Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) в лютому 2015 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] (надалі відповідачі) про визнання права власності на 1/2 частку у праві на квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що з 1986 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу із [PERSON], в 1992 році квартиру, яку вона отримала як службову у 1985 році, вони обміняли на іншу, а згодом в 1994 році продала квартиру, та на отримані кошти у продавця [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] в м. Олександрія. Квартиру було оформлено на [PERSON] В грудні 2003 року було зареєстровано шлюб і до дня смерті проживали разом. Вважає, що вона є співвласником 1/2 частини цієї квартири відповідно до вимог ст. 112 ЦК України в редакції 1963 року. Згодом, [INFO] її чоловік помер, після його смерті вона та його діти - відповідачі у справі звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадкового майна. Вважає, що вона має право на 1/2 частину спадкового майна, тобто квартири [ADDRESS] в м. Олександрія, а решта - тобто 1/2 частина, має успадковуватись і нею і відповідачами. Зважаючи на викладене вона змушена звертатися до суду. В судовому засіданні позивач, та представник позивача на позовних вимогах наполягають, посилаючись на викладенні обставини. Інтереси позивача в суді представляв адвокат Горбунов Р.В. Відповідач [PERSON]. проти позовних вимог заперечує, просить суд вирішити спір за законом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні також заперечує проти позовних вимог. Просить суд прийняти законне рішення. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, згідно ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Правовідносини сторін врегульовані ст. ст. 3-11, 15, 16, 22, 182, 328, 392 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. До відносин позивачем застосовуються норми ЦК 1963 року. Відповідно до вимог ст. 112 ЦК УРСР в редакції 1963 року майно може належати на праві сумісної власності двом або декільком колгоспам або іншим кооперативним або громадським організаціям, або державі та одному або декільком колгоспам або громадським організаціям, або двом або декільком громадянам. Судом встановлено, що позивач з 25 грудня 2003 року (після реєстрації шлюбу) зареєстрована за адресою [ADDRESS] Судом також встановлено, що за договором купівлі - продажу від 29 листопада 2003 року Вісоцькі продали, а [PERSON] купив однокімнатну квартиру [ADDRESS] (зареєстровано в реєстрі за № 4374) реєстрація в Олександрійському МБТІ 08 грудня 2003 року. Згодом, 19 грудня 2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Пантаївській селищній раді і після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище [PERSON] Суд приймає до уваги, що [INFO] у віці 66 років помер чоловік позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про шлюб. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке до цього часу не успадковане. Суд дійшов висновку, що сама по собі реєстрація квартири, як об'єкту спадкування в Олександрійському МБТІ з 2003 року за спадкодавцем не свідчить, що право позивача порушене та потребує захисту. Суд приймає до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що позивач проживала разом із [PERSON], шлюб не було зареєстровано, в листопаді 2003 року було придбано квартиру [PERSON], завдаток продавцю передавала позивач, а шлюб було зареєстровано пізніше. Судом достовірно встановлено, що позивачем вибрано невірний спосіб захисту свого права, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли між сторонами. Суд приймає до уваги, що за своєю структурою ЦК України в редакції 1963 року не містить норм, що регулюють сімейні відносини, а серед видів власності не згадується приватна власність, тому посилання позивача на ст. 112 ЦК України в редакції 1963 року є безпідставною. Викладене є підставою для суду відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, оскільки вимога про визнання права власності на 1/2 частину квартири в [ADDRESS] задоволенню не підлягає. Викладені в позові обставини суд не вважає такими, що свідчили б про наявність у позивача підстав для звернення до суду з позовом в порядку ст. 112 ЦК України. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: dismissed