Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №63 на вул.Роксоляни, 65 у м.Львові та зобовязання Центру надання адміністративних послуг в Залізничному районі м.Львова зняти [PERSON] з реєстраціїмісця проживання у даній квартирі. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16.06.2010 року за договором купівлі-продажу придбала зазначену квартиру. Проте в цьому житлі залишивсь зареєстрованим, однак не проживає колишній власник житла [PERSON] Вважає, що відповідач, продавши квартиру, втратив право користування цим житлом. Реєстрація відповідача в квартирі порушує її права, як власника, користуватися та розпоряджатися квартирою, на підставі чого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 20.12.2016 року позов [PERSON] в частині вимог про зобовязання Центру надання адміністративних послуг в Залізничному районі м.Львова зняти [PERSON] з реєстраціїмісця проживання у квартирі №63 на вул.Роксоляни, 65 у м.Львові за клопотанням позивачазалишено без розгляду. В судовому засіданні позивач позов в частині визнання відповідача втратившим право користування житлом підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачів проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа Центр надання адміністративних послуг в Залізничному районі м.Львова, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, заяви про розгляд справи за відсутності такого не подав, про причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2010 року придбала у [PERSON] квартиру №63 на вул.Роксоляни, 65 у м.Львові. 29.06.2010 року проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на це нерухоме майно, відтак позивач являється власником такого (а.с.11-12). Разом з тим, згідно довідки ЛКП «Левандівка» №2222 від 06.10.2016 року (а.с.5), у вказаній квартирі залишився зареєстрованим попередній власник [PERSON] Як вбачається із п.11 договору купівлі-продажу від 16.06.2010 року продавець зобовязується знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають в квартирі до 01.07.2010 року, та звільнити квартиру для вільного і безперешкодного користування і володіння нею покупцем до 18.06.2010 року. Конституцією України в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК України,\~\~які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності невпливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Чинним законодавством України не передбачено збереження права користування житлом за попереднім його власником. Виникнення права особи на користування житлом залежить від наявності у цієї особи права власності на це житло, а отже припинення права власності цієї особи на житло припиняє її право на користування житлом. Таким чином, з припиненням права власності, припиняється і право відповідача на користування житлом. Згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вимагаючи визнання відповідача таким, що втратив право користування\~\~належним йому житлом, позивач посилається на те, що наявність реєстрації відповідача в цьому житлі створює дня нього перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю. З огляду на наведене та встановивши, що відповідач залишається на час розгляду справи зареєстрованим у квартирі на вул.Роксоляни, 65/63 у м.Львові в порушення умов договору купівлі-продажу від 16.06.2010 року і попри те, що його право власності на квартиру припинилось у зв'язку із продажем такої позивачу, а з припиненням права власності припиняється й право користування житлом відповідачем та враховуючи відсутність доказів того, що відповідач набув з інших підстав, передбачених законом, право користування цим житлом, суд дійшов висновку, що для захисту права власності позивача необхідно усунути перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання відповідача\~\~таким, що втратив\~\~право користування житлом. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що позов є підставним, ґрунтується на законі, відтак підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 551,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.1).

Outcome: approved