Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Адвокат Островська О.Н. в інтересах позивача [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради. у якому просить усунути перешкоди у користуванні належною [PERSON] на праві власності квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та зобов`язання Відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради зняти з реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 14 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради із заявою про зняття з реєстрації [PERSON] та її доньки [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Як підставу зняття з реєстрації позивач подала рішення апеляційного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року у справі №607/9742/14-ц. Вказаним рішенням скасовано право власності на квартиру [ADDRESS] у зв`язку з визнанням недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] , на підставі яких була проведена реєстрація [PERSON] та її доньки [PERSON] у вказаній квартирі. Однак, Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради відмовлено у знятті з реєстрації відповідачів за вказаною адресою. [PERSON] та її донька [PERSON] не є членами сім`ї [PERSON] , не ведуть з нею спільного господарства. Реєстрація відповідачів у квартирі [ADDRESS] позбавляє [PERSON] у її праві вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. У зв`язку з цим, позивач звернулася в суд із позовом для відновлення порушеного її конституційного права на вільне користування своєю власністю (ст. 41 Конституції України), шляхом виселення відповідачів із належної їй квартири та зняття з реєстрації за вказаною адресою. Відповідачі відзиву на позов не подавали. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради письмових пояснень щодо позову не подавало. У даній справі 01 лютого 2021 року проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] - адвокат Островська О.Н. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просять суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , а також представник Тернопільської міської ради в судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про місце та час розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, хоч належним чином повідомлявся про місце та час розгляду справи. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №229195230 від 22.10.2020 року, за [PERSON] на праві приватної власності, на підставі Договору від 21.07.2009 р., укладеного між Приватним підприємством «Приватбуд-А» та [PERSON] , зареєстрована квартира [ADDRESS] . Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 27 серпня 2015 року визнано недійсним договір №46 про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва, укладений 30 грудня 2013 року між [PERSON] та обслуговуючим кооперативом «Житлобуд-Люкс». Визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] серія та номер [NUMBER], видане на ім`я [PERSON] державним реєстратором реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області 11 квітня 2014 року. 14 серпня 2018 року [PERSON] звернулася із письмовою заявою до відділу реєстрації місця проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Однак, відділом реєстрації місця проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради у Листі №1908/28-03 від 21 серпня 2018 року, відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 лютого 2020 року матеріали цивільної справи №607/18358/20 направлено в Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради для надання висновку щодо доцільності чи недоцільності виселення неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , із квартири [ADDRESS] . Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопілсьької міської ради №187 від 31 травня 2021 року, матеріали справи повернуто без виконання ухвали суду від 01 лютого 2020 року у зв`язку з неодноразовою неявкою сторін у справі. Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. З копії довідки №204 від 22.07.2003 р., виданої ОСББ «Оазис-Тернопіль», вбачається, що [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON] зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено, що [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON] не перебувають у родинних стосунках із [PERSON] , не належать до членів її сім`ї та які не проживають та ніколи не проживали у квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак залишаються зареєстрованими за вказаною адресою. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Таким чином, суд оцінивши та дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення. При цьому, задовольняючи позов частково, суд враховує ту обставину, що відповідач на даний час разом із своєю неповнолітньою донькою [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , що визнано в судовому засіданні представником позивача, проте залишаються перебувати на реєстраційному обліку за цією адресою, що унеможливлює повноцінно здійснювати позивачем своє право розпорядження та користування, належним на праві приватної власності, майном. На підставі наведеного,

Outcome: partial