Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

[PERSON] пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4500 гривень щомісячно, з моменту подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повнолітнього віку; [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 гривень щомісячно, з моменту подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повнолітнього віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 березня 2005 року між нею та відповідачем по справі у міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб за актовим записом № 190. Станом на день звернення до суду між сторонами триває процес розірвання шлюбу. У період шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти на теперішній час фактично мешкають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, так як відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на їх утримання. Відповідач працює на керівничій посаді, супервайзер / начальник відділу продаж у фірмі «Ресурс», що займається торгівлею продуктами харчування, його доходи складають близько 25 000 гривень щомісячно. Позивач працює на посаді «фахівець з інформаційних технологій» у ТОВ «Нетпік», її середньомісячна заробітна плата складає близько 3500 гривень, а тому позивачу самостійно важко утримувати неповнолітніх дітей та повноцінно займатися їх оздоровленням та розвитком. При цьому, донька знаходиться під наглядом спеціалістів міської дитячої поліклініки №7 ХМР з діагнозами: атопічний дерматит, нейродерміт (з загрозою розвитку у дитячу екзему), аденоїдит III - IV ступенів; утворення у гайморових пазухах (що потребує операційно-хірургічної коблацїї носових пазух). У зв`язку з цим, спеціалістами та лікарями, а саме: педіатром, дерматологом, ЛОРом, визначений курс обстеження та лікування, у тому числі платного. Також, за направленням дільничного педіатра дитина спостерігається та отримує симптоматичне лікування за призначеннями лікаря клініки «Доктор ЛОР». Лікарями рекомендовано спеціалізований дерматологічний догляд та курортно-санаторне лікування, донька має ослаблений імунітет. За бажанням та вибором, у тому числі дітей, мали б відвідувати курси, секції та гуртки й певні установи з розвитку та оздоровлення, але таке не відбувається з причини відсутності матеріальної спроможності. Відповідач не страждає ніякими захворюваннями, не стоїть на диспансерному обліку за місцем проживання, не є платником аліментів за іншими підставами. За вказаних обставин позивач вважає, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому платити аліменти на спільних неповнолітніх дітей у розмірі 3500 гривень на сина та 4500 гривень на доньку щомісячно. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 01 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, якою відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що в рахунок сплати аліментів позивачу його матір`ю [PERSON] був подарований садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач за усною домовленістю зобов`язалася самостійно утримувати дітей. Крім того, він залишив позивачу автомобіль, придбаний в період шлюбу. 28 серпня 2020 року він здійснив грошовий переказ позивачу на утримання дітей в розмірі 24120,60 гривень. Відповідач також зазначив, що працював на посаді менеджера в ТОВ «Аріон», проте 18 червня 2020 року звільнений з посади за власним бажанням. Відповідач ніколи не працював на посаді супервайзера / начальнику відділу продаж у фірмі «Ресурс». Доводи позивача щодо отримання ним доходів в розмірі 25 000 гривень щомісячно жодними доказами не підтверджені. Відповідач просив також врахувати його матеріальний стан, зокрема, наявність на його утриманні непрацездатних батьків. 09 жовтня 2020 року позивачем надана суду відповідь на відзив. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей передано до Харківського районного суду Харківської області за територіальною підсудністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2021 року, справу передано в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 січня 2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей прийнято до провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В. та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] посилаючись на те, що відповідач позов не визнає, оскільки між сторонами мала місце усна домовленість щодо утримання дітей та передачі нерухомого майна - садового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , в рахунок сплати аліментів на їх утримання. Окрім наведеного зазначила, що відповідач з 18 червня 2020 року не працює, доходів не має, при цьому намагається надавати допомогу на утримання дітей, зокрема, переказав на їх утримання майже 24000 гривень. На утриманні позивача також знаходяться непрацездатні батьки, які мають ряд захворювань,та в свою чергу потребують матеріальної допомоги. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти, розмір яких значно перевищує розмір прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку, при цьому позивач не надає жодного доказу на підтвердження наявності у відповідача доходів. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 12 березня 2005 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції за актовим записом №2. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 червня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 21 липня 2020 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 24 березня 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №2 Харківського обласного управління юстиції) та [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 23 червня 2017 року Віддлом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, батьком дітей записаний відповідач по справі - [PERSON] . Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України. Крім того, відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами під час судового розгляду справи неповнолітні діти проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Під час судового розгляду також встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, має на утриманні непрацездатних батьків. Оскільки судом встановлено, що неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, а отже тягар по їх утриманню здебільшого покладається на неї, виходячи з вимог сімейного законодавства, відповідно якого дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, враховуючи ту обставину, що відповідач є здоровою особою працездатного віку, з урахуванням матеріального становища дітей та їх батька, суд вважає необхідним покладення на останнього аліментного зобов`язання. При визначенні розміру аліментів, окрім вищевказаних правових положень, суд виходить з наступних обставин. Відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 січня 2021 року становить 2395 гривень. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» для дітей віком до 6 років, який станом на 01 січня 2021 року становить 1921 гривень. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від:05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Як вбачається із матеріалів справи та встановлено із пояснень представника відповідача, на даний час відповідач офіційно не працевлаштований, офіційного доходу не має. Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не спростовані такі доводи представника відповідача, не надано доказів на підтвердження отримання останнім будь-якого доходу від трудової діяльності, в тому числі доходу у розмірі 25000 гривень щомісячно, про що зазначає позивач у своєму позові. Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліментів у розмірі 4500 гривень та 3500 гривень може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача. Отже, враховуючи викладені обставини, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, матеріальне становище відповідача, наявність на його утриманні непрацездатних батьків, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 2000 гривень, на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500 гривень щомісячно, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі,відповідачем не надано. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача щодо існування усної домовленості між сторонами з приводу сплати аліментів та передачі нерухомого майна в рахунок сплати аліментів на утримання дітей, з огляду на наступне. За ч.1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Відповідно до ч.1 ст. 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Як встановлено судом, жодних договорів про сплату аліментів на дітей або укладання договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно між сторонами не укладалося. Також суд не приймає доводи представника відповідача щодо надання відповідачем допомоги в добровільному порядку, оскільки стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина, передбаченим Сімейним Кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз зазначеної норми свідчить, що визначення способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі або в частці від доходу) залежить тільки від вибору одержувача аліментів, а тому суд відхиляє доводи представника відповідача, що за відсутності у відповідача регулярного доходу,аліменти мають бути стягнуті у частці від доходу. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, у разі отримання відповідачем іншого прибутку, зміни його матеріального становища позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів в порядку ст. 192 ЦК УКраїни. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дітей у вищевказаному розмірі, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 12 червня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору розмірі 367,85 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial