Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] просить визнати недійсним заповіт [PERSON] , складений 24.07.2012 року, посвідчений секретарем Юрівської сільської ради Конотопського району Сумської області за реєстровим №106. На обґрунтування представник позивача адвокат Двинський Ю.В. вказав наступні обставини: 1) 24.07.2012 року [PERSON] не могла скласти оспорюваний правочин, оскільки з січня 2012 року по березень 2013 року проживала у доньки, позивачки по справі, [PERSON] в м.Києві, що доводиться довідкою ЖЕК, яка знаходиться на а.с.31 у цивільній справі № 577/3128/19; 2) у журналі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Юрівської сільської ради за 2012 рік під №106 мається запис про реєстрацію 24.07.2012 року заповіту [PERSON] , проте відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків (заповідача), що підтверджує перебування заповідача в м. Києві на час складання заповіту. Крім того, підпис у цьому журналі виконаний не [PERSON] ; 3) у заповіті відсутні місце та час складання, що, на переконання представника позивача, є суттєвим моментом, оскільки за їх даними цей заповіт складався в будинку [PERSON] , проте його текст явно набраний на комп`ютері; 4) [PERSON] за життя була людиною не грамотною, ледь могла писати і читати, а тому запис у заповіті: «Мною [PERSON] текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» написаний не заповідачем, хоча підпис схожа на її. Наведені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом про визнання спірного заповіту недійсним. Позивач [PERSON] підтримала правову позицію свого представника і просить задовольнити вимоги. Відповідачі просять відмовити у задоволенні позову пославшись на таке: - [PERSON] , що їх мати [PERSON] дійсно до травня 2012 року проживала в м.Києві у [PERSON] , яка є донькою покійної і відповідно його рідною сестрою, а з вказаного часу і до смерті - разом з ним в [ADDRESS] . Заповідач склала заповіт 24.07.2012 року добровільно в приміщенні Юрівської сільської ради, на одинці з секретарем Руденко В.О . За життя мати могла писати і читати, власноруч підписувала заяви та документи, а газети читала навіть без окулярів. Тому наведені позивачем обставини є неправдивими. - представник Юрівської сільської ради - секретар Руденко В.О. пояснила, що 24.07.2012 року до приміщення сільської ради прийшла [PERSON] з метою складання заповіту, її привіз син [PERSON] . Заповіт був складений з дотриманням вимог таємності (при складанні присутні були лише вона та заповідач), текст набраний на комп`ютері, в її присутності [PERSON] власноруч зробила запис про ознайомлення з текстом заповіту і підписала його, а вона - посвідчила і зробила відповідний запис у журналі реєстрації заповітів. У заповіті вказане місце його посвідчення - с.Юрівка та час - 10:00 год. Крім того, [PERSON] розписалася і в журналі реєстрації заповітів. Відсутність в цьому журналі реєстраційного номеру облікової картки платника податків [PERSON] є технічною помилкою. Стверджує, що за життя заповідач могла писати та читала без окулярів, неодноразово підписувала заяви, зокрема щодо надання пільг як учаснику війни. Третя особа приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Мусієнко В.В. подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши представлені докази приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог, виходячи із такого. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] [PERSON] [INFO] померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на яку претендують позивач [PERSON] , як спадкоємець за законом на обов`язкову частину, та відповідач [PERSON] - за заповітом. 06.02.2018 року позивач звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини. На підставі його заяви була заведена спадкова справа за №10/2018. Також, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся і відповідач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, на підставі заповіту посвідченого секретарем Юрівської сільської ради Руденко В.О. від 24.07.2012 року за №106 (а.с.6-13). Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.76 ЦПК - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, пояснень свідків. За приписами ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст.1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, а тому повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно з ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. За змістом ст. 1257 ЦК заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Особливості посвідчення заповіту регламентуються ст. 1248 ЦК України, Законом України «Про нотаріат» (далі по тексту Закон), главою 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі по тексту Порядок). Позивач просить визнати заповіт недійсним фактично з підстав нікчемності (порушення форми та посвідчення) та недійсності (відсутності волевиявлення заповідача) посилаючись на: складання за відсутності заповідача; не зазначення в ньому місця та часу; сумнівності підпису заповідача, як у заповіті, так і в журналі реєстрації заповітів; відсутності у вказаному журналі реєстраційного номеру заповідача, а також стверджує, що текст у заповіті: «Мною [PERSON] текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано» написаний не заповідачем. Проте, перераховані обґрунтування не можуть бути взяті судом до уваги, виходячи з такого. У ч.5 ст.1 Закону України «Про нотаріат» (далі Закон) закріплено, що у сільських населених пунктах нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст.37 Закону вказаними особами, зокрема посвідчуються заповіти. Згідно книги розпоряджень Юрівської сільської ради за 2009-2012 роки, яка прошита, прономерована, опечатана, під №19 (а.к.20) мається розпорядження про призначення відповідальним за вчинення нотаріальних дій у виконкомі Юрівської с/р секретаря сільської ради Руденко В.О. Отже, заповіт посвідчений уповноваженою на те особою. Згідно глави 3 розділу ІІ Порядку у заповіті зазначаються місце і час складення, дата та місце народження заповідача, заповіт особисто підписує заповідач, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. Наведені умови повністю відображені в спірному заповіті, а тому посилання позивача на відсутність у заповіті часу та місця складання не відповідають дійсності. Щодо тверджень про відсутність вільного волевиявлення [PERSON] при складенні та посвідченні заповіту, оскільки остання у той час перебувала в м.Києві, то вони є безпідставними і бездоказовими. Жодних дій, які можливо було б розцінити як вплив і тиск на волевиявлення заповідача, не встановлено, а посилання на довідку, що знаходиться на а.с.31 цивільної справи № 577/3128/19, яка за своїм змістом є лише опитуванням сусідів, не підтверджує перебування заповідача на час складання заповіту в м.Києві, тому як не містить конкретний період. Крім того, на переконання суду, вказане опитування, з огляду на приписи ст.78 ЦПК, не є допустимим доказом, оскільки проведено без дотримання вимог ЦПК. Також є безпідставними і доводи в частині сумнівів належності заповідачу підписів у заповіті, журналі реєстрації та написання особисто в тексті заповіту: «Мною [PERSON] текст заповіту прочитано вголос і власноручно підписано», оскільки перевірка цієї обставини можлива лише шляхом призначення певної експертизи виключно за клопотанням сторін. Більш того, судом пропонувалось стороні позивача заявити таке клопотання, але ця пропозиція була відхилена з підстав їх суб`єктивного бачення розбіжностей почерку і запевнень у неграмотності заповідача, які жодним доказом не підтверджені. Статтею 1248 ЦК передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Встановлено, що [PERSON] 24.07.2012 року склала заповіт на належне їй на праві власності майно на ім`я відповідача - сина [PERSON] . Цей заповіт, відповідно до вимог ч.2 ст.1247 ЦК власноручно підписано заповідачем і посвідчено уповноваженою на те особою - секретарем Юрівської сільської ради Руденко В.О. Заповіт було записано зі слів [PERSON] за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (комп`ютера). При цьому, згідно до вимог ч.2 ст.1248 ЦК, заповіт перед підписанням було прочитано заповідачем вголос, про що відображено в його тексті. Належних та допустимих доказів щодо підготовки секретарем тексту заповіту зі слів сторонніх осіб суду не представлено, як не надано доказів на спростування факту встановлення особи [PERSON] та роз`яснення їй прав. Крім того встановлено, що заповіт складено та посвідчено у приміщенні сільської ради, що відображено у заповіті. За таких обставин наведені позивачем доводи не заслуговують на увагу суду, а покази свідків, які є протирічними і суперечать письмовим доказам не можуть бути прийняті судом.

Outcome: dismissed