Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] \~та [PERSON] \~звернулися до\~суду з\~позовом до Військової прокуратури центрального регіону України, Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного Управління державної казначейської служби України в м. Києві, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування майнової та моральної шкоди обґрунтовуючи його тим, що 12 травня 2016 року на ділянці автодороги Київ-Харків 54 км +700 м поблизу населеного пункту с. Бзів Баришівського району Київської області слідчим військової прокуратури Дарницького гарнізону Павлюком М.В. та прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону Довбищук Л.М. проводився слідчий експеримент в межах кримінального провадження № 42016110000000084 від 13.02.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Для проведення слідчого експерименту вищезазначеними особами було залучено транспортний засіб ЗІЛ-157, державний номерний знак [NUMBER] з причіпом «бочка» без державного номерного знаку, під керуванням [PERSON] , автомобіль RENAULT, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Для забезпечення безпеки дорожнього руху під час проведення слідчого експерименту слідчим та прокурором було залучено інспектора поліції взводу № 1 із забезпечення супроводження ГУ Національної поліції України в Київській області Свириденка Д.О. Проте, як стверджують позивачі, ані відповідальними особами за проведення слідчого експерименту, ані інспектором поліції не було вжито жодних заходів щодо забезпечення безпеки руху водіїв автомобілів, в тому числі не було встановлено жодних попереджувальних чи обмежувальних знаків під час проведення даної слідчої дії. Близько 21 години 50 хвилин [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем MERCEDES-BENZ E320, державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності позивачу [PERSON] , виїжджаючи з автозаправної станції «Маршал», що знаходиться на автодорозі Київ-Харків 54 км +700 м поблизу населеного пункту с. Бзів Баришівського району Київської області в напрямку автодороги «Київ-Харків», зіткнувся з причіпом «бочка» без державного номерного знаку автомобіля ЗІЛ-157, державний номерний знак [NUMBER] . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль MERCEDES-BENZ E320, державний номерний знак [NUMBER] , що належить позивачу [PERSON] , та автомобіль RENAULT, державний номерний знак [NUMBER] , що належить позивачу [PERSON] , отримали механічні пошкодження. Позивачі вважають, що в результаті дій слідчого і прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону Павлюк М.В. та Довбищук Л.М., інспектора поліції взводу № 1 із забезпечення супроводження ГУ Національної поліції України в Київській області Свириденка Д.О. щодо незабезпечення безпеки руху автомобілів під час проведення слідчого експерименту, позивачам спричинено матеріальну шкоду, тому обов`язок відшкодування шкоди має бути покладено саме на Військову прокуратуру центрального регіону України та ГУ Національної поліції України в Київській області. Позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди [PERSON] обґрунтував тим, що незаконними діями слідчого і прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону Павлюка М.В. та [PERSON] , інспектора поліції взводу № 1 із забезпечення супроводження ГУ Національної поліції України в Київській області [PERSON] йому заподіяна моральна шкода, яка виражається в тому, що протягом тривалого часу у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою він не може користуватися своїм автомобілем, який отримав значні механічні пошкодження, приведення його у робочий стан потребує коштів, які для нього складають значну суму, що викликає моральні переживання та додаткові психологічні навантаження. За таких обставин, вважає, що розмір заподіяної йому моральної шкоди становить 20\~000 гривень. Позивач [PERSON] , в свою чергу, в обґрунтування позовних вимог в частині відшкодування відповідачами моральної шкоди, вказав, що незаконними діями вищезгаданих посадових осіб йому заподіяна моральна шкода, яка виражається в тому, що протягом тривалого часу у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою він не може користуватися своїм автомобілем, який отримав значні механічні пошкодження, приведення його у робочий стан потребує коштів, які для нього складають значну суму, що викликає моральні переживання та додаткові психологічні навантаження. Крім того, після даної дорожньо-транспортної пригоди у нього загострились хронічні хвороби хребта. Відтак, вважає, що розмір заподіяної йому моральної шкоди становить 5\~000 гривень. Відтак, позивач [PERSON] просить суд стягнути з Військової прокуратури центрального регіону України та ГУ Національної поліції України в Київській області солідарно на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 76 152 (сімдесят шість тисяч сто п`ятдесят дві) гривні заподіяної матеріальної шкоди та 20000 грн. заподіяної моральної шкоди. Позивач [PERSON] просить суд стягнути з Військової прокуратури центрального регіону України та ГУ Національної поліції України в Київській області солідарно на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 59075 (п`ятдесят дев`ять тисяч сімдесят п`ять) гривень 77 копійок, 5000 грн. заподіяної моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Постановою Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 квітня 2019 року рішення Баришівського районного суду Київської області від 06 квітня 2017 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 24 липня 2017 року у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Військової прокуратури центрального регіону України, Головного Управління Національної поліції в Київській області, Головного Управління державної казначейської служби України в м. Києві, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування майнової та моральної шкоди скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Зазначена вище цивільна справа надійшла до Березанського міського суду Київської області в порядку п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 31 ЦПК України з Баришівського районного суду Київської області. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судовому засіданні пітримав позовні вимоги в повному обсязі, позов просив задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] адвокат Чередніченко Н.В., посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, позовні вимоги просила задоволити в повному обсязі. При винесенні рішення просила суд врахувати позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року. \~ \~ \~ \~Представник відповідача - Військової прокуратури центрального регіону України, Тракало Р.І. позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечив, просив врахувати пояснення та аргументи, викладені ним попередньо. \~ \~ \~ \~Відповідачі - Головне управління Національної поліції в Київській області, Головне Управління державної казначейської служби України в м. Києві, належним чином повідомлені, не направили до суду свого представника. Третя особа - [PERSON] , яка на час виникнення спірних правовідносин перебувала на посаді прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, пояснивши, що під час досудового розслідування кримінального провадження виникла необхідність в проведенні слідчого експерименту, у зв`язку з чим нею особисто було направлено лист на ім`я начальника ГУ НП в Київській області з метою забезпечення органами Національної поліції безпеки дорожнього руху під час проведення вказаної вище слідчої дії. У визначені час, дату та місці зібрались учасники слідчого експерименту, до участі в ньому були залучені автомобілі ЗІЛ, ВАЗ та «Рено Дастер». Також до проведення слідчого експерименту був залучений експерт, представник військового комісаріату. Слідчий провів інструктаж з кожним учасником слідчої дії, після цього кожен розпочав виконання вказівок слідчого. Працівник поліції, який прибув на місце проведення слідчої дії, повинен був перекрити дорогу в напрямку з м. Києва на м. Харків. Виконавши вказану дію, він повинен був телефоном повідомити слідчому, що дорога перекрита і що можливо розпочинати виставлення на дорогу автомобілів та розпочати проведення слідчого експерименту. Працівник поліції за вказівкою слідчого поїхав перекривати дорогу і згодом помітили, що за автозаправною станцією дійсно почали зупинятись автомобілі. Слідчий Павлюк М.В. дав вказівку, щоб виставляли автомобілі на визначених для проведення слідчого експерименту позиціях. Так як [PERSON] мала занотовувати, на яких відстанях знаходяться автомобілі, вона пішла до авто слідчого, щоб взяти папку. Коли йшла, то проходила поруч з автомобілем ВАЗ, який поїхав на позицію за автозаправну станцію, щоб потім звідти розпочати рух. Коли поверталась, побачила автомобіль, що їхав на великій швидкості та не реагував на те, що слідчий давав попереджувальний сигнал про перешкоду руху. Потім почула стукіт, відбулось зіткнення. Викликавши поліцію, пішли до автозаправної станції, де побачили, що з легкового автомобіля вийшли чоловіки, однак, не помітили, хто саме був за кермом. З представником військового комісаріату пішли до автозаправної станції з метою подивитися на камерах відеоспостереження, хто саме був за кермом. По поверненню на місце події, побачили, що прибув екіпаж патрульної поліції, який оформляв ДТП. Під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди разом з водієм «Рено Дастер», поліцейським [PERSON] стояла на узбіччі дороги зі сторони заправної станції, і побачила, що в їх напрямку на великій швидкості рухався автомобіль «DAF». \~ \~ \~ \~Третя особа [PERSON] , який на час виникнення спірних правовідносин був слідчим військової прокуратури Дарницького гарнізону, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив. Зважаючи на те, що з дати події пройшов значний час, просив суд врахувати надані ним раніше пояснення в Баришівському районному суді Київської області. Крім того, додав, що дійсно 12 травня 2016 року на ділянці автодороги Київ-Харків 54 км +700 м поблизу населеного пункту с. Бзів Баришівського району Київської області ним з участю прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону Довбищук Л.М. проводився слідчий експеримент в межах кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Для проведення слідчого експерименту було залучено транспортний засіб ЗІЛ-157, з причіпом «бочка» без державного номерного знаку, автомобіль RENAULT, під керуванням [PERSON] . Для забезпечення безпеки дорожнього руху під час проведення слідчого експерименту прокурором було залучено інспектора поліції взводу № 1 із забезпечення супроводження ГУ Національної поліції України в Київській області Свириденка Д.О. Прокурор листом залучив до участі у слідчому експерименті відповідний підрозділ Національної поліції. Саме після дзвінка [PERSON] , який дав дозвіл на початок проведення слідчого експерименту, було розпочато вказану слідчу дію. Правил дорожнього руху зобов`язані були дотримуватися усі без винятку учасники слідчого експерименту, так само як і інші учасники дорожнього руху, у тому числі і водій автомобіля «Мерседес», який, мало не здійснив наїзд на нього, порушуючи пункти 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху, перевищивши допустиму швидкість. Автомобіль «Мерседес» здійснив зіткнення з автомобілем ЗІЛ, звуку гальмування [PERSON] не чув. \~ \~ \~ \~Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, пояснивши, що як поліцейський взводу забезпечення супроводження ГУ Національної поліції України у Київській області був залучений для проведення слідчого експерименту 12 травня 2016 року він отримав вказівку від керівника підрозділу, на забезпечення слідчої дії. Оскільки на той час підрозділ був неукомплектований, а інший патрульний відпочивав після чергування, на забезпечення проведення слідчого експерименту був направлений сам [PERSON] . Керував процесом проведення слідчого експерименту слідчий прокуратури, інші учасники виконували його вказівки. [PERSON] не ніс відповідальності за проведення слідчого експерименту, він відповідав лише за певну ділянку дороги, повз нього не проїхав жоден автомобіль. На місці [PERSON] був проінструктований слідчим прокуратури, який керував слідчою дією, та отримав вказівку перекрити рух транспорту перед АЗС «Маршал», так як слідча дія повинна була проходити за АЗС «Маршал» в напрямку м. Харків. Під час інструктажу у нього ніхто не цікавився, чи достатньо буде його одного для забезпечення поставленого завдання. Отримавши вказівки, [PERSON] заднім ходом на патрульному автомобілі повернувся на АЗС «Маршал», проїхав по території автозаправної станції. На АЗС автомобілів не було, не бачив він і транспортного засобу марки «Мерседес» біля колонок. Потім [PERSON] , зупинившись на в`їзді АЗС, припаркував патрульний автомобіль на узбіччі, увімкнув сигнальні маячки та вийшов на дорожнє полотно, перекривши рух транспорту зі сторони м. Києва в сторону м. Харків. Про початок перекриття він телефоном повідомив слідчого. Що відбувалось на місці проведення слідчого експерименту не бачив, помітивши десь за 2 км затор, зателефонував до слідчого та запитав, скільки ще потрібно часу, останній повідомив, що сталася ДТП і сказав вирушити до місця пригоди. Прибувши на місце, побачив авто «Мерседес», яке стояло у відбійнику, автомобіль ЗІЛ був розвернутий. [PERSON] , залучений до участі у справі в якості третьої особи, суду пояснив, що рухався в напрямку м. Харків, заїхав на автозаправну станцію «Маршал». При заїзді на АЗС ніяких попереджувальних знаків не було, перед тим як зайти в приміщення автозаправної станції побачив поліцейську машину. Зайшовши в приміщення, він розрахувався та коли повертався до свого автомобіля, побачив, що поліцейське авто стояло при в`їзді на заправну станцію. Після заправки автомобіля виїхав з АЗС, на виїзді ніяких знаків чи маячків не було. Як виїздив з автозаправної станції, більше ніяких транспортних засобів не бачив. Виїхавши з АЗС, почав набирати швидкість на смузі розгону, потім виїхав на першу смугу та побачив перед собою, приблизно за десять метрів, перешкоду, а саме автомобіль ЗІЛ, який стояв у темній зоні за останнім ліхтарем, різко повернув кермо вліво, почав гальмувати та здійснив зіткнення з причіпом автомобіля ЗІЛ - «бочка», який перекривав дорогу. Після пригоди вийшли з автомобіля та почали шукати в багажнику аварійний знак. Хвилин через п`ять до них під`їхав поліцейський автомобіль, що був на АЗС та став на узбіччі. Потім [PERSON] побачив, що на великій швидкості рухався автомобіль марки «DAF», який вдарився у відбійник. Коли поліцейські приїхали на місце ДТП, то ніяких претензій до нього не було, також перевіряли на стан сп`яніння, результат тверезий. Вказав, що в тому, що сталася ДТП є вина поліцейського, який не забезпечив правильність проведення слідчого експерименту. \~ \~ \~ \~Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у 2016 році він працював у Баришівському районному відділенні поліції на посаді поліцейського СРПП № 4. На службовий планшет надійшов виклик за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю двох транспортних засобів. По прибуттю за місцем виклику та після оцінки обставин події було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно водія військового автомобіля ЗІЛ, склали схему місця ДТП, відібрали пояснення в учасників події. Як пояснили присутні на місці події особи, це був слідчий експеримент, вказаний вище автомобіль був перешкодою для руху інших авто. Транспортний засіб марки «Мерседес» здійснив зіткнення з автомобілем ЗІЛ. При проведенні слідчого експерименту не було дотримано Правил дорожнього руху. На час прибуття екіпажу поліції на виклик йшов дощ, гальмівного шляху видно не було, на місці події спостерігалася наступна картина: автодорогу в напрямку Київ-Харків вже було перекрито, водій ЗІЛа без жезла пропускав автомобілі, які об`їжджали авто з лівого боку (між роздільною смугою, де розворот). Поліцейські поставили фішки, аварійні знаки. Під час оформлення ДТП сталася ще одна дорожньо-транспортна пригода: автомобіль марки «DAF» здійснив зіткнення з автомобілем ЗІЛ, який стояв нерухомо. На момент, коли сталася друга дорожньо-транспортна пригода, було дотримано усіх заходів безпеки з метою забезпечення безпеки дорожнього руху. На водія автомобіля «DAF» також було складено протокол про адміністративне правопорушення. В діях водія автомобіля «Мерседес» не вбачали складу адміністративного правопорушення, це була неосвітлена ділянка дороги, не було розставлено фішок. Поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у водіїв «Мерседеса» та «DAF» були перевірені. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що він був запрошений для участі у слідчому експерименті, він був старшим автомобіля ВАЗ 2104, і стояв біля ліхтаря, чекаючи, поки інші учасники слідчого експерименту займуть свої місця. На відтворенні було потрібно два автомобілі. Із автозаправної станції на досить високій швидкості виїхав автомобіль і почав їхати в напрямку транспортного засобу ЗІЛ. [PERSON] вибіг йому назустріч, подаючи сигнали руками, попереджаючи про перешкоду, побачивши його водій «Мерседеса» взяв трохи вліво, але, на жаль, сталося зіткнення вказаних автомобілів. Додав, що ЗІЛ стояв на межі темної зони. Автомобіль поліції з увімкненими проблисковими маячками стояв перед в`їздом на АЗС. Перед проведенням слідчого експерименту було проведено інструктаж: автомобіль ЗІЛ мав стати поперек дороги, рух на автодорозі мав бути зупинений у напрямку руху Київ-Харків. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] , допитаний в судовому засіданні, пояснив суду, що як спеціаліст-автотехнік Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС 12.05.2016 року був залучений для участі в слідчому експерименті у якості експерта. Слідчим органом, який проводив слідчий експеримент було надіслано листа до патрульної поліції з метою забезпечення безпеки дорожнього руху при проведенні слідчої дії. На час проведення слідчого експерименту [PERSON] знаходився поблизу правого відбійника відносно напрямку руху автомобіля «Мерседес», тобто, приблизно поблизу автомобіля ЗІЛ, біля останнього ліхтаря. «Мерседес» бачив лише перед зіткненням, як саме рухався вказаний транспортний засіб, не бачив, звуків гальмування не чув. Сильного дощу на той момент не було. На його позицію під час слідчого експерименту йому особисто не вказували, вказувалось, де мав стояти ЗІЛ, де перекривати рух. Слідчий надав команду для виставлення автомобілів на вихідні позиції після перекриття руху ділянкою дороги, патрульний автомобіль стояв в напрямку руху на м. Харків. З моменту перекриття руху дорогою до моменту дорожньо-транспортної пригоди інших автомобілів не було. Автомобіль ЗІЛ стояв в районі останнього ліхтаря, дещо вже в темній зоні. Хто саме намагався попередити ДТП, не бачив, на місці пригоди одразу утворився затор, через деякий час із автомобілем ЗІЛ допустив зіткнення ще один вантажний автомобіль. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що точної дати та часу події не пам`ятає, офіцер військового комісаріату попросив виїхати на відтворення дорожньо-транспортної пригоди. Інструктажу по відношенню до нього не проводили. Пора доби була ближче до вечора, коли потемніло, ввімкнулись ліхтарі на автозаправній станції та накрапав дощ. Тоді була напружена ситуація, перекривали трасу. Коли рухався на вихідну позицію, проїжджав повз автозаправну станцію, виїзд з якої не був перекритий, можливо на АЗС були якісь автомобілі, їхав по зустрічній смузі на автомобілі «ВАЗ 2104», зустрічних машин не було. Була дана вказівка від`їхати на вихідну позицію та потім розпочати рух. Коли приїхав на місце слідчого експерименту побачив, що відбулась ще якась дорожньо - транспортна пригода за участю кількох автомобілів. Чи було огороджено місце ДТП, він не пам`ятає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що був учасником слідчого експерименту, а саме водієм автомобіля «ЗІЛ», д.н.з. [NUMBER] з причіпом «бочка». Коли прибули на місце проведення експерименту провели інструктаж. Дорога не була перекрита. Дорожнє покриття було сухе, сутеніло. Місце проведення слідчого експерименту освітлювалось штатними ліхтарями, було добре освітлено в межах видимості 15 метрів. Ближче до автозаправної станції було темніше. Виставив автомобіль ЗІЛ, місця на трасі для проїзду в напрямку «Київ-Харків» не було, повз машини не проїжджали. Його автомобіль стояв не за правилами дорожнього руху, оскільки він лише виконував вказівки по проведенню слідчого експерименту. Погодили, що після того, як працівник поліції від`їде до автозаправної станції перекрити дорогу, йому дадуть вказівку почати рух автомобілем ЗІЛ для того, щоб провести слідчий експеримент. Поставивши автомобіль на вихідну позицію, вийшов з кабіни автомобіля та вирішив обійти її, потім почув різкий удар та побачив, що в його автомобіль в`їхав автомобіль «Mercedes». Звуку гальмування автомобіля «Mercedes» не чув. Після вказаної події зателефонував до поліцейського, який перекривав дорогу. На момент ДТП руху автомобілів не було, поставили аварійні знаки. Також вказав, що приймав участь у складанні документів після дорожньо-транспортної пригоди. Люди, які перебували на автозаправній станції в той момент, взагалі не знали, що відбувається відтворення. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він разом із [PERSON] та [PERSON] їхав в автомобілі з роботи. Водій [PERSON] не відволікався від керування транспортним засобом, на погане самопочуття не скаржився. Технічно автомобіль, на якому вони їхали, був справний. З якою швидкістю рухались, не пам`ятає. Заїхали на АЗС, заправившись, виїхали зі станції та потрапили в ДТП. Момент дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем марки «DAF» не пам`ятає. Коли вони перебували на АЗС, він не бачив, чи перекривав патрульний автомобіль дорогу. Як виїхали із АЗС, не бачив, чи були виставлені якісь автомобілі, нічого не було видно, одразу за АЗС освітлення немає. ДТП сталася в темній, неосвітленій зоні. Свідок [PERSON] пояснив, що точної дати не пам`ятає, приблизно чотири роки тому, зупинились на АЗС. В салоні автомобіля знаходились водій [PERSON] , з правого боку від водія власник автомобіля [PERSON] , позаду сидів він та [PERSON] . Коли були на АЗС з автомобіля не виходив. Після того, як заправили автомобіль, розпочали рух, набираючи швидкість по смузі розгону, відбулось зіткнення з причіпом «бочка», який знаходився в темній, неосвітленій зоні. Ніяких попереджувальних знаків, автомобілів чи людей, коли виїжджали із автозаправної станції, не бачив, тому що не було ніякого освітлення, накрапав дощ, сутеніло, за дорогою не спостерігав. Відстань від АЗС до місця ДТП приблизно 700 метрів. Після ДТП отримав травми та звертався до Баришівської центральної районної лікарні. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] знає більше 10 років. На момент ДТП разом працювали в м. Києві. [PERSON] під час керування транспортним засобом не відволікався, на погане самопочуття не скаржився. На його думку автомобіль був технічно справним. Швидкість автомобіля на момент виїзду з АЗС становила близько 10-12 км/год, на момент ДТП - близько 50 км/ год. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, третіх осіб, свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов таких висновків. Згідно зі статтею 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Судом встановлено, що 12 травня 2016 року на ділянці автодороги Київ-Харків 54 км + 700 м, поблизу населеного пункту Бзів Баришівського району Київської області, слідчим військової прокуратури Дарницького гарнізону Павлюком М.В. та прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону Довбищук Л.М. проводився слідчий експеримент в межах кримінального провадження № 42016110000000084 від 13.02.2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Для проведення слідчого експерименту вищезазначеними особами було залучено транспортний засіб ЗІЛ-157, державний номерний знак [NUMBER] з причіпом «бочка» без державного номерного знаку, під керуванням [PERSON] , автомобіль RENAULT, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Для забезпечення безпеки дорожнього руху під час проведення слідчого експерименту слідчим та прокурором залучено інспектора поліції взводу № 1 із забезпечення супроводження ГУ Національної поліції України в Київській області Свириденка Д.О. Близько 21 год. 00 хв. всі учасники слідчого експерименту прибули на місце його проведення, дочекавшись відповідного часу, умов освітлення та погодних умов (йшов дощ), слідчим Павлюком М.В. було проведено інструктаж присутніх та дано вказівку розпочати експеримент. Після отримання розпорядження інспектор поліції взводу № 1 із забезпечення супроводження ГУ НП в Київській області Свириденко Д.О. почав перекриття руху на автомобільній дорозі Київ-Харків. Отримавши повідомлення про перекриття руху, слідчий Павлюк М.В. дав команду іншим учасникам виїжджати на вихідні позиції. Автомобіль ЗІЛ-157 з причіпом «бочка» під керуванням [PERSON] здійснив розворот через дві смуги руху з напрямку Харків-Київ та через розрив у роздільному відбійнику, призначений для розвороту в протилежному напрямку, проїхав на смугу руху в напрямку Київ-Харків за місце розвороту і зупинився поперек дороги, перекривши майже повністю дві смуги руху в напрямку Київ-Харків. Автомобіль RENAULT під керуванням [PERSON] , який стояв за місцем розвороту, заднім ходом під`їхав до автомобіля ЗІЛ-157 з причіпом «бочка» під керуванням [PERSON] та зупинився в лівому ряду біля розподільного відбійника. Таким чином, під час проведення слідчого експерименту було повністю перекрито дві смуги руху в напрямку Київ-Харків. За розпорядженням слідчого автомобіль ВАЗ 2104 під керуванням [PERSON] вирушив до АЗС проти напрямку руху. В цей же час [PERSON] , керуючи автомобілем MERCEDES-BENZ E320, що належить [PERSON] , виїхав з АЗС, яка знаходиться на автомобільній дорозі Київ-Харків 54 км + 700 м, та, набравши швидкість, перелаштувався зі смуги розгону в праву смугу руху в напрямку міста Харкова. Після виїзду на дорогу автомобіль MERCEDES-BENZ E320 зіткнувся з причіпом «бочка» автомобіля ЗІЛ-157, внаслідок чого причіп посунувся та зіткнувся з автомобілем RENAULT. В результаті ДТП автомобіль MERCEDES-BENZ E320 зазнав механічних пошкоджень. Згідно із звітом автотоварознавчого дослідження від 28 липня 2016 року, складеним суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «АВТО-ЕКСПРЕС» на виконання договору № 28.07/2016-06 від 28.07.2016 року, збиток, завданий власнику автомобіля [PERSON] в результаті його пошкодження при ДТП, склав 75 402 грн без врахування податку на додану вартість (т. 1, а.с. 20-53). Автомобіль RENAULT DUSTER, державний номерний знак [NUMBER] , що належить позивачу [PERSON] , також зазнав механічних пошкоджень. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 13 грудня 2016 року № 757/16, складеним судовим експертом Коваль І.М. згідно з укладеним договором про надання експертних послуг від 01.12.2016 року, укладеним між [PERSON] та СПД [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП, становить 56 275,77 грн. (т. 3, а.с. 20-66). На підтвердження понесення витрат у зв`язку з розглядом справи позивачем [PERSON] долучено до матеріалів справи довідки про втрачений заробіток у зв`язку з явкою до суду, видані [PERSON] керівником ДП «Антонов» від 14.03.2017 року № 857, від 14.03.2017 року № 858 (т. 4, а.с 46;47). Як вбачається з копії постанови Баришівського районного суду Київської області від 27 липня 2016 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП, було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зокрема, у постанові суд вказав, що що 12.05.2016 року на а/д Київ-Харків 54 км + 700 м Баришівського району Київської області слідчим та прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону Павлюк М.В. та Довбищук Л.М. проводився слідчий експеримент в кримінальному провадженні № 42016110000000084. Транспортний засіб «ЗІЛ-157», державний номерний знак [NUMBER] , з причіпом «бочка», без державного номерного знаку, [PERSON] був виставлений на місце проведення слідчого експерименту за вказівкою слідчого Павлюк М.В. та прокурора військової прокуратури Дарницького гарнізону Довбищук Л.М., а не з власної ініціативи, для необхідності проведення вказаного експерименту, за безпеку та організацію проведення якого відповідає слідчий та процесуальний керівник прокуратури. Також судом встановлено, що в момент скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ЗІЛ-157, державний номерний знак [NUMBER] , з причіпом «бочка», без державного номерного знаку, був виставлений на вказану слідчим позицію, водій [PERSON] в даному автомобілі не перебував і ним не керував, що підтвердили всі учасники даної пригоди (т. 1, а.с. 14-16). Так, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч. 1 ст.\~5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до частини другої статті 16 ЦК України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України). Як роз`яснено в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності, настанні інших негативних наслідків. За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Спеціальні підстави\~відповідальності за\~шкоду,\~завдану органом\~державної влади,\~зокрема, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176\~ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174\~Цивільного кодексу\~України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України. Вказана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного суду від 12.03.2019 року у справі № 920/715/17. З огляду на наведене, встановлення неправомірності дій працівників Військової прокуратури\~центрального регіону\~України,\~Головного управління\~Національної поліції\~в Київській\~області, внаслідок яких було завдано шкоди позивачам, є основним предметом доказування у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною п`ятою ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. З метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань (ч. 1 ст. 240 КПК України). В силу приписів ч. 4 ст. 240 КПК України проведення слідчого експерименту допускається за умови, що при цьому не створюється небезпека для життя і здоров`я осіб, які беруть у ньому участь, чи оточуючих, не принижуються їхні честь і гідність, не завдається шкода. Як встановлено під час розгляду справи, прокурором військової прокуратури Дарницького гарнізону Довбищук Л.М. було направлено лист на ім`я начальника ГУ НП в Київській області з метою забезпечення органами поліції безпеки дорожного руху під час проведення слідчого експерименту 12.05.2016 року, тобто нею було вжито заходи, необхідні для попередження виникнення під час проведення слідчого експерименту небезпеки для життя і здоров`я осіб, які беруть у ньому участь, чи оточуючих. Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від\~27\~березня 1992\~року №\~6\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди). Так, як встановлено під час розгляду справи, [PERSON] , керуючи належним позивачу [PERSON] автомобілем MERCEDES-BENZ E320, допустив зіткнення з причіпом «бочка» автомобіля ЗІЛ-157, внаслідок чого причіп посунувся та зіткнувся з автомобілем RENAULT DUSTER, належним позивачу [PERSON] . У даному випадку правовідносини виникли внаслідок завдання шкоди власникам пошкоджених транспортних засобів в результаті ДТП з участю автомобіля, який рухався, тобто джерела підвищеної небезпеки. Як встановлено судом та не заперечується сторонами на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ЗІЛ-157 з причіпом «бочка» не перебував у русі, стояв на місці, зайнявши позицію згідно умов проведення слідчого експерименту, в той час як автомобіль MERCEDES-BENZ E320 під керуванням [PERSON] рухався автодорогою, тобто, фактично мав місце наїзд на нерухому перешкоду (подія, при якій рухомий транспортний засіб наїхав або ударився об нерухомий предмет), для зіткнення характерним є те, що це подія, за якої відбувається зіткнення двох рухомих транспортних засобів, або відбулося зіткнення рухомого транспортного засобу з транспортним засобом, що раптово зупинився (наприклад, у разі несправності, перед несподівано виниклою перешкодою). Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як слідує з п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 10\~жовтня 2001\~року №\~1306 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (п.п. 12.2., 12.3 ПДР). У своїх запереченнях проти позову представник відповідача військової прокуратури Центрального регіону України вказував, що будь-який причинний зв`язок між діями слідчого та заподіянням шкоди позивачам взагалі відсутній, з`ясуванню підлягають обставини дотримання водієм [PERSON] пунктів 12.1-12.3 Правил дорожнього руху. Для з`ясування дійсних обставин справи, з метою перевірки доводів відповідачів щодо того, що ДТП стала наслідком порушення Правил дорожнього\~руху водієм [PERSON] , який керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ E320, ухвалою суду від 11.02.2020 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та залучено [PERSON] до участі у справі за позовною заявою [PERSON] , [PERSON] до Військової прокуратури центрального регіону України, Головного Управління Національної поліції в Київській області, Головного Управління державної казначейської служби України в м. Києві, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування майнової та моральної шкоди, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Метою залучення останнього в якості третьої особи, яка не заявляє самостйних вимог щодо предмета спору було встановлення факту наявності/відсутності порушень ним Правил дорожнього\~руху під час ДТП, і, відповідно, причинно-наслідкового зв`язку між його діями і завданням шкоди позивачам, на що було акцентовано увагу у постанові Верховного Суду від 24.04.2019 року. Суд звертає увагу на те, що допитані в судовому засіданні свідки та треті особи вказували на те, що ділянка дороги, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода, мала погане освітлення (була частково освітлена), сутеніло, тобто, такі умови можуть вважатися умовами недостатньої видимості. Крім того, дорожнє покриття було мокре внаслідок опадів, а в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги. За таких обставин водій [PERSON] мав рухатися з дотриманням вимог пунктів 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху. В той же час з пояснень свідка [PERSON] та третіх осіб [PERSON] , [PERSON] вбачається, що автомобіль MERCEDES-BENZ E320 під керуванням водія [PERSON] рухався на великій швидкості. Відносно водія [PERSON] не складався протокол про адміністративне правопорушення щодо порушення ним Правил дорожнього руху. Однак, відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. Дослідивши докази у справі, встановивши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що відсутні підстави стверджувати, що дії слідчого та працівника поліції при проведенні слідчого експерименту перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною позивачам шкодою. Крім того, зважаючи на обставини, викладені у постанові касаційної інстанції при перегляді справи, судом з`ясовано питання наявності/відсутності у власників пошкоджених транспортних засобів полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та можливість відшкодування завданої шкоди в разі визнання ДТП страховим випадком відповідно до положень\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, [PERSON] надав суду копію поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6081167, забезпечений транспортний засіб: RENAULT DUSTER, номерний знак: [NUMBER] . Страхувальник: [PERSON] (т. 7; а.с. 126). [PERSON] пояснив, що до страховика з метою отримання страхового відшкодування не звертався. Представником позивача [PERSON] адвокатом Чередніченко Н.В. було надано суду копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9109996, забезпечений транспортний засіб: «Мерседес-Бенц» Е-320, номерний знак: [NUMBER] , страхувальник: [PERSON] , страховик: ПрАТ «Арсенал Страхування» (т. 7; а.с. 144). Представник позивача також вказала, що [PERSON] не звертався до страховика з питань можливості відшкодування завданої шкоди в разі визнання ДТП страховим випадком відповідно до положень\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З огляду на те, що позивачами не надано достатніх доказів наявності в діях відповідачів всіх елементів складу цивільного правопорушення для покладення на них відповідальності щодо відшкодування завданої шкоди, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування. Відповідно до положень ст. 264\~ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed