Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

АБ «Укргазбанк» (надалі також позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідач-1) та [PERSON] (надалі також відповідач-2) про стягнення заборгованості. Позивач обґрунтовував позов тим, що 10.09.2013 р. між АБ «Укргазбанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 280/09/2013/0001, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу-1 кредит в сумі 90780 грн., на строк з 10.09.2013 р. по 07.09.2018 р. під 14,3 % річних у межах строку користування та 19,3 % річних у випадку простроченої заборгованості, на придбання автомобіля марки [PERSON], 2013 року випуску. Також позивач зазначає, що 10.09.2013 р. між ним, відповідачем-1 та відповідачем-2 [PERSON] було укладено договір поруки № 280/09/2013/0001-Р, згідно якого [PERSON], як поручитель, зобовязалась перед банком відповідати за невиконання позичальником зобовязань по кредитному договору № 280/09/2013/0001 від 10.09.2013 р. Позивач зазначає, що він свої зобовязання за вказаним вище кредитним договором виконав в повному обсязі, разом з тим відповідач-1 [PERSON] порушує строки повернення кредиту та сплати процентів, у звязку з чим у останнього станом на 17.03.2015 року перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 80009,32 грн., з яких: 70835,80 грн. заборгованість по кредиту строкова; 10702,36 грн. заборгованість по кредиту прострочена; 540,23 грн. заборгованість по процентах поточна; 930,93 заборгованість по процентах прострочена. Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів зазначену заборгованість достроково. Крім того, позивач зазначає, що з метою забезпечення виконання зобовязань за зазначеним вище кредитним договором, між ним та відповідачем-1 був укладений договір застави від 10.09.2013 р., відповідно до умов якого останній був зобовязаний страхувати предмет застави. У випадку порушення цієї умови, згідно умов договору застави позивальник повинен сплатити на користь банку штраф у розмірі 1,5 % від заставної вартості предмета застави, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком. У звязку з тим, що відповідач-1 не застрахував предмет застави, позивач просив стягнути з нього штраф в сумі 9078 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, що у ньому викладені. Відповідач-1 [PERSON] у судовому засіданні позов визнав в частині стягнення заборгованості за кредитом. В частині щодо стягнення штрафу за не застрахування автомобілю позов не визнав та пояснив, що він з дружиною [PERSON] проживав у м. Луганськ у її батьків, де вони займались підприємницькою діяльністю. Приблизно у кінці 2013 року чи на початку 2014 року, вони з дружиною виїхали з м. Луганськ до м. Києва, у звязку з загостренням протистоянь у цьому місті. Автомобіль залишився у батьків дружини, оскільки виїздити на власному транспорті з міста було небезпечно. В даний час автомобіль перебуває там же у нормальному справному стані, про що він надав фотографії у судовому засіданні. Проте застрахувати його не може жодна з акредитованих, банком позивача, страхових компаній, про що він надав суду відповідні відповіді з страхових компаній. Кредит платити згоден, проте через втрату бізнесу, який був повязаний з Луганськом, йому дуже важко це робити. Сімя знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Відповідач-2 [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась неодноразово належним чином та заздалегідь. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його дружиною, яка проживає разом з ним, і вона обізнана про цю судову справу, проте зявитись до суду не може, через те, що знаходиться вдома з маленькою дитиною. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали та заслухавши представника позивача та відповідача-1, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. За правилами ст.ст. 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України в силу зобовязання одна особа (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то сплатити гроші тощо, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Судом встановлено, що 10.09.2013 року між АБ «Укргазбанк» та відповідачем-1 був укладений кредитний договір № 280/09/2013/0001 (а.с.9-17). Відповідно до п.п. 1.1-1.4. цього договору, банк надає позичальнику кредит, в сумі 90780 грн. на строк з 10.09.2013 р. по 07.09.2018 р. під 14,3 % річних у межах строку користування та 19,3 % річних у випадку простроченої заборгованості на придбання автомобіля марки [PERSON], 2013 року випуску. Встановлено, що позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу відповідачу-1 кредитних коштів в сумі 90780 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 234 від 10.09.2013 р. (а.с.24). Згідно п. 3.1. кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у додатку 2 до кредитного договору та сплату процентів за користування кредитними коштами. П. 4.2.3. кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобовязань по цьому договору включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій та штрафних санкцій, у тому числі у випадку несвоєчасного виконання грошових зобовязань, з простроченням їх виконання більше, ніж на один банківський день. З оглянутої у судовому засіданні розрахунку заборгованості за кредитом та виписки по особовому рахунку, вбачається, що за відповідачем-1 станом на 17.03.2015 року перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 80009,32 грн., з яких: 70835,80 грн. заборгованість по кредиту строкова; 10702,36 грн. заборгованість по кредиту прострочена; 540,23 грн. заборгованість по процентах поточна; 930,93 заборгованість по процентах прострочена (а.с.25-26, 38-39). 06.04.2015 р. позивач направляв кожному з відповідачів претензію про повернення заборгованості по кредиту (а.с. 43-48). Оскільки відповідачем-1 порушено строки повернення кредитних коштів, то вимоги позивача щодо дострокового виконання зобовязань є обґрунтованими. Водночас, судом встановлено, що в забезпечення кредитного договору № 280/09/2013/0001 від 10.09.2013 р., між позивачем, відповідачем-1 та відповідачем-2 [PERSON] було укладено договір поруки № 280/09/2013/0001-Р, згідно якого остання, як поручитель, зобовязалась перед банком відповідати за виконання позичальником зобовязань по кредитному договору (а.с.41-42). Відповідно до п. 1.2. договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобовязань по кредитному договору. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З огляду на викладене, приймаючи до уваги наявність забезпечення виконання кредитних зобовязань у вигляді поруки, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором. Що ж стосується вимоги про стягнення з відповідача-1 штрафу за неналежне виконання умов договору застави щодо страхування предмету застави в розмірі 9078 грн., суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем-1 був укладений договір застави від 10.09.2013 р., згідно з яким відповідачем-1 було передано в заставу позивачеві автомобіль [PERSON], заставною вартістю 151300 грн. (а.с.18-23). Відповідно до п.п. 3.3.4. та 4.2. договору застави заставодавець зобовязаний на період дії цього договору застрахувати предмет застави на повну його вартість за власний рахунок у відповідності до вимог банку та забезпечити безперервну дію страхового покриття. За кожний випадок невиконання чи неналежного виконання п. 3.3.4 цього договору позичальник сплачує на користь банку штраф. Розмір штрафу встановлюється залежно від строку протягом якого позичальник порушував вимоги п. 3.3.4 цього договору та становить 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3 цього договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення (у т.ч. враховуючи місяць у якому будуть виконані зобов'язання зі страхування). 30.08.2013р. між відповідачем-1 та ТДВ «Експрес Страхування» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 202.13.2193719 зі строком дії до 09.09.2014 р. (а.с.27-37). Після закінчення строку дії зазначеного договору страхування, відповідач-1 предмет застави не застрахував і доказів підтвердження дії договору страхування майна, що знаходиться в заставі банку не надав. Таким чином, у АБ «Укргазбанк» виникли підстави для стягнення з позичальника штрафу, передбаченого п. 4.2 договору застави. Доводи відповідача-1 [PERSON] про те, що він не зміг застрахувати автомобіль, бо виїхав з м. Луганська, суд не приймає, оскільки за його поясненнями він виїхав у кінці 2013 р. - на початку 2014 р., а строк дії попереднього договору страхування закінчився 09.09.2014 р. Крім того, чинне законодавство України, зокрема й Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не звільняють відповідача [PERSON] від сплати неустойки за неналежне виконання договору застави та кредитного договору. Водночас ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, зазначена норма з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір є значним. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 03.09.2014 № 6-100цс14, який є обовязковим для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України. Враховуючи те, що позивачем визначено штраф у досить високому розмірі порівняно з борговими кредитними зобовязаннями відповідача, і даний штраф не може бути джерелом невиправданого збагачення, а також те, що він нарахований за невиконання умов договору застави і не повязаний з оплатою кредитного боргу та приймаючи до уваги ситуацію, у якій опинився відповідач-1, причини неналежного виконання ним своїх зобовязань по договору застави, які повязані з тим, що автомобіль перебуває у м. Луганськ, його матеріальний стан, відсутність будь-яких збитків та фінансових втрат для позивача у звязку з неналежним виконанням договору застави щодо страхування предмета застави, суд вирішує зменшити розмір штрафу. При цьому, суд у світлі вищезазначених міркувань, беручи до уваги правову природу штрафу, який визначається в твердому грошовому розмірі певною сумою або відсотками від неї, і не носить прогресуючого характеру,

Outcome: partial