Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) в березні 2013 року звернулася до суду з позовом до Звенигородської сільської ради м. Олександрія Кіровоградської області (надалі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] залишилася спадщина, а саме: житловий будинок [ADDRESS]. Після смерті своєї матері вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, про що свідчить лист нотаріуса від 21 січня 2013 року. Зважаючи на викладене вона змушена звертатися до суду. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладенні обставини. Інтереси позивача в суді представляла адвокат [PERSON] Представник Звенигородської сільської ради м. Олександрія в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи, заперечень проти позовних вимог не має. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст. ст. 3-11, 15, 16, 22, 181,182, 328, 392, 657, 1216 - 1222, 1261, 1266, 1268,1269, 1270-1275 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Судом встановлено, що [INFO] у віці 78 роки померла [PERSON] - мати позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження та одруження позивача та про смерть. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке до цього часу не успадковане. Про те, що померла [PERSON] користувалася та володіла будинком [ADDRESS] свідчать такі докази: - договір купівлі - продажу нерухомого майна від 30 березня 1999 року укладений на Олександрійській філії Придніпровської товарної біржі в м. Олександрія між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], за яким продавець продав, а покупець купив житловий будинок з господарськими будівлями житловою площею 49,5 кв.м., що розташований в [ADDRESS]; - технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду інвентарний номер № 12, реєстровий номер 294/2. Суд приймає до уваги, що житловий будинок [ADDRESS] та має господарські будівлі та споруди, які призначені для обслуговування будинку, про що є відмітка в технічному паспорті на будинок. Суд приймає до уваги, що позивач, своєчасно звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в листопаді 2008 року, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не може через відсутність нотаріально посвідченої угоди купівлі - продажу житлового будинку, про що свідчить лист державного нотаріуса № 57/02-31 від 21.01.2013 року. Судом враховано, що відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] і згідно ст. 1268 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину. Звернення до суду свідчить про те, що позивач від спадщини не відмовляється , що дає суду підстави для того, щоб визнати її єдиним спадкоємцем за законом на спадкове майно, що раніше належало матері позивача. Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, згідно копії спадкової справи. Оціночна вартість житлового будинку із надвірними спорудами складає 36 450 грн., що підтверджується довідкою та відповідно до цієї суми і був сплачений судовий сбір позивачем при зверненні до суду. Зазначені обставини вказують на те, що відповідно до вимог ст.ст. 181, 392 ЦК України та відповідно до вимог ст.ст. 1217-1222 ЦК України є наявним право позивача про визнання за нею права власності на спадкове домоволодіння, яке, як установлено судом було зареєстрованим в Олександрійському МБТІ як нерухоме майно за померлою [PERSON] з березня 1999 року. Суд дійшов висновку, що сама по собі відсутність нотаріально посвідченої угоди купівлі продажу нерухомого майна та наявність реєстрації в Олександрійському МБТІ за померлою нерухомого майна свідчить, що будинок не був самочинно збудованим. Викладені обставини є підставою для суду встановити право власності позивача за законом на спадщину, що залишилося після смерті матері позивача. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved