Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

[PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON]В, в якому зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], який мешкає разом з нею, а відповідач з 2007 року проживає окремо від них. Позивач зараз працює в харківській філії американської ІТ-компанії, від якої має клопотання до посольства США в Україні про надання їй візи на 3 роки та пропозицію про працевлаштування в головному офісі цієї компанії в США. Вона прийняла цю пропозицію, але її виїзду разом із сином перешкоджає її колишній чоловік та батько сина [PERSON], який надав дозвіл на оформлення закордонного паспорта дитини, а тепер за надання свого нотаріального дозволу на виїзд сина до США вимагає від позивача гроші. Позивач в своєму позові, також, зазначила, що [PERSON] не цікавиться долею і здоров'ям сина, його розвитком і навчанням, самоусунувся і не приймає участі в його вихованні. В зв'язку із чим вона змушена звернутися до суду із цим позовом. В судовому засіданні представник позивача, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, - [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та, посилаючись на вищевикладене, просив суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач та його представник, що діє на підставі нотаріально посвідчено довіреності - [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, вважали позовні вимоги необґрунтованими, не доведеними належними доказами та просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі представника Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу без його участі та ухвалити рішення у справі з урахуванням інтересів дитини. Суд, вислухавши пояснення відповідача та представників сторін, ознайомившись із заявою представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, копія якого знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] народився [INFO] року, його батьком є [PERSON], а матір'ю є [PERSON]. З питання надання дозволу на виїзд сина за кордон позивач зверталась до відповідача, в тому числі, письмово 24.07.2015 року, але позитивної відповіді від [PERSON] не отримала. Матеріали справи містять копії оригіналу та перекладу «Клопотання про надання візи для працівника-неіммігранта», що підтверджують пропозицію виїхати [PERSON] в США і офіційно працювати в головному офісі американської ІТ-компанії. Відповідач на підтвердження своїх заперечень проти позову надав до суду копію відповіді за підписом начальника Московського ВП Драка Є.П., з якої вбачається що відповідач звертався до правоохоронних органів із заявою стосовно його колишньої дружини, яка перешкоджає бачитись із неповнолітнім сином. Крім того, в обґрунтування заперечень проти позову відповідач та його представник посилались на існування між сторонами певних майнових та житлових спорів, які в теперішній час не врегульовані. Суд вважає, що заперечення відповідача та його представника проти позову жодним чином не спростовують фактів та доводів, викладених у позові, а лише свідчать про наявність певного конфлікту між сторонами. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», при відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, такий виїзд може бути дозволений на підставі рішення суду. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд їх дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Суд вважає, що своєю незгодою відповідач [PERSON] позбавляє дитину права, гарантованого їй Конституцією та Законами України і діє всупереч інтересам дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved