Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

[PERSON] просить суд визнати недійсним договір фінансового лізингу № 003815 від 11 березня 2016 року, укладений між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», а також стягнути на його користь кошти в розмірі 25 000 грн 00 коп. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 11 березня 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 003815 , за яким відповідач зобов»язувався придбати трактор марки Foton модель FT 354.2 та передати йому у користування на умовах визначених договором . Вартість предмета лізингу склала 8768,66 доларів США , що на день укладення договору становило 235 000 грн . Відповідно договору , трактор мав бути переданий йому у користування не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати на рахунок відповідача адміністративного платежу в розмірі 10% вартості предмета лізингу , авансового платежу в розмірі 50% вартості предмета лізингу ,комісію за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу. 11.03.2016 р. він сплатив на користь відповідача 25 000 грн, однак, на день звернення до суду трактор йому не переданий . Вважає , що договір лізингу суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки відповідач в добровільному порядку не повертає йому кошти, сплачені за договором фінансового лізингу, то він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та стягненням коштів в розмірі 25 000 грн 00 коп. Відповідач - ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» в судове засідання не з«явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши позивача , дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що 11 березня 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та [PERSON] був укладений договір № 003815 фінансового лізингу з додатками № 1 та № 2 до договору фінансового лізингу (а.с. 7-12). Частиною 1 ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов»язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ст. 807 ЦК України ч. 1 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» предметом договору лізингу бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до п. п. 1.1.,1.2., 8.2.,8.3. договору фінансового лізингу від 11 березня 2016 року предметом фінансового лізингу за даним договором є транспортний засіб - трактор марки Foton модель FT 354.2 Вартість предмету лізингу на момент укладення договору зазначається у даному договорі становить 8768,66 доларів США , що на день укладення договору становило 235 000 грн . Сторони погодилися, що гривневий еквівалент вартості предмету лізингу, який визначений на дату укладення вказаного договору може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долару США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця (а.с. 7-10 ). Згідно п. 1.3. лізінгодавець бере на себе зобов»язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства (а.с. 7). Як передбачено п. 1.7 ст. 1 та п. 4.1 ст. 4 цього договору предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: 1)адміністративного платежу, 2) авансового платежу, 3) комісії за передачу предмету лізингу. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Згідно додатку № 1 до договору фінансового лізингу адміністративний платіж становить 10 % вартості предмету лізингу або 876 доларів США 87 центи . Відповідно до п. 9.1.,9.2. ст. 9 договору фінансового лізингу від 11 березня 2016 року авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 % від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та специфікації, лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж на умовах, викладених у даному договорі (але не більше 12 місяців з моменту підписання цього договору) платежами, які визначені в додатку № 1 до даного договору Пунктом 10.1. ст. 10 договору визначено, що лізинговий платіж це платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (додаток № 3 до договору). Кожний лізинговий платіж включає: - відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 21 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); - частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); - комісія за супроводження договору в розмірі 7 відсотків. А п.10.3 цього договору передбачено, що на момент його укладення попередній розмір щомісячного лізингового платежу у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 136 доларів США 51 центів, згідно обмінного курсу долара США до української гривні на фактичну дату укладення даного договору, що відповідно становить 3658 грн 46 коп у гривневому еквіваленті на дату укладення цього договору згідно обмінного курсу долара США до української гривні (а.с. 10). Виконуючи умови договору фінансового лізингу № 003815 від 11 березня 2016 року [PERSON] сплатив 11 березня 2016 року адміністративний платіж в розмірі 25 000 грн 00 коп, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 15). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5- 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Частинами 5 та 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Визначення поняття «несправедливі умови договору закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживачу. Аналізуючи ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов»язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов»язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов»язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов»язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (п.п. 2, 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»), надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв»язку з розірванням або невиконанням ним договору (п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону). Як вбачається з п. 1.3. ст. 3 договору фінансового лізингу зобов»язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) покладається на лізингодавця (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов»язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. В той же час, п. 1.4. ст. 1 договору № 003815 фінансового лізингу від 11 березня 2016 року передбачено що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов»язання щодо якості, комплектності, справності предмету лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищевказаними зобов»язаннями відповідає продавець (а.с. 7). В договорі лізингу від 11 березня 2016 року відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, дані про те, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Підпунктом 3.2.6 п. 3.2. ст. 3 договору фінансового лізингу від 11 березня 2016 року визначено, що лізингодавець має право розірвати даний договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов даного договору. Проте таке право для лізингоодержувача у разі невиконання лізингодавцем умов договору фінансового лізингу не передбачено. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов»язані з виконанням договору лізингу. При визначенні термінів укладеного між сторонами договору фінансового лізингу від 11 березня 2016 року зазначено, що адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Тобто адміністративний платіж це одноразова плата лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору. Таким чином адміністративний платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов»язані з виконанням договору лізингу та фактично підлягає сплаті за виготовлення стандартної форми договору. Зі змісту п. 1.7 ст. 1, п 4.1. ст. 4 договору фінансового лізингу витікає, що лізингодовець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів за умови виконання лізингоодержувачем умов договору сплати адміністративного і авансового платежу та комісії за передачу предмету лізингу. Також п. п. 12.1., 12.3 12.6 ст.12 договору встановлюється жорстка одностороння відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов»язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що, на думку суду є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності, та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Аналізуючи вищевказані умови договору фінансового лізингу № 003815 від 11 березня 2016 року, який був укладений між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», суд вважає, що вони обмежують права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов»язків, передбачених договором та законом, звужують обов»язки лізингодавця, визначені Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннями ЦК України, та одночасно значно розширюють його права, які суперечать вимогам чинного законодавства, а також повністю виключають відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов»язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості. Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що підписавши договір фінансового лізингу, сторони дійшли згоди стосовно всіх його істотних умов, а тому вказаний договір не може бути визнаний недійсним, так як при укладенні спірного договору сторони, а значить і відповідач також, мали б дотримуватись принципу добросовісності, однак, фактично зміст договору свідчить про істотний дисбаланс передбачених прав та обов»язків на шкоду споживачу. Що стосується відсутності у ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» ліцензії на здійснення фінансових послуг, то суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 вищевказаного закону діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. В той же час ч. 4 ст. 5 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» визначена можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 Положенням про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами суб»єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовою установою, затв. розпорядженням Держкомінпослуг від 22.01.2004 № 21 передбачено, що юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та (або) Нацкомфінпослуг (додаток 1) Основним видом діяльності відповідача є фінансовий лізинг та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» включена до Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги на підставі довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг 11 червня 2015 року № 551. За таких обставин твердження позивача, що відповідач не мав права укладати з ним 11 березня 2016 року договір фінансового лізингу, оскільки не мав ліцензії, суд не приймає до уваги. Частиною 2 ст. 806 ЦК України передбачено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов»язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім адміністративний платіж в розмірі 25 000 грн 00 коп Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. За таких обставин з відповідача у прибуток держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1 102 грн 40 коп .

Outcome: approved