Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулися в суду з позовом до [PERSON] про стягнення 666,14 грн. за оплату послуг електропостачання в порядку регресу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником садового будинку [ADDRESS] садівничого кооперативу «Мічуринець», і земельної ділянки площею 0,0517 га, на якій розміщений вказаний будинок. Проте тривалий час в будинку проживає її колишній чоловік [PERSON], шлюб з яким розірвано в судовому порядку 22.12.2010 року, він не допускає її до власності, а також користується електроенергією, підключеною до будинку. У 2013 році відповідач допустив заборгованість за послуги електропостачання у вказаному розмірі. На вимогу ПАТ «Львівобленерго» вона, як власник будинку і земельної ділянки, хоча і не користувалася цими послугами, сплатила 22.05.2015 року даний борг. На підставі викладеного, позивач звернулася до суду із відповідним позовом. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь кошти за послуги електропостачання в сумі 666,14 грн. та стягнути сплачений нею судовий збір. У судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечив, подав письмові заперечення і дав суду пояснення, що будинок [NUMBER] садівничого кооперативу «Мічуринець» в урочищі Клепарів у м.Львові знаходиться у спільному користуванні його і позивача, він проживає на першому поверсі будинку, а [PERSON] займає другий поверх, куди він доступу не має. Твердження позивача, що він не подає показників лічильника і не оплачує за послуги електропостачання, вважає неправдивими, оскільки з жовтня 2015 року він особисто подає показники і оплачує ці послуги, відтак жодної заборгованості немає. Представник третьої особи - ПАТ «Львівобленерго» в судовому засіданні пояснив, що в період з січня по вересень 2013 року у споживача на вул.Винниця, дача, діл. [NUMBER] виникла заборгованість перед підприємством за послуги електропостачання в розмірі 666,14 грн., яка була оплачена [PERSON] 22.05.2015 року. У вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін і представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі реєстраційного посвідчення за позивачем [PERSON] в цілому зареєстрована на праві власності дача (садовий будинок) № [ADDRESS] - садівничого кооперативу «Мічурінець». Дана реєстрація відбулась на підставі довідки № 11 від 5.07.1994 року та на підставі рішення виконкому Львівської міської ради депутатів трудящих від 25.03.1966 року за № 169 та записано в реєстраційну книжку № 2 за номером 55 в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». На даний будинок видано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» технічний паспорт. Крім того, 17.05.2000 року виданий державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER], відповідно до якого позивачу (19.10.2012 року змінила прізвище з «Красномирова» на «Данилова» - а.с. 10) передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0517 га. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, земельній ділянці присвоєний кадастровий номер [NUMBER], дата державної реєстрації: 16.01.2014 року. Земельна ділянка [NUMBER] в садівничому кооперативі «Мічурінець» в урочищі Клепарів Шевченківського району міста Львова в цілому зареєстрована за позивачем. Відповідач у справі [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки, шлюб між ними розірвано 22.12.2010 року рішенням Залізничного районного суду, і фактично проживає у вказаному садовому будинку. Також встановлено, що за адресою [ADDRESS] в Шевченківському РЕМ відкрито особовий рахунок [NUMBER] та 22.10.2004 року між позивачем і ПАТ «Львівобленерго» укладено договір № 579/230 про користування електричною енергією у зазначеному садовому будинку і земельній ділянці. В період з січня по вересень 2013 року у вказаного споживача виникла заборгованість перед ПАТ «Львіволенерго» за послуги електропостачання в розмірі 666,14 грн., яка була оплачена [PERSON] 22.05.2015 року. Згідно з преамбулою Закону України «Про житлово-комунальні послуги» цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до ст.13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. В статті 1 цього Закону дано визначення, що споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту користування цими послугами. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору чи вимог цього Кодексу, а згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Між тим, слід зауважити, що відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з приписами ст.322 ЦК України саме власник майна зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором і законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в разі, коли жиле приміщення належить особі на праві власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких витратах визначається його власником і обов'язки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім. У відповідності до ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК України). Як встановлено в судовому засіданні і визнається обома сторонами відповідач користується судовим будинком, належним на праві власності позивачу і відповідно користується послугами електропостачання за цією адресою. Поряд з цим, не знайшли свого об'єктивного підтвердження, категорично заперечуються відповідачем, а відтак не приймаються судом до уваги доводи позивача, що вона в період, за який виникла спірна заборгованість, взагалі не користувалась садовим будинком, оскільки відповідач її не допускав і чинив перешкоди в користуванні таким. Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 04.09.2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і будинком, на яке посилається [PERSON] не містить підтвердження цих обставин, оскільки таким встановлено обставини того, що [PERSON] чинив [PERSON] перешкоди в користуванні земельною ділянкою [NUMBER] і будинком в жовтні 2014 - січні 2015 року, тобто в інший період часу, ніж той коли виникла заборгованість за послуги електропостачання. Покликання [PERSON], що станом на 2015-2016 рр. заборгованості перед ПАТ «Львіволенерго» немає, не заслуговують на увагу, оскільки позивач просить стягнути з відповідача коштів за оплату послуг електропостачання за 2013 рік. Згідно з ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Оскільки судом достовірно встановлено користування відповідачем електроенергією на земельній ділянці [NUMBER] і в будинку у січні-вересні 2013 року, а також враховуючи, що позивач є власником цього майна і споживачем таких послуг та не надала суду належних і допустимих доказів, що не користувалась цими послугами протягом 2013 року, встановити конкретну частину спожитих кожним з них послуг не вбачається можливим, тому суд вважає, що сторони є солідарними боржниками щодо сплати цих послуг. Таким чином, позивачем повністю сплачено заборгованість за отримані послуги з електропостачання в розмірі 666, 14 грн., тобто вона фактично відшкодувала також заборгованість, яка виникла з вини відповідача, який на той час не сплачував відповідно свою частку отриманих послуг. Отже, оскільки [PERSON] користувався комунальними послугами, то він зобов'язаний відшкодувати позивачеві сплачену ним частку вартості цих послуг, яка припадає на відповідача. Статтею 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] частково та відшкодування частини вартості спожитих послуг з електропостачання у вигляді стягнення з [PERSON] на її користь половини сплаченої нею суми у відшкодування отриманих послуг, яка складає 333,07 грн. (666,14 : 2). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем.

Outcome: partial