Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Адвокат Шурхно Кирило Анатолійович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що позивач [PERSON] разом зі своєю матір`ю [PERSON] 17.11.1999 успадкували майно, що належало батьку позивача [PERSON] , яке складалось із 5/6 часток житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] . Інша частка домоволодіння, а саме 1/6 частка належала на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.09.1952 [PERSON] , яка померла [INFO] . Майно, що їй належало ніким успадковано не було, тому спадщина є відумерлою та належить територіальній громаді. [INFO] померла мати позивача. Отже, єдиним законним користувачем вказаного домоволодіння є позивач, яка мешкає у будинку з 1959 року по теперішній час. У зв`язку з цим представник позивача просив суд визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 1/6 частку житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право на спадщину серії АВЕ № 811016 від 18.09.1952, посвідченого нотаріусом Лисичанської нотаріальної контори Єгоровою В.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4401, єдиними спадкоємцями після померлого [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на 1/2 домоволодіння в рівних частках, а 1/2 належить пережившому із подружжя, що мешкають в [ADDRESS] . 19 жовтня 1999 року завідуючою Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М. виданий дублікат свідоцтва про право на спадщину в спільному майні, замість загубленого. Свідоцтво про право на спадщину видане названою нотаріальною конторою 18 вересня 1952 року за реєстром № 9869/7. Дублікат виданий [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВЕ № 754857 від 17.11.1999, посвідченого завідуючою Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 4677, спадкова справа № 395, спадкоємицею майна [PERSON] , померлого [INFO] є його дружина [PERSON] , та дочка [PERSON] (в рівних частках кожна). Спадкове майно складається з 5/6 часток жилого будинку з надвірними побудовами, розташованого в [ADDRESS] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.10.2001 Відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 1255. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.04.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 514. Актом від 04.03.2020, складеним головою ОСН Несвицьким О. встановлено, що за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , дійсно проживала з 1959 року по теперішній час. Актом від 23.06.2020, складеним головою [PERSON] встановлено, що раніше житловий будинок по [ADDRESS] , на теперішній час має номер 90. Отже,\~з досліджених\~в судовому\~засіданні фактичних\~обставин справи\~судом встановлено,\~що спір\~між сторонами\~виник з приводу\~захисту позивачем\~свого права\~власності,\~а саме\~набуття права\~власності на\~нерухоме майно\~за набувальною\~давністю. Вказані\~правовідносини регулюються\~нормами Цивільного\~кодексу України.\~ Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Зазначений правовий\~висновок викладений\~у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2019 у справі 755/16913/16-ц.\~ У даній справі позивач [PERSON] є одним із співвласників нерухомого майна, 1/6 частка якого належить померлій [PERSON] , яка, на думку позивача, через не успадкування, є відумерлою та має належати територіальній громаді відповідачу. Тобто власник нерухомого майна відомий та від права власності на належне йому нерухоме майно він не відмовлявся. Крім того, при\~заволодінні цим\~майном позивачка\~знала про\~відсутність у\~неї підстав\~для набуття\~права власності. Отже, сам факт відкритого, безперервного володіння позивачкою чужим нерухомим майном протягом десяти років ще не свідчить про наявність у неї підстав для набуття\~права власності\~на зазначене\~нерухоме майно\~за набувальною\~давністю відповідно до статті 344 ЦК України. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог адвоката Шурхна Кирила Анатолійовича в інтересах [PERSON] до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed