Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] у вересні 2016 року заявив позов про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зобов'язати зняти останнього з реєстраційного обліку. Позов мотивований тим, що відповідач понад рік без поважних на те причин не проживає за місцем своєї реєстрації, що в свою чергу створює позивачу, як власнику житла, перешкоди в користуванні, розпорядженні власністю. В судовому засіданні позивач на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що по суті зводяться до викладеного в заяві. [PERSON] в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся за останнім відомим місцем проживання. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, приходить до висновку про можливість постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти такого порядку розгляду справи не заперечував. Судом встановлено таке. Квартира [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності на житло, що видане органом приватизації Ленінградської районної ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 30.11.1994р. №5734, на праві власності належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. За довідкою балансоутримувача будинку від 14.09.2016 р. (ф.3), вбачається, що у вказаній квартирі, разом з власником [PERSON] та іншими особами, зареєстрований також [PERSON] на правах члена сім'ї власника. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до Канади і з липня 2014 року є громадянином цієї держави. В задоволенні його заяви про зняття з реєстрації в Україні, що подана через Генеральне консульство України в Канаді, було відмовлено за формальних підстав. Ст.156 ЖК України визначено право члена сім'ї власника користуватись жилим приміщенням власника, проте, як вбачається зі змісту цієї норми, тільки у разі проживання в ньому. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, в тому числі і шляхом припинення правовідношення (ст. 16 ЦК України). Наявність реєстрації в квартирі особи, яка в ній не проживає, очевидно тягне для позивача та членів його сім'ї додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, тощо, а також перешкоджає розпорядженню цим майном. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, відсутності заперечень відповідача, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування житловими приміщеннями квартири [ADDRESS]. Що стосується вимог позову про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, то вони, на переконання суду, заявлені зайво оскільки визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і є підставою для зняття цієї особи з реєстрації за місцем знаходження житла. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Питання перерозподілу судових витрат позивачами не порушувалось. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial