Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Адвокат Шевчук О.І., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вищевказаним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Сокирянський РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08.12.2004 року задоволено позов [PERSON] , про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого мінімуму, починаючи з 15.11.2004 року і до повноліття дитини. 08.12.2004 року на виконання вказаного рішення Сокирянським районним судом видано виконавчий лист №2-1014, який 11.01.2005 року відповідачкоюпред'явлено до виконання у Сокирянський РВ ДВС, де його було прийнято до виконання та відкрито виконавче провадження. Однак, незважаючи на наявні рішення про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів, сторони не припиняли сімейно-шлюбні відносини, безперервно здійснювали спільне проживання та виховання спільного сина [PERSON] та доньки від першого шлюбу відповідачки [PERSON] до липня 2018 року. За вказаних обставин відповідачка в 2015 році звернулась в Сокирянський РВ ДВС із відповідною заявою про повернення виконавчого документау зв'язку із сплатою позивачем аліментів в добровільному порядку, на підставі якої 18.12.2015 року державним виконавцем згідно п.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 27.10.2015 року [PERSON] виїхала за межі країни до Республіки Польща, де перебувала до 02.04.2016 року. Протягом 2016-2019 років остання постійно перебувала в Республіці Польща лише з періодичними короткотривалими приїздами додому, що встановлено рішенням суду від 04.03.2020 року у справі №6/722/6/20. Впродовж вказаного періоду [PERSON] здійснював самостійне виховання та утримання сина [PERSON] та доньки відповідачки від першого шлюбу. Втой же час, відповідачка належної участі у вихованні та утриманні дітей не приймала, що і стало причиною сварок, непорозумінь та остаточного припинення в липні 2018 року сімейних відносин між сторонами. 15.05.2020 року [PERSON] отримав поштовий лист державного виконавця Сокирянського РВ ДВС з постановою про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2020 року за виконавчим листом №2-1014/2004 про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого мінімуму, починаючи з 15.11.2004 року і до повноліття дитини. Також, державним виконавцем надано довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №61962407від 06.05.2020 року, згідно якої йому нараховано заборгованість зі сплати аліментів на користь відповідачки у відповідності до виконавчого листа №2-1014/2004 від 24.04.2020 року за період грудень 2015 - жовтень 2018 років в загальній сумі 17673,70 грн. На підставі наведених та підтверджених доказами обставин, враховуючи те, що з часу народження по жовтень 2015 року син позивача - [PERSON] проживав разом з сторонами, спільно виховувався та утримувався переважно за кошти [PERSON] , а з 2015 року по жовтень 2018 року взагалі одноособово власними силами та за власні кошти позивача, вважає, що намагання відповідачки стягнути аліменти з останнього є законодавчо безпідставними. Також, об'єктивно зазначені обставини пояснюються зверненням відповідачки до Сокирянського РВ ДВС про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь за рішенням суду від 2004 року лише через 16 років, після фактичного припинення сімейних відносин в липні 2018 року. Посилаючись на вимоги ст.ст.180, 181 СК України, вважає, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той з батьків, з яким проживає дитина. Оскільки наявними доказами підтверджується факт проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком та факт перебування його на утриманні батька, вважає, що відповідно до положень ч.2 ст.197 СК України та ч.4 ст.273 ЦПК України є всі підстави для звільнення [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами за період з 19.12.2015 року по 07.10.2018 року в розмірі 17673,70 грн. Просив звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами на користь [PERSON] по виконавчому листу №2-1014/2004 від 24.04.2020 року в сумі 17673,70 грн. та вирішити питання щодо судових витрат. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та з наведених у ньому підстав просив задовольнити позовні вимоги в повному об`ємі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та просила у його задоволенні відмовити. При цьому пояснила, що з 2015 по 2018 роки вона перебувала за кордоном на роботі. Позивач в цей період часу також перебував на роботі в м.Київ, приїжджаючи лише періодично додому. Протягом вказаного часу їх син проживав разом з її донькою [PERSON] та фактично нею утримувався. Вказувала на те, що позивач належним чином не приймав участі в утриманні їх сина, а тому вважає, що відсутні підстави для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Представник третьої особи - Сокирянського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у судове засідання не з`явився, однак начальник відділу Сандуляк Я.Б. подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його присутності. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його тестем. Йому відомо, що позивач та відповідачка з 2003 до 2018 року постійно проживали однією сім`єю. [PERSON] періодично їздив працювати в м.Київ. Відповідачка [PERSON] також їздила працювати за кордон. З 2018 року вони разом не проживають. Щодо сплати [PERSON] аліментів на користь [PERSON] йому нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є її відповідно вітчимом та матір`ю. Під час спільного проживання з її матір`ю, вітчим аліменти на утримання сина, а її брата [PERSON] не сплачував та участі в утриманні сина не приймав. У зв`язку із виїздом в м.Київ на роботу, вітчим майже вдома не бував, однак коли приїздив, то постійно влаштовував сварки та виганяв їх з будинку. На період часу, коли вітчим та матір виїжджали на роботу, брат, який на той час був школярем, проживав разом з нею та її чоловіком, вони за братом постійно доглядали, придбавали йому необхідну одежу та забезпечували шкільним приладдям. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його батьком. Більше 2-х років його батьки разом не проживають. До цього батько періодично був вдома, а періодично виїжджав на роботу в м.Київ. Приїжджаючи з роботи, батько постійно влаштовував сварки та виганяв їх з будинку, неодноразово з цього приводу ними викликалися працівники поліції. Аліменти на його утримання батько не сплачував. Вважає, що відношення батька до нього, як до сина, було неналежне. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи та матеріали витребуваного виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 08.12.2004 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого мінімуму, починаючи з 15.11.2004 року до повноліття дитини (а.с.7). На підставі вказаного рішення суду, 11.01.2005 року Сокирянським районним судом Чернівецької області видано виконавчий лист №2-1014/2004, який стягувачем пред`явлено для виконання 24.01.2005 року до Сокирянського РВ ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області (а.с.18). Постановою державного виконавця від 18.12.2015 року, у відповідності до п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», зазначений виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с.18). Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 04.03.2020 року за заявою [PERSON] видано дублікат виконавчого листа у справі №2-1014/2004 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та поновлено [PERSON] строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі №2-1014/2004 (а.с.13-14). Згідно матеріалів виконавчого провадження ВП №61962407 встановлено, що на підставі вказаної ухвали суду, 24.04.2020 року Сокирянським районним судом Чернівецької області видано дублікат виконавчого листа №2-1014/2004, який відповідно до заяви стягувача від 29.04.2020 року, пред`явлено для виконання 04.05.2020 року до Сокирянського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). Постановою державного виконавця від 05.05.2020 року відкрито виконавче провадження №61962407 з виконання виконавчого листа №2-1014/2004, виданого 24.04.2020 року Сокирянським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше встановленого мінімуму, починаючи з 15.11.2004 року і до повноліття дитини (а.с.16). Згідно розрахунку №61962407 від 06.05.2020 року, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період з грудня 2015 року по жовтень 2018 року становить 17673,70 грн. (а.с.17). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР №789-XII від 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Положеннями ст.27 Конвенції визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до ст.ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У відповідності до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до п.22 ППВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року суд, у випадках передбачених ст.197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Відповідний правовий висновок викладено у постанові КЦС ВС від 22.01.2020 року у справі №691/1497/18 (№61-15013св19). Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач [PERSON] зазначав про те, що в період часу з 2015 року по жовтень 2018 року його неповнолітній на той час син [PERSON] проживав разом з ним та за рахунок його власних коштів ним одноособово утримувався. Вказані обставини позивач вважає такими, що мають істотне значення та є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам. Згідно частин 1 та 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Частиною 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на викладене, суд вважає, що зазначена вище позивачем обставина, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, може бути визнана судом як така, що має істотне значення в розумінні ч.2 ст. 197 СК України, однак за умови доведення позивачем обставин щодо одноосібного утримання ним неповнолітньої дитини. Оцінивши в сукупності досліджені в ході судового розгляду справи письмові докази та показання свідків, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не доведено обставин щодо одноосібного утримання ним неповнолітнього сина [PERSON] в період часу з грудня 2015 року по жовтень 2018 року. Відтак, ним не доведено суду наявності обставин, передбачених ч.2 ст.197 СК України. При цьому, суд не бере до уваги долучені позивачем до позову довідки Михалківської сільської ради №№642, 643 від 10.06.2020 року, а також відповіді на адвокатські запити Михалківської сільської ради №212 від 10.06.2020 року та Михалківського ліцею Сокирянської районної ради №76 від 02.06.2020 року (а.с.9-12), оскільки вважає, що вказані письмові докази у розумінні ст.ст.77-80 ЦПК України не можуть об`єктивно підтверджувати обставини, на які посилається позивач [PERSON] як на підставу своїх вимог. Враховуючи зазначені вище обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] слід відмовити в повному об`ємі. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, відповідно судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу слід покласти на позивача [PERSON] . На підставі ст.ст.3, 27 Конвенції ООН «Про права дитини», ст.ст.180, 197 СК України, ст.ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed