Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

[PERSON] пред`явив у суді позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обґрунтована тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, права та обов`язки подружжя та відсутністю взаєморозуміння, спільного побуту, окремого проживання. До початку судового засідання позивач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач також свого права на участь у судовому засіданні не використала. Відповідач та її представник звернулись до суду із заявами, в яких проти розірвання шлюбу між сторонами заперечували, просили справу розглянути без їхньої участі. До суду також було подано відзив на позовну заяву, в якому проти розірвання шлюбу відповідач заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що між сторонами 06.06.1998 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві було укладено шлюб, про що видане відповідне Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу у сторін народилась спільна донька - [PERSON] , [INFO] , що встановлено на підставі Свідоцтва про народження серія [NUMBER] . В поданому до суду відзиві відповідач зазначає, що позивачем не було вказано у позові суттєву обставину справу, а саме те, що від шлюбу у сторін 2 дітей, [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, відповідачем в підтвердження обставини народження [PERSON] , [INFO] не надано жодного доказу. Однак, беручи до уваги, що самим же відповідачем зазначається, що [PERSON] народився [INFO] , а тому він є повнолітньою особою, відтак, суд приходить до висновку, що правових підстав для застосування ч. 2 ст. 110 СК України не вбачається. Судом також встановлено, що тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. За визначенням ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Позивач та відповідач мають різні погляди на сімейне життя, взаємні права та обов`язки подружжя та не мають взаєморозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Жодна зі сторін не зверталась до суду із клопотанням про надання їм строку на примирення. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Будь-яких доказів, які б підтверджували можливість збереження сім`ї до суду не надано. З урахуванням встановлених обставин справи та на підставі ст.ст. 104, 105, 110-112 СК України, суд дійшов висновку, що дана сім`я тривалий час носить формальний характер, вжиття заходів щодо збереження сім`ї не може дати позитивного результату, буде суперечити інтересам сторін, впливати на їх психоемоційний стан, тому підстав для збереження надалі міцної та здорової сім`ї не вбачається.

Outcome: approved