Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Адвокат Жарова-Тітарьова Лариса Михайлівна звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова в інтересах [PERSON] із позовом до [PERSON] , в якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 20.01.2020 року у розмірі 377 399,65 грн., з яких заборгованість за договором - 98 281,16 грн., що становить 3510 доларів США.; штраф у розмірі одного відсотку від простроченої суми за кожен день прострочки - 279 118,49 грн., що складає 9922 доларів США; три проценти річних від простроченої суми - 900,00 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3775,31 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20 січня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики про надання відповідачу грошових коштів у сумі 100 638 грн., що на день передачі грошей складало еквівалент 4150 доларів США за курсом НБУ. З метою забезпечення виконання договору позики 20 січня 2020 року між сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П. за реєстровим №86 та зареєстрований 20.01.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №35103890, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Відповідно до п.1.2 договору позики відповідач зобов`язалась повернути суму боргу в строк до 20 квітня 2020 року, яка на день остаточного розрахунку мала відповідати еквіваленту суми 4150 доларів США за курсом НБУ. 21 травня 2020 року відповідач повернула позивачу частину позики у розмірі, еквівалентному 1300 доларів США за курсом НБУ. Решта суми боргу у розмірі 2850 доларів США повернута позивачу не була. Зазначає, що заборгованість становить 98 281,16 грн. 28.07.2020 року позивачем була направлена відповідачу претензія про сплату в добровільному порядку суми боргу та штрафу, відповідь на яку відповідач не надала, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 05.10.2020 заява залишена без руху та позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою судді від 23.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримала збільшенні позовні вимоги та просила задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилась, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.12.2021 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 20 січня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. за реєстровим №85, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 100 638,00 грн., що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 4150 доларів США за курсом НБУ. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Зазначені обставини підтверджується оригіналом договору позики від 20.01.2020 року. З метою забезпечення виконання договору позики 20 січня 2020 року між сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П. за реєстровим №86 та зареєстрований 20.01.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №35103890, предметом якого є квартира [ADDRESS] . За змістом пункту 1.2 Договору позики сторони домовились про те, що договір позики є безпроцентним, сума повертається до 20.04.2020 року, на день остаточного розрахунку має відповідати еквівалентові суми 4150 доларів США за курсом НБУ. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Так, у відповідності до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені грошовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання договору позики передбачає належне виконання позичальником обов`язку повернути позику в порядку, передбаченому ст. 1049 ЦК України. Договір позики є одностороннім, оскільки обов`язки виникають лише у однієї сторони - позичальника, а права - лише у позикодавця. На позичальника покладається обов`язок повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такої самої якості та такого самого роду, що були передані йому позикодавцем. Позичальник зобов`язується також сплатити винагороду (проценти за користування позикою), якщо договір не є безоплатним. Позикодавцеві належить право вимагати від позичальника повернення позики, та сплати процентів за оплатним договором позики. Відповідно до положень ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до положень ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений строк. Згідно ст.509 Цивільного кодексу України кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зі змісту позову та пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні, вбачається, що 21.05.2020 року відповідач повернула позивачу суму позики у розмірі еквівалентному 1300 доларів США. Однак відповідач свої зобов`язання за договором позики від 20.01.2020 виконав не в повному обсязі, залишок заборгованості становить суму, еквівалентну 2850 доларів США. Крім того, у відповідності до пункту 3 Договору позики при неповерненні суми позики своєчасно, або не сплаті своєчасно чергової виплати згідно п.1.2 цього договору кредитор вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати штрафу у розмірі одного відсотку від простроченої суми за кожен день прострочки. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів, еквівалентна сумі 2850 доларів США за курсом НБУ станом на 28.12.2021 року, яка становить 77 605,50 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного договору позики від 20.01.2020 року, у позивача виникло право на отримання обумовленого умовами договору штрафу, розмір якого становить один відсоток від суми позики за кожен день прострочки виконання зобов`язання, що за підрахунками суду складає 259 947,60 грн. та включає у себе штраф: - за період з 21.04.2020 року по 20.05.2020 року - 33 004,95 грн., виходячи із загального розміру заборгованості 4150 доларів США за курсом НБУ станом на 20.05.2020 року; - за період з 21.05.2020 року по 01.03.2021 року - 226 942,65 грн., виходячи із розміру заборгованості 2850 доларів США за курсом НБУ станом на 01.03.2021 року. Крім того, згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплати грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст.625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). За підрахунками суду три відсотка річних становлять: - за період з 21.04.2020 року по 20.05.2020 року - 271,27 грн., виходячи із загального розміру заборгованості 4150 доларів США за курсом НБУ станом на 20.05.2020 року; - за період з 21.05.2020 року по 01.03.2021 року - 1865,28 грн., виходячи із розміру заборгованості 2850 доларів США за курсом НБУ станом на 01.03.2021 року. Однак, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних від суми позики за договором від 20.01.2020 року у розмірі 900,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних у розмірі, визначеному позивачем. Отже, суд вважає, що стороною позивача частково доведені обставини, на які позивач посилається як на підставу свого позову. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач та його представник як на підставу позовних вимог частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 77 605,50 грн., 3 відсотків річних у розмірі 900,00 грн., а також штрафу у загальному розмірі 259 947,60 грн.. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3385,70 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 202, 207, 509, 525, 526, 533, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial