Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

Адвокат Осика Максим Ігорович в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.07.2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя у [PERSON] з відповідачем не склалося з причин розбіжності характерів та втрати почуття любові і поваги один до одного, а тому їх подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні сімейні відносини між ними припинені з липня 2020 року. Спорів про поділ майна і місце проживання дитини між ними немає. Відповідач зобов`язаний утримувати свою неповнолітню доньку, проте в добровільному порядку відмовляється це робити. Просив суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 13.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №245; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від його доходу (заробітку). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до початку розгляду справи надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, якою позовні вимоги підтримала. Представник позивача адвокат Осика М.І. в судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 13.07.2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис №245. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] та [PERSON] , відповідно. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.08.2014 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, [PERSON] народилася [INFO] , батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. В силу положень ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1-2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин розбіжності характерів та втрати почуття любові і поваги один до одного, подальше спільне життя неможливе, просила розірвати шлюб між ними. Таким чином, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася, спільне господарство не ведеться, примирення між сторонами не можливе, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд відзначає наступне. Оскільки відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , то він зобов`язаний утримувати свою неповнолітню доньку до досягнення нею повноліття. Виходячи з визначеного законодавством обов`язку батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів слід визначити, як того вимагають положення ст. 183 СК України, в єдиній частці від заробітку (доходу) батька. Разом з тим, суд з урахуванням приписів ч. 1 ст. 191 СК України визначає аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред`явлення позову, тобто з 09.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вищевказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані та повідомлені суду, при цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини з урахуванням її віку і стану здоров`я та відповідатиме сталій судовій практиці щодо розміру частки доходу платника аліментів на утримання однієї дитини за звичайних умов. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають частковому задоволенню. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та положеннями ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору у сумі 420,40 грн., сплаченого при поданні позову, та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 50% у сумі 420,40 грн., у зв`язку з їх документальним підтвердженням. Водночас враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial