Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) в жовтні 2015 року звернулася до суду із позовом до ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» (надалі Відповідач) про обтяження речових прав на нерухоме майно, а саме квартири №14, яка знаходиться в житловому будинку №65, по вул. Семашко в м. Олександрія, Кіровоградської області, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON] 12 червня 2008 року позивач купила квартиру [ADDRESS], (зареєстровано в реєстрі за №1000), зареєстрованого в Олександрійському МБТІ 12 червня 2008 року №10111/90. До моменту придбання позивачем вказаної квартири вона належала [PERSON], що підтверджується технічним паспортом на квартиру. Розрахунок за квартиру був проведений з продавцем за кошти, отримані позивачем для придбання квартири за укладеним кредитним договором. 13 червня 2008 року між позивачем та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір №123-0081005/ФК-08 зі строком повернення кредиту 12 червня 2018 року. В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором на підставі іпотечного договору від 13 червня 2008 року в іпотеку була передана квартира [ADDRESS] в м. Олександрія. Вказаний іпотечний договір було посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON] 12 червня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за №1028. Згодом, 17 квітня 2009 року було внесено останній платіж щодо погашення кредиту, кредит було погашено, та відповідно припинилась іпотека за іпотечним договором від 13 червня 2008 року. У Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек зареєстровані відомості щодо обтяження квартири [ADDRESS] (реєстраційний № 7389778, обтяжувач ТОВ «Укрпромбанк»). В серпні 2015 року, коли вона звернулась до ТОВ «Укрпромбанк» щодо надання інформації про відсутність заборгованості та погашенні кредиту за договором, листом від 28 серпня 2015 року її повідомили, що ліквідаційна процедура ТОВ «Укрпромбанк» завершена 31 грудня 2013 року, активи цього банку передані в управління ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», який не видає довідки про відсутні борги перед ТОВ «Укрпромбанк» за кредитним договором. Арешт на квартиру і досі не знятий, тому вона просить суд врахувати, що власником вказаної квартири є саме вона, а тому і правові підстави для заборони відчуження вказаної квартири на сьогодні відсутні. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить суд прийняти рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки має намір продати квартиру. В заяві до суду просить продовжити розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, письмових заяв чи клопотань, або заперечень до суду не надійшло. Представник [PERSON] Банку України як третя особа в судове засідання не зявився,будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, про причину неявки до суду відповідач суд не повідомив, письмових заяв та клопотань до суду від нього не надійшло. Представник Реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції, як третя особа, в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, про причину неявки до суду не повідомив, письмових заяв та клопотань до суду від нього не надійшло. Нотаріус [PERSON] , як третя особа, в останнє судове засідання не зявився, про причину неявки до суду не повідомив, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, письмових заяв та клопотань до суду від нього не надійшло. Дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносин сторін врегулюванні ст.ст. 3-11, 15, 16, 22, 316-321, 391, 392, 657 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.ст. 386, 391 ЦК України власник може передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частинами 2 та 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції діючій до 08 серпня 2012 року, встановлено, що записи про обтяження погашаються на підставі актів (рішень) уповноважених на це органів або посадових осіб та згідно п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON] 12 червня 2008 року позивач купила квартиру [ADDRESS], (зареєстровано в реєстрі за №1000), зареєстрованого в Олександрійському МБТІ 12 червня 2008 року №10111/90. До моменту придбання позивачем вказаної квартири вона належала [PERSON], що підтверджується технічним паспортом на квартиру. Розрахунок за квартиру був проведений з продавцем за кошти, отримані позивачем для придбання квартири за укладеним кредитним договором. 13 червня 2008 року між позивачем та ТОВ «Український промисловий банк» було укладено кредитний договір №123-0081005/ФК-08 зі строком повернення кредиту 12 червня 2018 року. В забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором на підставі іпотечного договору від 13 червня 2008 року в іпотеку була передана квартира [ADDRESS]. Вказаний іпотечний договір було посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON] 12 червня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за №1028. Судом також встановлено, що нотаріусом [PERSON] було зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна 13 червня 2008 року за № 7389778 на квартиру [ADDRESS], власником якої вказано позивача (обтяжувач вказано ТОВ «Укрпромбанк»). Згодом, 17 квітня 2009 року було внесено останній платіж щодо погашення кредиту, тобто кредит було погашено, та відповідно припинилась іпотека за іпотечним договором від 13 червня 2008 року. Судом враховано, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек зареєстровані відомості щодо обтяження квартири [ADDRESS] (реєстраційний № 7389778, обтяжувач ТОВ «Укрпромбанк»). Коли в серпні 2015 року позивач звернулась до ТОВ «Укрпромбанк» щодо надання інформації про відсутність заборгованості та погашенні кредиту за договором, листом від 28 серпня 2015 року її повідомили, що ліквідаційна процедура ТОВ «Укрпромбанк» завершена 31 грудня 2013 року, активи цього банку передані в управління ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал», який не видає довідки про відсутність боргу перед ТОВ «Укрпромбанк» за кредитним договором. Дізнавшись, що до цього часу існує заборона відчуження вказаної квартири, якою позивач бажає розпорядитись, вона змушена звертатись до суду. Судом достовірно встановлено, що єдиним власником вказаної квартири з 12 червня 2008 року є позивач у справі [PERSON], придбавши квартиру за договором купівлі - продажу, а тому і правові підстави для заборони відчуження вказаної квартири відсутні. Порушене право підлягає захисту. Суд дійшов висновку, оскільки арешт на квартиру і досі не знятий саме з вини позивача, кредитна заборгованість відсутня, власником вказаної квартири є саме позивач, а тому правові підстави для заборони відчуження вказаної квартири в даний час відсутні. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності своїх вимог, а також

Outcome: approved