Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до [PERSON] просила змінити розмір аліментів шляхом стягнення з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня вступу рішення в законну силу, і до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, під час спільного сумісного проживання у них народилась донька - [PERSON], [INFO], дитина з моменту народження постійно проживає разом з матір'ю, перебуває на її повному утриманні. На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 серпня 2010 року відповідачу присуджено до сплати аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 23 червня 2010 року та до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач не виконує рішення суду, аліменти сплачує нерегулярно, визначаючи їх розмір на власний розсуд, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів, також відповідач не несе додаткових витрат на утримання дитини, фактично самоусунувся від виховання та утримання дитини. Позивач має постійне місце роботи, однак її доходів не вистачає для забезпечення дитині належного рівня життя та задоволення її потреб, враховуючи вік та стан здоров'я дитини, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду з вимогою змінити розмір аліментів , присуджений за рішення суду, визначивши відповідачу до сплати аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, що є предметом позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання , яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 серпня 2010 року присуджено до стягнення з [PERSON], [INFO], що народився у м. Донецьк, не працюючого, аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, щомісячно починаючи з 23 червня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.75) Згідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як з'ясовано судом, підвереджується наявними у справі доказами, позивач [PERSON] має постійне місце роботи, працює укладальником-пакувальником 3 розряду в Публічному акціонерному товаристві «Київхліб», середньомісячна заробітна плата складає 4170, 85 грн., що підтверджується довідкою про доходи з місця роботи позивача. Відповідно до ч. 1 ст.192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. При цьому, частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 4 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде менший ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду із позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01 травня 2016 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 1531,00 грн., з 1 грудня 2016 року - 1637,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, позивач посилається на те, що відповідач не виконує рішення суду, яким присуджено до сплати відповідачу аліменти, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів, також відповідач відмовляється укласти договір про участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, будучи обізнаним про те, що дитина перебуває на повному утриманні матері, позивач має постійне місце роботи та фіксовану заробітну плату, однак її доходів не вистачає на належного утримання дитини з урахуванням її віку та стану здоров'я. Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України та змісту положень ст. 192 СК України, позивач повинен довести наявність обставин щодо зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я (чи інших обставин), що настали після ухвалення судового рішення, яким визначено розмір аліментів. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, погіршився стан здоров'я позивача, змінилось її матеріальне становище, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підставою для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду. В той же час, неналежне виконання відповідачем рішення суду, яким присуджено до сплати відповідачу аліменти на утримання неповнолітньої дитини, не може слугувати підставою для зміни розміру аліментів, оскільки у разі виникнення у боржника, платника аліментів, заборгованості за аліментами, яка виникала при примусовому виконанні рішення про стягнення аліментів, проведення розрахунку розміру заборгованості покладається на державного виконавця, тому позивач, як стягувач у процедурі виконавчого провадження, не позбавлена права захищати свої права та інтереси з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень ст.ст.195,196 Сімейного кодексу України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст.4 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, присуджених за рішенням суду є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв'язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed