Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

TOB «Добра праця» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість в розмірі 7920,00 грн., посилаючись на те, що 20.11.2017 між ТОВ «Добра праця» та [PERSON] було укладено Договір № 764- 2017/КР про надання інформаційних послуг, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачеві інформаційні послуги, а відповідач у свою чергу прийняти такі послуги та оплатити їх вартість в сумі 7920,00 грн. ТОВ «Добра праця» виконало зобов`язання за договором, надавши послуги відповідачеві, що підтверджено актом здачі-приймання інформаційних послуг від 05.12.2017, однак, [PERSON] вартість послуг за договором не оплатив, тому позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку вартість наданих послуг за договором в сумі 7920,00 грн., сплачену суму судового збору в розмірі 2102,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. 02.11.2020 ухвалою суду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Добра праця» до [PERSON] про стягнення заборгованості було залишено без руху та позивачеві надано строк на усунення його недоліків. 14.12.2020 ухвалою суду було відкрито провадження за вказаним позовом, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 10.02.2021 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги він не визнає в повному обсязі, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства. Дійсно, 20.11.2017 між ним та TOB «Добра праця» був укладений Договір № 764- 2017/КР про надання інформаційних послуг. При спілкуванні з представником позивача, вони йому обіцяли працевлаштування за кордоном. Згідно копії його закордонного паспорту позивач відкрив йому візу до Республіка Польща в період з 10.01.2018 по 09.01.2019. Але роботу, яка б йому підійшла та із заробітної плати якої він би зміг сплатити позивачу за послуги, вони йому не надали. Потім, іншим товариством йому була відкрита віза для роботи за кордоном, також до Республіка Польща. Віза йому була надана для виїзду на період з 25.01.2019 по 17.09.2019. І цією візою він скористався, виїжджав на роботу до Республіка Польща. Згідно штампів перетину кордону, він виїхав за кордон 25.02.2019 і повернувся 13.03.2019. Він перетинав кордон, але не в строки, зазначені у візі, яка йому була надана позивачем. Вважає, що позивач не виконав належним чином свої зобов`язання щодо його працевлаштування за кордоном, а тому він не повинен йому нічого платити. У задоволенні позову просив відмовити, оскільки позивач належним чином не довів надання йому послуг за вищевказаним договором. 11.02.2021 ухвалою суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості про перетинання державного кордону України [PERSON] у період з 20.11.2017 по 29.12.2020. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про поважні причини своєї неявки суду він не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. За вказаних вище обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення по наявних у справі документах. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, 20.11.2017 між ТОВ «Добра праця» та [PERSON] було укладено Договір № 764- 2017/КР про надання інформаційних послуг. Відповідно до п. 2.1. Договору, виконавець зобов`язується на свій ризик своїми силами та засобами надавати інформаційні послуги замовнику в строки та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язується своєчасно приймати їх та оплачувати, дотримуючись договірних строків та здійснювати повне сприяння Виконавцю у виконанні покладених на нього обов`язків. Згідно з п. 6.2. Договору, замовник зобов`язується оплатити вартість наданих інформаційних послуг, передбачених в предметі цього Договору, шляхом сплати виконавцю суми в розмірі 7920,00 грн. Відповідно до п. 5.6. договору, факт надання послуг оформляється Актом здачі-прийняття наданих інформаційних послуг. 05.12.2017 між позивачем та відповідачем було укладено акт здачі-приймання наданих інформаційних послуг. Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи, що сторонами підписано акт здачі-приймання виконаних робіт, то суд вважає, що послуги ТОВ «Добра праця» обумовлені договором від 20.11.2017 № 764- 2017/КР про надання інформаційних послуг, позивачем надані, а відповідачем прийняті. Статтею 903 ЦК України обумовлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 612 ч. 1 ЦК України вказує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 6.3. Договору від 20.11.2017 № 764- 2017/КР про надання інформаційних послуг, замовник сплачує вартість послуг за Договором в безготівковому порядку наступним чином: першу частину у 50% від зазначеної в пункті 6.2. суми замовник сплачує не пізніше, чим на 60 день з дати отримання інформаційної послуги, іншу частину у 50% замовник сплачує протягом 60 календарних днів з моменту перетину державного кордону України, але не пізніше, ніж на другий банківський день дня отримання або зарахування на особовий рахунок доходу, заробітної плати, ренти, роялті чи інших доходів, у тому числі доходу(ів), отриманих на території іноземної держави. Аналізуючи укладений між сторонами договір в частині строку виконання замовником послуг зобов`язання в частині оплати наданих послуг, суд враховує, що фактично у договорі не визначено строку його виконання у спосіб, який передбачений чинним законодавством, адже перетин особою державного кордону України, отримання цією особою на особовий рахунок доходів, або отримання візи, не відносяться до подій, що мають неминуче настати, оскільки настання чи ненастання будь-якої з цих подій обумовлене багатьма факторами (чи перетне особа кордон України, чи отримає дохід, передбачений договором, та чи отримає такий дохід на особовий рахунок). Оскільки обов`язок з доведення обставин, на які сторона посилається в обґрунтування заявлених вимог, покладено саме на цю сторону, тож обов`язок надати докази того, що строк виконання зобов`язань зі сплати послуг за договором настав, що відбулось прострочення виконання зобов`язань відповідачем, а у ТОВ «Добра праця» з`явились підстави для захисту порушених прав в судовому порядку, покладений саме на позивача. Водночас суду позивачем не надано доказів, що на час як звернення до суду з позовом, так і на час розгляду справи судом, настала хоча б одна з подій, з якими п. 6.4 укладеного договору пов`язує початок строку, протягом якого відповідач мав оплатити надані послуги. Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, яка надійшла до суду 01.03.2021 на виконання ухвали суду від 11.02.2021 про витребування доказів, у межах повноважень наданих Адміністрації Держприкордонслужби, проведеною перевіркою інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», що функціонує відповідно до пункту 23 Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25.06.2007 № 472, зареєстрованим у Мін`юсті України 05.07.2007 за № 765/14032, гр.. [PERSON] , [INFO] , 17.06.2018 перетнув кордон на пункті пропуску Нові Яриловичі - виїзд, а 18.06.2018 перетнув пункт пропуску Нові Яриловичі - в`їзд; 25.02.2019 перетнув кордон на пункті пропуску Краківець - виїзд, а 20.08.2019 перетнув пункт пропуску Київ (Жуляни) - в`їзд; 28.12.2019 перетнув кордон на пункті пропуску Гоптівка - виїзд, а 29.12.2019 перетнув пункт пропуску Гоптівка - в`їзд. Позивач з будь-якими іншими клопотаннями про витребування доказів, або про забезпечення доказів не звертався, самостійно доказів про отримання відповідачем візи, отримання або зарахування на особовий рахунок доходу, заробітної плати, ренти, роялті чи інших доходів, у тому числі доходу(ів), отриманих відповідачем на території іноземної держави, не надав. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення суми 7920,00 грн., оскільки позивачем не доведено того, що строк оплати за договором настав, а відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання у вигляді оплати послуг за договором. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ч.2 ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню з боку відповідача не підлягають та покладаються на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed