Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] подав до Івано-Франківського міського суду позов до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» в особі Івано-Франківської філії ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання припиненою поруку за договором поруки №LMК-КС-050 від 23.08.2007 року. У позовній заяві зазначено, що 23.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТзОВ «Боксана» було укладено кредитний договір у вигляді мультивалютної кредитної лінії №LMК-КС-050 з кредитним лімітом на суму 2 000 000 грн. або в еквіваленті в доларах США - 396 000, зі сплатою 16.8% річних за користування кредитом у гривнях та 12.8% річних за користування кредитом у доларах. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підстав кредитного договору від 23.08.2007 року, між позивачем, як поручителем, та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір поруки № LMК-КС-050 від 23.08.2007 року. Про заборгованість позичальника ТзОВ «Боксана» по кредитному договору, позивач дізнався з поданого до суду позову банку про стягнення солідарно заборгованості з боржника-позичальника та поручителя. Вважає, що порука припиненою за ч.1 та ч.4 ст.559 ЦК України. Позивач просив позов задовольнити. Визнати поруку припиненою за договором поруки №LMК-КС-050 від 23.08.2007 року. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТзОВ «Боксана» було укладено кредитний договір у вигляді мультивалютної кредитної лінії №LMК-КС-050 з кредитним лімітом на суму 2 000 000 грн. або в еквіваленті в доларах США - 396 000 (а.с.5-17). зі сплатою 16.8% річних за користування кредитом у гривнях та 12.8% річних за користування кредитом у доларах (п.4.1), терміном повернення кредиту 22.08.2010 року (п.1.2). З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підстав кредитного договору від 23.08.2007 року, між позивачем, як поручителем, та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір поруки № LMК-КС-050 від 23.08.2007 року (а.с.18-19). Згідно з умовами вищевказаного договору поруки, поручитель взяв на себе зобов'язання відповідати перед ПАТ КБ «Приватбанк» за виконання позичальником ТзОВ «Боксана» своїх зобов'язань за кредитним договором, як солідарний боржник (п.2, 4). Відповідно до умов договору поруки передбачено також, що поручителю відомо щодо кредитних зобов'язань позичальника, а саме суму - 2 000 000 грн., термін повернення кредиту до 22.08.2010 року, сплату 16.8% річних за користування кредитом у гривнях та 12.8% річних за користування кредитом у доларах (п.1). У випадку невиконання боржником будь-якого обов'язку по п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов'язку (п.5). Такої вимоги позивачу відповідачем не направлялось, на спростування цих доводів позивача, представником відповідача не подав суду будь-яких інших доказів. Договір поруки вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (п.10). Сторони прийшли до згоди, що строк (позовна давність) в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу, встановлюється протягом у 5 років (п.11). Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05.08.2013 року відкрито провадження за позовом ПАТ КБ «Приватбанк», до в тому числі [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.40). До матеріалів тієї позовної заяви подано розрахунок заборгованості за договором №LMК-КС-050 від 23.08.2007 року станом на 29.07.2013 року (а.с.20-39), з якого вбачається, що з 17.02.2009 року розмір відсоткової ставки змінено з 12.8% на 14.8% річних (а.с.25), про що підтвердив і представник відповідача Івано-Франківської філії ПАТ КБ «Приватбанк» по даній цивільній справи про припинення поруки. На запитання суду чи укладалися зміни до кредитного договору та договору поруки, представник відповідача зазначив, що за п.2.3.1 кредитного договору було між кредитором та боржником узгоджено, що у разі зміни вартості кредитних ресурсів на ринку грошових ресурсів, зміни облікової ставки НБУ, Банк має право, за згодою позичальника, збільшити розмір процентної ставки за використання кредиту. А тому, ПАТ КБ «Приватбанк» ініціював в грудні 2008 року перед позичальником збільшення такої процентної ставки до 21.5% (а.с.55), однак позичальник ТзОВ «Боксана» не погодився щодо зміни такої ставки (а.с.54), проте в подальшому з пояснення представника банку встановлено, що банк та позичальник усно узгодили підняття такої ставки з 12.8% до 14.8% з 17.02.2009 року. Змін до договору поруки №LMК-КС-050 від 23.08.2007 року щодо такого підняття % ставки за згодою поручителя сторони не вносили, що підтверджується їх поясненням в судовому засіданні. Сторони даного договору поруки обумовлювали порядок внесення змін та доповнень до даного договору, які вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної угоди (п.12). Отже, виходячи з п.12 договору поруки будь-які зміни повинні були вчинятися в письмовому порядку за згодою сторін, в тому числі і підняття відсоткової ставки, що не дотримано зі сторони банку, який знав про такі зміни відсоткової ставки по кредитному договору з позичальником, і узгодив усно з останнім такі зміни. Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В даних спірних правовідносинах є факт зміни зобов'язання відповідачем та позичальником, без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності останнього. До даного висновку суд прийшов з врахуванням того, що як вже вище зазначалось, до договору поруки не було укладено будь-яких додаткових угод, згідно яких би було збільшено за згодою поручителя розмір процентної ставки з 12.8% річних до 14.8% річних, та внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Як роз'яснено постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (п.22), відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Що стосується доводів позивача про припинення дії поруки за ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки банк не звертався до 22.02.2011 року ( 6 місяців з дня строку повернення кредиту) до поручителя, то суд враховує п.11 договору поруки про збільшення позовної давності до 5 років, при цьому даний пункт не узгоджується з п.10 цього договору про дію договору до повного виконання зобов'язань (тобто до 22.08.2010 року). Тому, позов слід задовольнити виходячи з норм ч.1 ст.559 ЦК України, що є окремою підставою припинення поруки за укладеним договором. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За таких обставин та доказів, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 551-554, 559 ЦК України,

Outcome: approved