Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів - Орган опіки та піклування Кам'янець-Подільської районної державної адміністраціїпро визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS].В обґрунтування своїх вимог вказує, що згідно із свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 18.11.1987 року житловий будинок [ADDRESS] належить голові колгоспного двору [PERSON]. В 2001 році за її згодою в даний будинок вселились її син [PERSON] та його дружина [PERSON]. Після народження [PERSON] 2002 року народження, [PERSON], 2008 року народження, останні були зареєстровані в даному будинку. [INFO] помер її син [PERSON]. Невістка та внуки залишилися проживати у її будинку, але в 2014 році [PERSON], [PERSON], [PERSON] забравши всі свої речі з'їхали на інше місце проживання. По тій причині, що відповідачі зареєстрованів будинку, позивач не може належним чином користуватись своєю власністю, не має можливості оформити субсидію на своє житло. Відповідачі добровільно знятись з реєстрації не бажають, чим чинять перешкоди в володінні та розпорядженні належною їй власністю. Просить визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS]. В суді позивач та її представник позов підтримали, просять задовольнити. Представник третьої особи у судовому засіданні позов визнав частково? не заперечив щодо визнання [PERSON] такою, що втратила права на проживання в будинку позивача, щодо дітей заперечив виходячи із вимог ст. 12 Закону України «Про основи соцільного захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» згідно якої неприпустимо зменшення або обмеження прав та інтересів дітей щодо житла. Відповідачі повторно в судове засідання не з'явилися, причини неявки не повідомили, про час і місце слухання справи повідомлені своєчасно належним чином відповідно ст. 128 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача та його представника ,представника третьої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 18.11.1987 року виданого Виконавчим комітетом Кам'янець-Подільської районної ради, довідкою характеристикою з інвентарної справи №116 від 06.02.2018 року. Згідно із довідкою про склад сім'ї №235/02-26 від 05.03.2018 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] невістка, [PERSON] внук, [PERSON] внука. [INFO] помер [PERSON] син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 06.03.2018 року. Згідно актового запису про одруження №10 від 27.08.2003 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилися діти [PERSON] та [PERSON], що підтверджується актовим записом про народження [PERSON] №2 від 04.02.2008 року та актовим записом про народження [PERSON] № 06 від 26.06.2002 року. Довідкою Рихтівської сільської ради №235/02-26 від 05.03.2018 року підтверджено, що згідно по господарської книги за 2016-2020 рр. №5, особовий рахунок [NUMBER] в [ADDRESS] головою домогосподарства є [PERSON], разом з нею зареєстровані але не проживають невістка [PERSON], внук [PERSON], внука [PERSON] Відповідно до довідки Лісковецької ЗОШ І-ІІ ступенів №4 від 27.06.2018 р. [PERSON] 2002 року народження відрахований із складу учнів 6 класу у зв'язку із вибуттям до Чемеровецького НВК №2 (наказ по школі №4-в від 16.04.2014), [PERSON] 2008 року народження вибула з Лісковецького ДНЗ у зв'язку з переїздом батьків. Заява про відрахування подана від метері [PERSON] 16.04.2014 р. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] показали, що з 2014 року [PERSON] та її діти не проживають в будинку позивача, [PERSON] забрала свої речі та речі дітей та переїхала на постійне місце проживання до сестри в смт. Чемерівці. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права вбачається, що правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі більше одного року не проживають в будинку [ADDRESS] без поважних причин. Таким чином згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ч.2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання дитини не встановлено за згодою між дитиною та батьками. З урахуванням наведеного місце проживання неповнолітніх дітей має бути з одним із батьків, тому заперечення представника 3 особи суд відхиляє. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, так як [PERSON], [PERSON], [PERSON] втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] так як відповідачі вибули із даного будинку та тривалий час не проживають. Згідно ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі і додаткового вирішення не потребує. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved