Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON], представник позивачки [PERSON], звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення, яким визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про право власності від 11.03.1989 р. [PERSON] є власником згаданого житлового будинку, збудованого в 1963 р. Крім неї, в будинку проживають: її син [PERSON], внучки [PERSON] та [PERSON] з сім'ями. В господарстві зареєстрована, але понад 15 років фактично не проживає відповідачка, бувша невістка позивачки. Шлюб між сином позивачки [PERSON] та відповідачкою був зареєстрований в листопаді 1983 р. У 1996 р. відповідачка разом з дітьми переїхала проживати в с. Корнів Городенківського району в будинок своєї матері. Через місяцт привезла дітей назад, і з того часу не цікавилась своїми дітьми. Син позивачки виховав дочок, видав заміж. 07.03.2002 р. рішенням Городенківського районного суду шлюб між сином позивачки та відповідачкою розірваний. Позивачка несе витрати по утриманню будинку. Добровільно знятись з реєстрації відповідачка не бажає, що порушує права та законні інтереси позивачки. Остання не має можливості розпоряджатись своїм майном на свій розсуд, позбавлена можливості оформити субсидію. Покликаючись на ст.ст. 72, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 386, 391 ЦК України, просить задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав з наведених в ньому підстав. Суду пояснив, що позивачка його мати, а відповідачка - його колишня дружина. Шлюб розірваний в 2002 р., спільне проживання з відповідачкою було припинене з 1996 р. Дві дочки залишились проживати разом з ним, де й продовжують проживати. В даний час в будинку проживають також онуки. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання була повідомлена відповідно до вимог ст.74 ЦПК України. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд, за згодою представника позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в справі даних та доказів. Заслухавши пояснення позивача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва на право особистої власності на дооволодіння (а.с. 9), виданого 11.03.1989 р. виконкомом Городенківської районної ради, жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Технічний паспорт на будинок був складений 02.12.1988 р., де вказано, що будинок побудований в 1963 р., власником будинку є [PERSON] (а.с. 10-15). Довідкою Виноградської сільської ради № 962 від 29.05.2014 р. стверджено, що бувша [ADDRESS] перейменована на [ADDRESS] (а.с. 20). Син позивачки [PERSON] з відповідачкою [PERSON] перебували в шлюбі з 17.11.1983 р., рішенням Городенківського районного суду від 05.02.2002 р. шлюб між сторонами розірваний. Довідкою Виноградської сільської ради № 956 від 27.05.2014 р., виданою позивачці [PERSON], стверджено, що до складу її сім'ї входять: син [PERSON], [INFO], онуки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], чоловік онуки [PERSON], [INFO], правнуки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], бувша невістка [PERSON]. Про те, що витрати по сплаті комунальних платежів по утриманню житлового будинку за адресою [ADDRESS] несе позивачка [PERSON] та її син [PERSON], свідчать додані до матеріалів справи квитанції про оплату електроенергії та газу (а.с. 16). Згідно з ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. В судому засіданні встановлено, що відповідачка тривалий час, з 1996 року, не проживає в будинку по [ADDRESS], хоча зареєстрована в ньому. Про те, що відповідачка не проживає в будинку, де живуть позивачка, її син, онуки та правнуки, в судовому засіданні ствердила свідок [PERSON] Остання пояснила, що її мати [PERSON] залишила їх з сестрою на батька, коли вона ще була мала і ходила в школу. З того часу мати не живе з ними і не приїздила до них. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 4 статті 156 ЖК України - до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 згаданого кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Те, що відповідачка, колишня невістка позивача (дружина її сина) [PERSON], фактично не проживаючи в будинку є зареєстрованою в ньому, перешкоджає позивачці належно реалізовувати свої права власника об'єкта нерухомості. Тому при вищенаведених доказах і обставинах справи суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 386,391 ЦК України, ст. ст. 71,72,150, 163 Житлового кодексу України,

Outcome: approved