Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (надалі «Відповідач»), в якому просила стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на користь [PERSON] кошти в сумі 55 494,54 грн., в тому числі: невиплачена пенсія 34 978,96 грн., компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати 20 515,58 грн. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та письмових поясненнях на позов. В обґрунтування позовних вимог представник Позивача зазначив про те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року було зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області призначити, провести перерахунок та виплатити пенсію [PERSON] як особі 1 категорії, інваліду ІІІ групи захворювання пов'язаного з Чорнобильською катастрофою державної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2014 року згідно ч. 1 ст. 50, ч.4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановленого Законом України «Про Державний бюджет» на 2014 рік. Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, як зазначив представник Позивача, виплату суми нарахованої пенсії на виконання постанови суду протиправно не здійснило, у звязку з чим Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про стягнення завданої шкоди. Відповідач Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засіданні повідомлений належним чином. Представником Відповідача на адресу суду направлено письмові заперечення на позов, в яких Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську покликається на відсутність бюджетних коштів, як на підставу невиконання постанови суду в адміністративній справі. Заслухавши пояснення представника Позивача, проаналізувавши викладені в письмових запереченнях доводи Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Позивач [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на пільги і компенсації відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та отримує пенсію як інвалід ІІІ групи відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року було зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області призначити, провести перерахунок та виплатити пенсію [PERSON] як особі 1 категорії, інваліду ІІІ групи захворювання пов'язаного з Чорнобильською катастрофою державної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2014 року згідно ч. 1 ст. 50, ч.4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановленого Законом України «Про Державний бюджет» на 2014 рік. На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року було видано виконавчий лист № 344/3416/2014 від 27 жовтня 2014 року про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області призначити, провести перерахунок та виплатити пенсію [PERSON] як особі 1 категорії, інваліду ІІІ групи захворювання пов'язаного з Чорнобильською катастрофою державної пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2014 року згідно ч. 1 ст. 50, ч.4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановленого Законом України «Про Державний бюджет» на 2014 рік. Згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську № 8134 від 22 грудня 2015 року (а.с. 12) [PERSON] згідно з рішенням суду нараховано доплату за період з 01.01.2014 року по 03.08.2014 року в розмірі 34 978,96 грн.; доплата буде виплачена при наявності цільового фінансування коштів. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з даним позовом про стягнення суми невиплаченої пенсії у 34 978,96 грн. та компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 20 515,58 грн., а разом 55 494,54 грн. Як випливає зі змісту позовної заяви та пояснень представника Позивача в судовому засіданні, правовими підставами для звернення до суду Позивач вказує положення ст. 6-1, 13, 41 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. ст. 3, 8, 9, 129 Конституції України, та спеціальні норми, закріплені ст. ст. 22 Цивільного кодексу України, посилаючись на заподіяну Відповідачем матеріальну шкоду, яка полягає у невиплаті перерахунку пенсії на підставі постанови суду. Згідно зі статтею 107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Згідно з частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати , які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи , які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За своєю правовою природою, правовідносини, які виникли між Позивачем та Відповідачем, регулюються нормами бюджетного законодавства та є такими, що мають соціальну природу. Суд звертає увагу на те, що в матеріалах даної справи відсутні докази завдання Відповідачем саме матеріальної шкоди позивачу [PERSON], оскільки нарахована, але невиплачена на користь Позивача сума пенсії у розмірі 34 978,96 грн. за своєю правовою природою не є шкодою в розумінні статті 22 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті Позивачу в порядку виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року. Таким чином, Суд звертає увагу на безпідставність доводів представника Позивача про те, що невиплачена Позивачу доплата до пенсії в сумі 34 978,96 грн. є матеріальною шкодою, завданою їй внаслідок неправомірних дій Відповідача щодо невиконання судового рішення, а тому підлягає стягненню на її користь. Крім того, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року про зобовязання нарахувати та виплатити призначену Позивачу пенсію знаходиться на виконанні та частково виконана, оскільки Відповідачем проведений перерахунок пенсії, визначений розмір та нарахована доплата до пенсії, а тому стягнення заявленої Позивачем суми у даному спорі буде фактично подвійною відповідальністю за одне і теж зобов'язання, що в розрізі положень Конституції України є недопустимим. Враховуючи природу та суть спірних правовідносин, з приводу яких подано даний позов, Суд вважає за необхідне зазначити про те, що стягнення вищевказаних коштів повинно відбуватися в рамках та за допомогою процесуальних механізмів, визначених положеннями Кодексу адміністративного судочинства України. Стосовно посилання представника Позивача, як на підставу заявлених позовних вимог, на вимоги статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Суд звертає увагу на наступне. Так, згідно з частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Суд вважає безпідставним посилання представника Позивача на застосування до спірних правовідносин, що виникли між сторонами, статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки предметом розгляду в цій справі спору не є сума недоотриманого підвищення до пенсії, і вищевказані норми Закону до цих правовідносин застосовуватись не можуть, оскільки судом був вирішений спір щодо перерахунку пенсії позивачу. Стосовно посилання представника Позивача, як на правову підставу позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь Позивача суми компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в розмірі 20 515,58 грн., на статті 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Суд звертає увагу на наступне. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»). Системний аналіз змісту вищенаведених правових норм дає підстави дійти висновку про те, що в розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» єдиною умовою здійснення громадянам компенсації втрати частини доходів є порушення встановлених строків їх виплати. В спірних правовідносинах, які виникли між Позивачем та Відповідачем, виплаті на користь [PERSON] підлягає доплата, яка нарахована Відповідачем на підставі судового рішення, яким його було зобовязано здійснити нарахування та виплату суми неотриманої пенсії, яка, за висновком суду у справі в порядку адміністративного судочинства, підлягає виплаті на користь [PERSON] Природа вказаної доплати на підставі рішення суду не відносить її до передбачених статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» видів доходів, які компенсуються на підставі даного закону, а, відтак, посилання представника Позивача на даний нормативно-правовий акт, як на правову підставу позовної вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми компенсації громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в розмірі 20 515,58 грн., є безпідставним, а тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Станом на час подання позову Позивача було звільнено від оплати судових витрат на підставі Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності з вимогами статті 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed