Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] у серпні 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 1480 гривень інфляційних втрат та трьох процентів річних у звязку із порушенням грошового зобовязання, вказавши, що заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.06.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто на відшкодування шкоди 1732 гривні. Ухвалою того ж суду від 12.11.2014 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення залишена без задоволення. Оскільки в добровільному порядку [PERSON] грошові кошти не сплатив, то 29.08.2012 року Центральним відділом ДВС Черкаського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 08.06.2012 року. За таких обставин позивач вважав, що [PERSON] за порушення грошового зобовязання на підставі ст. 625 ЦК України повинен сплатити йому інфляційні втрати за період з серпня 2012 року по червень 2015 року в сумі 1323,15 гривень та 3% річних за період з 28.07.2012 року по 06.08.2015 року в сумі 157,3 гривень. У грудні 2015 року позивач уточнив позовні вимоги та зазначив, що в результаті виконання рішення суду [PERSON] було частково погашено борг, а саме сплачено 809,10 гривень. За таких обставин розмір позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних позивачем зменшено до 1302,62 гривень. У судове засідання представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] позовні вимоги, як первісні так і уточнені, не визнав. Вважав, що рішення суду від 08.06.2012 року ґрунтується на неповних та неперевірених даних, а він не міг подати свої заперечення оскільки не був присутній при розгляді справи. Про існування рішення суду від 08.06.2012 року він довідався лише у 2014 році і відразу звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Однак суд знову і це питання розглянув без його участі. Він є інвалідом 1 групи, а тому виконавча служба здійснює відрахування з його пенсії у розмірі передбаченому законом, платити більше він не взмозі, а тому ніякої його провини у невиконанні рішення суду немає. Суд оголосивши заяву представника позивача, вислухавши доводи відповідача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.06.2012 року у цивільній справі №2-4436/2011 (провадження №2/2314/424/2012) задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та стягнуто з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в сумі 1700 гривень та судові витрати в сумі 32 гривні. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що 01.09.2011 року [PERSON] наніс йому легкі тілесні ушкодження, внаслідок чого [PERSON] зазнав душевних та фізичних страждань. Таким чином ухвалюючи рішення від 08.06.2012 року суд прийшов до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] виникли деліктні правовідносини, які передбачають відшкодування завданої шкоди, у тому числі моральної. Оскільки рішення суду від 08.06.2012 року набрало законної сили, суд при розгляді даної справи не уповноважений давати правову оцінку такому судовому рішенню, а тому доводи [PERSON] про необґрунтованість та незаконність рішення суду від 08.06.2012 року не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та не можуть бути перевірені у даному судовому засіданні. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.11.2014 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 08.06.2012 року залишена без задоволення (а.с. 4). Постановою державного виконавця Центрального ВДВС Черкаського МУЮ від 29.08.2012 року відкрито виконавче провадження №34052428 за виконавчим листом виданим на підставі рішення суду від 08.06.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1732 гривень (а.с. 3). Згідно довідки від 09.09.2015 року начальника Центрального ВДВС Черкаського МУЮ, - на виконання рішення суду від 08.06.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 809,10 гривень у період з квітня по вересень 2015 року. Залишок боргу становить 922,90 гривень. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509\~ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення, стаття 625\~ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11\~ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Також слід зазначити, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія частини другої статті 625\~ЦК України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди. Аналогічні розяснення дані судам у листі №10-74/0/4-13 від 16.01.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування статті 625 ЦК України». За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних задоволенню не підлягають. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не можуть бути стягнуті з [PERSON]. На підставі ст. ст. 11, 509, 625 ЦК України,

Outcome: dismissed