Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] (надалі позивачі) звернулися до суду із позовом до Олександрійської міської ради (надалі відповідач) про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме на частку квартири № 61, по вул. Червоного Козацтва, в будинку 37 в м. Олександрія, Кіровоградської області, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є власниками кожний по 1/4 частини квартири. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 11 травня 1993 року, що зареєстроване в Олександрійському МБТІ від 06 липня 1993 року за № 8683/54 вказана квартира належить [PERSON] 1/4 частина, [PERSON] (їх матері) 1/4 частина, [PERSON] 1/4 та [PERSON] 1/4 частина. Стверджують, що всі ці роки вони безперешкодно користувались усією квартирою, несли витрати на її утримання. Зважаючи на викладене вони змушені звертатися до суду із позовом про визнання за ними права власності за набувальною давністю на 1/4 частину нерухомого майна, яке до смерті належало [PERSON], оскільки тітка їх матері померла в 1997 році, всі ці роки вони користувалися її частиною квартири, ремонтували житло, сплачували плату за комунальні послуги. Уточнивши позовні вимоги, просять суд визнати за кожним з них право власності на 1/8 частину цієї квартири в порядку набувальної давності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладенні обставини. Інтереси позивача [PERSON] в суді по довіреності представляв [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, в заяві до суду просить суд задовольнити позов та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача - Олександрійської міської ради в судове засідання не зявився, про дату, час, та місце розгляду справи в суді був повідомлений належним чином, в листі до суду не заперечує проти позову, просить розглянути справу за відсутності компетентного представника. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст. ст. 3-11, 15, 16, 22, 182, 316 325, 328, 334, 344 ЦК України та ст.ст. 529 - 531 ЦК України в редакції 1963 року. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Особа, яка володіє чужим майном протягом тривалого терміну, може набути права власності на нього, посилаючись на давність користування. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито й безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, або рухомим майном протягом 5 років, набуває права власності на нього. Відповідно до вимог ст. 530 ЦК УРСР в редакції 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями другої черги при відсутності спадкоємців першої черги по закону спадкують в рівних частках брати та сестри померлого як зі сторони батька так і зі сторони матері. За змістом ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 11 травня 1993 року, що зареєстроване в Олександрійському МБТІ від 06 липня 1993 року за № 8683/54 вказана квартира належить [PERSON] 1/4 частина, [PERSON] ( матері позивачів) 1/4 частина, [PERSON] 1/4 та [PERSON] 1/4 частина. Судом достовірно встановлено, що 21 грудня 1997 року у віці 75 років померла [PERSON], власник 1/4 частини квартири, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке не було успадковане спадкоємцями, оскільки мати позивачів є племінницею померлої, тобто не входить в коло спадкоємців померлої згідно ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини. Лист нотаріуса від 17 вересня 2015 року за № 1789/02-31 свідчить про відсутність документів, які підтверджували б родинні та інші відносини спадкоємця та спадкодавця та про відсутність правових підстав для видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину за законом. Суд приймає до уваги, що за життя спадкодавець не склала та не посвідчила заповіт. Судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON], яка померла 21 грудня 1997 року відкрилась до набрання чинності ЦК 2003 року, однак не була прийнята ніким із спадкоємців, які мали право на цю спадщину відповідно до норм ЦК 1963 року (відсутність спадкоємців), і на неї не заявили своє право податкові органи, територіальні громади, тому суд вирішує питання про право на частину нерухомого майна за набувальною давністю за заявою позивачів. Суд приймає до уваги, що Олександрійська міська рада не має заперечень щодо позовних вимог. Судом також встановлено, що 17 грудня 2012 року у віці 64 років померла мати позивачів - [PERSON], власник 1/4 частини квартири, що підтверджуються копією свідоцтва про її смерть. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке не було позивачами успадковане. Згідно копії спадкової справи позивачі подали заяви про прийняття спадщини після смерті їх матері. Звернення до суду свідчить про те, що позивачі мають намір захистити своє право користуватись усією квартирою за набувальною давністю, що дає суду підстави для того, щоб визнати їх право. Суд дійшов висновку, що існують усі підстави для звернення позивачів до суду в порядку ст. 344 ЦК України за відсутності власника частини майна, його спадкоємців та правонаступників, що є підставою для задоволення позову. Оскільки звернення позивачів за захистом свого права є підставою для визнання за позивачами права власності за набувальною давністю на частину нерухомого майна. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідачів суд вважає необхідним стягнути судові витрати пропорційно в сумі по 68 грн. 60 коп. з кожного на користь держави, суд відносить ці витрати на позивачів. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved