Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] (надалі позивачка) у вересні 2013 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, мотивуючи вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є власником квартири № 107 в цьому ж будинку, яка розташована поверхом вище над квартирою позивачки. 17 червня 2013 року внаслідок пориву шлангу на бойлері в квартирі відповідача сталося залиття гарячою водою належної її квартири [ADDRESS]. Було пошкоджено її квартиру та майно, про що комісією було складено акт про залиття від 21 червня 2013 року. Внаслідок залиття є пошкодження в кімнаті пл.17,1 кв.м на стелі затікання та жовті плями на всій площі, на стінах здуття декоративного покриття (шпаклівка) і змиття фарби (частково), на підлозі здуття ламінату у швах по всій площі, в спальній кімнаті: на стінін затікання і здуття шпалер по всій площі; здуття ламінату у швах; у спальній кімнаті: здуття ламінату у швах (частково); в коридорі: на стіні затікання у кутках, набухання ламінату у швах (частково); санвузлі: набухання дверної коробки. Згідно складеного спеціалістом зведеного кошторисного розрахунку сума завданих збитків, а саме - вартість ремонту, складає 23 896 гривень. Внаслідок пошкодження квартири їм заподіяна моральна шкода, яка полягає у позбавленні можливості нормально користуватись житлом, суттєво змінилось їх життя, виникла необхідність усунення наслідків залиття, тривало не вирішується спір з відповідачем, вони змушені нести витрати на відновлення первісного стану квартири та вживати додаткових заходів для організації свого життя, яку оцінює у розмірі 2000 грн. Добровільно відшкодувати шкоду відповідач не бажає. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердивши всі обставини викладені в позовній заяві та вказуючи, що відповідач не довів докази, що порив шлангу на його бойлері стався не з його вини. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити в зв'язку з недоведеністю та необґрунтованістю вимог. Вважає, що працівники КП «Сумижитло» не проводили обстеження його квартири, на предмет з'ясування джерела витікання води не проводили, а тому вважає, що залиття квартири позивача сталося саме з вини працівників КП «Сумижитло». Представник третьої особи - КП «Сумижитло» в судовому засіданні зазначив, що перевищення тиску в системі теплопостачання в день залиття не було, тому відсутні підстави вважати, що залиття сталось з вини підприємства. Суд, заслухавши представника позивачки, відповідача та його представника, показання свідків, дослідивши докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що залита трьохкімнатна квартира [ADDRESS], що належить позивачки на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 26 травня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом та внесеного до реєстрації прав власності на нерухоме майно КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» 28.05.2009 року (а.с. 28-29). Договір купівлі-продажу оформлений на ім'я [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на Мейер при реєстрації шлюбу,що свідоцтвом сім'ї (а.с. 47). Відповідач є власником квартири [ADDRESS], яка розташована поверхом вище над квартирою позивачів, що не оспорюється самим відповідачем. 17 червня 2013 року з квартири відповідача сталось залиття квартири позивачів, чого не заперечували та не спростували сторони. Обставини стосовно залиття 17 червня 2013 року квартири позивачки з квартири відповідача підтверджуються актом про залиття, складеним 21 червня 2013 року працівниками КП «Сумижитло» Сумської міської ради (а.с. 6), згідно якого залиття сталось внаслідок прориву шлангу з бойлера у квартирі № 107. Наведеним актом, який не спростований відповідачем, підтверджується наявність та перелік пошкоджень приміщень квартири позивачів, а саме в спальних кімнатах, залі, санвузлу, коридорі пошкоджені стіни, стеля, на стінах здуття декоративного покриття (шпаклівка) і змиття фарби, пошкоджена підлозі - здуття ламінату у швах по всій площі, здуття шпалер, жовті плями на стіні, у санвузлі набухання дверної коробки. Згідно експертного висновку будівельно-технічного дослідження № 32/13 від 19.07. 2013 року, не спростованого відповідачем, сума завданих позивачам збитків складає 23 896 гривень. Експертом складено зведений кошторисний розрахунок вартості ремонтних робіт на вказану суму, які необхідно провести в квартирі позивачів по усуненню наслідків залиття (а.с.9-27). Наявність пошкоджень квартири позивачів, застережених в акті, складеному працівниками КП «Сумижитло», підтверджена і наведеним висновком експерта, до якого додані фотознімки пошкоджених приміщень квартири і яким проведена оцінка завданих позивачам збитків. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, як її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, згідно зі статтями 1166, 1167 ЦК України умовами для покладення на особу обов`язку відшкодувати шкоду є: протиправна поведінка (дія або бездіяльність) особи; шкода як наслідок такої протиправної поведінки; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує. За загальним правилом, відповідно до ст. 151 ЖК України та ст. 322 ЦК України тягар утримання майна, тобто обов'язок здійснювати за свій рахунок ремонт квартири, лежить на власнику квартири. Згідно ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Отже, власник приватизованого житла зобов'язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, внутрішньоквартирних комунікацій, при наявності несправностей вживати заходів до їх усунення, тобто несе обов'язок і по утриманню внутрішньоквартирних систем тепло- та водопостачання. Обов'язок власника квартири як споживача житлово-комунальних послуг утримувати внутрішньо квартирне обладнання, слідкувати за його технічним станом, своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини передбачений і ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що у разі, якщо санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання вийшли з ладу з вини власника квартири, на нього покладається обов'язок щодо їх ремонту та заміни, а також відповідальність на підставі норм ст. ст. 1166, 1167 ЦК України за обставин, якщо внаслідок такої бездіяльності завдано шкоди іншій особі. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд вважає, що позивач, відповідно до вказаних положень процесуального закону, довели факт заподіяння їм з вини відповідача майнової шкоди, яка полягає у вимушених витратах, які вони повинні понести на проведення ремонту в квартирі на суму 23 896 гривень та понесли витрати в сумі 1650 гривень на оплату дослідження з визначення вартості цього ремонту (а.с.10). Відповідач, всупереч передбаченому для нього обов'язку в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, довести наявність підстав для звільнення його від відповідальності, не надав доказів наявності таких підстав. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт складення акту від 21.06.2013 року саме у квартирі [ADDRESS], а причина вказана на підставі огляду квартири відповідача сантехніком, що не заперечував і сам відповідач. Заява відповідача до КП «Сумижитло» про зрив бройлера не розглянута, оскільки потрапити до його квартири було неможливо. Обставин, пов'язаних з неякісним наданням послуг по постачанню гарячої води в квартиру відповідача, зокрема, по перевищенню тиску в системі, в справі не встановлено та відповідачем не надано відповідних доказів, а ствердження представника відповідача про фіктивність складеного акту від 21 червня 2013 року спростовується показаннями представника 3-ої особи, самим відповідачем при подачі ним заяви про зрив бойлера в його квартирі 17.06.2013 року, де він вказує, що до нього в квартиру заходив сантехнік КП «Сумижитло» і бачив зрив бойлера, а 21 червня 2013 року саме працівниками КП «Сумижитло» складений акт, яким встановлено факт залиття квартири позивачки у відсутність відповідача, який був відсутній та двері не відчиняв, а те, що він не відповідає п.2.3.6 Правил жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 р., як стверджує відповідач, не звільняє останнього від відшкодування збитків у наслідку залиття квартири позивачки. Суд виходить з того, що залиття та пошкодження житла позивачки сталося з квартири відповідача, яка розташована вище, з вини останнього, між завданою шкодою та неправомірними діями відповідача є причинний зв'язок, оскільки внаслідок його недбалого ставлення до сантехнічних приладів своєї квартири, яке проявилось у неналежному контролюванні технічного стану обладнання, стався порив шлангу бройлера (який придбав відповідач і який було встановлено в його квартирі). Доводи відповідача з приводу визначення причини залиття квартири, яка вказана в акті обстеження від 21 червня 2013 року - порив шлангу, яка не відповідає дійсності, оскільки шлангу не існує, а бойлер встановлений за допомогою пластикових труб та надані фотознімки, яку суд не може брати до уваги, оскільки в самому акті не вказано, який саме шланг або труби були пошкоджені на бойлері, який був встановлений відповідачем за власною ініціативою та ніс відповідальність за його конструкцію та підведення до центрального водопостачання. Посилання відповідача на відсутність його вини в заподіянні шкоди позивачки є безпідставними. Та обставина, що він придбав та встановив в своїй квартирі бройлер, як він стверджує, який був зірваний не з його вини, не звільняє його від обов'язку відшкодувати шкоду позивачки, яка не є учасником правовідносин, пов'язаних як з придбанням відповідачем цього бойлера, так і з проведенням робіт по його встановленню в квартирі відповідача, а отже, і втручанням в систему постачання гарячої води в квартирі. Доводи відповідача про те, що залиття квартири позивачів сталося внаслідок пориву зриву бройлера через наявність гідравлічного удару в систему водопостачання в будинку [ADDRESS], який виник під час гідравлічних випробувань внутрішньо будинкової системи, тобто, залиття сталося не з його вини, є необґрунтованими, оскільки можлива наявність надання послуг неналежним чином відповідною установою, свідчить про виникнення правовідносин між відповідачем та обслуговуючою установою, а не правовідносин між позивачем і відповідачем з приводу відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Суд також вважає доведеним позов в частині заподіяння моральної шкоди позивачам в зв'язку з пошкодженням їх майна. Враховуючи обсяг їх моральних страждань, те, що залиття квартири змінило в негативну сторону течію їх життя, призвело до вимушених витрат, дискомфорту в повсякденному житті, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково і на відшкодування заподіяної моральної шкоди стягнути з відповідача на користь позивачки 400 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню понесені ними судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: partial