Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернувся до Іванівського районного суду Одеської області із позовною заявою до Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» (надалі також - відповідач) та просив суд розірвати договір оренди землі від 05.10.2016 року, укладений між [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підприємством «Дружба» відносно оренди земельної ділянки площею 5,9475 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, кадастровий номер 5121882000:01:001:0196 та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 01.11.2019 року було відкрито провадження по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В позовній заяві свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору оренди орендна платан вноситься орендарем у формі та розмірі: 1,6 т. - зернових, олія - 20 л., цукор - 25 кг, крупа - 10 кг, овочі - 40 кг, силос - 1 пт, солома - 1 пт, оранка огородів - до 0,25 га. В той же час Приватне сільськогосподарське підприємство «Дружба» не сплачувало будь-якої орендної плати протягом 2017-2019 років. На підставі вказаного позивач просив розірвати договір оренди відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі». Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість. В відзиві на позову заяву посилається на те, що орендна плата позивачу виплачувалася належним чином, що підтверджується відомостями про виплату орендної плати за 2016, 2017, 2018 роки. Крім того, позивач отримував, відповідно до відомостей, орендну плату в розмірі навіть більшому ніж це передбачено умовами договору оренди, що у свої чергу не призвело до істотних порушень умов договору, внаслідок якої друга сторона значною мірою позбавилася того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У відповіді на відзив позивач вказував, що відомості про виплату орендної плати за 2016, 2017, 2018 роки не можуть взятися судом до увагу у зв`язку з тим, що не відповідають нормам чинного законодавства і з візуального порівняльного аналізу підписів вбачається, що вони всі різні та підписані не позивачем. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, викладені у відповідних заявах по суті справи, а також надані у судових засіданнях, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,9475 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який розташований на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, кадастровий номер 5121882000:01:001:0196 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ОД № 067337 від 10.05.2002 року. Право власності позивача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою № 55935250 від 25.03.2016 року. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що право власності на вказану земельну ділянку було набуте позивачем відповідно до вимог законодавство України, це право відповідачем не оскаржено та у відповідності до вимог пункту 5 частини 3 ЦПК України заперечень проти цього у відзиві не було зазначено. 05.10.2016 року між [PERSON] та Приватним сільськогосподарським підприємством «Дружба» був укладений типовій договір оренди землі. Відповідно до умов такого договору позивач передає в оренду свою земельну ділянку відповідачу, а той, в свою чергу, зобов`язується сплачувати позивачу орендну плату в розмірі 1,6 т. - зернових, олія - 20 л., цукор - 25 кг, крупа - 10 кг, овочі - 40 кг, силос - 1 пт, солома - 1 пт, оранка огородів - до 0,25 га (п. 9 Договору оренди землі). Строк дії договору оренди складає 10 років. Надаючи оцінку доводам позивача щодо розірвання договору оренди від 05.10.2019 року, суд зазначає наступне. Позивач по справі стверджує, що Приватним сільськогосподарським підприємством «Дружба» орендна плата за період з 2017-2019 роки не сплачувалася в повному обсязі. В той же час, відповідачем по справі надані до суду засвідчені належним чином відомості про виплату орендної плати за 2016, 2017 та 2018 роки. Відповідно до таких відомостей за 2016 рік позивач по справі отримав пшениці - 1200 кг, ячмінь - 1200 кг, соняшник - 100 кг, цукор - 30 кг, крупи - 10 кг, силос - 1 птс, борошно - 50 кг. За 2017 рік позивач отримав: пшениця - 1200 кг, ячмінь - 1200 кг, соняшник - 100 кг, цукор - 30 кг, крупи - 10 кг, силос - 1 птс, борошно - 50 кг. За 2018 рік позивач отримав: пшениця - 1200 кг, ячмінь - 1200 кг, соняшник - 200 кг, цукор - 30 кг, крупи - 10 кг, борошно - 50 кг. Таким чином, відповідач по справі в якості доказів сплати орендної плати надав до суду документи, які підтверджують отримання такої орендної плати позивачем. В той же час, суд критично ставиться до правової позиції позивача щодо того, що підписи на вказаних відомостях виконані не позивачкою, а іншої невідомою особою. Згідно з приписами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд констатує, що позивачем не надано жодних доказів вказаному вище твердженню, не заявлено клопотань про проведення почеркознавчої експертизи, а отже позивачем обов`язок доведення цього твердження не виконаний. Порівняльна таблиця підписів, які були надані позивачем не є належним доказом, у зв`язку з тим, що суд не володіє спеціальними знаннями в галузі почеркознавства і не може оцінити візуально чи підпис поставлений саме позивачем або іншою особою. Крім того, суд не приймає до увагу доводи позивача, що відомості щодо сплати орендної плати не можуть бути належними доказами у зв`язку з тим, що не відповідають ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Однак, відповідно до таких відомостей наявна інформація щодо виду натуральної орендної плати, строку за який вона виплачується, розміру орендної плати, прізвище особи отримувача та підпис такої особи. Таким чином, на підставі вказаних доказів можливо встановити факт сплати орендної плати позивачу. Крім того, відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тому позивач та відповідач були також вільні в укладення документів, які б підтверджували і сплату орендної плати. До суду зі сторони позивача не було надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач вимагав від відповідача оформлення передачі орендної плати іншими документами ніж відомості про виплату орендної плати. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі», статей 96, 206 ЗК України, статті 288 ПК України використання землі в Україні є платним і землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Згідно з пунктом «д» статті 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. У статті 24 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. За змістом частини першої статті 32 цього Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до статті 31 зазначеного Закону розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Разом з тим згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як свідчить системний аналіз наведених положень законодавства, оскільки до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, суд, вирішуючи питання про розірвання договору оренди землі у разі систематичного невнесення орендної плати, застосовує також і положення частини другої статті 651 ЦК України. При цьому застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за змістом пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідну правову позицію викладено у постановах ВП ВС: від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г, від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17, у постановах КГС ВС: від 16.04.2019 у справі № 905/1315/18, від 26.06.2018 у справі № 909/815/16, від 10.01.2019 у справі № 904/3953/17, від 21.03.2019 у справі № 912/431/18, від 17.04.2019 у справі № 922/1714/18. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до відомостей, які були надані відповідачем, для підтвердження сплати орендної плати за 2016, 2017 та 2018 роки позивач по справі отримував частину продукції в більшому розмірі, ніж це було передбачено умовами договору оренди від 05.10.2016 року. Однак, позивач по справі не підтвердив та не надав будь-яких доказів того, що часткова сплата орендної плати в іншому розмірі, ніж це передбачено договором є саме істотним порушенням умов договору, і що саме таке порушення значною мірою позбавило [PERSON] того, на що він розраховував при укладенні договору з урахуванням, що частина продукції була виплачена в більшому розмірі ніж це передбачено умовами договору. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес), виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. «Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі про призначення судом більш м`якого покарання від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України (пункт 3.4). Наведені позивачем доводи як разом, так і кожен окремо, не свідчать про порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача, не створює такої загрози, не вбачається й порушення норм моралі, традицій, звичаїв тощо, а наведені позивачем окремі порушення законодавства України за відсутності доведених порушень прав, свобод чи законних інтересів, не є підставою для визнання договору оренди землі розірваним. На підставі ст.ст. 627, 651 ЦК України, ст.ст. 21, 31, 32 ЗУ «Про оренду землі», ст.ст. 141 Земельного кодексу України суд, ст..ст.12,13,81,141,265,268,273 ЦПК України суд -

Outcome: dismissed