Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] міський центр зайнятості звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення виплаченої допомоги по безробіттю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що до Красноармійського міського центру зайнятості (на теперішній час перейменовано на [PERSON] міський центр зайнятості Донецької області) 15.05.2014 року з питання працевлаштування звернулась [PERSON] Статус безробітного відповідачу надано 15.05.2014 року. Виплата матеріального забезпечення розпочата з 20.08.2014 року, припинено реєстрацію з 01.12.2014 року (подання письмової заяви про зняття з реєстрації як безробітної). Позивач вказує, що Красноармійський міський центр зайнятості перейменований на [PERSON] міський центр зайнятості Донецької області відповідно до пп. 4 п. 1 постанови Верховної Ради України №1353-УІІІ від 12.05.2016 «Про перейменування окремих населених пунктів та районів», наказів Донецького обласного центру зайнятості 01.06.2016 року від №124 «Про перейменування окремих базових центрів зайнятості» та від 01 липня 2016 року №165 «Про внесення змін до наказу Донецького обласного центру зайнятості від 01 червня 2016 року №124». За результатами обміну даними між центром зайнятості та ДФС стало відомо, що [PERSON] уклала цивільно-правовий договір з Відокремленим підрозділом «Шахта «Стаханова» Державного підприємства «Красноармійськвугілля» у IV кварталі 2014 року в період перебування на обліку в центрі зайнятості. Позивач вказує, що здійснивши перевірку вказаного факту у роботодавця ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» було складено акт розслідування страхового випадку № 18 від 19.09.2016 року, яким підтверджено, що [PERSON] уклала трудову угоду № 243 від 06.11.2014 року та виконувала роботи з листопада 2014 року по квітень 2015 року, за що щомісячно отримувала винагороду у сумі 2325 грн. До акту додано копію трудової угоди № 243 від 06.11.2014 року та копії актів виконаних робіт від 30.11.2014 року, від 30.12.2014 року, від 30.01.2015 року, від 28.02.2015 року, від 28.03.2015 року, від 30.04.2015 року. Водночас, під час реєстрації в центрі зайнятості [PERSON] особисто письмово повідомила, що вона через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно; пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує; не є субєктом підприємницької діяльності; ознайомлена з правами та обовязками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» №5067-УІ від 05.07.2012 р. та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ від 02.03.2000 р. Внаслідок умисного невиконання відповідачем своїх обов'язків, з якими його особисто письмово ознайомлено під час подання заяви про надання статусу безробітного, ним не було повідомлено центр зайнятості про укладання цивільно-правового договору з ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля». Як видно зі змісту заяви відповідача про надання статусу безробітного, їй було відомо, що вона не вправі мати заробітку та інших передбачених законодавством доходів. Виконання робіт за договором цивільно-правового характеру і є роботою на інших умовах, передбачених ст. 837 ЦК України. Позивач зазначає, що відповідач з моменту укладання договору щодо виконання робіт втратила право на отримання допомоги по безробіттю, однак, приховавши цей факт, продовжувала її отримувати. Тобто, відповідач одночасно отримувала і заробітну плату і допомогу по безробіттю. Позивач вказує, що підставою для застосування наслідків вказаної відповідальності, зокрема, є встановлення факту укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг), отримання безробітнім доходу з будь-яких інших джерел в період перебування його на обліку в центрі зайнятості в якості безробітного або ж набуття особою ознак зайнятого населення, а також умисне невиконання безробітнім своїх обовязків щодо повідомлення центру зайнятості про такі факти. Водночас, листом від 06.12.2016 [PERSON] міський центр Донецької області запропонував [PERSON] повернути суму отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 326 грн. 40 коп. Однак, станом на теперішній час сума виплаченої допомоги по безробіттю не повернута. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю в сумі 326 грн. 40 коп., витрати, пов'язані з розглядом справи, покласти на відповідача. Представник позивача [PERSON] міського центру зайнятості Донецької області надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи у судові засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність не подавала, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності особи, яка бере участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.05.2014 року [PERSON] звернулася до Красноармійського МЦЗ із заявою про надання статусу безробітного (а.с. 5). Статус безробітного [PERSON] надано 15.05.2014 року. Відповідно до пп. 4 п. 1 постанови Верховної Ради України №1353-УІІІ від 12.05.2016 р. «Про перейменування окремих населених пунктів та районів», наказів Донецького обласного центру зайнятості №124 від 01.06.2016 року «Про перейменування окремих базових центрів зайнятості» та «Про внесення змін до наказу Донецького обласного центру зайнятості від 01 червня 2016 року №124» №165 від 01.07.2016 року Красноармійський міський центр зайнятості перейменовано на [PERSON] міський центр зайнятості Донецької області (а.с. 23, 24). В матеріалах справи міститься акт № 18 від 19.09.2016 року розслідування страхових випадків щодо достовірності даних, зазначених роботодавцями у довідках про середню заробітну плату та трудових книжках, відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», з якого вбачається, що на підставі листа ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» від 15.09.2016 року № 08/858 Мирноградський міським центром зайнятості було проведено звірку платника юридично особи ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» з 19.09.2014 року по 19.09.2016 року з питання достовірності період у перебування у трудових відносинах, підстави їх припинення та підтвердження достовірності наданих підприємством даних до ДРЗДСС, зокрема, по гр. [PERSON] (а.с. 7-8). Зазначеною перевіркою встановлено, що [PERSON] уклала трудову угоду № 243 від 06.11.2014 року з ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» (а.с. 9). Відповідно до актів виконаних робіт від 30.11.2014 року, від 30.12.2014 року, від 30.01.2015 року, від 28.02.2015 року, копії яких долучено до матеріалів справи, [PERSON] виконувала на вказаному підприємстві роботи, за що в ці місяці отримувала винагороду у сумі 2325 грн. (а.с. 10-15). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що відповідач, на час отримання допомоги по безробіттю, перебувала з ВП «Шахта «Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» у трудових відносинах. Згідно розрахунку зайво отриманого матеріального забезпечення по гр. [PERSON], виданого [PERSON] міським центром зайнятості Донецької області, вбачається, що сума переплати матеріального забезпечення на випадок безробіття [PERSON] становить 326,40 грн. (а.с. 18). Згідно з п.2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору < контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством та інше. Згідно ч.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно п.п. 1 п. 5.5. Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого\~наказом Міністерства праці та соціальної політики № 307 від 20.11.2000 р. виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного, зайняття підприємницькою або іншою діяльністю, пов'язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами (з дня працевлаштування, державної реєстрації як суб'єкта підприємницької або іншої діяльності, виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими угодами). З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2016 [PERSON] міський центр Донецької області пропонував [PERSON] повернути суму отриманої допомоги по безробіттю в сумі 326 грн. 40 коп. (а.с. 19-20). Однак, на теперішній час сума виплаченої допомоги по безробіттю [PERSON] не повернута. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що [PERSON] безпідставно отримала матеріальне забезпечення на випадок безробіття у сумі 326,40 грн., а тому ця сума підлягає стягненню на користь [PERSON] міського центру зайнятості, який є Державним органом та виконує функції держави з питань працевлаштування громадян. Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою встановлена ставка судового збору 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 1600 грн.

Outcome: approved