Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

[PERSON] у грудні 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, вказавши, з 25.09.2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 07.09.2016 року шлюб розірвано. Під час шлюбу було придбане спільне майно, зокрема квартира [ADDRESS]. [PERSON] вважала вказану квартиру обєктом спільної сумісної власності подружжя та просила здійснити її поділ шляхом визнання права власності на спірну квартиру в рівних частинах по ? частині за [PERSON] та [PERSON]. Крім того позивач просила здійснити поділ спільного рухомого майна, а саме пральної машини, пилососа, духової шафи, варочної поверхні, ноутбука, дивана, ліжка, кухонного столу зі стільцями, шафи, кухонних меблів (стінки), мікрохвильової печі, шафи-купе, стінки, журнального столу. У березні 2017 року [PERSON] зменшила позовні вимоги та наполягала на поділі лише нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Ухвалою суд від 20.03.2017 року позовні вимоги [PERSON] про поділ рухомого майна (побутової техніки та меблів) залишено без розгляду за заявою позивача. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги. Наполягали на поділі спірної квартири в рівних частинах між [PERSON] та [PERSON]. При цьому [PERSON] пояснила, що квартира була придбана за спільні кошти подружжя. Вона під час шлюбу мала дохід, оскільки працювала надаючи послуги перукаря та візажиста, хоча і не реєструвала офіційно свою діяльність та працевлаштування. Відповідач був офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату. Родиною вівся спільний бюджет і господарство. Крім того частина коштів на придбання квартири була подаровані їм на весілля, а ще частину позичала її матір [PERSON]. Доводи відповідача про нібито факт її подружньої зради вважала безпідставними, надуманими та такими що не впливають на рівність часток при поділі спільного майна подружжя. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Не заперечувала факт придбання [PERSON] спірної квартири під час шлюбу із позивачем. Однак вважала, що суд повинен відступити від рівності часток подружжя у спільному майні та визначити частку [PERSON] у праві власності на квартиру у розмірі 1/6 частини, а [PERSON] у розмірі 5/6 частин. При цьому просила врахувати, що причиною розірвання шлюбу між сторонами стала подружня зрада з боку позивачки, свідком чого став сам [PERSON]. Крім того за час шлюбу [PERSON] не працювала, в той час як [PERSON] постійно був офіційно працевлаштований та отримував достойну заробітну плату. На придбання квартири гроші в сумі 70\~000 гривень позичила мати [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав письмові заперечення проти позову аналогічні доводам свого представника. Суд вислухавши пояснення позивача та представників сторін, оголосивши письмові заперечення проти позову відповідача, дослідивши письмові докази та допитавши свідка встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно Свідоцтва про шлюб, - [PERSON] та [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу [PERSON]) В.В. 25.09.2004 року зареєстрували шлюб (а.с. 5). 7 вересня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджено Свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 6). 04.10.2012 року між [PERSON], як продавцем та [PERSON], як покупцем, укладено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 66). Договір посвідчено нотаріусом [PERSON]. Згідно п.3 Договору, - ринкова вартість квартири становить 140257 гривень та продаж квартири вчинено за вказану суму, яку продавець отримав від покупця до підписання цього договору. Згідно п.9 Договору, - дружина покупця згодна з укладанням цього договору (заява від 04.10.2012 року). Відповідно до заяви [PERSON] від 04.10.2012 року, посвідченої нотаріусом [PERSON] (а.с. 9), - [PERSON] дає свою згоду на купівлю її чоловіком [PERSON] квартири [ADDRESS] та підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання обєкту нерухомості є їх спільною сумісною власністю. Придбана квартира також буде обєктом права спільної сумісної власності, як така, що набувається ними за час шлюбу. При цьому [PERSON] стверджує, що договір купівлі-продажу, з текстом якого вона ознайомлена, укладається її чоловіком в інтересах сімї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них і укладання цього договору відповідає їх спільному волевиявленню. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 38) право власності на спірну квартиру на даний час зареєстроване за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 04.10.2012 року. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], - мати позивача, наполягала, що спірна квартира була придбана за спільні кошти [PERSON] та [PERSON], які вони обидва заробляли, частину коштів було подаровано на весілля, а частину коштів в сумі 5000 доларів США надала вона. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, - висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15 (постанова від 16.12.2015 року) висловлена Правова позиція про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. В той же час у розглядуваній справі відповідачем [PERSON] не доведено, що спірна квартира придбана за його особисті кошти. При цьому надані відповідачем суду відомості про розмір заробітної плати отримуваної у період з 01.01.2006 року по 31.12.2015 року (а.с. 52-54) не є таким доказом, оскільки згідно ч.2 ст. 61 СК України, - об'єктом права спільної сумісної власності є у тому числі і заробітна плата одержана одним із подружжя. Щодо депозитного рахунку відкритого у ПАТ «Промінвестбанк» на імя [PERSON] та з якого останнім 03.10.2012 року було отримано 71450,07 гривень (а.с. 51) то позивач стверджувала, що їй було відомо про наявність такого депозиту, на якому вони із чоловіком зберігали спільні кошти. Вказані доводи позивача не спростовані. За таких обставин суд вважає за необхідне визнати квартиру [ADDRESS], яка придбана за Договором купівлі-продажу квартири від 04.10.2012 року, обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Вирішуючи питання про поділ спірної квартири, яка є обєктом права спільної сумісної власності, суд враховує, що відповідно до ч.1, 2 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено. Згідно пункту 30 Постанови №11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей. Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Доводи відповідача про те, що подружня зрада, яка, на його думку, мала місце з боку [PERSON], є підставою для зменшення її частки у спільній власності не можуть бути прийняті судом, оскільки така підстава для відступу від засад рівності часток подружжя у спільному майні не передбачена сімейним законодавством України. При цьому суд не заперечує, що [PERSON] та [PERSON] могли укласти між собою шлюбний договір та згідно статті 97 СК України включити до нього умови про особливий порядок поділу спільного майна у випадку розірвання шлюбу з причини подружньої зради одного із них. Однак такий шлюбний договір між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Доказів того, що [PERSON] не дбала про матеріальне забезпечення сім'ї, приховала, знищила чи пошкодила спільне майно, витрачала таке майно на шкоду інтересам сім'ї суду не надано. Крім того і позивач і допитаний судом свідок наполягали, що під час шлюбу [PERSON] працювала та отримувала дохід. За таких обставин суд вважає, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві власності на спірну квартиру є рівними по ? частці за кожним. Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 88 ЦПК України, - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 3403,5 гривень (а.с. 1). Позивач визначаючи розмір судового збору виходила з того, що ринкова вартість спірної квартири становить 610\~000 гривень, а вона претендує на ? частину квартири. Однак документи, які б підтверджували вартість квартири у зазначеному позивачем розмірі у суду відсутні. Натомість згідно Договору купівлі-продажу квартири від 04.10.2012 року ринкова вартість квартири становить 140257 гривень. Виходячи із наявних на час розгляду справи доказів, суд вважає, що судовий збір (як 1% від розміру задоволених вимог), що підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] становить 701,28 гривень (із розрахунку 140257 грн. / 2 / 100%). Крім того позивач просила стягнути на свою користь витрати в сумі 3000 гривень на правову допомогу адвоката [PERSON] сплачені за квитанцією від 01.03.2017 року (а.с. 79). 08.12.2016 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON], що має Свідоцтво №293 від 24.03.2008 року про право на зайняття адвокатською діяльністю, укладено Договір про надання адвокатських послуг у цивільному процесі щодо поділу спільного майна подружжя (а.с. 23). Згідно розрахунку вартості послуг адвоката, - [PERSON] адвокатом [PERSON] була надана наступна правова допомога: підготовка позову (витрачений час 2 години), підготовка заяви про забезпечення позову (витрачений час 0,5 години), участь у судових засіданнях (витрачений час 3 години) (а.с. 80). В матеріалах цивільної справи наявна позовна заява та заява про забезпечення позову, факт участі адвоката [PERSON] в судових засіданнях загальною тривалістю понад 3 години підтверджено Журналами судових засідань. Розмір витрат в сумі 3000 гривень за правову допомогу загальною тривалістю 5,5 годин не перевищує граничний розмір передбачений ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». На підставі викладеного,

Outcome: approved