Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

[PERSON] (надалі\~позивач) просить розірвати шлюб із [PERSON] (надалі\~відповідач) мотивуючи тим, що відносини в сімї не склалися, тривалий час вони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, сімя фактично розпалася. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO], якого позивач просить залишити проживати з нею. Спору про поділ майна немає. Позивач переконана в неможливості примирення із відповідачем. В судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлений позов з підстав, наведених в позовній заяві та просила його задовольнити, категорично не погоджувалась на надання строку на примирення, вказала, що не проживає разом з відповідачем протягом трьох років, між сторонами досягнуто згоди щодо розлучення та визначення місця проживання дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомив, про розгляд справи у його відсутність не клопотав. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі даних та доказів, за згодою позивача. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.3), виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції від 23 листопада 2007 року, серії 1-ГЮ № 032838, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 23 листопада 2007 року, актовий запис № 2435. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові [PERSON], дружині - [PERSON]. Згідно з ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 СК України. Стаття 112 СК України\~передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні позивач підтвердила, що вона з відповідачем не підтримують подружніх стосунків і категорично не погодилась на примирення. Відповідно до ч.1\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне розяснити, що згідно абзацу 2 ч.3\~ст.115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження (а.с.4) . Згідно вимог ст. 157 СК України \~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п.6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні позивачем вказано, що сторонами досягнуто згоди в питанні щодо місця проживання їхньої неповнолітньої дитини - з нею як матір'ю. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн. У відповідності до ч.1\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Разом тим, позивач просила судові витрати покласти на неї та не стягувати із відповідача, а тому суд не стягує судові витрати із відповідача.

Outcome: approved