Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON]. В обґрунтування позову посилається на те, що 14.08.2004 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. В цьому шлюбу в них є неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак, подружнє життя не склалося через відсутність взаємного розуміння. Шлюбні відносини припинені з липня 2017 року. Ведення спільного господарства припинено, шлюб існує формально. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. Спору про місце проживання дітей немає. Тому, у звязку з викладеним, позивач просить суд, розірвати шлюб між нею та [PERSON], прізвище після розірвання шлюбу їй залишити «Стегній». Ухвалою суду від 12.09.2017 року провадження по даній справі було відкрито. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Позивач в судове засідання не зявилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягала. Відповідач в судове засідання не зявився, до суду надав заяву, згідно якої просив справу розглянути без його участі, позов визнав. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14.08.2004 року, про що зроблено запис за №38, та видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області свідоцтво про шлюб серії 1-КГ № 069950 (а.с. 5). Згідно свідоцтва про народження I-КГ № 133911 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області, від шлюбу сторони по справі мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.4) та згідно свідоцтва про народження I-КГ № 088099 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області другого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Подружнє життя не склалося, через відсутність взаєморозуміння. Спільне проживання припинено. Сім'я розпалась, шлюб існує формально. Ухвалою суду від 27.09.2017 року сторонам було надано шестимісячний строк на примирення, але після спливу даного терміну, сторони не дійшли згоди, не примирились. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, місце проживання дитини визначено, як проживання з матірю, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Частиною 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч.2 ст 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved