Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просила визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON] від 14.02.2017 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла бабуся її доньки - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . За 40 днів до смерті [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON] . Про це вона дізналась, коли подавала заяву про прийняття спадщини. На скільки їй відомо, то [PERSON] з цим чоловіком не спілкувалася, заповіт не відповідає її внутрішній волі. Все своє майно вона бажала передали лише онуці, після того як її син залив сім`ю. Незважаючи на те, що вони з чоловіком разом не проживали, вони продовжували спілкуватись з [PERSON] відвідували її, піклувались про неї, здійснювали догляд. Її донька є спадкоємицею за правом представлення після смерті батька. З сином померлої вони перебували цивільному шлюбі у якому народилась їх донька [PERSON] . Після смерті сина у [PERSON] погіршилося здоров`я. Крім того психологічний стан [PERSON] був нестабільний, тому є підстави вважати що складання заповіту не відповідало її волі. Ухвалою суду від 06.09.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 07.11.2017 року провадження у справі зупинено до розгляду цивільної справи № 643/4061/17. Ухвалою суду від 21.11.2019 року відновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 16.12.2019 року відмовлено в зупиненні провадження у справі та в задоволенні клопотань позивача. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечував. Третя особа подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила ухвалити рішення на розсуд суду. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.08.1997 року, реєстраційний номер № 3-97-98290, виданого Харківським центром приватизації державного житлового фонду посвідчено, що квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] зверталась до Московського районного суду м. Харкова з заявою в якій просила встановити факт, що [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.07.2019 року в задоволенні заяви [PERSON] про встановлення факту батьківства відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09.09.2019 року , апеляційну скаргу [PERSON] - представника [PERSON] на рішення Московського районного суду м. Харкова від 02.07.2019 року - повернуто скаржнику. Ухвалою Верховного Суду від 09.10.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] на рішення Московського районного суду м. Харкові від 02.07.2019 року. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимогст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Як визначено у ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Таким чином спадкоємці, визначені заповітом мають переважне право над спадкоємцями за законом. Згідно ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється нею особисто, вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ст.ст. 1235 - 1236 ЦК України). Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Вимогами ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним; за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини; у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Статтею 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Оскільки рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.07.2019 року відмовлено у задоволенні заяви про встановлення факту батьківства, та не підтверджений родинний зв`язок [PERSON] з померлим батьком [PERSON] , то вона є спадкоємцем після смерті [PERSON] та [PERSON] за законом, а відповідно її права не порушенні. Враховуючи наведене [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] є неналежним позивачем та в задоволенні позову слід відмовити. За заявою позивача ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова була накладена заборона приватному нотаріусу Карташовій С.І. видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у відношенні спадкового майна, яке складається з 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача просив суд скасувати заходи забезпечення позову. Згідно п.8 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішень суд серед інших вирішує також питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ч.9, 10 цієї статті у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то вжиті заходи щодо забезпечення позову підлягають скасуванню, після набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного ,

Outcome: dismissed