Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Адвокат Задерецький В.А., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Ватутіна» (далі ТОВ «Ватутіна», відповідач) про повернення земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником земельної ділянки, з кадастровим номером 4823681100:04:000:0037, площею 8,2904 га ріллі, яку вона успадкувала на підставі свідоцтва про права на спадщину за заповітом від [PERSON] , який помер [INFO] . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В подальшому, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 4823681100:04:000:0037 було зареєстровано право оренди, строком на сім років. Оредар - ТОВ «Ватутіна», орендодавець - [PERSON] . Підписантом договору оренди з боку орендодавця був не власник земельної ділянки ( [PERSON] ), а [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності, посвідченої Веселобалківською сільською радою Казанківського району Миколаївської області 23.03.2016 року. Зазначає, що згідно довіреності вона була уповноважена на виконання конкретних дій, пов`язаних лише з приватизації будь-якої земельної ділянки, розташованої на території Веселобалківської сільської ради. Довіритель - [PERSON] ніколи не уповноважував її на виконання інших функцій з належною йому земельною ділянкою, в тому числі на укладання від його імені договору оренди землі. Підписуючи договір оренди вона хоч і діяла як вона вважала в його інтересах, проте з перевищенням наданих їй повноважень та без волевиявлення [PERSON] . Оскільки [PERSON] не давав своєї згоди на укладання договору оренди, вважає його неукладеним. Такого ж висновку дійшов Миколаївський апеляційний суд Миколаївської області у справі № 478/1180/21 за її позовом до ТОВ «Ватутіна» про визнання вказаного договору оренди землі недійсним, зазначивши в судовому рішенні, що договір оренди земельної ділянки від 15.11.2016 року є неукладеним, а ефективним способом захисту її порушених прав буде подання позову про повернення земельної ділянки. Проте, незважаючи на прийняте судове рішення, яке набрало законної сили, вона не може реалізувати право власності на землю, оскільки відповідач без належних правових підстав продовжує використовувати належну їй земельну ділянку. Посилаючись на викладене просить суд прийняти рішення про повернення їй належної їй на праві власності земельної ділянки кадастровим номером 4823681100:04:000:0037. Ухвалою суду від 06.09.2021 року провадження у справі було відкрито, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 07 жовтня 2021 року представником відповідача на позовну заяву було подано відзив, в якому вона проти задоволення заявлених вимог заперечує повністю, вважаючі їх необґрунтованими. На обґрунтування висловленої позиції зазначили, що обгрунтовуючі позовні вимоги, позивачка посилається виключно на рішення в іншій цивільній справі, при розгляді якої не були встановлені фактичні обставини, які є ключовими при вирішені питання щодо повернення земельної ділянки. Зазначили, що договір оренди був укладений ще за життя попереднього власника земельної ділянки, який як довіритель наділив повноваженнями позивача саме в сфері землекористування. Попередньо, [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON] про що їй було відомо. Таким чином, діючи в інтересах [PERSON] як орендодавця, [PERSON] свідомо уклала договір оренди, право оренди яке перейшло до неї як до нового власника земельної ділянки. Підтвердженням цього факту є те, що як і [PERSON] так і [PERSON] отримували орендну плату, визнаючі таким чином як сам факт укладання договору оренди, так і саме існування орендних відносин. В ході судового розгляду справи сторони підтримали власні вимоги та заперечення. Позивач, представник позивача просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та просили суд вирішити спірні правовідносини на підставі вимог закону. Представник відповідача проти позову заперечила з підстав, викладених у відзові на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, оцінивши надані докази, приходить до такого висновку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії III-МК № 002438, був власником земельної ділянки, загальною площею 8,2904 га, з кадастровим номером: 4823681100:04:000:0037. 25 вересня 2015 року громадянином [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого він заповів належну йому на праві особистої приватної власності земельну ділянку Позивачу. В свою чергу, 23 березня 2016 року, на підставі довіреності, посвідченої секретарем Веслебалківської сільської ради, уповноважив Позивача бути його представником в усіх організаціях, установах, підприємствах, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в тому числі у відповідній Реєстраційній службі, відповідному управлінні Держземагенства, з питань приватизації будь-якої земельної ділянки, розташованої на території Веселобалківської сільської ради. Для цього, Позивачу було надано права згідно з переліком визначеним у вказаній довіреності, зокрема: подавати заяви, у тому числі про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, отримувати довідки, рішення, витяги, розписуватися за нього, реєструвати право власності на земельну ділянку, отримувати технічну документацію на земельну ділянку, а також виконувати інші необхідні дії, пов`язані з наданими повноваженнями. 15 листопада 2016 року, від імені [PERSON] та Відповідача - ТОВ «Ватутіна», було укладено договір оренди землі, згідно умов якого, земельну ділянку, площею 8,2904 га, кадастровий номер 4823681100:04:000:0037, було передано на платній основі Відповідачу в оренду, строком на 7 років. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 01.02.2017 року, вбачається, що 26 січня 2017 року було зареєстровано право оренди земельної ділянки, належної [PERSON] , за Відповідачем. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] помер [INFO] . Вказані обставини вбачаються із копії свідоцтва свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 серпня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Рожко О.О., згідно з яким позивач успадкувала земельну ділянку, площею 8,2904 га, з кадастровим номером 4823681100:04:000:0037, яка належала спадкодавцеві - [PERSON] . Право власності Позивача на вказану земельну ділянку, також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.08.2018 року. В ході судового розгляду справи, судом була витребувана та досліджена цивільна справа № 478/1180/20 (провадження № 2/478/24/2021) за позовною заявою [PERSON] до ТОВ «Ватутіна», про визнання договору оренди землі недійсним. Дослідженими матеріалами справи встановлено, що згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 15 січня 2021 року № СЕ-19/115-20/16250-ПЧ, що договір оренди землі від 15 листопада 2016 року було підписано не [PERSON] , а [PERSON] . Таким чином, з досліджених судом доказів вбачається, що померлий [PERSON] був власником земельної ділянки, загальною площею 8,2904 га, за кадастровим номером: 4823681100:04:000:0037. З метою проведення її приватизації, ним було видано довіреність на ім`я Позивача, яку [PERSON] уповноважив здійснити всі необхідні дії з питань приватизації. В свою чергу, в момент чинності довіреності Позивач уклала договір оренди даної земельної ділянки із Відповідачем вчинивши підпис у договорі від імені [PERSON] , що свідчить про довільне збільшення Позивачем обсягу наданих їй повноважень. Такий відступ від повноважень не було погоджено із довірителем. Встановлені обставини вказують не на відсутність повноважень у Позивача, а на розширення їх меж, внаслідок чого відбулось укладення спірного договору оренди. Оцінюючи встановлені обставини, суд враховує наступне. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), проте сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає у згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення має бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. З урахуванням приписів статті 202 ЦК України правочином є поєднання внутрішньої волі та волевиявлення сторін і воля учасників правочину полягає в їх обопільній, добровільній, усвідомленій згоді спільно досягти певної законної мети (набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки) шляхом прийняття на себе певних прав і обов`язків. Таким чином, підставою для визнання недійсним договору за частиною першою статті 215 ЦК України може бути встановлений судом дефект такого елемента правочину, як воля його учасника (учасників) - відсутність волі на укладення правочину або невідповідність волі та волевиявлення учасника (учасників) в момент вчинення правочину. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним відповідно до припису ч. 1ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення: під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у ст. ст. 229 - 233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі. За ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час укладення договору) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими (не укладеним). Враховуючи наведене, оспорюваний договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4823681100:04:000:0037 від 15 листопада 2016 року є неукладеними. За вказаних обставин у ТОВ «Ватутіна» відсутні правові підстави використовувати вище означену земельну ділянку. Враховуючи вище викладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, доведеності того факту, що договір оренди є не вчиненими (не укладеним) тавідсутність правових підстав у відповідача використовувати спірної земельної ділянки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір за подання позову у загальному розмірі 908,00 гривень, то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved