Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

[PERSON] пред'явила позов до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договорами позик, з урахуванням відсотків та збитків на загальну суму 3 533 596, 23 гривень, у зв'язку з невиконанням відповідачем належним чином взятих на себе зобов'язань. Під час судового розгляду позивач заявлені вимоги підтримав та позов просив задовольнити. Після перерви в судове засідання не з'явився та скориставшись правом, передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, надав заяву про проведення розгляду справи без його участі. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'являлись про час та місце проведення розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали розписок та встановивши певні факти, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 07 грудня 2010 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в розмірі 3000 доларів США на строк до 17 січня 2011 року. 08 грудня 2010 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в розмірі 3400 доларів США на строк до 12 січня 2011 року. 20 грудня 2010 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в розмірі 1000 доларів США на строк до 20 січня 2011 року. 01 січня 2011 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в розмірі 9500 доларів США на строк до 01 березня 2011 року. 15 листопада 2011 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в розмірі 200000 доларів США на строк до 01 вересня 2012 року. 01 травня 2011 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти в розмірі 20000 доларів США на строк до 01 серпня 2012 року. Загальна сума позичених позивачем відповідачу грошових коштів дорівнює 236900 доларів США, що за курсом НБУ, станом на день ухвалення рішення, (13,08 гривень за 1 долар США) дорівнює 3098652 гривень. Згідно із ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. За положеннями ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями 526, 527 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Станом на час розгляду справи суду не надано підтверджень виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань перед [PERSON] Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). За своєю суттю розписка це документ, який укладається позичальником на підтвердження укладення договору позики та його умов (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Факт неповернення боргу підтверджується наявністю оригіналів боргових розписок у позивача, так як, відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Позивач вважає, що між сторонами відбулись відносини, які регулюються гл. 71 ЦК України та просить суд стягнути з відповідача відсоткову винагороду на рівні облікової ставки НБУ. Як стверджує ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів за договором позики від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України. Однак, за своєю суттю розписка це документ, який укладається позичальником на підтвердження укладення договору позики та його умов (ч. ст. 1047 ЦК України). Тобто до вказаного спору слід застосувати зальні положення про зобов'язання. Дотримуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, з відповідача підлягає стягненню три відсотки річних за весь час прострочення зобов'язання в розмірі 179362 гривень 77 копійок. Однак, суд критично ставиться до заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача збитків у розмірі 222592 гривень 20 копійок. Посилання позивача на те, що він несе вказані збитки у зв'язку з неможливістю виконати свої особисті зобов'язання перед третьою особою з вини відповідача не доведені належними та допустимими доказами. Згідно з ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При ухваленні заочного рішення, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи, про що вказано в Узагальненнях судової практики у справах цивільної юрисдикції щодо практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах, станом на 05 липня 2012 року. Верховний Суд України також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Outcome: partial