Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Зокрема, вимогами позову просить стягнути з відповідача заборгованість по відсотках за збереження та користування коштами, отриманими ним за договором позики від 27.12.2011 року в розмірі 3450,57 грн., що по курсу НБУ становить 134,63 доларів США. В процесі розгляду справи позивач збільшувала позовні вимоги. Відповідно до заяви від 13.11.2017 року просить стягнути з відповідача на її користь 33 004,01 грн., що становить 1249,15 доларів США. Позивач в судове засідання не прибула, від неї надійшла заява про підтримання вимог позовної заяви, розгляд справи без її участі. Позивач не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку. Від нього не надійшов відзив на позовну заяву. З урахуванням думки позивача, положення частини 1 статті 280 ЦПК України та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] суму коштів у розмірі 9000 доларів США. Відповідач зобовязався повернути позичені кошти в строк 2 роки. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми коштів за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 27.12.2011р. у розмірі 9000 (девять тисяч) доларів США, що по курсу НБУ станом на 03.04.2014р. становить 101160 (сто одна тисяча сто шістдесят) гривень. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2014 року з [PERSON] задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів за користування коштами та три проценти річних за договором позики від 27 грудня 2011 року та стягнуто на користь [PERSON] 1595,46 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу Національного банку України, станом на дату ухвалення рішення становить 24027,63 грн. (а.с. 3-4). Рішення набрало законної сили 26.01.2015 року, згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області, якою рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2014 року залишено без змін. Встановлено, що рішенням суду від 25 листопада 2014 року розмір процентів за користування коштами, задоволений судом, нарахований за період з 27.12.2011 року по 23.04.2014 року. Також встановлено, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 липня 2017 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики позов задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по відсотках за збереження та користування коштами, отриманими за договором позики від 27.12.2011р. у розмірі 112888 (сто дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят вісім) гривень 37коп., що по курсу НБУ станом на 27.10.2016р. становить 4413 (чотири тисячі чотириста тринадцять) доларів США 15 центів. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання ч. 1 ст. 625 ЦК України. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з розрахунку процентів за користування позикою в розмір 9000 доларів США згідно встановленої НБУ облікової ставки за період з 28.10.2016 року по 13.11.2017 року по договору позики від 27.12.2011 року, станом на 13.11.2017 року року у [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 1 114,52 доларів США, що еквівалентно 29 553,44 грн. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних доказів того, що [PERSON] борг повернуто повністю чи частково, відповідачем суду не подано. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому позов слід задовольнити. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 16, 20, 549, 526, 1046, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved