Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

[PERSON] у червні 2016 року звернулась із позовною заявою до Дарницького районного суду м.Києва про розірвання шлюбу зареєстрованого 16 червня 2002 року, посилаючись на те, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем [PERSON] у неї припинились, спільне життя не склалось, разом подружжя не проживає, тому вважає, що шлюб зберегти неможливо. Від шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З огляду на те, що діти проживають разом з позивачем, а відповідач не надає матеріальної допомоги, позивач просила суд стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) Відповідача починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача та позивач в судовому засіданні уточнили позовні вимоги, якими просили суд стягнути з відповідача аліменти по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги, з врахуванням наданих уточнень. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 15 червня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького управління юстиції у м.Києві, актовий запис №203 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спору між сторонами щодо місця проживання дитини та поділу спільного майна немає. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити як інтересам сторін, так і інтересам малолітніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не просила суд про відновлення їй дошлюбного прізвища. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. З огляду на визнання відповідачем розміру аліментів, суд вважає за необхідне у цій частині позовну заяву задовольнити також. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.192 СК України). Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved