Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], Тернопільської міської ради, за участю третьої особи - Перша тернопільська державна нотаріальна контора, в якому просить визначити, що частка [PERSON], який помер [INFO]., у праві спільної сумісної власності в квартирі [ADDRESS], становить 1/3. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримує, згідно позовної заяви в їх обґрунтування зазначає, що він є єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлого батька [PERSON], спадщину прийняв, однак державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у квартирі по проспекту Злуки,2/45, оскільки за життя співвласники не виділили своєї частки у праві спільної сумісної власності. В судовому засіданні вказує, що будь-яких дій щодо зміни розміру часток співвласниками не вчинялося. При таких обставин, за захистом своїх прав змушений звернутися до суду для визначення частки спадкодавця, щоб в подальшому реалізувати своє право на спадкування. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та в судовому засіданні пояснила, що будь-яких майнових претензій до частки у спадщині майна не має, не заперечує щодо права позивача на успадкування належної померлому [PERSON] його частки по заповіту, договір про поділ чи відступлення від рівності часток протягом життя між співвласниками квартири не укладався, не вчиняла ніяких дій щодо порушення прав позивача [PERSON] Про всі факти було повідомлено нотаріусу, проте ним видана постанова про відмову в отриманні свідоцтва про право на спадщину. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, в судовому засіданні пояснила, що претензій до спадкування позивачем [PERSON] частки у квартирі по заповіту не має, не було ніяких спорів за життя [PERSON] та між іншими співвласниками щодо розміру часток власності в квартирі, так і при її приватизації. Представник Тернопільської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, мотивуючи тим, що Тернопільська міська рада є неналежним відповідачем у справі, прав та охоронюваних законом інтересів [PERSON], що змусило його пред'явити позов при спадкуванні майна померлого [PERSON] не порушила, будь-яких майнових претензій щодо складу спадкового майна померлого [PERSON], чи невизнання права на спадкування позивачем не має. Згідно заяви представник третьої особи просить справу розглядати без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини справи. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 28.10.2014р. Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON], що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.05.1970р. За життя [PERSON] склав заповіт, який посвідчений 28.02.2008р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, за яким [PERSON] в разі смерті належну на праві особистої власності 1/3 частину квартири [ADDRESS] заповів [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 21.11.1995р., яке видане Міським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження №11724, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Із довідки ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» від 27.04.205р. №1475, яка видана [PERSON] для пред'явлення в Першу тернопільську державну контору вбачається, що згідно обліку технічної інвентаризації станом на 29.12.2012р. власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] належить [PERSON]. Постановою держаного нотаріуса Першої тернопільської держаної нотаріальної контори від 08.05.2015р. №1590/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON]. У постанові вказано, що відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємець [PERSON] спадщину прийняв, інших спадкоємців не має. [PERSON], яка має обов'язкову частку у спадщину відмовилася від прийняття спадщини. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивувалася тим, що квартира по [ADDRESS] належить згідно свідоцтва про право власності від 21.11.1995р. [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності, у якій із аналізу змісту ч. 1 ст. 368 ЦК України частки співвласників не визначені. Квартира набувалася у власність особами в порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» і формулювання статті 8 якого не дають можливості нотаріусу застосовувати презумпцію спільної часткової власності, так як співвласники ще до видачі свідоцтва про право власності домовились про режим спільної сумісної власності. Обставини, викладенні державним нотаріусом при винесені постанови 08.05.2015р. про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом змусили за твердженням позивача звернутися до суду за захистом своїх прав шляхом визначення частки померлого [INFO]. [PERSON] в розмірі 1/3 у праві спільної сумісної власності у квартирі по [ADDRESS]. Суд, дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши норми чинного законодавства, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Із аналізу норм законодавства відповідачем у справі є особа, до якої заявлений позов або вимога, спрямована на захист прав, свобод та інтересів позивача. При розгляді справи, зокрема, із наданих відповідачами [PERSON], [PERSON] та представником Тернопільської міської ради поясненнях, суд вважає, що права чи охоронювані законом інтереси [PERSON], які стосуються його права на спадкування, права на отримання частки у спадковому майні померлого [PERSON], на захист і відновлення яких поданий позов, відповідачами не порушувалися та ними не вчинялися будь-які дії, які б свідчили про обмеження, не визнання чи оспорення прав позивача у спадкових правовідносинах. Тому, в даному випадку не приймаються судом заяви відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання позову. Крім цього суд зазначає, що [PERSON] при зверненні до суду із позовною заявою про визначення частки померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності відповідно до положень Цивільного кодексу України не вірно вибраний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, і таке вирішення позову не вирішує спір щодо спадкування по суті, з огляду на наступне. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. В пункті 12 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», на який також посилається позивач в позові, вказано, що за загальними правилами частини 2 статті 372 Цивільного кодексу України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласникам може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Проте, у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Таким чином, суд вважає, що законодавство не передбачає можливість відступу від рівності часток співвласників, один з яких помер, що отримали у порядку приватизації у спільну сумісну власність житло і при тих обставинах, що матеріали справи не містять, і на це погодилися сам позивач, відповідачі [PERSON] і [PERSON], будь-яких договорів або інших домовленостей співвласників, передбачених нормами законодавства щодо поділу майна і відступу від рівності ідеальних часток. Разом з тим, згідно вимог ст.ст. 24, 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Тому, позовна вимога про визначення частки померлого [INFO]. [PERSON] у праві спільної сумісної власності у квартирі буде суперечити вимогам ст.ст. 3, 27-31 ЦПК України, оскільки співвласник майна у зв'язку із смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed