Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа – Реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції, про скасування державної реєстрації прав на об’єкт нерухомого майна – квартиру [ADDRESS], проведеної на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 12.03.2006 року за реєстраційним номером 4-496, що видане 14.05.2007 року на квартиру №2 в м.Івано-Франківську по вул. галицька, 52 на ім’я [PERSON], стягнення судових витрат. У позовній заяві зазначено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.04.2014 року, зі змінами рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.03.2014 року, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 12.03.2006 року за реєстраційним номером 4-496, що видане 14.05.2007 року на квартиру №2 в м.Івано-Франківську по вул. галицька, 52 на ім’я [PERSON]. Однак, звернувшись до реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції щодо скасування державної реєстрації права власності на дану квартиру, було повідомлено про можливість скасування тільки на підставі рішення суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з’явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції подали заяву про розгляд справи без їхньої участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.04.2014 року, зі змінами рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.03.2014 року, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 12.03.2006 року за реєстраційним номером 4-496, що видане 14.05.2007 року на квартиру №2 в м.Івано-Франківську по вул. галицька, 52 на ім’я [PERSON] (а.с.7-12). За статтею 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ. Однак, 19.08.2014 року представник позивача звернувшись до реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції щодо скасування державної реєстрації права власності на дану квартиру, отримав відповідь від 27.08.2014 року (а.с.5-6) з повідомленням про можливість скасування тільки на підставі рішення суду за ч.2 ст..26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, за ст..26 вищезазначеного закону (зі змінами від 04.07.2012 р.), записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом (ч.7 ст.16). Скасування державної реєстрації прав власності на підставі рішення суду , врегульовано і Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України від 26.10.2011р. №1141. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням вищевикладеного та на підставі ст..182 ЦК України, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved