Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулась до Банку та підписала заяву, б/н, від 30.05.2012 року, при підписанні якої підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також вказаною заявою відповідач підтвердила той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Отже, після підписання заяви між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком на підставі Договору надання банківських послуг [PERSON] було відкрито картковий рахунок, кредитний ліміт якого згодом збільшився до 1000,00 грн., а відповідачу надано у користування кредитну картку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі якого відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме - щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Однак, відповідач не надавав(ла) своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, а отже, зобов`язання за вказаним договором не виконав(ла). У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.03.2020 року має заборгованість на загальну суму 147587,78 грн., яка складається з наступного: - 188,55 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 141714,23 грн. - заборгованість за відсотками; - 5685,00 грн. - заборгованість з пені. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Посилаючись на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець може на свій розсуд вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.05.2012 року в розмірі 132142,59 грн., яка утворилась станом на 31.03.2020 року та складається із заборгованості за кредитом в сумі 188,55 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими за період з 30.05.2012 року по 27.01.2020 року, в сумі 131954,04 грн., а також судові витрати у розмірі 2102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, та позивач просив розглядати справу без участі їх представника, що виклав у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. 30.05.2012 року [PERSON] підписала анкету-заяву, б/н, на підставі якої між нею та Банком виникли кредитні правовідносин, а саме - на ім`я [PERSON] було оформлено кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно з Тарифами обслуговування якої було встановлено базову % ставку в місяць в розмірі 2,5 %. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття бідь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Підписанням своєї заяви відповідач погодилась на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовому вигляді. (а. с. 14, 15, 16-43) Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30.05.2012 року (а. с. 6-9), загальна сума заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором станом на 31.03.2020 року становить 147587,78 грн., включає в себе 188,55 грн. заборгованості за кредитом, 141714,23 грн. заборгованості за відсотками, 5685,00 грн. заборгованості з пені. Сума заборгованості до стягнення за позовною заявою становить 132142,59 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 188,55 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованим за період з 30.05.2012 року по 27.01.2020 року, в сумі 131954,04 грн. Згідно з довідкою, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 13, зв. бік), за кредитним договором, укладеним між Банком та [PERSON] , були видані наступні кредитні картки: картка № [NUMBER] , відкрита 30.05.2012 року, термін дії - 02/15; картка № [NUMBER] , відкрита 27.11.2014 року, термін дії - 06/18; картка № [NUMBER] , відкрита 16.01.2017 року, термін дії - 06/18. У відповідності до виписки за договором № б/н, укладеним між Банком та відповідачем [PERSON] (а. с. 10-12), остання активно користувалась вищевказаними кредитними картками, здійснювала банківські операції, платежі, покупки, поповнювала рахунки тощо. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до підписаної відповідачем анкети-заяви, б/н, від 30.05.2012 року, Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна,, 55 днів пільгового періоду», а також Умов та правил надання банківських послуг, які не спростовуються відповідачем, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення зазначених норм закону відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав(ла), не погасила своєчасно заборгованість за кредитом, та на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту становить 188,55 грн. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, в тому числі заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, яка утворилась за період з 30.05.2012 року по 27.01.2020 року Оскільки у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про підвищення відсоткової ставки за користування кредитом, то відповідно до частини першої, другої статті 551 ЦК України сторони не домовились про такі умови договору, а тому суд вважає неправомірними дії позивача в частині підвищення відсоткової ставки за користування кредитом з 01.09.2014 року до 34,8 % річних та з 01.04.2015 року до 43,20 % річних. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що на ім`я [PERSON] було оформлено кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З наданих матеріалів вбачається, що базова відсоткова ставка за кредитом - 2,5 % на місяць (30,00 % на рік), що також наведено у розрахунку заборгованості за кредитом, наданому позивачем (колонки 6, 7 таблиці розрахунку). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 30.05.2012 року, що був укладений між позивачем та відповідачем, з моменту укладення кредитного договору, тобто з 30.05.2012 року по 31.08.2014 року діяла базова відсоткова ставка за кредитом - 30,00 % річних, після чого з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року відсоткова ставка була 34,80 % річних, та з 01.04.2015 року була збільшена до 43,20 % річних та більше не змінювалася, як вбачається з наведеного розрахунку заборгованості. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Законом України від 12.12.2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» Цивільний кодексу України доповнено статтею 10561, відповідно до умов якої розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12, боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банку не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-1374цс17 від 11.10.2017 року та у справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року. Позивачем не надано суду відомостей з приводу того, що відповідач [PERSON] взагалі повідомлялась своєчасно та належним чином про зміну відсоткової ставки. В матеріалах справи відсутні будь-які докази як щодо направлення на адресу боржника письмових повідомлень про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, так і про отримання боржником відповідних повідомлень. Отже, починаючи з 01.09.2014 року позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було обумовлено сторонами при оформленні кредитного договору, всупереч статті 10561 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем з 01.09.2014 року до 34,8 % річних, після чого з 01.04.2015 року до 43,20 % річних на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено з відповідачем, відсутні. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Також підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов`язання. З огляду на вищенаведене, оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірах 34,8 % та 43,20 % річних суду не надано, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, а саме - розмір відсотків за користування кредитом за період з 01.09.2014 року по 27.01.2020 року має бути перерахований з врахуванням відсоткової ставки 30,00 % річних, яка була обумовлена сторонами під час оформлення кредитного договору. За таких обставин, розрахунок процентів за користування кредитом повинен визначатися з розміру заборгованості за процентами, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки не більше 30,00 % річних за період виникнення заборгованості, наведеної у розрахунку, тобто з 30.05.2012 року по 27.01.2020 року. Заборгованість за процентами за період з 30.05.2012 року по 31.08.2014 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становила 114,76 грн. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 30.05.2012 року по 27.01.2020 року становить 2802 дні. Заборгованість за тілом кредиту станом на 01.09.2014 року складала 188,55 грн. Отже, розмір заборгованості за процентами за період з 30.05.2012 року по 27.01.2020 року складає: 114,76 грн. (сума процентів, нарахована банком до неправомірного підвищення відсоткової ставки) + (188,55 грн. * 30,00 % / 100 % / 360 днів * 2802 днів) = 114,76 грн. + 440,26 грн. = 555,02 грн. Тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що із [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.05.2012 року на загальну суму 743,57 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 188,55 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 30.05.2012 року по 27.01.2020 року в сумі 555,02 грн. Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2102 грн. 00 коп. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 743,57 грн. Отже, процентне співвідношення задоволених вимог становить 0,56 % ((743,57 грн. - задоволені вимоги) * 100% / (132142,59 грн. - заявлені позовні вимоги)). З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 11,77 грн. (2102,00 грн. - сплачений судовий збір * 0,56 %), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача а отже з відповідача слід стягнути на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 11,77 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial