Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

[PERSON] свій позов мотивує тим, що наказом № 152-к від 29.09.2017р. «По особовому складу» її було звільнено з 29.09.2017 року з посади заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту» відповідно до пункту 1 статі 40 Кодексу законів про працю (надалі - КЗпП). Вважає, що наказ № 152-к від 29.09.2017р. є протиправним та підлягає до скасування, з огляду на наступне. При здійсненні процедури скорочення працівників, одночасно, з попередженням про звільнення роботодавець пропонує працівникам іншу роботу на тому ж підприємстві (згідно з ч.3 ст. 492 КЗпП України ). У першу чергу пропонується робота за відповідною спеціальністю, а якщо такої роботи немає, інша робота (як вакантна посада, що відповідає кваліфікації працівника, так і вакантна посада, що передбачає виконання роботи більш низької кваліфікації або з нижчим рівнем оплати праці). Невиконання цієї вимоги законодавства є свідченням того, що роботодавець та порушив права працівника. Її було повідомлено про зміни істотних умов праці під розписку 28.07.2017року, а саме: про скорочення чисельності працівників відповідно до наказу № 133 від 27.07.2017року. Жодних пояснень щодо підстав скорочення її посади надано не було. Звільнення з роботи, яке на її думку є незаконним, по спливу багатьох років праці спричинило їй моральну шкоду. В період попередження про звільнення вона була змушена неодноразово звертатись до медичної установи. Зазначені обставини спричинили втрату нормальних життєвих звязків, оскільки проти неї були настроєні колишні колеги по роботі, не спілкувались з нею, в звязку з чим вона змушена була вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Як засіб існування, у неї залишилась лише пенсія. У звязку з даною ситуацією погіршились сімейні стосунки, та стан здоровя, вона змушена звертатись до адвоката для захисту своїх прав. Моральну шкоду оцінює в 10000грн. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд, згідно уточненої позовної заяви, скасувати наказ №152-к від 29.09.2017р. «По особовому складу» про звільнення [PERSON] з 29.09.2017 року з посади заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту»; поновити [PERSON] з 30.09.2017 року на посаді заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту»; стягнути з КП «Луцьке підприємство електротранспорту» в її користь 48064,95 грн. та 10000грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні позову не визнали, подавши відзив. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. З матеріалів справи вбачається, що наказом № 152-к від 29.09.17 «По особовому складу» позивача звільнено з посади заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту» з 29.09.2017 року, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. Згідно з наказом №133 від 27.07.2017р. «Про скорочення» КП «Луцьке підприємство електротранспорту», на підставі п.1 ч.1 статті 40 КЗпП України, скорочено з 29 вересня 2017 року посаду заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту» [PERSON] (а.с.8) Позивача 28.04.2017р. було попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за п.1. ч.1 ст.40 КЗпП України 29.09.2017р. Даний факт підтвердили в судовому засіданні сторони та вбачається з письмової розписки про попередження позивача, яка міститься в матеріалах справи. Як слідує із змісту п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадк у змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у\~пунктах 1,\~2\~і\~6\~цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Судом встановлено, що вищевказані норми Закону при звільненні позивача порушено, а саме: позивачу за наявності на підприємстві вакантних посад жодної з них не запропоновано. Так, в судовому засіданні встановлено, що на час попередження позивача про майбутнє звільнення, та станом на час звільнення, у підприємстві були вільні посади кондукторів громадського транспорту, про що вбачається із штатного розпису та пояснень, наданих в судовому засіданні представниками відповідача. В судовому засіданні позивач пояснила, що погодилась би працювати на посаді кондуктора громадського транспорту, однак, дану посаду їй не було запропоновано. Представники відповідача підтвердили цю обставину, та пояснили, що за станом здоровя позивач не змогла б виконувати обовязки кондуктора громадського транспорту, а тому вказані посади їй не були запропоновані. Таким чином, аналізуючи наведене, суд прийшов до висновку, що при звільненні позивача з посади заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту», відповідачем допущено порушення чинного законодавства, а саме: позивачу не було запропоновано переведення на інші вакантні посади, а тому наказ №152-к від 29.09.17 «По особовому складу» про звільнення позивача з посади заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту» з 29.09.2017 року, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді заступника директора з фінансів КП «Луцьке підприємство електротранспорту» з 30.09.2017р. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Судом встановлено, що внаслідок протиправного звільнення позивача з роботи, останній заподіяно моральну шкоду, яка полягає в наступному: в період попередження про майбутнє звільнення, у неї погіршився стан здоровя, погіршились сімейні стосунки . Також ці обставини призвели до втрати нормальних життєвих завязків, оскільки позивач змушена була вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Вона постійно перебувала в стані напруги, відчувала занепокоєння з приводу\~звільнення, а також змушена витрачати час щодо захисту своїх прав. Заподіяну позивачу моральну шкоду суд оцінює в 1000 грн. Як розяснив Верховний суд України у п.9 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової ) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Недбала проти Польщі» (2000), «Джабарі проти Туреччини» (2000), «Тома проти Люксембургу» (2001), визнавши звільнення позивача незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру, що підлягає стягненню з відповідача на відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та спосіб її заподіяння, тривалість часу, протягом якого порушені права не були поновленні, а також ту обставину, що задоволення позову у частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу є одночасно і компенсацією заподіяних моральних страждань, тобто справедливою сатисфакцією та приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити, в звязку з безпідставністю. Крім того, згідно з ст.235 КЗпП України, до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 48064, 95гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, виходячи з проведеного позивачем та перевіреного судом розрахунку, який міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, з відповідача в дохід держави слід стягнути 3524 грн. судових витрат по справі.

Outcome: partial