Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] Крістіна Василівна звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1200 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача від спільного проживання з [PERSON] народився син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею, та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає, що й стало підставою звернення до суду з позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила, та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що може сплачувати аліменти у розмірі лише 700 грн. на місяць, оскільки ніде не працює, та має іншу сімю. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] Крістіна Василівна та [PERSON] спільно проживали, без реєстрації шлюбу. 27 січня 2015 року у них народився син [PERSON], про що Виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області зроблено актовий запис № 4, та видано свідоцтво про народження серії I-КГ №192027 від 23 лютого 2015 року. Батьком дитини записаний [PERSON]. Згідно медичного висновку № 1928 про дитину інваліда віком до 18 років від 11 листопада 2015 року, [PERSON], [INFO] перебуває на обліку як інвалід І групи з діагнозом ДЦП. На даний час дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, позивачем систематично здійснюється лікування та оздоровлення дитини, про що свідчать надані нею у судовому засіданні квитанції № 0021 від 18 квітня 2016 року та №0007 від 28 листопада 2016 року, про сплату лікувальних путівок до ТЗОВ «Міжнародної клініки відновного лікування». На даний час, [PERSON] ухиляється від утримання свого сина, жодної матеріальної допомоги не надає. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що позивач не працює, на її утриманні знаходиться малолітній син [PERSON], останній є дитиною з особливими потребами, оскільки є інвалідом І групи та страждає на тяжке захворювання ДЦП. На його утримання позивач витрачає близько трьох тисяч гривень, з яких одна тисяча гривень, це державна допомога на дитину по інвалідності, а решта коштів це гроші, як надають її батьки для лікування онука. У той же час, з пояснень відповідача вбачається, що він проживає окремо від сім'ї, матеріально не утримує дитину, оскільки ніде не працює, проте отримує державну допомогу, як учасник бойових дій в АТО, доказів щодо наявності у останнього захворювань суду надано не було. Крім того, суду не надано жодних доказів того, що відповідач здійснює утримання інших членів сімї. Враховуючи доводи позивача та заперечення відповідача, суд вважає, що відповідач, будучи молодою особою працездатного віку,\~\~не надав суду доказів тому, що не працює з поважних причин, що вживав заходів до працевлаштування, в тому числі через службу зайнятості населення, а тому його доводи про те, що він ніде не працює, у звязку з чим не може сплачувати аліменти на утриманню дитини у повній мірі, не відповідають вимогам сімейного законодавства України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON], 27 січня 2015 року у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 27 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 551 грн. 20 коп., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі п.1\~ст. 367 ЦПК України\~суд допускає рішення до негайного виконання в частині стягнення розміру аліментів за один місяць.

Outcome: approved