Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про виділення в натурі частки спільної сумісної власності, шляхом визнання квартири № 89 у будинку № 4 корпус № 1 по мікрорайону Будівельників у місті Вараш Рівненської області обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та, виділивши [PERSON] Ѕ частки даної квартири. Позовна заява обґрунтовується тим, що з 03.09.1994 року по 04.11.2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. 24.10.2003 року подружжям [PERSON] та [PERSON] була придбана спірна квартира за 12117,00 грн. та зареєстрована на [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Вказала, що бажає виділити Ѕ ідеальної частки спірної квартири, кошти на придбання спірної квартири [PERSON] та [PERSON] позичили у дядька відповідача та спільно повертали їх із зароблених подружжям коштів. Батько позивача коштів на придбання спірної квартири не надавав. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Вказав, що дійсно перебував у шлюбі з [PERSON] з 03.09.1994 року по 04.11.2016 року і в цей період була придбана спірна квартира, однак кошти на придбання спірної квартири позивач не витрачала, оскільки на той час мало заробляла торгуючи на базарі, а тому кошти, які він позичив у свого дядька на придбання спірної квартири, частково повертав [PERSON] із своєї зарплати, а частково повернув його батько. Просив у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Згідно копій свідоцтва про укладення шлюбу І-НМ №259277 від 03.09.1994 року та свідоцтва про розірвання шлюбу І-ГЮ №044612 від 04.11.2016 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.1994 року по 04.11.2016 року. З копії договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3795, вбачається, що [PERSON] 24.10.2003 року було придбано за 12117,00 грн. квартиру № 89 у будинку № 4/1 по мікрорайону Будівельників у місті Вараш (Кузнецовськ) Рівненської області. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1928479 від 06.11.2003 року, вищевказана квартира на праві приватної власності у частці 1/1 належить [PERSON] Отже, судом встановлено, що спірна квартира придбана подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про власність» (який був чинним станом на 24.10.2003р.) та ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу. Згідно ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ч.ч.1-2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавцем презюмується виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі і обов'язок з доведення тієї обставини, що майно придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. З огляду на викладене, суд відхиляє заперечення відповідача, що спірна квартира придбана тільки за особисті кошти [PERSON], які він та його батько повернув як позику своєму дядькові із заробітної плати [PERSON] та його батька, оскільки належних і допустимих доказів на підтвердження цих обставин, відповідач не подав. Згідно ст. ст. 28, 29 Кодексу про шлюб та сімю України, який був чинним до 1 січня 2004 року, у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними, а якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення, зокрема, про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Таким чином, судом встановлено, що спірна однокімнатна квартира № 89 у будинку № 4 корпус № 1 по мікрорайону Будівельників у місті Вараш Рівненської області належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, частки їх є рівними, тому кожному з них належить 1/2 частки даного майна. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved