Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Адвокат в інтересах [PERSON] - Петрик В.В. звернувся до суду з первісним позовом про стягнення аліментів, а 16.06.2020 р. [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву. Ухвалою Тячівського районного суду від 18.06.2020 р. позовні вимоги первісного та зустрічного позовів були об`єднанні в одне провадження. Адвокат в інтересах [PERSON] - Петрик В.В. посилається на те, що 24.06.2019 р. Дарницьким районним судом м. Києва було ухвалено рішення про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання їхнього сина [PERSON] у розмірі 4000 гривень, до досягнення ним повноліття. Вказане рішення набрало законної сили та 02.08.2019 р. виконавчий лист був пред`явлений для примусового виконання в органи ДВС. [PERSON] не заперечує щодо виконання рішення суду та намагається сплачувати аліменти, але вважає, що є всі підстави звільнення його від сплати аліментів за певний період у зв`язку з тим, що в період з 12.05. по 01.11.2019 року син проживав разом з ним у [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2019 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини. Згідно акту державного виконавця від 01.11.2019 року вищевказане судове рішення було виконано та повернуто [PERSON] його матері. Оскільки в період з 12.05. по 01.11.2019 року син позивача проживав разом з ним та оскільки було встановлено суму аліментів у розмірі 4000 гривень для достатнього забезпечення малолітньої дитини, всебічного та гармонійного розвитку такої, такі аліменти підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] , починаючи з 12.05. по 01.11.2019 на користь [PERSON] . Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] , місце проживання якого рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04.04.2018 р. визначено разом з [PERSON] . Вона забезпечувала сина всім необхідним, вживала заходів належного медичного обслуговування, дитина відвідувала підготовчі заняття в дитячий садочок, за її власні заощадження вони разом відпочивали у Єгипті та Мілані . В той час як батько [PERSON] один раз на тиждень або два рази на місяць відвідував сина та проводив з ним час у вихідний день. Добровільно аліменти на утримання сина позивач не сплачував, тому в жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва про стягнення аліментів. Рішенням суду з [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі 4000 гривень щомісячно. 12.05.2019 р. [PERSON] приїхав до м. Жмеренки Вінницької області, де відповідачка відпочивала разом сином, та попросив надати можливість йому по спілкуватися з ним. Після цього позивач фактично викрав у неї дитину, вимкнув мобільний телефон, зник у невідомому напрямку та на звернення повернути сина не реагував. 15.07.2019 року Дарницьким районним судом м. Києва було вирішено відібрати у [PERSON] дитину та негайно повернути [PERSON] . Не зважаючи на рішення суду позивач продовжував приховувати сина, тому [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва про оголошення в розшук [PERSON] та [PERSON] . На сьогоднішній день триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12019020130000296 органом досудового розслідування - ГУНП у Вінницькій області за ознаками злочинів, передбачених ст. 146 ч. 2 та ст. 382 ч. 3 КК України. 01.11.2019 р. при проведенні слідчим обшуку у домоволодінні позивача та здійсненні державними виконавцями дій в рамках примусового відібрання у нього дитини та передачу матері було фактично виконанню рішення суду та передано сина. Відтак, посилання [PERSON] на звільнення його від обов`язку сплачувати аліменти у період з 21.05. по 01.11.2019 р. та стягнення з неї аліментів за цей період не заслуговує на увагу, оскільки в цей період і по сьогоднішній день діяли рішення судів про проживання сина з матір`ю та відібрання його від батька. Самочинна зміна місця проживання дитини з боку батька не є наслідком перегляду обов`язків платника аліментів. [PERSON] продовжує не виконувати рішення суду про стягнення аліментів, а тому [PERSON] була змушена звернутися до органів державної виконавчої служби про примусове стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Наразі Тячівським РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції здійснюється примусове виконання рішення суду в межах виконавчого провадження № 59696499. Незважаючи на це, позивач ухиляється від сплати аліментів. Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця Тячівського РВ ДВС від 01.06.2020 р. заборгованість [PERSON] станом на 01.06.2020 р. становить 70100 гривень. Всього за весь період (більше ніж за півтора року) позивачем сплачено 5900 грв., з яких у квітні 2020 року декількома платежами 3900 грв., та в травні 2020 року - 2000 грв. Позивач занесений до Єдиного реєстру боржників, а в межах виконавчого провадження 59696499 відносно нього виконавцем встановлено тимчасові обмеження. Відносно позивача внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України. Позивач є достатньо матеріально забезпечений, щоб сплачувати аліменти, оскільки є директором та кінцевим бенефіціаром ТОВ СП ІНВЕСТ ГРУП. З довідки наданої ним до Київського апеляційного суду вбачається, що за І та ІІ квартали 2019 р. йому була нарахована заробітна плата у розмірі 25200 гривень, має у власності дві земельні ділянки, пересувається на автомобілі марки «Mercedes-Benz», н/з [NUMBER] , який зареєстрований на матір, та орендує будинок у с. Гатне Києво-Святошинського району. У зв`язку з чим, просить стягнути з позивача 70100 грв. нарахованої пені від суми заборгованості. Представник відповідачки у судовому засіданні підтримав зустрічний позов посилаючись на обставини викладені в ньому, та просив відмовити у задоволенні первісного позову. Пояснив, що у вересні 2020 року [PERSON] повністю погасив заборгованість по аліментах. Представник третьої особи Тячівського районного відділу ДВС Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківсь), яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 04.04.2018 р. Дарницьким районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким шлюб зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 31 січня 2015 року, актовий запис № 85 між [PERSON] та [PERSON] розірвано, та визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю, [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2019 р., яке постановою Київського апеляційного суду залишено без змін, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень, щомісячно, починаючи з 25.10.2018 р., до досягнення дитиною повноліття. Сторонами справи визнається обставина, що з 12.05. по 01.11.2019 р. син [PERSON] , [INFO] , проживав разом з позивачем [PERSON] . Однак, законність підстав та порядок проживання дитини з батьком за вказаний період були оскарженні матір`ю дитини - [PERSON] до Дарницького районного суду м. Києва, 15.07.2019 року. Предметом вказаного позову стала поведінка батька [PERSON] , який 12.05.2019 року приїхав до м. Жмеринка Вінницької області та незаконно забрав дитину і перевіз по місцю свого проживання у Закарпатську область. Рішенням суду від 15.07.2019 р. позов було задоволено частково, відібрано дитину від [PERSON] та повернуто її матері - [PERSON] . Це рішення було виконано 01.11.2019 року. Отже у період з 12.05. по 01.11.2019 р. [PERSON] утримував у себе сина [PERSON] всупереч рішенню суду, яким було визначено місце проживання дитини з матір`ю та без згоди [PERSON] . Позивач [PERSON] у первісному позові просить звільнити його від заборгованості по аліментах на утримання сина [PERSON] , що утворилася за період з 12.05. по 01.11.2019 року, але у вказаний період дитина проживала разом з батьком без будь-яких правових підстав, домовленості між сторонами щодо зміни місця проживання сина, чи дозволу з боку матері [PERSON] , з якою рішенням суду було визначено місце проживання дитини, не було. Статтею 155 ч.ч. 1, 2 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За таких обставин підстави для звільнення позивача від сплати аліментів визначених рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2019 р. та стягнення аліментів з відповідачки на його користь відсутні. Визначені рішенням суду аліменти на утримання дитини [PERSON] не сплачує. Так, із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Тячівського районного відділу ДВС Південно-Західного управління Міністерства юстиції від червня 2020 року стверджено, що станом на 01.06.2020 р. сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів за [PERSON] становить 70100 гривень. Згідно статей 180, 181 ч.ч. 1-3 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 статті 196 цього ж кодексу у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Однак відповідач не зазначив жодних поважних причин, які б йому перешкоджали своєчасно сплачувати аліменти та не надав жодних доказів, які б свідчили про наявність вище зазначених причин. Із постанови Великої Палати Верховного Суду N 333/6020/16-ц від 03.04.2019 року вбачається, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 522/6889/15-ц від 02 вересня 2019 року викладено позицію, за якою відповідно до частини першої статті 196 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і зроблено висновок, що «за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів». Виходячи з вищевказаних положень суд вважає, що неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка суми несплачених [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина, за кожен день прострочення з 01.12.2018 року по 31.03.2020 року становить 154290 гривень. Враховуючи норми ст. 196 СК України, якими передбачено, що розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості по аліментам, суд вважає правильним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 70100 гривень, тобто 100% заборгованості, яка не була погашена на час звернення [PERSON] до суду із цим позовом. Докази по наявність підстав для застосування ч. 2 ст. 196 [PERSON] суду не надав. Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Статтею 141 цього ж кодексу визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840.80 гривень за подання первісного позову про стягнення аліментів, та 840.80 гривень по зустрічному позову про стягнення неустойки. За таких обставин,

Outcome: approved