Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] (позивач) через свого представника [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] (відповідач), в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до країни Російська Федерація своїй дочці, громадянці України, яка не досягла 16-річного віку, [PERSON], [INFO], без згоди (дозволу) та супроводу батька [PERSON] на період з 15 вересня 2017 року по [INFO] року в супроводі матері - [PERSON]. Позов обґрунтований тим, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано у 2006 році, неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю, позивачем, у [ADDRESS], де позивач працює. [PERSON] навчається у 8-му класі загальноосвітньої школи № 22 у м. Електросталь Московської області, за місцем проживання там же проходить лікування. Відповідач аліментів на утримання неповнолітньої дочки не платить, ніякої участі у вихованні дитини не приймає, раніше надавав дозволи на виїзд дитини за кордон, але цього разу відмовився, у зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду, оскільки вже почався навчальний процес, через відсутність дозволу відповідача дитина вимушена пропускати заняття в школі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач пояснила, що всі її рідні проживають у м. Електросталь Московської області. Після розлучення з відповідачем вона з дітьми також там проживає, працює, хоча вони є громадянами України. Неповнолітня дочка в учбовому закладі у м. Електросталь перейшла вже у 8-ий клас, добре навчається, має там друзів. Крім того, зазначила, що дитина перенесла операцію, яка також була проведена за місцем проживання, тобто у м. Електросталь, потребує постійного нагляду та лікування, яке також проходить за місцем проживання у Російській Федерації. Відповідач раніше не чинив перешкод у виїзді дитини за кордон, але цього разу відмовився надавати дозвіл. Також позивач пояснила, що відповідач постійно їй погрожує, у зв`язку з чим вона змушена з дитиною до отримання дозволу жити у знайомих то в м. Суми, то в м. Ромни Сумської області. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні категорично заперечив проти позовних вимог, зазначив, що його дитина повинна жити та навчатись за його місцем проживання в [ADDRESS]. Пояснив, що позивач настроїла і його неповнолітню дочку і повнолітнього сина проти нього, взагалі незаконно перетнула кордон України і дозволи раніше він надавав лише кілька разів. Зазначив, що офіційно аліментів не платить, але гроші позивачу надавав для утримання дітей. Вважає, що позивач намагається позбавити його можливості піклуватись про своїх дітей. Представник служби у справах дітей Недригайлівської районної державної адміністрації Данко Ю.М. у судовому засіданні зазначила, що даний позов стосується, перш за все, інтересів неповнолітньої [PERSON] і повинен вирішуватись виключно для забезпечення її інтересів, а не амбіцій матері та батька, які не можуть знайти порозуміння. Зазначила, що неповнолітня [PERSON], в силу свого віку (досягла 14 років), може вже самостійно вирішити де і з ким їй буде краще, тому потрібно спитати у самої [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін процесу, допитавши як свідка неповнолітню [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтями 141, 142, 150 та 153 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно з ч. 1 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 24 лютого 1996 року перебували у шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Недригайлівського районного суду від 01 вересня 2006 року (а. с. 11). Про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Недригайлівського районного управління юстиції у Сумській області 19 березня 2010 року складено відповідний актовий запис № 16, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 12). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] року, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а. с. 4). Позивач працює у м. Електросталь Московської області, на підтвердження чого нею надано цивільно-правовий договір з іноземним громадянином від 23.06.2017, згідно умов якого датою початку роботи у м. Електросталь Московської області є 23.06.2017, а договір укладений на невизначений термін (п. 1.5, 1.6 ) (а. с. 5-6), а також патент на роботу серії [NUMBER] від 26.05.2017 (а. с. 28). Позивач разом з неповнолітньою [PERSON] проживають у [ADDRESS], разом з [PERSON] (мати позивача), відповідно до договорів найму жилого приміщення від 01.06.2016 та від 01.05.2017, що переукладаються кожного року (а. с. 46-49). [PERSON] навчається у муніципальній загальноосвітній установі «Середня загальноосвітня школа № 22 з поглибленим вивченням окремих предметів» у м. Електросталь Московської області, про що свідчить скріплена печаткою учбового закладу довідка за підписом директора М.В. Іванової (а. с. 10). Неповнолітня [PERSON] у травні - червні 2016 року перенесла оперативне втручання, проведене у перинатальному центрі у м. Електросталь Московської області та перебуває під наглядом лікарів за місцем проживання там же, про що свідчать надані позивачем копії виписок з медичної картки дитини, протоколів ультразвукових досліджень та аналізів (а. с. 38-44). З матеріалів справи вбачається, що відповідач раніше надавав позивачу нотаріально завірені дозволи на виїзд [PERSON] за кордон (а. с. 7, 45), про те на час розгляду справи категорично заперечує, щоб дитина продовжувала виїзжати до свого місця проживання та навчання до Російської Федерації. Згідно довідки № 3344 від 29.08.2017 Недригайлівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби, у період з 01.01.2012 по 29.08.2017 відповідач аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO] р.н., не сплачував (а. с. 13). У зв`язку з погрозами з боку відповідача та побоюваннями за себе та доньку, позивач звернулась до Недригайлівського відділення поліції із заявою про вчинення щодо неї протиправних дій з боку відповідача (а. с. 51, 52). Допитана у судовому засіданні у присутності законного представника [PERSON] та представника служби у справах дітей, неповнолітня [PERSON] пояснила, що проживає та навчається у м. Електросталь Московської області, разом зі своєю матір`ю, бажає і далі продовжувати там жити та навчатись, залишатись в смт. Недригайлів з батьком не бажає. Таким чином, судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] фактично проживає та навчається у м. Електросталь Московської області разом зі своєю матір`ю, залишатись в смт. Недригайлів зі своїм батьком не бажає. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. У п. 3 та підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідачем на підтвердження своїх заперечень щодо виїзду його доньки до Російської Федерації надано довідку Курманівської сільської ради № 563 від 11.10.2017, згідно якої він постійно проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS], не одружений, ніде не працює, проживає один, займається веденням особистого селянського господарства, по місцю проживання характеризується позитивно (а. с. 53). У письмових запереченнях відповідач зазначає, що не відмовляв позивачу у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон, про те його позиція у судовому засіданні свідчить про протилежне. Відповідач категорично заперечував проти виїзду його неповнолітньої доньки до Російської Федерації, зазначаючи, що вона повинна жити та навчатись в Україні, хоча раніше дозволи надавав. Також у письмових запереченнях відповідач зазначає, що його дитина повинна бути забезпечена належними житловими умовами, а умови проживання дитини за кордоном йому невідомі, при цьому у судовому засіданні сам підтверджує, що йому відомо, де живе його донька, що у неї з позивачем там є житло. Також його твердження спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається місце проживання позивача з дитиною у м. Електросталь. Також відповідач вважає, що справжність проживання та навчання його дитини у м. Електросталь необхідно підтвердити іншими доказами, аніж тими, що подала позивач. При цьому, у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] самостійно пояснила де живе і де навчається, а також про своє бажання та інтереси щодо продовження навчання саме у Російській Федерації. У суду відсутні підстави піддавати сумніву показання [PERSON] Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем, окрім довідки, яка свідчить, що останній неодружений і ніде не працює, не подано будь - яких інших доказів на підтвердження своїх заперечень та на спростування доказів, наданих позивачем. Відповідно до ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, заслухавши думку самої неповнолітньої [PERSON] щодо її бажань, приділяючи увагу якнайкращому забезпеченню її інтересів, беручи до уваги, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які б унеможливлювали виїзд неповнолітньої [PERSON] до Російської Федерації, де вона фактично проживає, навчається та проходить лікування, з урахуванням того, що в її матері є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон у даному напрямку, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON] за кордон без згоди її батька. При цьому, враховуючи, що розгляд справи відбувся 12 жовтня 2017 року, тобто вже відпала потреба у наданні дозволу з 15 вересня 2017 року, як просила позивач, а також орієнтовний період навчального процесу по травень 2018 року з урахуванням необхідності складання дитиною іспитів, а також період літніх канікул, коли дитина не навчається, беручи до уваги права батька щодо дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, а саме надати дозвіл на виїзд на період з 12 жовтня 2017 року по [INFO] року. Вимога про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору, позивачем не заявлялась. На підставі викладеного,

Outcome: partial