Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

[PERSON] з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» звернулося до суду з позовом про стягнення боргу за договором купівлі-продажу мотивуючи тим, що відповідач [PERSON] не виконала своїх зобовязань щодо оплати за виконану роботу внаслідок чого просить суд постановити рішення, яким стягнути із відповідачки заборгованість за договором із врахуванням встановленого індексу інфляції, інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми та штрафних санкцій в розмірі 31\~735, 61 грн. та відшкодувати сплачений судовий збір в сумі 1380, 00 грн. Представник позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» до суду не зявився. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] на судовий розгляд справи не зявилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи суд вважає за необхідне в задоволені позову відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець) передає або зобовязується передати майно ( товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно ( товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 662 ЦК України продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи ( технічний паспорт, сертифікат якості, тощо),що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі- продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст.530 цього кодексу (ст. 663 ЦК України). Судом встановлено, що 29.10.2013 року між ФОП «Чорна Марія Володимирівна» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу №014793 та договір №1029 на поставку та виконання робіт на купівлю та встановлення металопластикових дверей та вікон. Відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу, ФОП «Чорна Марія Володимирівна» в подальшому Продавець, зобовязується продати, а [PERSON] ( в подальшому Покупець) зобовязується придбати від Продавця вікна та двері відповідно до специфікації. Згідно розділу 4 даного договору, ціна продажу становила 16258.06 грн. із яких, 1354.84 грн. [PERSON] було сплачено як передплату під час підписання даного договору. Згідно п.5.1 договору, товар вважається переданим Продавцем та прийнятим Покупцем: за якістю згідно із сертифікатом якості, за кількістю - відповідно до кількості найменувань відповідно до специфікації ( накладних). На підтвердження отримання відповідачкою [PERSON] продукції зазначеної в договорі, позивач в якості належного доказу надав суду копію рахунку-фактури № 1029 від 29.10.2013 року. Однак, суд вважає даний доказ неналежним, оскільки відповідно до ст.9 Закону України № 996-ХІУ від 16.07.1999 року із послідуючими змінами « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пiдставою для бухгалтерського облiку господарських операцiй є первиннi документи, якi фiксують факти здiйснення господарських операцiй. Первиннi документи повиннi бути складенi пiд час здiйснення господарської операцiї, а якщо це неможливо безпосередньо пiсля її закiнчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на пiдставi первинних документiв можуть складатися зведенi облiковi документи. Рахунок (рахунок-фактура) за\~своїм призначенням не\~відповідає ознакам первинного документа (оскільки ним не\~фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на\~проведення господарської операції), а\~носить лише інформаційний характер. Тобто форма рахунку-фактури не\~містить можливості визначення змісту правочину (купівля-продаж, надання послуг, перевезення тощо) та\~не визначає вид договірних зобов'язань. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачають тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за поставляються (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги, а сам факт отримання товарів (послуг) повинен бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом прийому -передачі виконаних робіт (послуг), про що вже говорилося вище. Форма рахунку (рахунку-фактури) не належить до типових форм, що затверджується Держкомстатом, застосування її нормативно-правовими актами не передбачено. Як вбачається із матеріалів справи ( а.с.31 ) між ФОП «Чорна Марія Володимирівна» та ТОВ «Сучасний факторинг» укладено генеральний договір відступлення права вимоги ( без числа та номера). 29.10.2013 року між ФОП «Чорна Марія Володимирівна» та ТОВ «Сучасний факторинг » було укладено додаткову угоду № 014793 до Генерального договору відступлення права вимоги № СФ2016059 від 25 жовтня 2012 року згідно якої, ФОП «Чорна Марія Володимирівна» відступає, а ТОВ «Сучасний факторинг» приймає на себе право вимоги по договору № 014793 ( без числа ), який укладений із [PERSON], а також права, які забезпечують виконання зобовязань. Згідно письмових пояснень позивача, між останнім та ФОП «Чорна Марія Володимирівна» був укладений Генеральний договір відступлення права вимоги, за умовами якого останній перерахував продавцю кошти\~\~в сумі 14 903,22 грн. за придбаний відповідачем товар , однак жодних доказів здійснення даної фінансової операції суду не надано. Згідно частини першої\~статті 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, відповідно до ч.2\~ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 19.05.2016 року явку представника ТОВ «Сучасний факторинг» було визнано обовязковою для зясування суперечливих обставин по даній справі та надання особистих пояснень із боку позивача. Проте, представник позивача в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про неможливість прибуття їхнього представника, належних доказів в підтвердження своїх вимог, а саме акту здачі-приймання матеріалів та акту здачі-приймання виконаних робіт, які є невід'ємною частиною Договору на поставку та виконання робіт, що передбачено п.5.1. суду не надав. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача не доведені, обставини, викладені в позовній заяві не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed