Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

[PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - [PERSON] [INFO] , звернулась до суду з позовом до Колективного підприємства «Автокомплекс», Громадської організації Київська міська організація «Військовий автоаматор», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання майнових прав забудовника та поділ спадкового майна, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , який ще за життя уклав з Колективним підприємством «Автокомплекс» однотипні договори забудови з метою побудови чотирьох гаражних боксів в інтересах своєї сім`ї. У відповідності до умов вказаних договорів забудови [PERSON] , як Забудовником, за спільні кошти подружжя були профінансовані в повному обсязі відповідні роботи з будівництва гаражів. Також, умови вказаних вище договорів забудови передбачають після побудови та введення в експлуатацію гаражних боксів набуття Забудовником права власності на них. З огляду на наведене позивач стверджує, що у подружжя [PERSON] та [PERSON] виникли спільні майнові права забудовника на проінвестовані чотири гаражні бокси, які є складовими гаражного комплексу розташованого за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці, що належнить Громадській організації Київська міська організація «Військовий автоаматор», тому позивач є належним володільцем Ѕ частини таких майнових прав, а інша Ѕ частина цих майнових прав може бути визначена спадковим майном, та підлягає спадкуванню за законом. За умови відсутності відповідних правовстановлюючих документів, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайлова Н.О. своєю постановою № 19/02-31 від 24.01.2017р. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені вище гаражні бокси, що і спричинило необхідність звернення до суду за захистом свого права. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просив її задовольнити, при цьому не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відзив на позовну заяву та будь-які заяви, клопотання відповідача до суду не надходили. За даний обставин, суд вважав за можливе прийняти рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано до суду заперечень щодо розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи,суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина - [PERSON] , підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 жовтня 2011 року між позивачем - [PERSON] та громадянином [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 508, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 15 жовтня 2011 року. В липні 2014 року після початку бойових дій на Донбасі подружжя переїхало до міста Києва, де стали на облік, як внутрішньо переміщені особи за адресою: [ADDRESS] , що підтверджуєтьсядовідками ВСЗН Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 3004003364 від 20.11.2014р. та №3004003366 від 20.11.2014р. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини. [INFO] чоловік позивача - [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 21 квітня 2015 року. 22 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайловою Н.О. була заведена спадкова справа № 1/2015 відносно [PERSON] , який помер [INFO] . Копія спадкової справи № 1/2015 від 22.04.2015 р. була витребувана судом та міститься в матеріалах справи. З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що окрім позивача [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] за померлим спадкодавцем прийняли спадщину і інші спадкоємці першої черги, а саме: -[PERSON] - мати спадкодавця; -[PERSON] - батько спадкодавця; -[PERSON] - донька спадкодавця. Ще за життя [PERSON] в інтересах своєї сім`ї з метою побудови гаражних боксів уклав з Колективним підприємством «Автокомплекс» наступні однотипні договори забудови: -№ 4919 від 27.11.2014р. на забудову гаражного боксу № 3-9-1; -№ 4920 від 27.11.2014р. на забудову гаражного боксу № 3-9-2; -№ 4921 від 27.11.2014р. на забудову гаражного боксу № 3-10-1; -№ 4922 від 27.11.2014р. на забудову гаражного боксу № 3-10-2. У відповідності до умов вказаних договорів забудови [PERSON] , як Забудовником,за спільні кошти подружжя були профінансовані в повному обсязі відповідні роботи з будівництва гаражів. Окрім того, умови вказаних вище договорів забудови передбачають після побудови та введення в експлуатацію гаражних боксів набуття Забудовником права власності на них. З наведеного вбачається, що права забудовника за вказаними вище договорами прямо пов`язані зі створенням та набуттям права власності на нерухому річ, тому можуть обґрунтовано бути визначені, як майнові права. Таким чином, у подружжя [PERSON] та позивача [PERSON] виникли спільні майнові права забудовника на наступні гаражні бокси: № 3-9-1, № 3-9-2, № 3-10-1, № 3-10-2, які є складовими гаражного комплексу розташованого за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці, що належить Громадській організації Київська міська організація «Військовий автоаматор». Також судом встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] був членом Громадській організації Київська міська організація «Військовий автоаматор», що підтверджується членською карткою організації № 3737 від 26.11.2014 р. Наявність побудованих спірних гаражних боксів, а також належність майнових прав на них [PERSON] не заперечується землекористувачем - відповідачем Громадською організацією Київська міська організація «Військовий автоаматор», що підтверджується довідками ГО КМО «Військовий автоаматор» № 7 від 20.04.2016р. та № 10 від 21.06.2016р. В період з грудня 2014 року по березень 2015 року зазначені гаражні бокси були фактично добудовані, але за певних обставин, зокрема хвороби та згодом смерті Забудовника [PERSON] експлуатацію введені не були. В кожному з договорів забудови, зокрема п. 4.6. кожного договору, закріплено, що Забудовнику ( [PERSON] ) належить частка спільної власності 1 (однієї) ідеальної частки, яка в натурі є усім внутрішнім об`ємом гаражного боксу. Також п. 5.9. кожного з договорів закріплено, що умови договору поширюються у повному обсязі на спадкоємців Забудовника. За умови відсутності відповідних правовстановлюючих документів, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайлова Н.О. своєю постановою № 19/02-31 від 24.01.2017р. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені вище гаражні бокси. З сукупності викладених вище обставин суд приходить до висновку, що майнові права забудовника на гаражні бокси: № 3-9-1, № 3-9-2, № 3-10-1, № 3-10-2, які є складовими гаражного комплексу розташованого за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці належній Громадській організації Київська міська організація «Військовий автоаматор» є спільною власністю подружжя спадкодавця [PERSON] та позивача [PERSON] , тому позивач є належним володільцем Ѕ частини таких майнових прав, а інша Ѕ частина цих майнових прав може бути визначена спадковим майном, яке у даному випадку підлягає спадкуванню за законом. Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною третьою статті 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Положеннями статті 70 СК України встановлена рівність часток дружини та чоловіка у спільному майні подружжя. За змістом статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є не споживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Визначення терміну «майнові права» наведено зокрема в абзаці 3 частини другої статті 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»: майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Разом із тим, положеннями статті 370 ЦК України врегульовано, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Частиною першою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. До того ж, частиною другою статті 372 ЦК України врегульовано, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Таким чином, позивач [PERSON] є володільцем Ѕ (5/10) спільного майна, зокрема майнових прав набутих в період перебування у шлюбі з померлим [PERSON] та має право на виділ своєї частки зі спільного майна подружжя. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 8 Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Частиною першою статті 1222 встановлено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Окрім того, частиною другою статті 1279 ЦК України встановлено, що спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. Таким чином, позивач [PERSON] , а також її малолітній син [PERSON] , в інтересах якого позивач діє як законний представник, з урахуванням наявності інших спадкоємців першої черги, мають право на спадкування за померлим [PERSON] зокрема по 1/5 частці усього спадкового майна та прав, що входять до складу спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved