Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів - виконавчий комітет Кам'янець-Подільської міської ради як орган опіки та піклування про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог вказує, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 04.11.2015 року житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON]. У вище вказаному будинку зареєстровані члени її сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про те, вищевказані особи 10 років тому виїхали за кордон і з того часу на Україну не поверталися. По тій причині, що відповідачі зареєстрованів будинку, позивач не може належним чином користуватись своєю власністю, не має можливості оформити субсидію на своє житло. Відповідачі добровільно знятись з реєстрації не бажають, чим чинять перешкоди в володінні та розпорядженні належною їй власністю. Просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS]. В суді позивач позов підтримала, просила задовольнити. Представник третьої особи у судовому засіданні позов визнав частково? не заперечив щодо визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратила права на проживання в будинку позивача, щодо дітей заперечив виходячи із вимог ст. 12 Закону України «Про основи соцільного захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» згідно якої неприпустимо зменшення або обмеження прав та інтересів дітей щодо житла. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], діюячи в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов визнали, не заперечили проти його задоволення. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №4 по вул. Кривоноса в м. Кам'янець-Подільському, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.11.2015 року, виданого приватним нотаріусом Ганасюк М.М, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно із довідкою КП «Житловик» про склад сім'ї №06-02/1221 від 01.08.2018 року та записів в домовій книзі за адресою [ADDRESS] зареєстровані позивач та члени її сім'ї: [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON], [PERSON], [PERSON] - внучки. Згідно акту перевірки паспортного режиму №06-01/140 від 01.08.2018 р. в будинку по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], але не проживають зі слів сусідів близько 10 років. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] показали, що з 2008 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], не проживають в будинку позивача, забрали свої речі та переїхали на постійне проживання в Іспанію, повертатись до матері не бажають. Там же в Іспанії народились онуки позивача. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. За змістом зазначених норм матеріального права вбачається, що правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Зібраними у справі доказами підтверджується що відповідачі не проживають в будинку, що належить позивачу більше одного року без поважних причин. Таким чином згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ч.2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання дитини не встановлено за згодою між дитиною та батьками. З урахуванням наведеного місце проживання неповнолітніх дітей має бути з одним із батьків, тому заперечення представника 3 особи суд відхиляє. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, так як [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] так як відповідачі вибули із даного будинку та тривалий час не проживають. Згідно ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі і додаткового вирішення не потребує. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved