Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач) і просить ухвалити рішенням, яким стягнути з відповідача 5600 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів, що утворилась у періоди: з січня-березня 2015 року; з січня, березня-червня, серпня-грудня 2016 року; січня-листопада 2017 року (а.с.2, 15-16). 15.01.2018 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні (а.с.20-21). 05.02.2018 р. до суду надійшов відзив від відповідача, у якому він зазначив, що позов визнає частково. Зокрема відповідач послався на те, що неустойка за прострочення аліментів може бути стягнута тільки з листопада 2016 р. по жовтень 2017 р., позаяк за прострочення аліментів у 2015 р. застосовується позовна давність, а у 2016 році прострочення аліментів не було, оскільки виплата аліментів за цей період відбулась наперед двома платежами у лютому та липні 2016 р. на загальну суму 15430,48 грн. Розмір неустойки по сплаті аліментів за 2017 р. в сумі 2432 грн. відповідач не оспорював, але враховуючи його тяжкий матеріальний стан та життєві обставини, просив зменшити неустойку наполовину. Копія відзиву була направлена відповідачем на адресу позивача 05.02.2018 р. та отримана нею 08.02.2018 р. (а.с.38-39). Позивач у п'ятиденний строк, що був встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, не направила до суду відповіді на відзив. Від третьої особи, що була заявлена у позові, пояснень на позов не надійшло. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Сторонами не оспорюється, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.09.2012 р. з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 800 грн. щомісячно, а тому суд вважає на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України встановленим цей факт. У відповідності з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів, що утворилась у періоди: з січня-березня 2015 року; з січня, березня-червня, серпня-грудня 2016 року; січня-листопада 2017 року. Враховуючи принцип диспозитивності, суд розгляне справу тільки в межах заявлених позивачем вимог, а саме щодо тих періодів виникнення боргу по аліментам, про які конкретно зазначено у позовній заяві. Позивач просила стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у 2015 році виключно за період з січня по березень в сумі 720 грн. Копією довідки-розрахунку, виданою виконавчою службою, стверджується, що у січні, лютому та березні 2015 року відповідач не сплачував аліменти (а.с.5). За таких обставин суд вважає доведеним, що відповідача у вказані періоди виникла заборгованість по аліментам і враховуючи те, що аліменти нараховуються щомісячно, та кількість днів прострочення сплати аліментів у відповідні місяці, з відповідача підлягає стягненню неустойка за січень-березень 2015 року на загальну суму 720 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних правовідносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу, тому заява відповідача про застосування строку позовної давності не заслуговує на увагу. Також позивач просила стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у 2016 році виключно за період з січня, березня-червня, серпня-грудня в сумі 2448 грн. З тієї ж довідки-розрахунку, виданою виконавчою службою, стверджується, що у січні 2016 року відповідач не сплачував аліменти. Однак у лютому 2016 року відповідач платежем на суму 14430,48 грн., а також платежем у липні 2016 року на суму 1000 грн. погасив попередню заборгованість по аліментам за 2015 рік та виплатив аліменти за 2016 рік. (а.с.5). Отже, за виключенням січня, відповідач не мав заборгованості по аліментам у 2016 році, а тому вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 248 грн. Що ж стосується заборгованості за 2017 рік, то відповідач визнає розмір неустойки з січня-листопада 2017 року в сумі 2432 грн. Крім того, заборгованість по аліментам за вказаний період підтверджується довідкою з виконавчої служби, а розрахунок неустойки зроблений позивачем вірно. Також у позові, позивач ставила питання про стягнення неустойки по аліментам по день ухвалення судом рішення. Однак вказані вимоги є неконкретними, а отже і не підлягають задоволенню. Крім того позивачем не було зроблено відповідного розрахунку неустойки за цей період і не надано відповідних доказів про заборгованість по аліментам за цей період. Таким чином загальна сума неустойки за ті періоди заборгованості, про які вказуються у позові, становить 3400 грн. Водночас, у своєму відзиві відповідач просив при вирішенні справи врахувати його матеріальний стан. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд визнає, що восени 2016 р. та влітку 2017 р. відповідач дійсно переніс серйозні травми, що загрожували його життю та здоров'ю. Зокрема 22.09.2016 р. від побиття невідомими особами йому діагностували епідуральну гематому та перелом тім'яної і виличної кісток, внаслідок чого він переніс декілька операцій на головному мозку і після виписки з лікарні йому рекомендовано зробити пластику кісткового дефекту та подальше лікування у невропатолога. А 23.07.2017 р. внаслідок нещасного випадку відповідач отримав опіки шиї, верхніх та нижніх кінцівок 12 % тіла І-ІІ ступеню та потребує подальшого лікування (а.с.34-36). На думку суду, перенесені відповідачем травми з такими серйозними наслідками, негативно вплинули не тільки на його стан здоров'я, а й на матеріальний стан. Таким чином, приймаючи до уваги ситуацію, у якій опинився відповідач, причини неналежного виконання ним своїх зобов'язань по аліментам, які об'єктивно підтверджуються тривалим лікуванням від отриманих травм, його матеріальний стан, суд вирішує зменшити розмір неустойки наполовину. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково на 30,36 %, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий пропорційно до задоволених вимог в сумі 194,30 грн. Враховуючи те, що суд задовольняє позов частково, загальний обсяг наданих адвокатом послуг, рівень складності справи, ціну позову, та виходячи з принципів розумності виваженості і справедливості, з відповідача на користь позивача на підставі ст. 137 ЦПК України слід стягнути 450 грн. понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного та відповідно до ст. 196 СК України,

Outcome: partial