Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], про зміну умов мирової угоди та просить суд змінити умови виконання [PERSON] мирової угоди, укладеної 20 квітня 2007 року по цивільній справі №2-2391 наступним чином: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 35000 гривень за газифікацію частини домоволодіння по [ADDRESS], яка належить [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 7000 гривень за проведення телефонної лінії та встановлення телефону в частині домоволодіння по [ADDRESS], яка належить [PERSON] Представник позивачки посилається на те, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходилася цивільна справа №2-2391/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та виділ частки спільної сумісної власності. 20.04.2007 року по даній справі була укладена мирова угода, у відповідності до умов якої позивачка уступила відповідачці житлову кімнату площею 5,3 кв. м. За це відповідачка у відповідності до пунктів 3 та 4 мирової угоди повинна була за власні кошти провести газифікацію та телефонізацію частини будинку, яка належить позивачці. Але до цього часу умови мирової угоди, затвердженої судом, з боку відповідачки не виконані. У відповідності до попередніх висновків ПАТ «Одесагаз», газифікація частини будинку буде коштувати близько 35000 гривень, а проведення телефонної лінії від ПАТ «Укртелеком» - близько 7000 гривень. Відповідачка позовні вимоги не визнала, пояснила суду, що дійсно 20.04.2007 року вона уклала мирову угоду з позивачкою [PERSON] [PERSON] пояснила, що умови мирової угоди не виконані через перешкоди, які створювала позивачка, яка не проживала до того ж за адресою: м. Одеса, [ADDRESS]. Відповідачка також звернула увагу на те, що позивачка пропустила строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав з заявою про зміну умов мирової угоди. Крім того, позивачка не надала до суду доказів, які б свідчили, що вартість газифікації частини будинку становить 35000 гривень та проведення телефонної ліні у сумі 7000 гривень. В позові просить відмовити. Вислухавши представника позивачки, відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Ухвалою від 20.04.2007 року Київського районного суду м. Одеси була затверджена мирова угода по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та виділ частки спільної сумісної власності. Однією з умов мирової угоди було зобов'язання [PERSON] провести за власний рахунок газифікацію частини будинку, що належить на праві власності [PERSON] та провести за власний рахунок телефонну лінію у її частині будинку. Відповідно до п.2 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2007 року) передбачено, що ухвала суду є виконавчим документом, що підлягає виконанню. Відповідно до ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2007 року) передбачено, що строк виконавчий документ можливо пред'явити до виконання протягом трьох років. Відповідно до п.4 п.5 ст.175 ЦПК України передбачено, що у разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Таким чином, зазначена мирова угода затверджена ухвалою суду та є виконавчим документом, який повинен був пред'явлений до виконання [PERSON] до виконавчої служби протягом трьох років. Враховуючи позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яку він виклав у своєму листі від 5 грудня 2011 року, можна зробити висновок, що мирова угода є договором у розумінні Цивільного кодексу України і до неї можна застосовувати його положення. Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання. Правові наслідки зміни чи розірвання договору та момент, з якого настають такі зміни, визначені у ст. 653 Цивільного кодексу України, яка поширює свою дію на вказані правовідносини. Так, відповідно до вказаної статті ЦК, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Відповідно до ст.256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З матеріалів справи вбачається, що мирова угода укладена 20.04.2007 року та набрала законної сили 26.04.2007 року, а позивачка [PERSON] звернулась до суду 29.11.2013 року, що свідчить про те, що вона пропустила строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав з позовною заявою про зміну умов мирової угоди. Позивачка знала про укладання мирової угоди та ухвалу суду, та була присутня у судовому засіданні під час її оголошення, але своєчасно не зверталася за вирішення питання виконання мирової угоди. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою не доведено, що порушення виконання умов мирової угоди сталося з вини відповідачки. Крім того, суд вважає, що позивачка не надала суду доказів, які б свідчили, що вартість газифікації частини будинку, що належить на праві власності [PERSON], становить 35 000 гривень та проведення телефонної лінії становить 7000 гривень.

Outcome: dismissed