Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач») про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, зокрема, посилаючись на те, що [PERSON] з часу укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], у вказаній квартирі не проживає, однак і не знялася з реєстрації місця проживання в даній квартирі. Представник Відповідача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила їх задовольнити, та пояснила Суду, що Відповідач своєчасно знятися з реєстрації місця проживання не встигла у звязку із виїздом за межі м. Івано-Франківська в сімейних справах. Проаналізувавши пояснення Позивача, представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Згідно з Договором купівлі-продажу квартири від 04 листопада 2015 року, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 04 листопада 2015 року (а.с. 7), [PERSON] є власником двокімнатної квартири, житловою площею 46,50 кв.м., загальною площею 63.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №46956449 від 04 листопада 2015 року (а.с. 8) [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS], (частка 1/1). Згідно з довідкою №02-02/2931 про склад сімї, виданою 09 листопада 2015 року КП «ЄРЦ» (а.с. 9), разом із Позивачем у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON]. При цьому, відповідно до пункту 9 Договору купівлі-продажу квартири від 04 листопада 2015 року Продавець ([PERSON]) зобовязувалася виписатися (зняти з реєстрації всіх осіб, що були зареєстровані) з вказаної квартири до сьомого листопада 2015 року. Відтак, як вбачається зі змісту довідки №02-02/2931 про склад сімї, виданою 09 листопада 2015 року КП «ЄРЦ» (а.с. 9), станом на 09 листопада 2015 року [PERSON] зареєстрована у [INFO]. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернувся до суду з даним цивільним позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Так, право володіння означає юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. Передача власником майна в тимчасове володіння інших осіб, наприклад, на зберігання, не призводить до втрати ним права власності. При цьому майно має вважатися таким, що перебуває у володінні власника, і тоді, коли він фізично ним не панує, наприклад, майно власника в житловому будинку в момент перебування його на роботі, товар належний громадянину підприємцю, розташований в його складському приміщенні, в період перебування його у відрядженні. Право користування це юридично закріплена можливість власника щодо господарського, підприємницького, культурно-побутового використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами. Право розпорядження це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно). Відповідно до частин 1,2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина 1 статті 383 ЦК України). Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Підставою для подання негаторного позову на підставі статті 391 ЦК України є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Як зазначив Позивач в судовому засіданні, не виконавши зобовязання щодо зняття з реєстрації місця проживання в [INFO], визначене в пункті 9 Договору купівлі-продажу, Відповідач порушила права Позивача, як власника даної квартири, на вільне розпорядження та користування цією квартирою. Крім того, в судовому засіданні Позивач зазначив про те, що ним самостійно сплачуються комунальні послуги та інші платежі за даною квартирою, а оскільки розмір плати за окремі комунальні послуги залежить від кількості зареєстрованих в такій квартирі осіб, Позивач обєктивно зобовязаний нести додаткові витрати, повязані з реєстрацією Відповідача в його квартирі. Враховуючи вищевикладене, Суд звертає увагу на те, що, уклавши та посвідчивши нотаріально Договір купівлі-продажу від 04 листопада 2015 року, [PERSON], зокрема, передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Іншими словами, за даним Договором купівлі-продажу [PERSON] передала [PERSON] право власності на дану квартиру. За змістом частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відтак, право власності на квартиру включає в себе правомочності щодо володіння, користування та розпоряджання даною квартирою. Отже, за Договором купівлі-продажу від 04 листопада 2015 року [PERSON] передала [PERSON] правомочності щодо володіння, користування та розпоряджання квартирою № 4 по вул. Гординського, 5 в м. Івано-Франківську, тобто втратила ці правомочності на вказану квартиру. З метою остаточного оформлення втрати таких правомочностей сторонами в пункті 9 Договору купівлі-продажу і було передбачено зобовязання Відповідача щодо зняття з реєстраційного обліку з квартири до 07 листопада 2015 року. Як встановлено Судом та не спростовано належними засобами доказування, визначене в пункті 9 Договору купівлі-продажу зобовязання Відповідачем не виконано. Враховуючи все вищевикладене в сукупності, Судом встановлено, що реєстрація [PERSON] у квартирі [ADDRESS], яка на даний час належить [PERSON], створює перешкоди у здійсненні Позивачем права власності та вільного користування і розпорядження вказаною квартирою, а тому порушені права Позивача слід поновити та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловою площею у цій квартирі, оскільки такий спосіб захисту права власності не суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 487,20 грн. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 15, 316, 317, 319, 383, 391, 715 Цивільного Кодексу України, ст. 15 Житлового кодексу України,

Outcome: approved