Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Адвокат Радамовський М.М., діючи в інтересах [PERSON] звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вищевказаним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що 05.12.2018 року відповідачка [PERSON] отримала у [PERSON] у борг кошти в розмірі 38269 грн., які зобов`язувалася повертати частинами, а саме, згідно наданої розписки внести перший платіж в сумі 2500 грн. до 09.12.2018 року, проте свої зобов`язань не виконала і не виконує до теперішнього часу. На його неодноразові звернення до відповідачки повернути грошові кошти у добровільному порядку, остання його ігнорує та уникає зустрічі з ним, на його телефонні дзвінки не відповідає. З метою врегулювання спору у добровільному порядку, у серпні 2020 року він в черговий раз звернувся до відповідачки з листом-вимогою, в якому запропонував повернути отримані від нього в борг кошти в сумі 38269 грн. до 05.09.2020 року, проте грошові кошти йому так і не повернуто. Просив стягнути з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти за договором позики в розмірі 38269 грн. та понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] \~та його\~представник \~адвокат Радамовський\~М.М. у судове\~засідання не\~з`явилися,\~проте подали\~до суду\~заяви,\~в яких просили розглянути справу без їх присутності,\~позовні вимоги\~підтримали.\~Позивач не\~заперечує щодо\~ухвалення заочного\~рішення. Відповідачка [PERSON] належним чином та завчасно повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки, а також не подала відзив на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Передбачених ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, у зв?язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Крім цього, Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 1 грудня 2017 року, роз`яснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно долученого до матеріалів справи позивачем оригіналу розписки встановлено, що 05.12.2018 року відповідачка [PERSON] отримала у борг від [PERSON] 38269 грн. У строк до 09.12.2018 року зобов`язалася повернути перший платіж у розмірі 2500 грн. З огляду на викладене, а також враховуючи зміст письмової розписки, суд приходить до висновку, що між сторонами 05.12.2018 року був укладений договір позики грошей. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч.1-3 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Однак, до цього часу відповідачкою вказані боргові зобов`язання не виконані, листвимогу про повернення боргу за договором позики від 30.08.2020 року, яка направлялася їй позивачем для добровільного врегулювання спору [PERSON] проігноровано. З огляду на викладене, а також враховуючи наявність у позивача [PERSON] оригіналу боргової розписки від 5.12.2018 року, суд вважає доведеними обставини як щодо отримання відповідачкою [PERSON] предмету позики, так і щодо неповернення нею боргу станом на час пред`явлення позову до суду. На підставі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved