Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON], представником якого за довіреністю є [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що 28 травня 2004 року помер її батько [PERSON] На момент смерті він проживав у [INFO]. Заповіту за життя його батько не залишив. Він являється спадкоємцем першої черги за законом, інших спадкоємців немає. Після спливу кількох років його матірю був знайдений Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9196 га, серії СМ № 000323, виданий на імя його батька [PERSON]. Вказана земельна ділянка розташована на території Бобрицької сільської ради Роменського району. При зверненні до Бобрицької сільської ради йому було усно повідомлено, що вищевказану земельну ділянку орендує та обробляє ТОВ «Агрофірма «Біловоди»» і для підписання нового договору оренди земельної ділянки йому необхідно вступити у спадщину. В червні 2018 року він звернувся до приватного нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, проте йому було відмолено, оскільки він не прийняв спадщину, так як на момент смерті батька разом з ним не проживав і протягом шести місяців після його смерті не подав заяву про прийняття спадщини. Він не прийняв спадщину після смерті батька у встановлений чинним законодавством строк по причині тривалої відсутності за кордоном, так як вважав, що майна його батько не мав. Крім того, він не був обізнаний зі встановленим в Україні порядком спадкування і не знав про необхідність подання заяви до нотаріуса протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця. Тому просить визначити йому додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер 28 травня 2004 року. Позивач в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити. Пояснив, що батько не проживав з ними багато років, мав іншу сімю. Приблизно в 2004 році він прийшов до його матері і віддав свідоцтва про право власності на землю. Весною 2004 року він дізнався, що його батько помер. Він в цей період їздив працювати в Росію і приїхав в Україну після поховання батька, вже на початку червня 2004. Пробув тут близько тижня, потім поїхав назад. Вдруге у 2004 році приїхав вже перед Новим роком. Він не був обізнаний про порядок прийняття спадщини, проте знав, що діти є спадкоємцями після батьків, але ніяких заходів для встановлення того, чи є якесь майно після смерті батька, або щоб дізнатись про порядок прийняття спадщини він не вживав. З матірю він спілкувався, має з нею нормальні стосунки, вважає, що вона не повідомила йому про наявність документів на землю, оскільки забула і знайшла їх років через десять, приблизно в 2016-2017 роках. Представник відповідача [PERSON] міської ради Сумської області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а.с. 45). Третя особа приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень проти заяви не має, при винесенні рішення покладається на розсуд суду (а.с.43). Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріли справи, допитавши свідків, встановив, що між сторонами склалися правовідносини щодо спадкування, порядок вирішення яких регламентовано Книгою 6 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що позивач є сином [PERSON], що стверджується свідоцтвом про його народження серії І-БП № 226049 та свідоцтвом про встановлення батьківства серії І-БП № 267853 (а.с.6,7). Згідно свідоцтва про смерть серії І-БП № 195824 [PERSON] помер 28 травня 2004 року в м. Ромни Сумської області (а.с.8). Позивач є спадкоємцем першої черги на майно померлого [PERSON], проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено у звязку з відсутністю факту прийняття ним спадщини (а.с.9). В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори на протязі 6 місяців з часу відкриття спадщини, відповідно до ст. ст. 1269, 1270 ЦК України. \~ \~ \~ \~Статтею 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. У п.24 Постанови Пленуму № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Верховний Суд України розяснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Із листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ ці обставини визнані судом поважними. \~ \~ \~ \~Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. \~ \~ \~ \~Такий висновок міститься й у правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85 цс.12. При цьому, з пояснень самого позивача, судом встановлено, що він мав об'єктивну можливість дізнатися про наявність спадкового майна та скористатись своїм правом як спадкоємець за законом, навіть за відсутності Державного акта на право власності на земельну ділянку, оскільки мав нормальні стосунки з матірю, вони спілкувались, отже у останньої не було причин приховувати наявність у неї Державного акта на право власності на земельну ділянку на імя колишнього чоловіка. Крім того, порядок спадкування, що діти є спадкоємцями після смерті батьків, є загальновідомим фактом, чого не заперечував і позивач. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON]І, [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що у 2004 році позивач працював у Росії, приїздив рідко, проте приїздив після смерті батька двічі. Суд вважає, що за таких у позивача були відсутні перешкоди для своєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження того, що він пропустив строк звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з поважних причин. А тому суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed