Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Шаповалова О.Г. звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - АТ «Марганецький ГЗК») про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] працював з 1991 року по 01 липня 2010 року. Під час праці, 15 квітня 2001 року з ним на робочому місці стався нещасний випадок, про що було складено Акт №43/1 від 01 грудня 2009 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. У зв`язку із отриманою травмою, 15 квітня 2001 року [PERSON] , був доставлений до лікарні, 26 квітня 2001 року йому було проведено операцію - видалення підгострої субдуральної гематоми зліва. З 2001 року [PERSON] періодично проходить лікування. Первинним висновком МСЕК від 10 березня 2010 року [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності у зв`язку із травмою на виробництві в розмірі 50% та третю групу інвалідності, безстроково. Трудовим каліцтвом йому заподіяна моральна шкода, оскільки це призвело до фізичного болю та душевних страждань. Професійна травма виникла в вини відповідача, який не забезпечив безпечних та шкідливих умов праці. Позивач втратив нормальні життєві стосунки із своєю сім`єю. По теперішній час по кілька разів на рік проходить лікування. Просить суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень. Ухвалою від 05 жовтня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 21 жовтня 2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свій відзив обґрунтовує тим, що представник позивача зазначає про нещасний випадок, який стався із позивачем 15 квітня 2001 року та посилається на Акт №43/1 про нещасний випадок та Акт розслідування нещасного випадку. Позивач надає суду не повну інформацію, яка має значення для вирішення справи по суті, не вказуючи, що саме [PERSON] відноситься до осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці. Так, особами, які допустили порушення законодавства із охорони праці, у Акті форми Н-1 зазначено два працівника, один із яких [PERSON] . Також, невідомо, чи працював позивач у період з моменту звільнення з АТ «Марганецький ГЗК» по даний час, який образ життя проводить. Крім того, відповідач вказує, що позивачеві встановлено 50% втрати працездатності 10 березня 2001 року, при цьому на копії виписки із акту огляду МСЕК присутнє виправлення, у графі «дата переогляду» закреслено 01 квітня 2011 року, та дописано «безстроково». Лише через 11 років після звільнення із роботи у відповідача та через 20,5 років після того, як стався нещасний випадок, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою. Жодних відомостей щодо його образу життя за вказаний період не надано. Також позивач жодним чином не обгрунтовує свої твердження та вимоги. Відповідач виконує вимоги законодавчих та нормативно-правових актів з охорони та безпеки праці, а посилання позивача є безпідставними та неправомірними. Також, підприємством створюються умови праці відповідно до вимог нормативно-правових актів з охорони праці. Крім того, позивачем у позові не вказано, які додаткові зусилля для організації свого життя вимагаються. Також він не вказав, у чому полягає моральна шкода. Також, наведений позивачем розрахунок розміру компенсації моральних страждань є необгрунованим та неправомірним. Ухвалою від 21 жовтня 2021 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотань про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, про проведення розгляду в судовому засіданні з викликом сторін та про витребування інформації. Представник позивача 12 листопада 2021 року надав відповідь на відзив, у якому просив задовольнити у повному обсязі позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 150000 гривень. За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно записів у трудовій книжці, [PERSON] знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький ГЗК» з 05 серпня 1991 року по 01 липня 2010 року, зокрема, працював підземним ГРОЗ 5 розряду (а.с.5-9). 15 квітня 2001 року [PERSON] отримав травму на виробництві - ГБ Ш. ДГЕП П. Субарахноїдальний крововилив базальної локалізації. Згідно з Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форми Н-1, затвердженим 01 рудня 2009 року, 15 квітня 2001 року о 18-00 годині, знаходячись на 19 східному виїмковому штреку, [PERSON] розпочав установку металічної стійки СВП-17, під дією виниклого тиску шматком породи 1,5х1,2х0,7м, який випав з кровлі виробітку та проламав запобіжне кріплення, [PERSON] отримав удар по голові. Особами, які допустили порушення законодавства з охорони праці, є [PERSON] - гірник очисного забою 6 розряду та [PERSON] - гірник очисного забою 5 розряду, які допустили порушення вимог інструкції з охорони праці №БТІ-ОШ-01-06 для підземного гірника очисного забою (а.с.10-11). Згідно Акту розслідування нещасного випадку форми Н-5, який стався 15 квітня 2001 року, затвердженого 01 грудня 2009 року, основною причиною нещасного випадку є порушення технологічного процесу зі сторони ланкового в частині дотримання ПОР на виробітку 19 виїмкового штреку (а.с.12-13). Первинним оглядом МСЕК 10 березня 2010 року [PERSON] встановлено 50% втрати професійної працездатності, третю групу інвалідності, безстроково. Призначено медикаментозне лікування наслідків травми, санаторно-курортне лікування, тростину (а.с.14). Статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Як вбачається з наданого представником позивача акту за формою Н-1 від 01 грудня 2009 року, нещасний випадок з [PERSON] стався внаслідок обвалення породи, грунту. Причиною нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці ланковим (основна причина). Особи, які допустили порушення законодавства з охорони праці - [PERSON] - гірник очисного забою 6 розряду та [PERSON] - гірник очисного забою 5 розряду. Отже, відповідачем, як роботодавцем, в порушення ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» не забезпечено на робочому місці [PERSON] безпечних умов праці, що призвело до травмування останнього в результаті нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Те, що [PERSON] допущено порушення п.2.5.10 інструкції з охорони праці, не звільняє відповідача від обов`язку створення безпечних умов праці. Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п.4.1 цього ж рішенняушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 4) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] отримав травму на виробництві - ГБ Ш. ДГЕП П. Субарахноїдальний крововилив базальної локалізації - і йому встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. [PERSON] після отримання травми зазнає посилення головного болю і запаморочення, підвищення АТ до високих цифр, хиткість при ходьбі, нудоту та блювоту на висоті головного болю, тобто змінився його звичний спосіб життя. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, і вважає встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок нещасного випадку на виробництві. Стійку втрату працездатності вперше встановлено [PERSON] висновком МСЕК від 10 березня 2010 року (втрата професійної працездатності - 50%, 3 група інвалідності, безстроково). Отже, з цієї дати у нього виникло право на отримання виплати за моральну шкоду. Суд не приймає доводів відповідача, що невідомі життєві обставини, в яких опинився [PERSON] після звільнення з АТ «Марганецький ГЗК»: чи працював позивач після звільнення з роботи у відповідача, який образ життя проводив, чи дотримувався всіх рекомендацій лікарів та чи намагався покращити стан свого здоров`я. Зазначені доводи спростовуються виписками з медичної карти [PERSON] , копією трудової книжки. Сам факт втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, необхідності лікування, свідчить про необхідність докладати додаткові зусилля для налагодження свого життя, а отже, свідчить про наявність моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд приходить до такого. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності - 50%, безстроково, третю групу інвалідності, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, незворотність змін у буденному житті, необхідність лікування та реабілітації, тривалий період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 100 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 1000,00 грн. (з розрахунку: 1% від суми моральної шкоди, присудженої до стягнення).

Outcome: partial