випасненської сільської ради від 04 лютого 1999 року позивачам передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,12 га для ведення особистого підсобного господарства (садівництва та городництва). З наміром отримати державний акт на вищезазначену земельну ділянку позивачі звернулись до землевпорядної організації ПП «Аккерман Проект» та замовили технічну документацію по відведенню земельної ділянки. Таким чином, з 2010 року позивачі розпочали процес виготовлення технічної документації для отримання державного акту. На той час, порядок складання, виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку встановлювався «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» № 43 від 04.05.1999 року (втратила чинність 23.08.2013 року). Відповідно до ч.3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Тобто, встановлений законодавством принцип дії актів цивільного законодавства у часі чітко визначає яким саме цивільно - правовим актом суд повинен керуватися при вирішення даної справи. Тому, з метою правильного та всебічного вирішення спору, перевіряючи твердження сторін та оцінюючи їх правомірність, суд враховує положення Інструкціїпро порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» (далі - Інструкція) № 43 від 04.05.1999 року. Однак, як наголошують позивачі, після встановлення меж в натурі було виявлено, що межі та площа їхньої земельної ділянки є меншою, ніж та, що була їм передана Випасненською сільською радою в 1999 році майже на 0,04 га, що підтверджується відповідними ситуаційними схемами розробленими ПП «Аккерман Проект». Проте, перевіривши такі посилання наявними доказами та аналізуючи їх в аспекті тих правовідносин, що склалися між сторонами, суд не вбачає достатньо правових підстав для визначення повної доведеності та обґрунтованості заявленої вимоги. Так, ситуаційна схема, якою позивачі обґрунтовують свої твердження, є додатком до акту встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки № [ADDRESS], хоча сам акт встановлення меж суду для огляду не був наданий та взагалі невідомо чи виготовлювався він. До того ж, на даній ситуаційній схемі не вказана дата її складання, лише зазначено рік - 2010. Відповідно до пунктів 2.3., 2.4., 2.6. Інструкції, межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки.Кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. Згідно пунктів 1.15., 1.16 Інструкції, технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає: - виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду; - технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта; - журнал польових вимірювань; - кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки; - збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів; - відомість обчислення площі земельної ділянки; - відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки; - експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем. Тобто, встановлення меж земельної ділянки в натурі - це чітко встановлений порядок та сукупність дій які проводяться спеціалізованими установами та особами, яким державою надано відповідний дозвіл на вчинення землевпорядних дій. Натомість, неналежним доказом для суду є ситуаційна схема розроблена землевпорядником ПП «Аккерман Проект», оскільки вона лише схематично відображає розташування ділянок, висновок землевпорядника з викладенням обставин по існуючим межам - відсутній.Одночасно, суд звертає увагу учасників процесу на те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, під час прийняття рішення суд надає правову оцінку достовірним та належним доказам. В той же час, надана ситуаційна схема не є достатнім підтвердженням порушення прав позивачів. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За роз'ясненням Пленуму Верховного суду України в п. 25 Постанови № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав», суд сприяє сторонам у виконанні їх обов'язку подати свої докази. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд відповідно до статей 143, 144 ЦПК призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Проте, під час розгляду справи, позивачі та їх представники не заявляли клопотання до суду про призначення земельно-технічної експертизи, висновок якої міг би повністю відобразити технічне розташування земельних ділянок та їх правовий стан. Судова експертиза призначається виключно за заявою осіб, які беруть участь у справі та не може ініціюватись судом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ознайомившись з рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 17.10.2013 року, яким були частково задоволені позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та зобов'язано [PERSON], [PERSON], які мешкають за адресою: [ADDRESS] перенести межу між земельними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS], відповідно до плану і розмірів земельних ділянок, суд звертає увагу на те, що даним рішенням не надавалась оцінка технічного розташування ділянок у відповідності до їх правового режиму. При цьому, позивачі просили перенести межу між земельними ділянками відповідно до плану і розмірів земельних ділянок, однак не вказували який саме план вони мають на увазі. В подальшому, дане рішення суду від 17.10.2013 року належним чином не було виконане. Не точними і наразі є вимоги позивачів. Так, вони просять суд встановити (відновити) межі земельних ділянок відповідно до земельної кадастрової документації та плану і розмірів земельних ділянок, зареєстрованих Випасненською сільською радою та КП «Білгород-Дністровське БТІ». Проте, матеріали справи не містять земельну кадастрову документацію та взагалі не відомо чи існує вона, оскільки кадастрові номери ділянкам не присвоювались. Що саме було зареєстровано комунальним підприємством «Білгород-Дністровське БТІ» суду також не зрозуміло. Частиною 2 ст. 152 Земельного Кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з пунктом «б» ч. 3 цієї ж статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Крім того, договором дарування житлового будинку від 06.08.1998 року не передавалась у власність земельна ділянка та не описувались її межі. До рішення Випасненської сільської ради № 36 від 09.07.1997 року наданий схематичний ситуаційний план земельної ділянки площею 0,25 га, в той час коли саме рішення передбачає передачу у власність ділянки площею 0,37 га, що свідчить про недостовірність наданого доказу. Згідно з ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Таким чином, суду не зрозуміло не тільки як саме порушені права позивачів, а не може точно встановити який саме вид судового захисту вони потребують. Відповідно до положеньст. 11 ЦПК України справа розглядається в межах позовних вимог. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України та п. 7 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно дост. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно з ч.1 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають право власності, речові права, похідні від права власності, право власності на об'єкт незавершеного будівництва, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення (ст.5). Відповідно до ст.ст.126, 128 ЗК України державний акт на право власності на земельну ділянку, яка раніше знаходилась у комунальній власності, видається виключно особі, що набула її у відповідної міської ради або на підставі договору купівлі-продажу, або в межах процесу приватизації. Представником позивачів було надано суду документи, які підтверджують правомірність володіння позивачами спірною земельною ділянкою, а саме рішення Випасненської сільської ради, виписки з погосподарських книг. Тобто, позивачі звернулись до суду за захистом свого нібито порушеного права, разом з тим, позивачі не мають зареєстрованого права користування чи володіння земельною ділянкою на яку вони вказують, в тому числі на частку ділянки розміром 0,04 га яка нібито захоплена відповідачем. Задоволення заявленої позовної вимоги може призвести до порушення земельних прав не тільки [PERSON], а і інших, третіх осіб, що є недопустимим. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на, повагу своєї власності, безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 321 ЦК України забезпечує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Саме тому, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] повинні обґрунтовуватись достатньою кількістю достовірних та повних доказів порушення відповідачами їх земельних прав. У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст. 213 ЦПК). Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON], які не зрозумілі, чітко не виражені та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Outcome: dismissed