Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, далі АТ КБ ПриватБанк, звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 14\~травня 2009 року між ним та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9540 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, унаслідок чого станом на 24 січня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі 19111 грн 07\~ коп., з яких: 14048,79 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 14048,79 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 5062,28 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за\~кредитним договором від 14.05.2009 року в\~розмірі 14048\~грн 79 коп. та судові витрати. Згідно Статуту АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК „ПРИВАТБАНК є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК „ПРИВАТБАНК (а.с.48-49). Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Відповідно до поданих суду заяв представник позивача просив розглядати справу без його участі та в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 51, 53). Крім того, представник позивача [PERSON] звернулася до суду з відповіддю на відзив, за змістом якої: - вважає форму кредитного договору належним чином оформленим договором приєднання, зміст якого зафіксовано у кількох документах: заяві про приєднання, Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах; - вважає правомірними дії позивача щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, а також щодо односторонньої зміни тарифів, посилаючись на п.6.4 та п.8.1 Умов і правил надання банківських послуг та п.6.3, п.6.2 Договору, якими застережено таке право кредитодавця, включно з внесенням змін до Умов та правил надання банківських послуг кредитодавцем в односторонньому порядку; - вважає отримання відповідачем кредитної картки та коштів підтвердженим наданими доказами, включно із випискою про рух коштів на рахунку та фото відповідача з кредитною карткою; - заперечує проти застосування до спірних правовідносин Закону України «Про захист прав споживачів», мотивуючи тим, що споживчим кредитом у розумінні вказаного закону є виключно кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; - заперечує проти застосування до спірних правовідносин Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09 квітня 1985 року №39/248, як таких, що носять рекомендаційний, а не обов`язковий, характер; - вважає такими, що не підлягають застосуванню з урахуванням обставин справи, постанову ВСУ по справі №6-16цс15, а також постанову ВП ВСУ 342/180/17-ц від 03.07.19, посилаючись на те, що відповідача було ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг; натомість вважає необхідним врахувати висновки, викладені у постановах ВС від 10.04.2019 у справі №356/1635/16-ц; від 28.03.2019 у справі №428/2873/17; \~ \~ \~ \~від 06.02.2018 у справі №755/2720/16-ц; від 17.04.2019 у справі №666/388/16-ц; - пояснив, що строк дії договору пролонгується кожні 12 місяців, а оскільки строк дії картки не сплив, то і строк дії договору, враховуючи, що повного виконання договірних зобов`язань не відбулося, не закінчився. Представник відповідача адвокат Докукіна Т.В. направила до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого просила у позові відмовити у повному обсязі, посилаючись на: суперечності у розмірі кредитного ліміту та відсоткової ставки, погоджених у заяві про укладення кредитного договору (так, у заяві погоджено ліміт у розмірі 800 грн і документів, що узгоджували би збільшення ліміту, не надано; відсоткову ставку погоджено 2,5% на місяць, а згідно з розрахунком відсоткова ставка до серпня 2014 року була 30%, з 1 вересня 2014 року 34,8%, з 21.04.2015 43,2%, з 01.11.2015 3,6%, з 04.11.2016 3,5%); відсутність у заяві про укладення кредитного договору положень про відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів); відсутність підтверджень того, що з відповідачем погоджено саме ту редакцію Тарифів і Умов та правил банківських послуг, які надані з позовом; неможливість для пересічного споживача банківських послуг ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором; договір не містить строку повернення кредиту (користування ним); згідно з позовними вимогами, заборгованість за тілом кредиту відсутня, є лише заборгованість за простроченим тілом кредиту. Послалася на пункт 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийнятої 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, за яким споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Також просила стягнути судові витрати, а саме, витрати на правову допомогу, попередньо оцінені у 3000 грн. В судовому засіданні представник відповідача підтримала позицію, висловлену у відзиві на позовну заяву, просила у задоволенні позову відмовити, вважала, що неможливо однозначно встановити зміну кредитного ліміту, звернула увагу на відсутність умов про наслідки односторонньої відмови від договору у підтверджених документах (анкеті-заяві), наголосила на недопустимості заснування доказування на припущеннях. Стверджувала, що відповідач користувалася лише дуже невеликими сумами, фактично не виходила за межі кредитного ліміту 800 грн, встановленого спочатку, тому на час звернення позивача до суду виплатив усю заборгованість. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 14 травня 2009 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку (а.с.31). 25 травня 2009 року відповідача також ознайомлено з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» під підпис (а.с.32). Згідно з\~довідкою про\~зміну умов\~кредитування та\~обслуговування кредитної\~картки розмір\~кредитного ліміту\~збільшився до\~9540\~грн. (а.с. 29). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписану відповідачем 25.05.2009, згідно з умовами якої сторони погодили такі умови кредитування: тип картки MasterCard Mass, тип кредитної лінії відновлювана, пільговий період 55 днів, базова % ставка на місяць 2,5% (що становить 2,5%*12 місяців = 30% річних), пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (2,5%/30 за кожен день прострочки + 1% від заборгованості на місяць), штраф при порушенні строків платежів за будь-яким видом грошових зобов`язань (500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням також нарахованих і прострочених процентів та комісій), відсоткова ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміта кредитування 3,75% (що становить 3,75% * 12 місяців = 45% річних) (а.с.32), а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 24 січня 2021 року становить 19111 грн 07\~ коп., з яких: 14048,79 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 14048,79 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 5062,28 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія (а.с.5-21). Згідно з заявою-анкетою від 14.05.2009, номер картки, яка видавалася відповідачу, є [NUMBER] (а.с.31). Згідно з наданою позивачем довідкою про надання кредитних карток (а.с.30), датою відкриття вказаної кредитної картки є 22.05.2009, термін дії 10/12. Як видно з виписки за договором з [PERSON] , ІПН [NUMBER] станом на 26.01.2021 (а.с.22-28), 30.08.2012 з картки [NUMBER] було знято 6000 грн (і списано 240 грн як комісію), після чого загальна сума заборгованості склала 7888,53 грн, що узгоджується з даними довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , котра містить запис про зміну кредитного ліміту до 8000 грн 23.08.2012 року (а.с.29), водночас суперечить твердженню представника позивача, що позивач фактично користувалася кредитними коштами виключно в межах початкового кредитного ліміту і жодним чином не погоджувалася із його підвищенням. У подальшому відповідачем також не висловлювалася незгода з умовами кредитування, натомість вчинялися дії, спрямовані на погашення кредитної заборгованості (операції від 13.02.2018, 24.02.2018, 18.04.2018, 26.06.2018), а також зняття готівки у банкоматах. Тим самим матеріалами справи підтверджено і не спростовано у судовому засіданні, що відповідач користувалася відновлюваною кредитною лінією не звертаючись до позивача з вимогою зменшення кредитного ліміту та не відмовляючись від отримання перевипущених кредитних карток. Згідно статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом частини першої статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно статті 634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому що, з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1\~ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами статей 12,13,76-81,89\~ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 14.05.2009, яка підписана сторонами; довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 25.05.2009; копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунки заборгованості за договором станом на 24.01.2021, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування. Разом з тим, зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами усіх вказаних позивачем умов кредитування, оскільки надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідачки, а тому його не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.05.2009. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-Заяву позичальника, та відповідно, чи брала він на себе зобов`язання зі сплати саме зазначеного в Умовах розміру відсотків, комісії, пені, штрафів у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-2320цс16, а також з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати, як невід`ємну складову змісту договору. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також вказала, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Згідно ч. 4.ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про доведеність факту виконання кредитодавцем - позивачем, взятих на себе зобов`язань за спірним кредитним договором, оскільки ним надані були грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку, що підтверджується сукупністю доказів зібраних по справі. Тобто позивач виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором зі сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання. Умови договору відповідачем порушені, про що свідчать розрахунок заборгованості наданий позивачем, згідно якого у [PERSON] виникла заборгованість, що в подальшому за відсутності щомісячних фіксованих платежів призвело до нарахування відсотків за користування кредитом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. З огляду на викладене та враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку не повернуто, з\~ [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі\~14048\~грн.\~79\~коп.\~(заборгованість за простроченим тілом кредиту). Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору у вказаному розмірі. Що стосується судових витрат на правову допомогу, то оскільки, згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача, зазначені витрати залишаються за відповідачем по справі. Відповідно до ст.ст. 3, 526, 530, 533, 549, 551, 612, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved