Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою № 1, яка знаходиться в м. Івано-Франківську, по вулиці Вовчинецька, в будинку № 172. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що вона є наймачем квартири № 1, яка знаходиться в м. Івано-Франківську, по вулиці Вовчинецька, в будинку № 172. Крім неї у вищевказаній квартирі зареєстровані та проживають: [PERSON] (онука), [PERSON] (онука), [PERSON] (онука), [PERSON] (онук), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука), [PERSON] (онук). У квартирі також зареєстрований [PERSON], її син, який з січня 2016 року забрав свої речі з квартири та зник у невідомому напрямку. Його місцеперебуваня є невідоме, звязатися з ним не може. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає можливості оформлення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, на нього нараховуються комунальні послуги, що для неї є фінансово накладно. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Просить задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. В судовому засіданні допитано свідка [PERSON], яка пояснила, що їй достовірно відомо, що відповідач не проживає у вказаній квартирі тривалий період часу з 2016 року. Заслухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є квартиронаймачем квартири № 1, яка знаходиться в м. Івано-Франківську, по вулиці Вовчинецька, в будинку № 17, що підтверджується ордером на житлове приміщення № 003094 серія АВ від 27.06.1998 року (а.с. 4). Разом з нею у вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON], (син), [PERSON] (онука), [PERSON] (онука), [PERSON] (онука), [PERSON] (онук), [PERSON] (дочка), [PERSON] (онук), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука), [PERSON] (дочка), що вбачається відповідно до виписки № 02-02/02618 з будинкової книжки про реєстрацію та склад сімї від 14.05.2018 року КП Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (а.с. 3). Позивач стверджує, що відповідач [PERSON], з січня 2016 року забрав свої речі з квартири та зник у невідомому напрямку. Його місцеперебуваня є невідоме, звязатися з ним позивач не може. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає можливості оформлення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, на нього нараховуються комунальні послуги, що для неї є фінансово накладно. Як вбачається з акту про не проживання за місцем реєстрації від 01.10.2017 року, підписаним [PERSON] та жителями сусідніх квартир [PERSON] та [PERSON], відповідач [PERSON] з січня 2016 року фактично не проживає у квартирі № 1, яка знаходиться в м. Івано-Франківську, по вулиці Вовчинецька, в будинку № 17 (а.с. 5). Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Держава гарантує можливість стабільного користування житлом, недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР). Непроживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР). В судовому засіданні встановлено факт того, що відповідач понад встановлені законодавством строки спірним житловим приміщенням не користується без поважної причини. Наведені обставини свідчать про обґрунтованість позовних вимог, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved