Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

[PERSON], яка на день подання позовної заяви мала прізвище [PERSON] (а.с. 6, 38, 39), звернулась в суд з позовом до [PERSON] в якому просить розділити майно, яке є їх спільною сумісною власністю, наступним чином: -визнати за позивачем право власності на автомобіль марки «Opel vectra 2.0» 1991 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], ринковою вартістю 60000 гривень; -визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки «Renault Magnum» 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та право власності на напівпричіп «Kogel SN 24» 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], загальною ринковою вартістю 300000 гривень; -враховуючи неможливість виділення ідеальної частини при поділі майна, стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 120000 гривень. В судовому засіданні позивач і її представник позов підтримали та пояснили, що позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 2012 року. За час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль марки «Opel vectra 2.0» 1991 року випуску, автомобіль марки «Renault Magnum» 1998 року випуску та напівпричіп «Kogel SN 24» 1997 року випуску. Не дивлячись на те, що вищевказані транспортні засоби є спільним сумісним майном, відповідач забрав їх собі, пояснивши, що вони є його особистим майном. За таких обставин просять позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що автомобіль марки «Renault Magnum» 1998 року випуску та напівпричіп «Kogel SN 24» 1997 року випуску були придбані за 15000 доларів США. З них 5000 доларів США були особистими коштами відповідача, які він отримав від продажу свого автомобіля «Peugeot Boxer». Решту коштів в розмірі 10000 доларів США він позичив у [PERSON] На день припинення з позивачем ведення спільного господарства він був винен [PERSON] 7500 доларів США, які повернув 03 серпня 2015 року. Також пояснив, що за час спільного проживання крім автомобілів вони придбали: -газовий котел - 15000 гривень, -супутникову антену - 1500 гривень, -шафу купе «Стерх» - 12000 гривень, -двоспальне ліжко - 5000 гривень, -кондиціонер «С Міdeo» - 10000 гривень, -мультиварку «Delfa» - 1000 гривень, -телевізор «Toshiba» - 10000 гривень, -бойлер «Atlant» - 2500 гривень, -телефон «Samsung» - 3000 гривень -нетбук «Aser» - 5000 гривень. Тому вважає за необхідне поділити майно наступним чином: -виділити позивачу: автомобіль марки «Opel vectra 2.0» 1991 року випуску, газовий котел, супутникову антену, шафу купе «Стерх», двоспальне ліжко, кондиціонер «С Міdeo», мультиварку «Delfa», телевізор «Toshiba», бойлер «Atlant», телефон «Samsung», нетбук «Aser»; -виділити відповідачу автомобіль «Renault Magnum» 1998 року випуску та напівпричіп «Kogel SN 24» 1997 року випуску; -стягнути з позивача на користь відповідача 3750 доларів США та 44500 гривень. В судовому засіданні позивач та представник відповідача погодились з тією вартістю майна, яку зазначила позивач та відмовились від призначення автотоварознавчої експертизи. Суд заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2012 року (а.с. 9), який був розірваний рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2015 року (а.с. 38). За час перебування у шлюбі вони придбали наступне майно: автомобіль марки «Opel vectra 2.0» 1991 року випуску, автомобіль «Renault Magnum» 1998 року випуску та напівпричіп «Kogel SN 24» 1997 року випуску (а.с. 12, 15, 16). Таким чином це майно, згідно ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю сторін. Обираючи порядок поділу майна, суд керується ст. ст. 70, 71 Сімейного кодексу України відповідно до яких у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Суд також враховує те, що позивач згодна на присудження їй грошової компенсації різниці вартості часток. У зв'язку з цим суд ділить майно наступним чином: -виділяє позивачу: автомобіль марки «Opel vectra 2.0» 1991 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 60000 гривень; -виділяє відповідачу: автомобіль марки «Renault Magnum» 1998 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та напівпричіп «Kogel SN 24» 1997 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], загальною вартістю 300000 гривень. -стягує з відповідача на користь позивача грошову компенсацію різниці вартості часток в розмірі 120000 гривень. Суд не приймає до уваги варіант розподілу майна, який зазначений представником відповідача (а.с. 41- 43), виходячи з наступного: - Представник відповідача не надав доказів того, що сторони в період шлюбу придбали і інше майно, крім того, яке зазначила позивач. - Надана довідка рахунок не свідчить про те, що відповідач до реєстрації шлюбу з позивачем мав власний автомобіль «Peugeot Boxer», який реалізував за 5000 доларів США (а.с. 44). - Надані розписки про отримання позики в розмірі 10000 доларів США та про її повернення (а.с. 45-47) не впливають на порядок розподілу майна, оскільки з їх змісту вбачається, що кошти були отримані та повернути в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому повернуті зі спільних коштів подружжя. Жодними доказами не підтверджено, що вся сума позики чи її частина повернуті після припинення ведення сторонами спільного господарства. Про це не свідчить і рішення про розірвання шлюбу (а.с. 38), оскільки викладені в описовій частині рішення обставини, що сторони не ведуть спільне господарство з червня 2015 року, взяті з позовної заяви і в судовому засіданні судом не встановлені. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору. Враховуючи вищевказане,

Outcome: approved