Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] (надалі також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач»), про стягнення з [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER], на його користь грошей в розмірі 1 280 826,00 грн., з яких: 662 034,00 грн. основна сума боргу; 618 792,00 грн. пеня за прострочення виконання зобовязання. В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. У звязку із повторною неявкою Відповідача проти заочного розгляду справи заперечували. Зокрема, як зазначив представник Позивача, 27 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, за яким Позивач (Позикодавець) передав у власність Відповідачу (Позичальнику) грошові кошти в розмірі 690 234,00 грн., що складає еквівалент 23 000,00 доларів США, які Відповідач зобовязувалася повернути Позивачу у строк до 15 травня 2015 року. Оскільки Відповідач належним чином не виконувала взятих на себе зобовязань за Договором позики від 27 лютого 2015 року, тому Позивач просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості у 1 280 826,00 грн., з яких: 662 034,00 грн. основна сума боргу; 618 792,00 грн. пеня за прострочення виконання зобовязання. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, явку уповноваженого представника до суду не забезпечила, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином у встановленому порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, поштовим конвертом з кореспонденцією суду, який направлявся на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання Відповідача та повернувся на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання», а також шляхом публікації оголошення про дату та час судового засідання в засобах масової інформації. Письмового відношення Відповідача до позову до суду не надходило. Так, Суд звертає увагу на те, що 05 листопада 2015 року та 25 листопада 2015 року [PERSON] через канцелярію суду подано заяви про перенесення судових засідань, в яких Відповідач посилалася на те, що вона на час судового засідання та до кінця 2015 року перебуватиме за межами області. В той же час, оскільки вказані заяви було подано особисто Відповідачем через канцелярію суду, оскільки їх підписано особисто [PERSON], а не її уповноваженим представником (з огляду на відсутність доданої до заяв довіреності на представництво), до вказаних заяв не прикріплено поштових конвертів (що свідчить про те, що дані заяви не відправлялися поштою), Суд вбачає підстави вважати подання Відповідачем таких заяв зловживанням процесуальними правами, що спрямоване на затягування судового процесу. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, з огляду на повторну неявку Відповідача, повторне ненадання нею належних доказів, які б підтверджували поважність причин неявки в судові засідання, враховуючи заперечення Позивача щодо заочного вирішення справи, Суд ухвалив розглядати дану цивільну справу без участі Відповідача в загальному порядку. Заслухавши пояснення Позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, [PERSON] встановлено наступне. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 27 лютого 2015 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір позики (надалі «Договір позики»), відповідно до пункту 1.1 якого Позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти в розмірі 690 234,00 грн., а Позичальник прийняв у власність від Позикодавця грошові кошти в розмірі 690 234,00 грн. та зобовязалася повернути їх Позикодавцю в повному обсязі, в строк та на умовах, визначених даним договором. Відповідно до пункту 1.2 Договору позики сторони за цим Договором домовились про те, що договір позики є безпроцентним. Згідно з пунктом 2.1 Договору Позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти в сумі 690 234,00 грн., а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в розмірі 690 234,00 грн., що складає еквівалент в розмірі 23 000,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на дату укладення Договору, згідно якого 100 доларів США = 3 001,0175 гривень, які Позичальник в еквіваленті 23 000,00 доларів США зобовязується повернути Позикодавцю в строк до 15.05.2015 року. Факт отримання Позичальником від Позикодавця грошей в розмірі 690 234,00 грн. підтверджується розпискою Позикодавця (пункт 2.2 Договору позики). Відповідно до пункту 5.2 Договору позики у випадку несвоєчасного повернення Позичальником грошових коштів Позикодавцю в порядку, визначеному пунктом 3.3.4 даного Договору, Позичальник зобовязується сплатити Позикодавцю пеню у розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобовязання. При цьому, пеня починає нараховуватися з 16 травня 2015 року, згідно офіційного курсу Національного банку України щодо долара США, який буде встановлений на 15 травня 2015 року. Відповідно до частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики Відповідачем надано Позивачу письмову розписку від 27 лютого 2015 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи. Відповідно до змісту Розписки від 27 лютого 2015 року Відповідач підтвердила факт отримання від Позивача грошей в розмірі 690 234,00 грн. та зобовязувалася повернути гроші в еквіваленті 23 000,00 доларів США не пізніше 15 травня 2015 року. В силу статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначили в судовому засіданні Позивач та його представник, кошти в сумі 690 234,00 грн. було отримано [PERSON] 27 лютого 2015 року. Докази, які б спростовували дану обставину, в матеріалах справи відсутні. Крім того, в матеріалах відсутні докази на підтвердження факту визнання недійсним чи припинення Договору позики від 27 лютого 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. В судовому засіданні представник Позивача зазначив, що Відповідачем 04 квітня 2015 року повернуто Позивачу частину суми позики в розмірі 28 200,00 грн., що еквівалентно 1 200,00 доларів США. Відтак, станом на час розгляду справи за вищевказаним договором позики Відповідачем не повернуто 662 034,00 грн. Крім того, Позивачем на підставі пункту 5.2 Договору позики розраховано суму пені, яка підлягає стягненню з Відповідача за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, яка становить 618 792,00 грн. (за прострочення виконання зобовязання на 138 днів). Так, 18 травня 2015 року [PERSON] на адресу [PERSON] рекомендованим поштовим відправленням № 7601832920931 направив письмову вимогу про виконання зобовязань за Договором позики, повернення грошових коштів та сплату пені. Згідно з листом Івано-Франківської дирекції Українського державного підприємства «Укрпошта» № 367 від 04 червня 2015 року рекомендоване поштове відправлення № 7601832920931 від 18.05.2015 року на імя [PERSON] було вручено 25.05.2015 року особисто адресату. Таким чином, враховуючи факт неналежного виконання Відповідачем зобовязань за Договором позики, Позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно з проведеним Позивачем розрахунком, загальна сума заборгованості Відповідача за даним договором становить 1 280 826,00 грн., з яких: 662 034,00 грн. основна сума боргу; 618 792,00 грн. пеня за прострочення виконання зобовязання. Будь-яких доказів, які б спростовували надані Позивачем докази заборгованості за вказаним договором позики, або невірності здійсненого Позивачем розрахунку, Відповідачем [PERSON] не надано. За таких обставин позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача суми заборгованості в розмірі 1 280 826,00 грн., з яких: 662 034,00 грн. основна сума боргу; 618 792,00 грн. пеня за прострочення виконання зобовязання, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні представник Позивача також заявив клопотання про стягнення з Відповідача понесених Позивачем витрат на публікацію оголошення про час та дату судового засідання в засобах масової інформації в розмірі 120,00 грн. На підтвердження факту понесення витрат на публікацію оголошення про час та дату судового засідання в засобах масової інформації в розмірі 120,00 грн., Позивачем надано [PERSON] оригінал квитанції № 43-1\\з21 від 09.11.2015 р. про здійснення оплати за опублікування обяви у газеті, номер газети 993, в сумі 120,00 грн. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача суму витрат, повязаних з публікацією оголошення про дату та час судового засідання в засобах масової інформації в розмірі 120,00 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved