Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

[PERSON], який діє в інтересах [PERSON], та в інтересах малолітнього [PERSON], звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрзалізниця», та уточнивши заявлені позовні вимоги просить: - стягнути з ПАТ «Укрзалізниця» на користь [PERSON] та її неповнолітнього сина заборгованість з виплат відшкодування за період з 01.06.2014 року по 30.10.2018 року в розмірі 6138,25 грн. кожному, а в загальному розмірі 12 276,50 грн.; - зобов'язати відповідача сплачувати на користь позивача щомісячно грошову компенсацію в розмірі 142,75 грн. до досягнення її неповнолітнім сином чотирнадцяти років, починаючи з 01.11.2018 року; - зобов'язати відповідача сплачувати а користь [PERSON] на її неповнолітнього сина щомісяця грошову компенсацію в розмірі 142,75 грн. до досягнення ним двадцяти трьох річного віку, починаючи з 01.11.2018 року; - стягнути з відповідача на її користь [PERSON] та її сина моральну шкоду, завдану загибеллю її чоловіка та батька дитини в розмірі по 250 000,00 грн. кожному, посилаючись на те, що з 09.10.2004 року позивач перебувала у шлюбі зі [PERSON]. Під час шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. 25.06.2005 року об 00 годині 10 хвилин, слідуючи з роботи додому, переходячи залізничну колію, під час виконання маневрової роботи з осаджування групи з 15 завантажених вагонів з під'їзної колії на п'яту колію станції Часів-Яр, [PERSON] намагався перейти колію в безпосередній близькості віл маневрового складу та був смертельно травмований маневровим поїздом. Про нещасний випадок відповідачем складний акт № 1 від 29.07.2005 року, у пункті 17 якого зазначено, що вини працівників залізничного транспорту не вбачається, та зазначено, що [PERSON] порушив правила безпеки громадян на залізничному транспорті України (п. 2.1.2.6). Згідно висновку Артемівського відділення бюро СМЕ УЗО Донецької ОГА причиною смерті чоловіка позивача стала: гостра крововтрата, розвинута через травматичне розтрощення тазу з пошкодженням кровоносних сосудів, на момент смерті тверезий. З урахуванням положень статей 1187, 1200, 1202 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) представник позивача вважає, що син позивача має право на щомісячне відшкодування шкоди у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого від володільця джерела підвищеної небезпеки, яким у даному випадку є відповідач. Також, враховуючи той факт, що смерть чоловіка для позивача та їх сина є незворотною втратою, що спричиняло, спричиняє і буде спричиняти довготривалі страждання, факт заподіяння моральної шкоди наявний, а при визначенні розміру моральної шкоди, на думку позивача, слід врахувати той факт, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, та прийняти до уваги те, що вона втратила найріднішу людину - чоловіка, а її син - батька, понесла значні моральні страждання, які носять триваючий характер, зазнала істотних змін у особистому житті, перенесла страждання і продовжує їх нести. Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], підтримав, просив їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON], які приймали участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, заперечували щодо задоволення позовних вимог зазначивши, що при утворенні ПАТ «Укрзалізниця», яке зареєстроване 21.10.2015 року, майно підприємств залізничного транспорту, що знаходиться на території проведення антитерористичної операції (зокрема, Державне підприємство «Донецька залізниця») у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 604 не включено до переліків і зведених актів інвентаризації і зведених актів інвентаризації майна, не оцінене у встановленому порядку, не включене до зведеного передавального акту та статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця», що свідчить про те, що права та обов'язки Державного підприємства «Донецька залізниця» не передані новоутвореному ПАТ «Укрзалізниця», а відповідно, останнє не стало правонаступником його прав та обов'язків. Таким чином, ПАТ «Укрзалізниця» не є належним відповідачем, оскільки не є правонаступником ДП «Донецька залізниця». Тому просили відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] від 09.10.2004 року (а.с. 10). [PERSON] народився [INFO], батьками якого є: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 21.05.2005 року (а.с. 11). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 25.06.2005 року (а.с. 12). З копії акту № 1 службового розслідування обставин нещасного випаду невиробничого характеру на залізничному транспорті України, складеного 29.07.2005 року начальником станції Часів Яр Донецької залізниці [PERSON], заступником начальника станції [PERSON] та головою КП [PERSON], вбачається, що зі [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], та працює учнем обпалювача цеха № 4 ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», відбувся нещасний випадок 25.06.2005 року о 00 годині 10 хвилин на п'ятій колії станції Часів Яр за таких підстав: під час здійснення маневрової роботи з осаджування групи з 15 завантажених вагонів з під'їзної колії на п'яту колію станції Часів Яр потерпілий намагався перейти колію у безпосередній близькості від маневрового складу. Внаслідок цього з підстав порушення потерпілим пунктів 2.1, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України Артемівським відділенням судової медичної експертизи на підставі висновку № 187 від 27.07.2005 року констатовано смерть через гостру крововтрату, яка виникла внаслідок травматичного розтрощення тазу з пошкодженням кровоносних судин (а.с. 14-15). Згідно довідки завідувача відділення Артемівського відділення СМЕ [PERSON] від 01.07.2005 року, на час смерті [PERSON] був тверезий, про що свідчить не виявлення етилового спирту у крові під час судово-токсикологічного дослідження (а.с. 16). Відповідно довідки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» № 09 від 15.01.2018 року, станом на день смерті ([INFO] року) [PERSON] обіймав посаду учня обпалювача на печах дільниці дроблення, помелу, пресування цеху № 4 з виробництва вогнетривів ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» (а.с. 70). Згідно довідки № 103 від 28.02.2018 року, ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», за період роботи з червня 2004 року по червень 2005 року нарахована заробітна плата [PERSON] складає: червень 2004 року - 356,23 грн., липень 2004 року - 391,86 грн., серпень 2004 року - 307,39 грн., вересень 2004 року - 367,49 грн., жовтень 2004 року - 507,15 грн., листопад 2004 року - 369,51 грн., грудень 2004 року - 318,67 грн., січень 2005 року - 360,53 грн., лютий 2005 року - 380,88 грн., березень 2005 року - 402,90 грн., квітень 2005 року - 462,63 грн., травень 2005 року - 246,50 грн., червень 2005 року - 667,25 грн. (а.с. 99). Позивач перебуває на обліку в Артемівському (нині - Бахмутсько-Лиманському) об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію в разі втрати годувальника з 01.09.2015 року по 31.05.2023 року, що підтверджується копією довідки № 1657 від 05.04.2016 року, (а.с. 100) та копії індивідуальних відомостей про застраховану особу, сформованих 17.09.2018 року (а.с. 163-170). З 16.03.2005 року по 25.06.2005 року [PERSON] проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS], що вбачається з копії акту від 10.01.2018 року, виданого посадовими особами ТОВ «Квартал М Часів Яр» (а.с. 101). За вказаною адресою були зареєстровані з 16.03.2005 року по 29.10.2014 року позивач та її син [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою № 179 від 10.01.2018 року (а.с. 102). Станом на день смерті чоловіка позивач згідно записів, наявних у копії її трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 155-160), працювала вчителем початкових класів Часів-Ярської спец. школи-інтернату, однак у другому, третьому та четвертому кварталах 2005 року дохід не отримувала, окрім отриманої у третьому кварталі 2005 року нецільової благодійної допомоги від ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» в розмірі 370,68 грн., що вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків, сформованих 14.09.2018 року Бахмутською ОДПІ ГУ ДФС в Донецькій області (а.с. 161-162). Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2). Згідно копії листа членів правління ПАТ «Укрзалізниці» № Ц-2/3-3/380-16 від 22.01.2016 року станція Часів Яр підпорядкована станції Краматорськ, яка є структурним підрозділом служби перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Також у зазначеному листі вказано, що філія: є відокремленим підрозділом ПАТ «Укрзалізниця», який не має статусу юридичної особи, діє від імені ПАТ «Укрзалізниця» та в його інтересах, здійснює делеговані ПАТ «Укрзалізниця» функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 13). З копії листа члена правління ПАТ «Укрзалізниця» № Ц-2-3/5439-19 від 23.09.2016 року вбачається, що майно станції Часів Яр закріплене за ПАТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки (а.с. 133-134). Абзацом 2 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, враховуючи, що майно станції Часів Яр закріплене за ПАТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, у даному випадку повинна бути відшкодована саме ПАТ «Укрзалізниця», з огляду на що аргумент представників відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову через те, що ПАТ «Укрзалізниця» не є належним відповідачем по справі, не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи та є неспроможним. Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. У даному випадку порушення потерпілим пунктів 2.1, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України не є грубою необережністю або умислом потерпілого, при цьому, обставин непереборної сили під час нещасного випадку також не було, з огляду на що обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, покладається на його володільця - ПАТ «Укрзалізниця». Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) (п. 1 абз. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України); одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років (п. 4 абз. 2 ч. 1 ст. 1200 ЦК України). Враховуючи, що станом на день смерті [PERSON] позивач хоча і була працевлаштована, але ніякого доходу, окрім заробітної плати чоловіка, не мала, оскільки перебувала в соціальній відпустці по догляду за народженою дитиною, що вбачається з досліджених вище судом доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] та її малолітній син [PERSON] на день смерті [PERSON] мали право на одержання від останнього утримання, а тому мають право на відшкодування шкоди. Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував (ч. 2 ст. 1200 ЦК України). Враховуючи відомості про заробітну плату потерпілого [PERSON], зазначені у дослідженій судом копії довідки № 103 від 28.02.2018 року, виданої ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат», середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого [PERSON] буде становити 428,25 грн. З вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого, розмір шкоди, завданої смертю потерпілого, буде становити 142,75 грн. на кожного члена сім'ї загиблого. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що при поданні заяви про відшкодування шкоди після закінчення трьох років з дня смерті годувальника присудження виплат провадиться з дня звернення з такими вимогами, а виплати, призначені, але своєчасно не одержані потерпілим або особою, яка має право на їх одержання, підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років. Таким чином, враховуючи, що три роки з дня смерті [PERSON] сплили, присудження виплат - шкоди, завданої смертю потерпілого, позивачу, як другому з подружжя, до досягнення малолітнім сином [PERSON] чотирнадцяти років та її дитині - малолітньому сину [PERSON] до досягнення ним вісімнадцяти років слід проводити саме з дня звернення з позовом до суду, тобто з 06 червня 2017 року, а не з 01 листопада 2018 року. При цьому, виплати, призначені, але своєчасно не одержані позивачем та її малолітнім сином підлягають задоволенню за час, що не перевищує трьох років, тобто за період з 06.06.2014 року по 06.06.2017 року, та будуть складати 5139 грн. на кожного (142,75 грн. х 36 міс = 5139 грн.). Та в подальшому, на підставі ст. 1200 ЦК України, з відповідача стягувати на користь [PERSON] у рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, по 142,75 грн. щомісячно, починаючи з 07 червня 2017 року до досягнення малолітнім сином [PERSON] чотирнадцяти років, тобто до [INFO] року, й на користь [PERSON], як законного представника малолітнього [PERSON], [INFO], у рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, по 142,75 грн. щомісячно, починаючи з 07 червня 2017 року до досягнення малолітнім сином [PERSON] вісімнадцяти років, тобто до [INFO] року. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача та їх малолітнього сина моральної шкоди в розмірі по 250 000 грн. кожному, суд приходить до висновку, вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Згідно частини 4 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5 ст. 23 ЦК України). Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи з положень частини другої статті 1167 та частини другої статті 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Як роз'яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованою вимогу про відшкодування відповідачем позивачу та її малолітньому сину моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Смерть чоловіка для позивача та їх сина є незворотною втратою, що спричиняло, спричиняє і буде спричиняти довготривалі страждання, а при визначенні розміру моральної шкоди, на думку позивача, слід врахувати той факт, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, та прийняти до уваги те, що вона втратила найріднішу людину - чоловіка, а її син - батька, понесла значні моральні страждання, які носять триваючий характер, зазнала істотних змін у особистому житті, перенесла страждання і продовжує їх нести Позивач, яка також діє в інтересах свого малолітнього сина, згідно останніх уточнень позовних вимог оцінює моральну шкоду, заподіяну їм в наслідок загибелі [PERSON], у 500 000 грн. (по 250 000 грн. кожному), які просить стягнути з ПАТ «Укрзалізниця». Визначаючи розмір відшкодування, суд, враховує ступінь моральних страждань позивачів, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, а також з урахуванням конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, при цьому, той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з [PERSON], є невиконання самим потерпілим пунктів 2.1, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача, яка також діє в інтересах свого малолітнього сина, у відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю чоловіка і батька внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, слід стягнути 200 000 грн. (по 100 000 грн. на кожного), що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач та їх малолітній син пережили та переносять на теперішній час.

Outcome: partial