Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Адвокат Шевчук О.В. звернувся до суду в інтересах [PERSON] до відповідача із позовною заявою про стягнення грошових коштів недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що [PERSON] є спадкоємцем недоотриманої пенсії у сумі 121259,68 гривень, яка належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченому приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального органу Глаговською О.В. 23.10.2019 року. На підставі зазначеного вона 23.10.2019 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку Луганської області (далі УПФУ) із заявою про виплату недоотриманої пенсії, яка 12.02.2020 року була виплачена в розмірі 119622,71 гривня. У виплаті залишку коштів відповідачем було відмовлено на підставі ст. 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначивши, що пенсія виплачується не більш як за три роки до дня зверненням за отриманням пенсії, чим фактично позбавив її права власності на залишкову частину спадщини. Вважає, що відповідач повинен виплатити їй недоотриману суму пенсії у розмірі 117365,17 гривень за період з 01.08.2014 року до 22.10.2016 року, тобто за 26 місяців 22 дні, виходячи з розрахунку 26 міс. 22 дні х 4476,17 гривень = 117365,17 гривень. До початку розгляду справи від представника позивача - адвоката Шевчук О.В. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань від неї не надходило. У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому позов не визнав з тих самих підстав, що відмовив позивачу у виплаті залишкової частини спадщини з посиланням на положення ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказуючи, що сума недоотриманої пенсії [PERSON] була виплачена позивачу за трирічний термін до дня звернення з відповідною заявою. Але спірна сума складає 1636,97 гривень, яка увійшла до складу спадщини, а не 117365,17 гривень, які просить стягнути позивач. Просили відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи та докази, якими сторони обгрунтували вимоги та заперечення, суд прийшов до наступного. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі Ващенко проти України (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого пиватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Глаговською О.В. 23.10.2019 року, спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] , [INFO] . Спадщина складається з недоотриманої пенсії у сумі 121259 гривень 68 копійок, яка належить [PERSON] згідно листа УПФУ в м.Сєвєродонецьку Луганської області від 10.10.2019 року за № 22069/03-22. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, в тому числі воно може набуватись в порядку спадкування. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Частиною першої статтею 52 Закону України № Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. З частини другої цієї ж статті йдеться, що члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини (ч. 3 ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ) Відповіддю УПФУ на звернення адвоката позивача від 17.02.2020 № 27/П-5, а також відзивом на позов підтверджується факт, що відповідачем зі складу її частки спадщини виплачена сума недоотриманої пенсії за період з 23.10.2016 року по 31.01.2019 року, тобто за 3 роки до дня звернення. Вказана обставина, а також наведені доводи у відзиву, підтверджують доводи позивача, що відповідачем їй залишилась невиплаченою сума 1636,97 гривень (121259,68-119622,71 = 1636,97), яку з УПФУ слід стягнути на підставі зазначених вище норм закону, у зв`язку з чим позов слід задовольнити зі стягненням з відповідача понесених позивачем судових витрат. В той же час, суд зазначає, що не підлягає стягненню залишкова сума, зазначена у позові, в розмірі 115728,20 гривень (117365,17-1636,97=115728,20), так як ця сума не увійшла до складу спадщини і не була предметом оскаржування нарахувань УПФУ суми невиплаченої пенсії. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що УПФУ повинно виплатити позивачу суму недоотриманої померлого [PERSON] пенсії відповідно до вимог, передбачених статтею 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , оскільки зазначена норма закону стосується випадків, коли пенсія була неотримана з вини пенсіонера, доказів чого відповідачем надано не було. Крім того недоотримана пенсія [PERSON] в даному випадку входить до складу спадщини, оформленої позивачем у встановленому законом порядку, а тому несплата відповідачем грошової суми з цієї спадщини порушує право позивача на неї, яке вона набула на підставі вимог, передбачених частиною п`ятою статті 1268 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial