Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачі зазначали, що вони є співвласниками житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS], згідно свідоцтва про право на спадщину №5380 від 30.09.2005 р., виданого Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області. Ще за життя їхньої матері в будинку були зареєстровані відповідачі: дружина померлого брата - [PERSON], зареєстрована в 1983 році, [PERSON] - племінник, зареєстрований в 2003 році, та [PERSON] - племінниця, зареєстрована в 2002 році. Згідно довідки №2682 від 06.11.2018 р., виданої Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області, відповідачі залишаються бути зареєстрованими в даному будинку і по сьогоднішній день. Відповідачі проживали у цьому будинку, але у зав'язку з тим, що після смерті бабусі, право власності було зареєстровано за позивачами, відповідачів було попереджено стосовно зміни їхнього місця проживання. Тобто, домовленість про те, що якщо вони знаходять нове місце проживання, вони звільняють займане приміщення і знімаються з реєстрації. Так, відповідачі прожили в цьому будинку майже 13 років, тобто користувалися належним позивачам майном на безоплатній основі та здійснювали конфліктні ситуації, при цьому, сплатити позивачам, як власникам, якусь частину вартості житла не погоджувались. У квітні 2018 року позивачам стало відомо, що відповідачі залишили та виїхали добровільно зі спірного будинку. При цьому, вони залишили будинок в непридатному стані для проживання, повиймали вікна та двері, позрізали батареї, пошкодили стіни та залишили величезні борги за комунальні послуги. В будинку фактично залишились тільки стіни, тобто речей відповідачів, їхніх меблів чи будь-чого в будинку немає. Куди виїхали відповідачі та де вони зараз проживають позивачам не відомо. Наявність реєстрації відповідачів в спірному житловому приміщенні не може бути підставою для визнання за ними права користування жилим приміщенням, оскільки відповідачі припинили фактично проживати та користуватись приміщенням за власним бажанням. Крім того, відповідачі не є та не відносяться, згідно законодавства, до членів сім'ї позивачів. Із-за того, що відповідачі залишаються зареєстрованими в будинку вони обмежують можливості власників - позивачів розпоряджатись своїм нерухомим майном. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд усунути перешкоди в користуванні правом власності, а саме: визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. В судове засідання позивачі [PERSON] і [PERSON] та їхній представник [PERSON] не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, позивачі направили до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали, просили про задоволення позову в повному обсязі. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Направили до суду заяви про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги визнали, не заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 30 вересня 2015 року нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №5380, позивач [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Власником іншої Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями є позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 30 вересня 2015 року нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори Юхтою Л.М., зареєстрованим в реєстрі за №5383 (а.с.14-17). Згідно будинкової книги та довідки №2682 від 06 листопада 2018 року, виданої виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстровані відповідачі: [PERSON], [INFO], - невістка, зареєстрована з 09 грудня 1983 року, [PERSON], [INFO], - племінник, зареєстрований з 02 квітня 2003 року, та [PERSON], [INFO], - племінниця, зареєстрована з 13 лютого 2002 року (а.с.6,18-21). Відповідно до довідки виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області №2591 від 30 жовтня 2018 року, за вищевказаною адресою серед проживаючих значаться: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Проте, згідно акту обстеження депутата Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області [PERSON] від 27 червня 2018 року, в будинку ніхто не проживає будинок не придатний для проживання (а.с.7-9). Також факт не проживання відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з квітня 2018 року у спірному житловому будинку за адресою: [ADDRESS], підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 10 листопада 2018 року (а.с.12). Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України, до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бут и визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 Постанови від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив судам, що відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаних з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Разом з тим, відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, з урахуванням визнання відповідачами позовних вимог, що відповідає нормам чинного законодавства та не порушує права чи інтереси третіх осіб, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про усунення перешкоди в користуванні правом власності шляхом визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу п'ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведені приписи ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку, що питання про повернення судового збору позивачу буде вирішено судом за наявності відповідного клопотання. З письмових матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 21 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 29 січня 2019 року. 28 січня 2019 року до суду надійшли заяви від відповідачів про визнання позовних вимог та розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України. Однак, оскільки до суду не надійшло клопотання від позивачів про повернення п'ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, судові витрати покладаються на позивачів.

Outcome: approved