Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди в сумі по 500000 грн. в їх користь зв`язку зі смертю сина [PERSON] який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві. Позивач посилається на те, що 25 травня 1974 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, у якому [INFO] народився син [PERSON] . 24 червня 2015 року внаслідок нещасного випадку на виробництві на ВП «Тернопільська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця, на перегоні Зборів-Золочів, 1390 км. 5-тий пікет, непарна колія, поблизу зупиночного пункту «Плугів» їх син [PERSON] загинув. Загиблий працював оператором дефектоскопного візка ВП «Тернопільська дистанція колія». Даний факт засвідчено Актом № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1) та Актом проведення спеціального розслідувані нещасного випадку (Форма Н-5) від 05 жовтня 2015 р., які містять, серед іншого відомості щодо вини відповідача у смертельному травмуванні чоловіка. Відповідно до розділу 4 (п.2) Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5, однією з причин настання нещасного випадку є те, що «не в повному обсязі забезпечення виконання підлеглими робітниками правил і інструкції з охорони праці, чим не в повній мірі дотримано вимоги п.4.20 посадової інструкції бригадиром з поточного утримання колії та штучних споруд бригади по виконанню невідкладних робіт ВП «Тернопільська дистанція колія» від 25.03.2015 р. Аналогічні висновки комісії з розслідування нещасного випадку вказано у розділі 10 Акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаного з виробництвом (Форма Н-1), згідно якого [PERSON] вчасно не зняв з колії дефектоскопний візок, чим порушив вимоги п.3.4 «Інструкції з охорони праці №9 для оператора дефекттоскопного візка», в.о бригадир колії [PERSON] не в повному обсязі забезпечив виконання підлеглими робітниками правил і інструкції з охорони праці, чим не дотримався вимог п.4.20 посадової інструкції бригадира з поточного утримання колії та штучних споруд бригади по виконанню невідкладних робіт. У зв`язку із смертю [PERSON] їм заподіяна моральна шкода, що полягала у передчасній втраті близького родича, члена сім`ї, який був для позивачів улюбленим сином. Передчасна втрата спричиняє для них душевні страждання, переживання, розпач, непоправну втрату життєвих зав`язків із близькою людиною та ряд інших, які тривають протягом тривалого часу, в зв`язку з чим їм заподіяна моральна шкода яку вони оцінюють в розмірі по 500 000 грн. кожному. Позивачі подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх вимоги задоволити, при неявці відповідача не заперечують щодо постановлення заочного рішення. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що [PERSON] працюючи у структурному підрозділі оператором дефектоскопного візка ВП «Тернопільська дистанція колія» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» 24 червня 2015 р. був смертельно травмований, внаслідок наїзду електропоїзда під час виконання ним трудових обов`язків. Зазначають, що за фактом нещасного випадку, що стався 24 червня 2015 року на Дистанції колії, було проведено спеціальне розслідування зазначеного випадку та складено акти форми Н-1 і форми Н-5, якими встановлено, що [PERSON] , виконуючи роботи з перевірки колії перегону Золочів - Зборів, отримав травми, несумісні з життям. Відповідно до особової картки та наказу про переведення [PERSON] розпочав свою трудову діяльність в Дистанції колії 20 березня 2000 року та з ним проведені інструктажі: вступний 20.03.2000, первинний 20.03.2020, повторний 29.04.2015 та цільовий 24.06.2015, що підтверджується журналами інструктажів та вказано в акті форми Н-1. 26.03.2015 проведено перевірку знань з охорони праці комісією з перевірки знань з питань охорони праці, що підтверджується протоколом засідання № 5. Перед тим, як приступити до виконання вищезазначених робіт бригадиром колії [PERSON] близько 10 год. було проведено цільовий інструктаж з питань охорони праці, в тому числі для [PERSON] , про що свідчить запис у журналі реєстрації інструктажів. Однак, всупереч зазначеному оператор дефектоскопного візка [PERSON] , не впевнившись у відсутності рухомого складу, що наближається, вчасно не зняв з колії дефектоскопний візок та не сховався у безпечне місце, чим порушив п. 3.4 «Інструкції з охорони праці № 9 для оператора дефектоскопного візка» (вчасно, коли до підходу поїзда залишається не менше як 400 м, знімати дефектоскопний візок в безпечне місце не ближче 2-х метрів від крайньої рейки, а особам які супроводжують візок, зійти на узбіччя не ближче 5 м від крайньої рейки).В п. 6 Акта форми Н-5, зокрема, висновком комісії, зазначено особи, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку, яким встановлено, що [PERSON] - оператор дефектоскопного візка вчасно не зняв з колії дефектоскопний візок, чим порушив вимогу п. 3.4 «Інструкції з охорони праці № 9 для оператора дефектоскопного візка» (вчасно, коли до підходу поїзда залишається не менше як 400 м, знімати дефектоскопний візок у безпечне місце не ближче 2-х метрів від крайньої рейки, а особам, які супроводжують візок, зійти на узбіччя не ближче 5 м від крайньої рейки). Також [PERSON] в процесі виконання робіт, не лише не дотримався п. 3.4 зазначеної Інструкції, він своїми діями наразив на небезпеку як себе, так і оточуючих людей, чим порушив вимогу статті 14 закону України «Про охорону праці» Вказує, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Представник відповідача в судовому засіданні обставини викладені в запереченні підтримав та просив відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 25 травня 1974 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, у якому [INFO] народився син [PERSON] . 24 червня 2015 року внаслідок нещасного випадку на виробництві на ВП «Тернопільська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця, на перегоні Зборів-Золочів, 1390 км. 5-тий пікет, непарна колія, поблизу зупиночного пункту «Плугів» [PERSON] загинув. Загиблий працював оператором дефектоскопного візка ВП «Тернопільська дистанція колія». Даний факт встановлено Актом № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1) та Актом проведення спеціального розслідувані нещасного випадку (Форма Н-5) від 05 жовтня 2015 р. Відповідно до розділу 4 (п.2) Акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5, однією з причин настання нещасного випадку є те, що «не в повному обсязі забезпечення виконання підлеглими робітниками правил і інструкції з охорони праці, чим не в повній мірі дотримано вимоги п.4.20 посадової інструкції бригадиром з поточного утримання колії та штучних споруд бригади по виконанню невідкладних робіт ВП «Тернопільська дистанція колія» від 25.03.2015 р. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Крім цього, згідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Також відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Так, щодо обставин заподіяння шкоди, то слід вказати про те, що смерть сина позивачів внаслідок нещасного випадку на виробництві, підтверджено вказаними вище доказами, як факт заподіяння смерті потерпілому під час виконання трудових обов`язків, так і, зокрема, вину відповідача у спричиненні такої шкоди, а також спричинення такої внаслідок джерела підвищеної небезпеки. Також, слід врахувати і те, що син позивачів загинув у молодому віці в 38 роки. Сина з батьками поєднували тісні, близькі, сімейні стосунки, також загиблий був годувальником у сім`ї. Відповідно втрата сина завдає позивачам (батькам загиблого) непоправної втрати та різку зміну у їх особистому житті, життєвих планах, спричиняє глибокий та тривалий душевний біль та страждання, а також змушує докладати значних додаткових зусиль для зміни свого життєвого ритму, організації свого дітей. Таким чином враховуючи дані обставини суд вважає, що позивачам смертю їх сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки заподіяна моральна шкода, розмір якої слід визначити 100 000 грн кожному позивачу. Крім цього, представник відповідача звертає увагу, що з 23.05.2020 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України щодо оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб, внесені Законом України від 16.01.2020 р. 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві». Зокрема, зміни були внесені до ст. 164.2.14 Податкового кодексу України щодо оподаткування на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з цим, просив суд при винесенні рішення по даній справі врахувати вищевказані зміни в податкове законодавство та визначити порядок його виконання із врахуванням обов`язку відповідача щодо сплати податків із сум, що стягуються на користь позивачів. Посилання позивачів на позицію, викладену у постанові Верховного суду від 25.07.2018 року у справі №180/683/13-ц не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки у ній, трактується попередня редакція ст. 164.2.14 Податкового кодексу України. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПК України). Так, згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 ПК України. Відповідно до підпункту 14.1.180 п. 14.1 ст.14 ПК України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філії, відділень, інших відокремлених підрозділів), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IV ПК України. Таким чином, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові № 180/683/13-ц (провадження № 61-14316св18) від 25 липня 2018 року, яку суд вважає за необхідне застосувати, так як моральну шкоду завдано подією, яка відбулася 24 червня 2015 року. Виходячи з аналізу зазначених правових норм вбачається, що податковий агент сплачує податок на суму відшкодування шкоди за рішенням суду, які спрямовується на відшкодування шкоди, завданої життю та здоров`ю громадянина та які не включається до загального оподатковуваного доходу і не підлягають оподаткуванню. Таким чином суд вважає, що сума моральної шкоди визначена рішенням суду підлягає стягненню в користь позивачів без відрахування податків та загальнообов`язкових зборів.

Outcome: partial