Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

[PERSON] у вересні 2019 року звернувся до суду із позовом до Вовчанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - ВДВС). В обґрунтування позову зазначив, що він звернувся 31.07.2019 року до нотаріуса щодо відкриття спадщини від його сина [PERSON] , [INFO] . Було виявлений архівний запис реєстраційного номера обтяження 5574410, згідно якого на невизначене майно його сина накладено арешт постановою від 29.05.2002 року за № 2359. ВДВС повідомив, що арешт був накладений в рамках виконавчого провадження на арешт майна [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] . Зазначений арешт заважає реалізації його права на власність і оформлення спадщини. Орієнтовно він поніс і очікує понести у зв`язку із розглядом у даній справі судові витрати у розмірі 6222 грн. 20 коп. Просив скасувати арешт, накладений постановою № 2359 від 29.05.2002 року, Відділ державної виконавчої служби, 30.08.2007 16:12:43 за № 5574410 реєстратором: Вовчанська державна нотаріальна контора, 62500, Харківська обл., Вовчанський р., м. Вовчанськ, вул. Торгова, буд. 2, (05741) 2-26-52, Архівний номер: 343345HARKOV108, Архівна дата: 29.05.2002, Дата виникнення: 29.05.2002, № реєстра: 435579-2152, внутр. № В301683У26F33D303251; зобов`язати Вовчанський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (62504, Харківська обл., м. Вовчанськ, вул. Торгова, 2) зняти арешт з майна [PERSON] , [INFO] , накладений постановою № 2359 від 29.05.2002 року, Відділ державної виконавчої служби, 30.08.2007 16:12:43 за № 5574410 реєстратором: Вовчанська державна нотаріальна контора, 62500, Харківська обл., Вовчанський р., м. Вовчанськ, вул. Торгова, буд. 2, (05741) 2-26-52, Архівний номер: 343345HARKOV108, Архівна дата: 29.05.2002, Дата виникнення: 29.05.2002, № реєстру: 435579-2152, внутр. № В301683У26F33D303251; стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 03.02.2020 року до участі в розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучені сторони виконавчого провадження - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Вовчанська районна спілка споживчих товарів. В зв`язку з утворенням міжрегіональних органів Міністерства юстиції України, ухвалою суду від 24.03.2020 року зазначено правильним найменування відповідача - Вовчанський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом завчасно та належним чином. Представник позивача надала письмове клопотання про підтримання заявлених вимог у повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався судом завчасно та належним чином. Надав суду заяву, у якій заперечував проти задоволення позовних вимог, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Треті особи в судове засідання не з`явились, сповіщались судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та Вовчанська районна спілка споживчих товарів про поважність причин неявки суд не повідомили. Третя особа [PERSON] надав суду письмову заяву, згідно якої не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, постановою ВДВС за № 2359 від 29.05.2002 року накладено арешт на все невизначене майно [PERSON] Обтяження зареєстровано 30.08.2007 року за реєстраційним номером 5574410 (а.с. 11-13). Начальник ВДВС у листі від 16.09.2019 року повідомив, що за номером обтяження № 5574410, яким накладено арешт на все невизначене майно [PERSON] , згідно постанови № 2359 від 29.05.2002 року, боржник [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). В.о. начальника ВДВС у листі від 23.07.2019 року повідомив, що виконавче провадження відносно [PERSON] було завершено та передано до архіву (а.с. 18). Позивач є батьком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с. 19-20). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що в рамках виконавчого провадження, в якому боржником заначено [PERSON] , [INFO] , постановою ВДВС від 29.05.2002 року було накладено арешт, окрім іншого, на майно [PERSON] , [INFO] , який не був стороною вказаного виконавчого провадження. Вказане виконавче провадження на теперішній час завершено, арешт майна не знятий. Згідно ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» , у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає, що арешт майна створює перешкоди позивачу, який має намір успадкувати майно після померлого сина [PERSON] , [INFO] , а відтак його право підлягає судовому захисту у встановлений законом спосіб шляхом зняття арешту з накладеного на все невизначене майно [PERSON] , [INFO] , накладеного постановою ВДВС від 29.05.2002 року та зобов`язання відповідача внести до Державного реєстру прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень запис про зняття арешту з вказаного майна. В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити, як безпідставних та необґрунтованих належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат в частині судового збору, суд виходить із того, що позивач при зверненні до суду сплатив 768 грн. 40 коп., що підтверджується відповідною квитанцією за № 11854 (а.с. 1), а тому у порядку ст. 141 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню із відповідача. Щодо стягнення витрат на правову допомогу та поштові витрати у сумі 5453 грн. 80 коп., суд зазначає наступне. Як передбачено ст. 15 ЦПК України - учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України), та становлять одну із складових судових витрат (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Приписами ч. 1 ст. 26 ЗУ від 05.07.2012 року за № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Між [PERSON] та адвокатом Шаповал О.В. 31.07.2019 року укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 22-27). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач фактично поніс витрати на правову допомогу, поштові витрати та сплатив 5453 грн. 80 коп. Таким чином, суд вважає безпідставним вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу, надану [PERSON] та поштові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial