overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Позивачі посилалися на те, що відповідач, який вселився до квартири як член сім'ї - чоловік [PERSON], з липня 2010 року не проживає у зазначеній вище квартирі, яка є спільною власністю позивачів, так як сімейне життя не склалося і він виїхав на постійне місце проживання до м. Харкова. [PERSON] від свого імені і як представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала і пояснила, що у 2011 році шлюб з відповідачем вона розірвала. З 2010 року він проживає у м. Харкові, де саме, їй невідомо. Про розгляд цієї справи відповідач повідомлений через його родичів, які відмовилися назвати місце його фактичного проживання. [PERSON] до суду не з'явився, про розгляд справи вважається повідомленим відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України справа судом розглянута заочно, на підставі наявних у ній доказів. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS],- що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.3,4). У зазначеній квартирі відповідач зареєстрований з 25.03.1994 року, що підтверджується копією домової книги, довідками Шипуватської сільської ради та Великобурлуцького РС ГУ ДМС України в Харківській області. Копією паспорта відповідача (а.с.а.с. 5,10,12-13,17). [PERSON] вселився у квартиру як член сім'ї, оскільки 09.04.1994 р. одружився з [PERSON] (а.с. 9). Згідно з актом, складеним з участю сусідів та депутата сільської ради, [PERSON] з липня 2010 року не проживає у квартирі за місцем реєстрації (а.с. 6,14). Рішенням Великобурлуцького районного суду від 29.06.2011 р. розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідач не надав доказів, які б спростовували докази, надані позивачем. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. За встановлених обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки доведено факт відсутності відповідача без поважних причин у спірній квартирі з липня 2010 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - 229 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за кожним з позивачів, по ? частині житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по [ADDRESS], зазначивши, що будинок належав чоловікові та батьку позивачів - [PERSON], котрий помер [INFO] року. Позивачі вказують, що вони вступили у володіння спадковим майном та звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не можуть оформити право власності, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації будинку. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Представник відповідача надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Заслухавши пояснення з'явившихся учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Пунктом 1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, котрий був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, передбачалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З матеріалів справи вбачається, що позивачі мають право на спадкування за законом після померлого [PERSON], смерть якого настала [INFO] року. Позивачі вступили у володіння спадковим майном та своєчасно звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що нерухоме майно перебувало у власності спадкодавця, однак правовстановлюючі документи на домоволодіння відсутні у зв'язку з тим, що діючим на момент спорудження житлового будинку законодавтсвом державна реєстрація такого майна не вимагалась. Частиною 3 ст.1296 ЦК України предбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулись до суду із спільною заявою та просили розірвати шлюб, укладений між ними 13.06.2009р., посилаючись на ті обставини, що шлюб не склався, між ними тривалий час виникали різного роду непорозуміння і сварки з різних питань сімейного життя, виявилось, що вони люди з різними характерами і поглядами на життя, що привело до погіршення відносини між ними і фактичного розпаду сім*ї, у зв*язку із чим з травня 2013р. вони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та мають окремий бюджет. За спільною домовленістю їх спільний син [PERSON], [INFO] після розлучення буде проживати з матір*ю і батько буде приймати участь у його вихованні та утриманні до досягнення дитиною повноліття відповідно до нотаріально посвідченого договору між сторонами як батьками про сплату аліментів на утримання дитини. Примирення вважали не доцільним та просили задовольнити заяву на підставі ст.109 СК України. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримав, посилаючись на обставини, викладені в заяві. [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності (а.с. 10 - заява). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності заявниці на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заяву задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.06.2009р. (а.с. 3 - копія свідоцтва про шлюб), від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6 - копія свідоцтва про народження). 31.01.2014р. сторони уклали між собою нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на утримання дитини (а.с. 4-5 - копія договору). Згідно частини 1 ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким з них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, встановивши, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі [PERSON] і [PERSON], враховуючи, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права та інтереси та права та інтереси їх малолітньої дитини, а також те, що збереження сім*ї стало не можливим, суд визнає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. [PERSON] не подавала заяви про зміну шлюбного прізвища «[PERSON]» на дошлюбне прізвище «[PERSON]», у зв*язку із чим суд вважає залишити їй після розлучення шлюбне прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулись до суду із спільною заявою та просили розірвати шлюб, укладений між ними 14.07.2007р., посилаючись на ті обставини, що шлюб не склався, між ними тривалий час виникали різного роду непорозуміння і сварки з різних питань сімейного життя, виявилось, що вони люди з різними характерами і поглядами на життя, що привело до погіршення відносини між ними і фактичного розпаду сім*ї, у зв*язку із чим з січня 2015р. вони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та мають окремий бюджет. Питання щодо проживання, виховання та утримання їх спільної доньки [PERSON], [INFO]. народження ними вирішено в добровільному порядку шляхом укладення нотаріально посвідченого договору. Примирення вважали не доцільним та просили задовольнити заяву на підставі ст.109 СК України. В судовому засіданні [PERSON] і [PERSON] заяву підтримали, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Заслухавши пояснення заявників, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заяву задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14.07.2007р. (а.с. 4 - копія свідоцтва про шлюб), від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. народження (а.с. 6 - копія свідоцтва про народження). 09.04.2015р. заявники уклали між собою нотаріально посвідчений договір про проживання, виховання та сплату аліментів на дитину (а.с. 5 - копія договору). Згідно частини 1 ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким з них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, встановивши, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі [PERSON] і [PERSON], враховуючи те, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права та інтереси, а також права та інтереси їх малолітньої дитини, а також те, що збереження сім*ї стало не можливим, суд визнає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. [PERSON] виявила бажання після розлучення залишити собі шлюбне прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулись до суду із спільною заявою та просили розірвати шлюб, укладений між ними 27.08.2010р., посилаючись на ті обставини, що шлюб не склався, між ними тривалий час виникали різного роду непорозуміння і сварки з різних питань сімейного життя, виявилось, що вони люди з різними характерами і поглядами на життя, що привело до погіршення відносини між ними і фактичного розпаду сім*ї, у зв*язку із чим з вересня 2014р. вони проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та мають окремий бюджет. Питання щодо проживання, виховання та утримання їх спільної доньки [PERSON], [INFO] ними вирішено в добровільному порядку шляхом укладення нотаріально посвідченого договору. Примирення вважали не доцільним та просили задовольнити заяву на підставі ст.109 СК України. В судовому засіданні [PERSON] і [PERSON] заяву підтримали, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Заслухавши пояснення заявників, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне заяву задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27.08.2010р. (а.с. 5 - копія свідоцтва про шлюб), від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 12 - копія свідоцтва про народження). 18.02.2015р. заявники уклали між собою нотаріально посвідчений договір про проживання, виховання та сплату аліментів на дитину (а.с. 13-14 - копія договору). Згідно частини 1 ст.109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким з них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, встановивши, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі [PERSON] і [PERSON], враховуючи те, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права та інтереси, а також права та інтереси їх малолітньої дитини, а також те, що збереження сім*ї стало не можливим, суд визнає заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. [PERSON] виявила бажання після розлучення залишити собі шлюбне прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення та [PERSON] звернулася в суд з зустрічною позовною заявою до [PERSON] і [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду позов [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення задоволено. Усунуто перешкоди [PERSON] та [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS]. Виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В задоволенні зустрічної позовною заяви [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності - відмовлено в повному обсязі. Судом з'ясовано, що при ухваленні рішення не вирішено питання про судові витрати. Сторони в судове засідання не з'явилися , про час розгляду справи повідомлені. Суд, дослідивши матеріали справи , вважає що необхідно ухвалити додаткове рішення, де вирішити питання про судові витрати. Відповідно до п.6 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення , може за власною ініціативою ухвалити додаткове рішення , якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Зазначеним вище рішенням суд задовольнив немайнові вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так як позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 Закону України « Про судовий збір» , то судовий збір стягується з відповідача в доход держави. Так як позов подано в 2013 році , то з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь держави 114 грн. 70 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва на право власності на житло від 29.12.2002 року, зареєстрованого в БТІ м. Краматорська 21.01.2003 року, реєстраційний номер 42600-П. У квартирі зареєстрований відповідач син позивачів [PERSON], який не проживає у вказаної квартирі з червня 2013 року, чим порушує їх права власності. Вони змушені за нього оплачувати комунальні послуги, не можуть повною мірою розпоряджатися квартирою, оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, чим створює їм перешкоди в користуванні власністю. Просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 205 будинку № 99 по вул. Паркова в м. Краматорську Донецькій області. В судове засідання позивачі не зявилися , але надали суду заяви з яких вбачається, що вони просять справу розглянути за їх відсутності та наполягають на задоволенні заявлених вимог, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, повідомлень про причини неявки від відповідача не надійшло, згідно ст. 224 ЦПК України, суд на підставі наявних у справі доказів, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно свідоцтва на право власності на житло за № 6576/4 від 29.12.2002 року [PERSON] і [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в рівних долях, зареєстрований в БТІ м. Краматорська 21.01.2003 року, реєстраційний номер 42600-П. Згідно довідки КП «СЄЗ», в квартирі [ADDRESS] зареєстрованим відповідач по справі [PERSON]. Згідно акту про не проживання від 10.05.2017р., відповідач в квартирі [ADDRESS] не мешкає з червня 2013 року по теперішній час. При таких обставинах суд вважає за можливе задовольнити вимоги, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 205 будинку № 99 по вул. Паркова в м. Краматорську Донецької області. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися в суд з позовом до Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області про визнання права власності в порядку спадкування. В позові вказували, що 24 лютого 2008 року помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с.Чорногузи по вул.Загула, 2а Вижницького району Чернівецької області. Посилалися, що являються спадкоємцями за законом першої черги після смерті батька, інших спадкоємців немає. Вони своєчасно прийняли спадщину, однак, у видачі свідоцтва про право на вказану спадщину в нотаріальному порядку їм відмовлено на тій підставі, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Просили визнати за ними, [PERSON] та [PERSON], право власності на спадкове майно в рівних долях, а саме по 1/2 частці житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в с.Чорногузи по вул.Загула, 2а Вижницького району, яке належало померлому 24 лютого 2008 року [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явилися, в адресованих суду заявах позов підтримали, просили справу розглянути у їх відсутності. Чорногузівський сільський голова в адресованій суду заяві позов визнав, просив справу розглянути у відсутності представника сільської ради. Судом встановлено, що [PERSON] помер 24 лютого 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с. Чорногузи по вул.Д.Загула, 2а Вижницького району. Позивачі є дітьми померлого [PERSON], що підтверджено копіями свідоцтв про народження. Постановою державного нотаріуса Вижницької державної нотаріальної контори від 19 вересня 2014 року [PERSON], яка діє від свого імені та від імені [PERSON], відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №2а з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Чорногузи по вул. Д.Загула Вижницького району у зв»язку з тим, що нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності [PERSON] на дане майно. Довідкою Чорногузівської сільської ради від 19.09.2014 року підтверджено, що [PERSON] проживав та був прописаний в с.Чорногузи по вул.Д.Загула, 2а Вижницького району з 1977 року по день смерті, 24.02.2008 року; згідно запису в погосподарській книзі №11, особовий рахунок №0485-1, стор.129, власником вказаного будинку був померлий [PERSON] Свідоцтво про право власності за життя не отримував. З копії технічного паспорта на житловий будинок, що в с.Чорногузи, вул.Д.Загула, 2а Вижницького району вбачається, що його власником значиться [PERSON] Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачів ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON], і [PERSON] звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просять встановити факт належності на праві власності [PERSON], померлому [INFO] року, земельних ділянок, розташованих на території Шаповалівської сільської ради, Конотопського району: 1) кадастровий номер [NUMBER] 2) кадастровий номер [NUMBER] А також визнати за кожним із них в рівних частках право власності на кожну із вказаних земельних ділянок в порядку спадкування за законом. На обгрунтування вимог у позові зазначено, що після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема й на земельні ділянки. Проте, закреслення та виправлення у зазначених Державних актах позбавляють можливості нотаріально оформити спадкові права, що і стало підставою для звернення до суду. [PERSON], і [PERSON], кожен окремо, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги підтримують. Відповідачі Шаповалівська сільська рада, Конотопського району подала клопотання про розгляд справи без участі представника, задоволенню вимог не заперечують, при виинесенні рішення покладаються на розсуд суду. Треті особи: Конотопська районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області також просять розглядати справу за відсутності їх представників, задоволенню вимог не заперечують. Конотопська районна державна нотаріальна контора правом надання письмових пояснень не скористалася, у судове засідання представник не з»явився, що не перешкоджає винесенню законного і обґрунтованого рішення. Таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Суд вважає, що, з огляду на положення ч.4 ст.174 ЦПК України, вимоги підлягають задоволенню, оскільки безумовно визнані відповідачем. Належність спадкодавцю спірних земельних ділянок, право позивачів на отримання у спадок цієї нерухомості, своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини повністю доводяться представленими доказами (а.с.8-34). Відповідно до ст.256 ч.2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За приписами ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1258, 1261 ЦК України передбачено право спадкування за законом, зокрема до першої черги спадкоємців віднесені діти спадкодавця .

Outcome: approved