Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 06.09.1994 року засвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 5982, в якому, також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які у вищевказаному будинку не проживають. Відповідачі добровільно з реєстрації не знімаються, у зв`язку із чим позивач несе додаткові витрати зі сплати комунальних послуг та позбавлений можливості отримати житлову субсидію. Тому, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового засідання, не з`явились. Надали заяви, в яких позовні вимоги підтримали, просять розглянути справу без їх участі. Відповідачі в судове засідання не з`явилась, були належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи. До початку судового засідання надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі. На підставі ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини. Як вбачається з договору дарування від 06.09.1994 року засвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 5982, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , але фактично за адресою [ADDRESS] не проживають . Статтею 41\~Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статі 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим згідно з положенням\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved