Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд із позовом до Борщівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивувала тим, що 06.07.1998 р. помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається із земельної частки (паю) площею 1,14га, призначеної для ведення товарногосільськогосподарського виробництва, що розташована на території Борщівської сільської ради. Дана земельна ділянка була передана батькові в приватну власність на підставі сертифіката про право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки. Право власності виникло на підставі Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994р. № 666/94. На підставі даного сетрифікату було розпочато виготовлення державного акту на право приватної власності на землю. Однак, видача державного акту відбулася після смерті спадкодавця. Спадкоємцем вищевказаного майна за законом є вона- позивачка, оскільки вступила в управління спадковим майном. Просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) площею 1,14 га для ведення товарногосільськогосподарського виробництва, що розташована на території Борщівської сільської ради. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що померлий [PERSON] включений до списку громадян власників сертифікатів Борщівської сільської ради під № 674, що також підтверджується довідкою Борщівської сільської ради від 14.12.2016р. Згідно державного акту серії IІ-ІФ №041847 на право приватної власності на землю, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,14 гектарів в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Борщівської сільської ради, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №665 від 26.02.2001р. Відповідно до довідок Борщівської сільської ради від 14.12.2016р., на день смерті [PERSON] в спадковому будинку він проживав та був зареєстрований один, в управління спадковим майном вступила донька [PERSON], яка хоронила тіло померлого, заповіт від імені померлого не посвідчувався. Із довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 14.12.2016р. вбачається, що після смерті [PERSON], який помер 06.07.1998р. (свідоцтво про смерть І-НМ № 092867), спадкова справа не заведена. Постановою нотаріальної контори від 13.12.2016р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний акт на право власності на землю IІ-ІФ №041847 виданий після смерті [PERSON]. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб. Згідно ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно\~ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття\~\~спадщини свідоцтво про право на спадщину. Зібрані по справі докази вказують, що [PERSON] на праві власності належала земельна частка (пай) розміром 1,14 гектарів в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Борщівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, після смерті якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії IІ-ІФ №041847, спадкоємцем якого за законом є його донька [PERSON], яка вступила в управління спадковим майном, а тому суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на земельну частку (пай), що розташована на території Борщівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області, в межах земельної ділянки площею1,14 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії IІ-ІФ №041847 від 26.02.2001р., зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 665, виданого на [PERSON] На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328,1218, 1268, ЦК України, ст. 524, 534, 548, 549, 560 ЦК УРСР

Outcome: approved