Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

[PERSON] у червні 2012 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя посилаючись на те, що перебував з відповідачем у шлюбі з 05.08.1995 року по 2011 рік. Подружні відносини були припинені у липні 2011 року. У 1999 році, тобто до укладення шлюбу [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], однак за час шлюбу стан вказаної квартири було значно поліпшено внаслідок проведеного в ній спільними зусиллями ремонту. Вартість вказаного ремонту [PERSON] оцінив у 160 000 гривень. Крім того під час шлюбу на ім'я [PERSON] у банку було відкрито депозит на який внесені спільні кошти у сумі 60 000 гривень, однак після припинення шлюбних відносин, в період розгляду у суді справи про розірвання шлюбу, [PERSON] зняла з рахунку 60 000 гривень та відмовляється віддати йому половину від вказаної суми. Також під час шлюбу за спільні кошти ним із [PERSON] було придбано майно: кухня «Цветочный бриз-2» вартістю 24000 гривень; натяжна стеля «DPS L»-5040 вартістю 1638 гривень, утюг «Tefal» FV 3535 вартістю 390 гривень; мобільний телефон LG KG 376 вартістю 249,17 гривень; кріплення до LCD 15-27 ITECH LCD-502A вартістю 207,5 гривень; холодильник LG вартістю 7221,42 гривень; телевізор LG 29 FE 60 вартістю 2455 гривень; газова колонка «Gorenie Ctiki GT 10-15» вартістю 1131 гривня; вбудована духовка ARDO HX-020 FGX вартістю 3399 гривень; витяжка кухонна GEA 11.01 вартістю 1039 гривень; телевізор LCD Combo BBK вартістю 2599 гривень; податковий апарат вартістю 848 гривень; пилосос Samsung» VCC 6540 вартістю 800 гривень; поверхня газова XH-T762 вартістю 2299 гривень; натяжна стеля вартістю 1640 гривень. Також під час шлюбу він разом із [PERSON] займався підприємницькою діяльністю та мав два магазини за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS]. До вказаних магазинів було закуплено товару на суму 240 000 гривень. Однак після розірвання шлюбу [PERSON] відмовляється надавати йому доступ до магазинів. На підставі викладеного позивач просив суд визнати за [PERSON] право власності на ремонт - будівельні матеріали розташовані у вказаній квартирі; визнати за [PERSON] право власності на грошові кошти у сумі 80 000 гривень як 1/2 частку вартості ремонту квартири; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності грошові кошти у сумі 30 000 гривень за кожним, як по ? частці грошових коштів раніше розміщених на депозитному рахунку «Ощадбанку»; визнати за [PERSON] право власності на всю зазначену у позові побутову техніку і меблі та стягнути із [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 24958,04 гривень, як ? частку вартості побутової техніки та меблів; визнати за [PERSON] право власності на товар розташований у магазинах за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] на загальну суму 240 000 гривень; стягнути із [PERSON] 120 000 гривень, як ? частку вартості товару розташованого у зазначених магазинах. В подальшому [PERSON] неодноразово змінював та уточнював свої позовні вимоги остаточно сформулювавши їх січні 2014 року та посилаючись на те, що за час шлюбу квартира [PERSON] була значно поліпшена внаслідок їх спільних трудових та грошових затрат просив визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] за кожним на ? частку вказаної квартири; стягнути із [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 30 000 гривень в рахунок розподілу спільного майна; визнати за [PERSON] право власності на побутову техніку та меблі розташовані у вказаній квартирі на загальну суму 40556, 07 гривень, а саме: кухня «Цветочный бриз-2» вартістю 24000 гривень; натяжна стеля «DPS L»-5040 вартістю 1638 гривень, утюг «Tefal» FV 3535 вартістю 390 гривень; мобільний телефон LG KG 376 вартістю 249,17 гривень; кріплення до LCD 15-27 ITECH LCD-502A вартістю 207,5 гривень; холодильник LG вартістю 7221,42 гривень; телевізор LG 29 FE 60 вартістю 2455 гривень; газова колонка «Gorenie Ctiki GT 10-15» вартістю 1131 гривня; вбудована духовка ARDO HX-020 FGX вартістю 3399 гривень; витяжка кухонна GEA 11.01 вартістю 1039 гривень; телевізор LCD Combo BBK вартістю 2599 гривень; податковий апарат вартістю 848 гривень; пилосос Samsung» VCC 6540 вартістю 800 гривень; поверхня газова XH-T762 вартістю 2299 гривень; стягнути із [PERSON] на його користь 20278,04 гривень, як вартість ? частки побутової техніки та меблів; визнати за [PERSON] право власності на товар розташований у магазинах за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] на загальну суму 240 000 гривень; стягнути із [PERSON] на його користь 120 000 гривень, як ? частку вартості товару розташованого у зазначених магазинах; стягнути з [PERSON] на його користь понесені ним судові витрати, а саме судовий збір у сумі 2549,58 гривень та витрати на проведення експертизи у сумі 2056,32 гривень. У лютому 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя посилаючись на те, що під час шлюбу з [PERSON] було придбано спільне майно - гараж в автокооперативі «[INFO]» по [ADDRESS] автомобіль Шевроле Авео за який було спільно сплачені кошти у сумі більш ніж 100 000 гривень та ноутбук «Самсунг» за який також було сплачено спільні кошти. Відповідач відмовляється розділити вказане майно у добровільному порядку. У зв'язку з викладеним позивач просила в порядку розподілу спільного майна залишити [PERSON] гараж, автомобіль та ноутбук та стягнути з нього ? частку вартості гаража та ноутбука і ? частку грошових коштів сплачених по кредитному договору за придбання автомобіля. В подальшому [PERSON] неодноразово змінювала та уточнювала свої позовні вимоги, остаточно сформулювавши їх у листопаді 2013 року та посилаючись на те, що для придбання автомобіля [NUMBER] грошові кошти були надані за кредитним договором з ПАТ КБ «ПравексБанк» від 01.03.2006 року, а погашення боргу за кредитним договором у сумі 74809,53 гривень здійснювалося за спільні кошти то з [PERSON] необхідно стягнути на її користь ? частку сплачених коштів у сумі 37405,27 гривень. Крім того, оскільки для придбання ноутбуку «Samsung» кошти були надані за кредитним договором із ПАТ КБ «Приватбанк» від 24.12.2009 року, а погашення боргу за кредитним договором у сумі 10018,17 гривень здійснювалося за спільні кошти, то з [PERSON] необхідно стягнути на її користь ? частку сплачених коштів у сумі 5009,08 гривень. У судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали свої позовні вимоги та не визнали позовні вимоги [PERSON]. [PERSON] при цьому заперечував, що після припинення спільного проживання із [PERSON] забрав собі ноутбук «Самсунг». Щодо продажу автомобіля «Шевроле Авео» пояснив, що дійсно продав вказаний автомобіль 12.10.2011 року без погодження таких дій із [PERSON] за ціну що складає його ринкову вартість згідно звіту експерта про оцінку автомобіля. При цьому не заперечував, що [PERSON] має право отримати половину коштів отриманих ним від продажу автомобіля. Однак вважав, що квартира [PERSON] де він на протязі декількох років робив ремонт повинна бути визнана спільною власністю подружжя, крім того [PERSON] повинна сплатити йому ? частку вартості майна, що залишилося у квартирі, повернути йому 30 000 гривень, як половину суми депозиту та 120 000 гривень як половину вартості товару у двох магазинах. У судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали свої позовні вимоги та не визнали позовні вимоги [PERSON]. [PERSON] при цьому пояснила, що гроші, які перебували на депозиті у сумі 65 000 гривень були зняті нею під час шлюбу та спільного проживання із [PERSON]. Не заперечувала проти того, що разом із [PERSON] у квартирі проводила ремонтні роботи, однак вважала, що [PERSON] не має права претендувати на отримання права власності на її квартиру де вона проживає з двома малолітніми дітьми. Заперечувала проти сплати компенсації [PERSON] 120 000 гривень як половину вартості товару в двох магазинах посилаючись на те, що на таку суму товару в магазинах ніколи не було, а крім того весь товар закуповується «під реалізацію». Не бажала сплачувати [PERSON] компенсацію за те, майно, яке перебуває у її квартирі, але не заперечувала проти поділу в натурі майна, яке було придбано за спільні кошти в період шлюбу. Суд вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, висновок експерта та пояснення свідків, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Щодо позовних вимог [PERSON] про розподіл квартири необхідно зазначити наступне. Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівки від 04.10.2011 року у цивільній справі №2-1692/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (т.3 а.с. 111), встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.02.2001 року та мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Рішенням суду від 04.10.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 01.02.1999 року [PERSON] за 11 310 гривень придбала квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с. 16-17). Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, оскільки квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] до шлюбу із [PERSON], вказана квартира є її приватною власністю та не входить до переліку спільного майна подружжя. [PERSON] заявляючи вимоги про визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за ним права власності на ? частку спірної квартири посилався на ч.1 ст.61 СК України згідно з якими, - якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому [PERSON] виходив з того, що внаслідок проведеного ним за час шлюбу ремонту вартість квартири [PERSON] істотно збільшилася. Згідно висновку призначеної судом за клопотанням [PERSON] будівельно-технічної експертизи №656/23 від 09.08.2013 року (т.3 а.с. 5-33) вартість спірної квартири на час проведення експертизи становить 125 626 гривень, а вартість такої ж квартири у стані «під ремонт» становить 87 923 гривень. Таким чином експертним шляхом встановлена різниця між вартістю спірної квартири з ремонтом та без нього, і така різниця становить 37 703 гривні (із розрахунку 125626 - 87923), тобто у грошовому виразі не більше ніж по 18851,5 гривень затрат кожного із подружжя. В той же час ринкова вартість квартири збільшилася не тільки внаслідок проведеного в ній ремонту, а й внаслідок загального підвищення цін на нерухоме майно та коливання курсу національної валюти України до основних іноземних валют. При цьому суд враховує, що якщо у 1999 році на час придбання квартири [PERSON] ринкова вартість вказаної квартири у стані «під ремонт» становила 11 310 гривень, то у 2013 році на час проведення експертизи ринкова вартість такої квартирі у стані «під ремонт» збільшилася майже у 8 разів до 87 923 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду справи не доведена наявність правових підстав вважати, що квартира [PERSON] за час шлюбу істотно збільшилася у своїй вартості внаслідок саме спільних трудових чи грошових затрат подружжя, а отже і відсутні правові підстави для визнання спірної квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині. Показання свідків, як з боку [PERSON] так і з боку [PERSON] щодо обставин, часу та обсягу проведення ремонтних робіт, переліку та технічних характеристик використаних будівельних матеріалів не спростовують висновків суду. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення 30 000 гривень як половини грошових коштів розміщених на депозитному рахунку необхідно зазначити наступне. Так [PERSON] у позові посилався на те, що під час шлюбу на ім'я [PERSON] у банку було відкрито депозит на який внесені спільні кошти у сумі 60 000 гривень, однак після припинення шлюбних відносин, в період розгляду у суді справи про розірвання шлюбу, [PERSON] зняла з рахунку 60 000 гривень та відмовляється віддати йому половину від вказаної суми. Разом з тим, до свого позову [PERSON] додав копію договору на вклад «Накопичувальний ощадного банку» між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] від 05.10.2010 року (т.1 а.с. 40-44) згідно з яким [PERSON] на три місяці до 05.01.2011 року вносить на депозитний рахунок 65000 гривень. Отже доказів, того, що на ім'я [PERSON] у банку було відкрито депозит на суму 60 000 гривень позивачем суду не надано. Крім того, суд враховує, що строк вказаного депозитного рахунку закінчився у січні 2011 року, тобто під час шлюбу та спільного проживання сторін, коли вони спільно розпоряджалися своїми коштами. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] зняла кошти з банківського рахунку після припинення шлюбних відносин з ним і під час розгляду у суді справи про розірвання шлюбу є безпідставними, оскільки дія договору від 05.10.2010 року про розміщення коштів на депозитному рахунку припинена у січні 2011 року, при цьому [PERSON] у своєму позові зазначив, що подружні відносини між ним та [PERSON] припинені у липні 2011 року, а згідно рішення суду від 04.10.2011 року [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу звернулася до суду у червні 2011 року. За таких обставин у суду відсутні підстави вважати, що грошові кошти за депозитним договором від 05.10.2010 року, які були у спільному розпорядженні сторін під час шлюбу можуть бути на даний час предметом розподілу, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині необхідно відмовити. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення із [PERSON] грошових коштів у сумі 120 000 гривень, як половини вартості товару розташованого у магазинах за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] необхідно зазначити наступне. [PERSON] на підтвердження вказаної частини позовних вимог надані суду копії договорів оренди [PERSON] у [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] нежитлових приміщень за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] (т.1 а.с. 10). [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала, що є приватним підприємцем та у магазинах за вказаними адресами здійснювала підприємницьку діяльність з продажу товарів населенню. Однак пояснила, що товар вона отримувала за процедурою «під реалізацію» та всі грошові кошти які вона заробляла під час шлюбу витрачалися на потреби сім'ї. В той же час [PERSON] суду не надано достовірних доказів, що у вказаних магазинах знаходиться товар, який є об'єктом спільної власності подружжя вартістю 240 000 гривень. Під час судового розгляду позивач так і не зміг обґрунтовано пояснити яким чином він визначив точну суму вартості товару. Оскільки згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині необхідно відмовити. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення із [PERSON] компенсації за спільно нажите майно - побутову техніку та меблі, які перебувають у квартирі [ADDRESS] необхідно зазначити наступне. Позивачем суду надані документи про придбання (договори, чеки, накладні) під час шлюбу із [PERSON] наступного майна, - кухня «Цветочный бриз-2» натяжна стеля «DPS L»-5040, утюг «Tefal» FV 3535; мобільний телефон LG KG 376; кріплення до LCD 15-27 ITECH LCD-502A; холодильник LG; телевізор LG 29 FE 60; вбудована духовка ARDO HX-020 FGX; витяжка кухонна GEA 11.01; телевізор LCD Combo BBK; податковий апарат; пилосос Samsung» VCC 6540; поверхня газова XH-T762 (т.1 .а.с. 20-39). Вказане спільне майно подружжя підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не домовилися між собою про порядок поділу спільного майна та його ціну, а [PERSON] не бажає сплачувати компенсацію позивачу, суд вважає за необхідне розділити спільне майно подружжя в натурі, з урахування інтересів [PERSON] та [PERSON], побажань сторін, призначення та характеристик майна і в порядку розподілу спільного майна визнати за [PERSON] право власності на: телевізор LCD Combo BBK LD 2213SU; податковий апарат; пилосос «Samsung» VCC 6540 H3B; мобільний телефон LG KG 376 Wine; кріплення до LCD 15-27 ITECH LCD-502A; телевізор LG 29 FE 60; холодильник LG GAB-409 TGMR, а за [PERSON] визнати право власності на: кухню «Цветочный бриз-2»; натяжну стелю «DPS» L-5040; духову шафу ARDO HX-020 FGX; кухонну витяжку GEA 11.01; газову поверхню XH-T762PZ; утюг «Tefal» FV 3535. У задоволенні позовних вимог щодо поділу газової колонки необхідно відмовити, оскільки документів про придбання газової колонки позивачем суду не надано, а [PERSON] заперечувала придбання та наявність у її квартирі такого спільного майна як газова колонка. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення із [PERSON] грошових коштів сплачених за кредитним договором за придбання ноутбуку «Самсунг» необхідно зазначити наступне . Згідно акту приймання-передачі товару від 24.12.2009 року (т.3 а.с. 92) [PERSON] придбано у ТОВ «Вист-Сервис» магазин «COMFY» ноутбук «Samsung» вартістю 7599 гривень. Оплата товару здійснена ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно кредитного договору від 24.12.2009 року (т.3 а.с. 94-96). В той же час під час судового розгляду не надано достовірних доказів, того, що ноутбук «Samsung» після розірвання шлюбу між сторонами перебуває у [PERSON], а сам [PERSON] категорично заперечував, що вказаний ноутбук перебуває у нього. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що передавала [PERSON] сумку з-під ноутбуку, але чи був в ній ноутбук вона не бачила. Оскільки згідно ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині необхідно відмовити. Щодо позовних вимог [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя - автомобіля CHEVROLET AVEO необхідно зазначити наступне. Згідно довідки ПрАТ «ТСП Алексо-Сервіс» (т.3 а.с. 70) [PERSON] у лютому 2006 року придбав автомобіль [NUMBER]. При цьому оплата вартості автомобіля була здійснена АКБ «ПравексБанк» на підставі кредитного договору від 28.02.2006 року. За інформацією ПАТ КБ «Правекс-Банк» (т.3 а.с. 128-159) 01.03.2006 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №2239-003/06Р за яким було здійснено перерахування кредитних коштів у сумі 47126,25 гривень за придбання [PERSON] автомобіля CHEVROLET AVEO. У період з 01.03.2006 року по 15.01.2010 року [PERSON] повністю виконав свої зобов'язання перед банком сплативши за кредитним договором 64354,93 гривень. Згідно довідки Центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів м. Горлівки при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області (т.3 а.с. 51) встановлено, що за [PERSON] на підставі довідки-рахунку від 14.02.2006 року було зареєстровано автомобіль [NUMBER] а 12.10.2011 року вказаний автомобіль було знято з обліку за заявою власника транспортного засобу. На даний час за [PERSON] транспортні засоби не зареєстровані. Таким чином автомобіль [NUMBER] придбаний під час шлюбу сторін у 2006 році був об'єктом спільної власності подружжя [PERSON]. Однак на час вирішення справи у суді вказаний автомобіль відчужено [PERSON], він не перебуває у володінні будь-кого із подружжя, а тому не може бути предметом поділу. На час повного розрахунку за кредитним договором - січень 2010 року [PERSON] та [PERSON] були у шлюбі і автомобіль продовжував перебувати у спільному користуванні подружжя [PERSON]. За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] ? частини грошових коштів сплачених за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 01.03.2006 року В той же час, оскільки [PERSON] у жовтні 2011 року на свій розсуд, не погоджуючи свої дії із [PERSON] здійснив відчуження спірного автомобіля, який був об'єктом права спільної власності подружжя, то [PERSON] має право на отримання компенсації у розмірі ? частини ринкової вартості автомобіля на час його відчуження. При цьому суд враховує, що відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Оскільки згідно Звіту про оцінку транспортного засобу № 12/010 від 12.10.2011 року (т.3 а.с. 175-176) ринкова вартість автомобіля CHEVROLET AVEO зареєстрованого за [PERSON] становить 34513,82 гривень, із [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 17256,91 гривень, як компенсацію ? частки ринкової вартості автомобіля. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог [PERSON] та [PERSON]. На підставі ст.58 Конституції України, ст. ст. 57, 60-63, 69-71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: partial