Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) 19 лютого 2015 року звернувся до суду із позовом до Олександрійської районної ради Кіровоградської області та Фермерського господарства «РИС-К» (надалі Відповідачі) про поновлення строку для звернення до суду, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та визнання частково не чинним рішення Олександрійської районної ради та щодо договорів оренди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем не було дотримано вимог Земельного кодексу щодо припинення права користування позивачем, відповідач діяв не у спосіб, визначений законом, просить визнати частково не чинним рішення Олександрійської районної ради від 19 червня 1998 року №15 щодо припинення права користування земельною ділянкою, яка була надана для ведення селянського (фермерського) господарства за систематичне невнесення земельного податку та визнати частково не дійсним та скасувати рішення Олександрійської районної ради від 19 червня 1998 року №15 в частині вилучення земельної ділянки та повернення земель до земель запасу Недогарської сільської ради загальною площею 50 га. Просить суд поновити строки для звернення до суду, оскільки про прийняте рішення Олександрійською районною радою Кіровоградської області від 19 червня 1998 року про припинення права користування земельною ділянкою він дізнався тільки 20 січня 2014 року, отримавши архівний витяг вказаного рішення. Уточнивши позовні вимоги просить суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 50 га, розташованою на території Недогарської сільської ради, та просить визнати незаконними та скасувати договори оренди укладені між Олександрійською районною радою Кіровоградської області та ФГ «РИС-К». В судове засідання позивач та його представник не з'явились, в письмовій заяві до суду просить розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. Інтереси позивача в суді представляв адвокат Мунтян В.І. Представник відповідача - Олександрійської районної ради проти позовних вимог заперечує, просить суд врахувати, що причини пропуску строку для звернення до суду вказані позивачем не є поважними, позивач з 1992 року не сплачував орендну плату за користування земельною ділянкою, тому за рішенням Олександрійської районної ради Кіровоградської області від 19 червня 1998 року було прийнято законне рішення про припинення права користування земельною ділянкою та вилучення земельної ділянки та повернення земель до земель запасу Недогарської сільської ради загальною площею 50 га. Весь цей час позивач не користувався землею, знав про прийняте рішення, тому просить суд застосувати наслідки пропущеного строку для звернення до суду. Інтереси відповідача в суді представляв по довіреності Шило А.М. Представник відповідача - ФГ «РИС-К» проти позовних вимог заперечує, просить суд врахувати, що позивач не сплачував кошти до сільської ради за користування земельною ділянкою, він змінював своє прізвище, звертався до суду із такими ж вимогами, знову змінював своє прізвище і знову звернувся до суду. Просить суд врахувати, що уже є рішення суду, яке просить суд врахувати. Інтереси відповідача в суді по довіреності представляла Ремез Т.М. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, чи заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, згідно ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст. ст. 3-11, 15, 16, 22, 182, 261, 328, 392 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За загальним правилом відповідно до вимог ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня, коли особа дізналась, або повинна була дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його прао власності. За змістом цієї норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Згідно ст.ст. 316-321, 325 ЦК України право власності є непорушним, власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. 23 Земельного кодексу України 1990 року Державний акт на землю є документом, що посвідчує право власності на неї фізичної чи юридичної особи. Видає його зазначеній особі реєструє шляхом внесення до державного реєстру відповідна місцева рада. До Державного акта на право колективної власності на землю, який одержує колективне сільськогосподарське підприємство, як його складова частина додається список осіб, що мають таке право. Судом встановлено, що рішенням Олександрійської районної ради від 19 червня 1998 року №15 було припинено право користування земельною ділянкою, яка була надана позивачу для ведення селянського (фермерського) господарства за систематичне невнесення земельного податку та вилучено земельну ділянку загальною площею 50 га та повернуто до земель запасу Недогарської сільської ради. Згодом земельні ділянки було передано в оренду ФГ «РИС-К» з березня 2008 року. Відповіждачем регулярно сплачується орендна плата за користування земельними ділянками. Суд не погоджується із позицією позивача та представника позивача що прийняте рішення Олександрійською районною радою Кіровоградської області від 19 червня 1998 року про припинення права користування земельною ділянкою позивач дізнався тільки 20 січня 2014 року, отримавши архівний витяг вказаного рішення. Позивач не вказує з якого часу позивач не користувався земельною ділянкою, з якої причини не використовував земельні ділянки та чи сплачував кошти за користування землею ( в який час), а також які були поважні причини тільки в січні 2014 року позивачу отримати архівний витяг оспорюваного рішення. Судом також встановлено, що позивач (маючи прізвище [PERSON] за паспортом) в серпні 2014 року звертався до Олександрійського міськрайонного суду із такими ж вимогами. За рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року позивачу було відмовлено в повному обсязі. Рішення суду не було оскаржено та набрало законної сили. Суд погоджується із позицією представника відповідача, який просить суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та дійшов висновку, що строки звернення до суду позивачем пропущено безпідставно і підстави для його поновлення (поважні причини) відсутні, тому відповідно до ст. 267 ЦК України наслідки спливу позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову. Судові витрати суд покладає на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed