Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] особа-підприємець [PERSON] Вячеслав Васильович звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. З урахуванням уточнених 02 травня 2018 року позовних вимог, просить суд стягнути на його користь з [PERSON] суму боргу у розмірі 76024,99 грн. та заборгованість за відсотками в розмірі 1201,47 грн., а всього 77 226,46 грн., посилаючись на те, що у 2012 році між ним ФОП [PERSON] та [PERSON] було вчинено правочин, а саме укладено договір у спрощений спосіб, відповідно до договору, він як ФОП зобовязався за замовленням замовника [PERSON] поставити товар, а замовник прийняти товар і сплатити за нього в терміни, передбачені договором, а саме 30 календарних днів з дати поставки товару. Постачальником відповідно до умов зазначеного договору була поставлена замовнику продукція відповідно видаткових накладних на загальну суму 398 337,50 грн. Проте, у визначений термін замовник не здійснив оплату за постачання ним товару за відповідними накладними. 20 вересня 2017 року між ним та відповідачкою була укладена угода про реструктуризацію заборгованості на суму 83 924,99 грн. Відповідно до даної угоди, відповідач зобовязалась здійснювати платежі в рахунок погашення боргу згідно з графіком погашення боргу, а саме кожного місяця, починаючи з жовтня 2017 року перераховувати на його рахунок грошові кошти в сумі 6993,25 грн., але взяті на себе зобовязання відповідач не виконала. 14 грудня 2017 року ним було направлено на адресу відповідача претензію щодо сплати заборгованості в термін до 15 січня 2018 року. У претензії також зазначалось, що в разі не сплати відповідачем заборгованості, він буде змушений звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості у примусовому порядку. Дана претензія була отримана відповідачем. Після укладеної угоди 20 вересня 2017 року про реструктуризацію заборгованості, відповідач частково сплатила за поставлений товар відповідно до видаткових накладних на загальну суму 4400,00 грн. (у жовтні 2017 року 700,00 грн., у листопаді 2017 року 700,00 грн., у грудні 2017 року 1000,00 грн., у січні 2018 року 2000,00 грн.). Відповідно до пункту 6 укладеної 20 вересня 2017 року угоди про реструктуризацію заборгованості, в разі несплати платежів у встановлений графіком погашення заборгованості термін, боржник зобовязаний сплатити 0,1% в день від суми простроченої заборгованості. Відповідач станом на 02 лютого 2018 року не сплатила щомісячні платежі: До 31 жовтня 2017 року 6293,25 грн., 0,1% (6,29 грн.) в день за період з 01.11.2017 р. по 02.02.2018 р. (94 дні) складає: 94 х 6,29 = 591,26 грн. До 30.11.2017 р. 6293,25 грн., 0,1% (6,29 грн.) в день за період з 01.12.2017 р. по 02.02.2018 р. (64 дні) складає 64 х 6,29 = 402,56 грн. До 31.12.2017 р. 5993,25 грн., 0,1% (5,99 грн.) в день за період з 01.01.2018 р. по 02.02.2018 р. (33 дні) складає: 33 х 5,99 = 197,67 грн. До 31.01.2018 р. 4993,25 грн. 0,1% (4,99 грн.) в день за період з 01.02.2018 р. по 02.02.2018 р. (2 дні) складає: 2 х 4,99 = 9,98 грн. Всього сума боргу по сплаті щомісячних платежів складає 23 573,00 грн., заборгованість за відсотками становить 1201,47 грн. Після його звернення до суду, відповідач частково сплатила за поставлений товар відповідно до видаткових накладних на загальну суму 3500,00 грн. (у лютому 2018 р. 2000,00 грн., у березні 2018 р. 1500,00 грн.). У судове засідання позивач [PERSON] особа-підприємець [PERSON] Вячеслав Васильович надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги визнає у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у 2012 році між ним ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір у спрощений спосіб, відповідно до якого, ФОП [PERSON] зобовязався за замовленням замовника [PERSON] поставити товар, а замовник прийняти товар і сплатити за нього в термін 30 календарних днів з дати поставки товару. Постачальником відповідно до умов зазначеного договору була поставлена замовнику продукція відповідно видаткових накладних на загальну суму 398 337,50 грн., але у визначений термін замовник не здійснила у повному обсязі оплату за постачання товару. 20 вересня 2017 року між сторонами було укладено угоду №3 про погашення заборгованості. Відповідно до п.п.1, 2 угоди сторони реструктурують заборгованість боржника перед кредитором, яка склалась на підставі наступних документів: -акту звірки на 20 вересня 2017 року; -копії видаткових накладних та витратно-касових ордерів. На момент укладання даної угоди, заборгованість становила 83 924,99 грн. Згідно з п.4 Угоди платежі в рахунок погашення боргу здійснюються відповідно до графіку погашення боргу. Боржник належним чином не виконала взяті на себе зобовязання за вищезазначеною угодою, тому за нею рахується заборгованість у розмірі 85 000,59 грн., яка складається з суми боргу в розмірі 82524,99 грн. та заборгованості по відсотках в розмірі 2475,60 грн. 14 грудня 2017 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію щодо сплати заборгованості в термін до 15 січня 2018 року. Дана претензія була отримана відповідачем. Відповідач частково сплатила борг на загальну 7900,00 грн. Таким чином, сума боргу з урахування вже виплачених сум згідно розрахунку наданого позивачем, який не оскаржується відповідачем, становить 76 024,99 грн., з яких: сума боргу в розмірі 76 024,99 грн.; заборгованість по відсотках в розмірі 1201,47 грн. Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), як визначено положеннями ст.610 ЦПК України. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Пунктом 6 угоди передбачено, у разі несплати платежів у встановлений графіком погашення боргу строк, боржник сплачує кредитору 0,1 відсоток за кожний день прострочення від загальної суми заборгованості. Таким чином, враховуючи вищевикладене, та повне визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача суму боргу за угодою про погашення заборгованості №3 від 20 вересня 2017 року в розмірі 77 226,46 грн. Крім цього на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 807,26 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved