Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

[PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернулась в суд із позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивач разом із [PERSON] є співвласниками нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідач не проживає у даному будинку понад рік, тобто з 2015 року, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не бере. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 14 червня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду на 09 липня 2021 року. У судовому засіданні 09 липня 2021 року було допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , після чого у зв`язку із неявкою відповідача, відкладено до 02 серпня 2021 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовній вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надав. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Клопотання про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Тому, згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №260797315 від 09 червня 2021 року квартира [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності із визначенням розміру частки ј належить [PERSON] та із визначенням розміру частки ѕ належить [PERSON] . Як вбачається із даних будинкової книги квартири [ADDRESS] , за даною адресою зареєстровані, зокрема відповідач [PERSON] . Згідно із довідками від 12 травня 2015 року, 26 вересня 2016 року та 01 листопада 2017 року, виданими Дочірнім підприємством «Східний масив Плюс» приватного підприємства «Східний масив», [PERSON] (донька), [INFO] та [PERSON] (онука), [INFO] за адресою [ADDRESS] не проживають. Відповідно до перекладу звіту про перерваний період, записаний в якості ситуації безробіття з іспанської на українську, [PERSON] (населений пункт Сан Хав`єр, провінції Мурсія) є зареєстрована в якості безробітної з 07 вересня 2016 року. Як убачається із пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] , [PERSON] є особою пенсійного віку. Як пояснила у судовому засіданні 09 липня 2021 року свідок [PERSON] , що вона проживає у вказаному будинку на четвертому поверсі, а відповідач проживала на п`ятому поверсі, пояснила, що вона неодноразово навідувалась у гості до позивача, однак відповідача вже як 15 років за вказаною адресою не бачила. Допитаний як свідок [PERSON] , яка працює соціальним працівником, показала, що з 2016 року три рази в тиждень приходить до позивача, однак відповідач жодного разу не дзвонила та не приїжджала до позивача. У відповідності до частини другої статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно абзацу другого частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. При цьому судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у спірному житлі. Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. Тому, враховуючи те, що судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , однак більше одного року за вказаною адресою не проживає, останнім не доведено поважності на обґрунтування власної відсутності в житлі, тому позов є підставним та підлягає до задоволення. Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 908,00 гривень понесених судових витрат із сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved