Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду зі спільною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалося через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння в подружньому житті. Вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Крім того, заявниками укладено договір між батьками про сплату аліментів та утримання дітей. У судове засідання заявники не з'явилися, однак надали заяви в яких вимоги заяви про розірвання шлюбу підтримали та просили розгляд даної справи проводити за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленим наступні обставини. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Сторони перебувають у шлюбі з 30 липня 2004 року, який було зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 725. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER], та малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER]. Судом встановлено, що між подружжям виникали непорозуміння та спільне життя в них не склалось через різні погляди на життя. Вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки. Відповідно до стст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що спільна заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін та інтересам дитини. Крім того, судом встановлено, що спорів про поділ майна між заявниками на даний час не існує. Між заявниками досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільних дітей [PERSON] та [PERSON], що підтверджується укладеним Договором між батьками про сплату аліментів та утримання дітей від 12.04.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved