Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, третя особа: Горохівська районна державна адміністрація. Сторони по справі зареєстрували свій шлюб 26 жовтня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горохівського районного управління юстиції, актовий запис №108. У шлюбі народився [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з тим, що сімейне життя в них не склалося, шлюб розпався, позивач просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судовою повісткою про час та місце розгляду справи. Представник Горохівської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розпався, оскільки вони не підтримують ніяких сімейних відносин, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. З свідоцтва про народження [PERSON] видно, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст.161 СК України установлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Висновком служби у справах дітей від 19.03.2019 встановлено, що позивач разом з своїм сином постійно проживають та зареєстровані в с.Цегів Горохівського району. Умови проживання задовільні, дитина забезпечена всім необхідним для її повноцінного розвитку та виховання. Батько дитини не заперечує щодо проживання сина з матір`ю. Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї [PERSON], складеного районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, встановлено за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що позивач виявляє більшу увагу до дитини і турботу про сина, позитивно характеризується, створила належні умови для його виховання, а відповідач не заперечує щодо проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю, [PERSON] Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи інтереси дитини, суд дійшов висновку, що слід визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved