Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] мотивував позов тим, що є фізичною особою-підприємцем і 01.01.2014 року із [PERSON] уклав договір оренди приміщення (ракушки) під магазином [ADDRESS], наповнив орендоване місце своїм товаром. 16.06.2014 року до магазину зайшов державний виконавець Заплетнюк Б.І. та пред`явив постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 43642556 від 10.06.2014 року на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області про забезпеченню позову [PERSON] шляхом накладення арешту на майно в приміщенні магазину [ADDRESS] і заборони продажу майна будь-яким особам, зокрема [PERSON] Незважаючи на його пояснення, зокрема що майно не належить [PERSON] і що приміщення він орендує, державний виконавець описав все майно (товар), наклав арешт, про що склав відповідний акт 16.06.2014 року. Проте, дане майно є його власністю, яке він придбав за особисті кошти для реалізації і не є предметом спору між подружжям [PERSON]. На підставі ст. 321 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» просив виключити з акту опису і арешту майна та звільнити з-під арешту належний на праві власності товар, який був описаний головним державним виконавцем Староміського ВДВС Заплетнюком Б.І. 16.06.2014 року за адресою [ADDRESS] та включений до акту опису і арешту майна від 16.06.2014 року. Ухвалою суду від 26.08.2014 року первісного відповідача - Староміський ВДВС Вінницького МУЮ замінено на належного - [PERSON] та притягнуто до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] і його представник [PERSON] підтримали позов, суду пояснили, що право власності на описане майно (товар) відповідно до переліку, що зазначений в позовній заяві, підтверджується видатковими накладними, доказів сплати коштів за його придбання, товарних чеків немає. Переважну частину майна він купляв для реалізації без документів. Відповідач [PERSON] визнав позов, суду пояснив, що товар, яким торгує [PERSON] не є спільною сумісною власністю подружжя, тому поділу не підлягає. Також пояснив, що приміщення [ADDRESS] належить йому на праві власності і він здає в оренду [PERSON] відповідно до договору від 01.01.2014 р. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, оскільки майно є спільною сумісною власністю подружжя, придбаний за спільні кошти, і є предметом спору в справі № 127/9250/14 за позовом [PERSON] Майно описане на виконання ухвали суду від 04.06.2014 року про забезпечення позову, а [PERSON] не довів належними доказами те, що товар належить йому на праві власності. Крім того, [PERSON] додала, що по окремим торговим маркам вона є офіційним дистриб`ютором по Вінницькій області, а [PERSON] фактично працює реалізатором і кошти від продажу товару здає в касу спільної бухгалтерії та отримує заробітну плату. Державний виконавець Староміського ВДВС Заплетнюк Б.І. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, 01.01.2014 року уклав із [PERSON] договір оренди приміщення під магазином [ADDRESS] для ведення торгівлі (а.с. 9). 16.06.2014 року державним виконавцем Староміського ВДВС Вінницького МУЮ Заплетнюком Б.І. на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 04.06.2014 року у справі 127/9250/14-ц про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя було описане майно, що знаходиться в приміщенні магазину [ADDRESS] та заборонено продаж будь-яким особам, зокрема [PERSON] (а.с. 11-17). Відповідна ухвала суду міститься в матеріалах справи (а.с. 35-36). В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав, що йому належить магазин [ADDRESS], і фактично опис майна, яке просить звільнити з-під арешту [PERSON], було проведено саме в цьому приміщенні, а корпус № 2 йому не належить. Дані обставини підтвердили інші учасники процесу, а також відповідачка надала відповідний договір купівлі-продажу від 29.12.2000 року та реєстраційне посвідчення. Тому зазначення в ухвалі суду від 04.06.2014 року і в акті опису й арешту майна від 16.06.2014 року про те, що накладено арешт на майно в приміщенні магазину [ADDRESS] суд вважає очевидною опискою. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Перелік майна, яке [PERSON] вважає своєю власністю, наведений ним у позовній заяві та зазначений в акті опису і арешту від 16.06.2014 року. Статтею 328 ЦК визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. В судовому засіданні було запропоновано позивачу надати відповідні документи, що підтверджують факт придбання ним майна, проте позивач і представник пояснили, що крім видаткових накладних, що містяться в матеріалах справи, інших розрахункових документів немає (а.с. 18-28). Разом з тим, надані суду ксерокопії накладних (а.с. 18-28) не є належним доказом придбання [PERSON] товару, що зазначений у переліку. Крім того, накладні не є розрахунковим документом та не підтверджують здійснення господарської операції, також вони не відповідають вимогам, визначеним ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та які пред`являються до первинних бухгалтерських документів. Інших належних доказів перебування у власності [PERSON] вказаного майна немає. Таким чином, [PERSON] не довів позовні вимоги, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed