Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулась у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON](надалі - відповідач) про стягнення аліментів. Мотивувала свої вимоги тим, що що 29.10.1997 року вона розірвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що донька навчається на денній формі навчання в ННЦ Інституту біології КНУ імені Тараса Шевченка та на платних курсах іноземних мов, крім того є інвалідом ІІ групи. Позивач вказує, що батько в вихованні та утриманні доньки участі не бере, що значно впливає на належне забезпечення її потреб. У зв'язку з зазначеним, позивач просила стягнути аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно до закінчення навчання у вищому навчальному закладі до 30.06.2015 року. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що не має можливості надавати матеріальну допомогу, а також має на утриманні іншу дитину від шлюбу з [PERSON] Окрім того, зазначив, що станом на день розгляду справи донька [PERSON] досягла 24-річного віку. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є донькою позивача та відповідача. Відповідно до довідки КНУ імені Тараса Шевченка від 05.09.2013 року [PERSON] є студенткою денного відділення вказаного навчального закладу із закінченням навчання 30 червня 2015 року. (а. с. 5). Окрім того, позивачем були надані квитанції за сплату навчання у ПП «Другі курси іноземних мов» (а. с. 6) Відповідно до вимог ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом беззаперечно встановлено, що на момент розгляду вказаної цивільної справи дочці позивача та відповідача вже виповнилось 24 роки, оскільки [PERSON] народилась [INFO] (а. с. 3). Разом з тим, ст. 198 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Судом встановлено, що позивач не довела обставини на які вона посилається та не надала суду документи, які б підтверджували непрацездатність доньки. Окрім того, відповідачем було зазначено, що він не може надавати матеріальну допомогу, вказавши що він часто хворіє, та потребує медичного лікування, що підтверджується виписками з амбулаторної картки (а. с. 31-32). Відповідно до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін, які посилаються на обставини, як на підставу своїх вимог і заперечень. Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінюючи в сукупності пояснення учасників судового засідання і докази досліджені в ході судового розгляду вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню і в обґрунтування такого висновку суду покладаються усі докази і пояснення у їх сукупності, які на переконання суду не залишають місця для гіпотетичної оцінки фактів, а в повній мірі і цілком, надають суду можливість дійти категоричного висновку про необхідність констатувати недоведеність позовних вимог. Приймаючи таке рішення, суд вважає, що виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчання є правом позивача, яке нерозривно пов'язане з обов'язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вірного вирішення спору. В той же час, поряд із вищезазначеними мотивами, суд вважає, що в конкретному випадку позивачем не доведено наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину. Зважаючи на вищевикладене та

Outcome: dismissed