Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], уточнивши позовні вимоги, звернулися до Дзержинського районного суду м. Харкова до [PERSON], [PERSON], Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, в якій просять суд скасувати розпорядження Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №24-Ц2 від 10.01.2014 р. про передачу у приватну власність [PERSON] квартири за адресою [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, видане на ім'я [PERSON]; скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глуховцевої Наталії Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25040733 від 05.10.2015 року, про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]; витребувати від добросовісного набувача [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS]; судові витрати в повному обсязі покласти на відповідачів. В обґрунтування уточнених вимог позивач посилається на те, що 28.07.1980 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/2255/13-ц від 13.08.2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - Харківська міська рада, відділ паспортної та імміграційної служби Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, задоволено. Визнано [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі [ADDRESS] Зобов'язано відділ паспортної та імміграційної служби Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області анулювати реєстрацію [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS] Також, заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2011/18096/2012 від 20.12.2012 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/15754/14-ц від 25.09.2014 року заяву [PERSON] та [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/2255/13-ц від 13.08.2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - Харківська міська рада, відділ паспортної та імміграційної служби Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/2255/13-ц від 16.05.2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовлено. Зустрічні позовні вимоги задоволено. Зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON], [PERSON] перешкод у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язано [PERSON] надати [PERSON], [PERSON] комплект ключів від тамбуру та вхідної двері до квартири за адресою: [ADDRESS] для виготовлення дублікатів ключів. Вселено [PERSON], [PERSON] до квартири за адресою: [ADDRESS]. Виселено [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS]. Знято [PERSON] з реєстраційного обліку з квартири за адресою: [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Харківської області по справі №638/2255/13-ц від 30.06.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.05.2016 року змінено. Скасовано рішення тільки в частині зняття [PERSON] з реєстраційного обліку з квартири за адресою: [ADDRESS], у задоволенні цих зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON] відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін. Посилаються на те, що Позивачі розуміли, що в період, коли їх було протиправно знято з реєстраційного обліку в квартирі за адресою: [ADDRESS], Відповідач [PERSON] міг скористатися своїм правом на приватизацію вказаної квартири та здобути її в особисту приватну власність. Листом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №13893 від 10.12.2014 року повідомлялося, що розпорядженням вказаного управління за №24-Ц2 від 10.01.2014 року квартира за адресою: [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON] За таких обставин, Позивачі просять суд не тільки скасувати розпорядження Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 10.01.2014 року, а також визнати недійсним видане на його підставі свідоцтво про право власності на житло. Також, позивачі вважають [PERSON] добросовісним набувачем, у якої вони мають право витребувати майно, яке вибуло з їх володіння без їх волі. На підставі викладеного позивачі просять позов задовольнити. Позивачі та представник в судове засідання не з'явилися, представник надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Представник відповідача Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. До суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких просили суд відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень вказано, що на момент приватизації спірної квартири інформації стосовно реєстрації у квартирі інших членів родини до Управління не надходило, а тому приватизація спірної квартири була здійснена уповноваженим органом у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Інші відповідачі по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причин неявки суду не сповістили. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та представлені докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 28.07.1980 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом серія [NUMBER] [INFO] року у подружжя народилася донька - [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження [NUMBER] [INFO] року у подружжя народився син - [PERSON]. 11.10.1991 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] [PERSON] було видано ордер №119834 із зазначенням інформації про членів його сім'ї - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [INFO] року через вроджену хворобу (дитячий церебральний параліч) [PERSON] помер. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/2255/13-ц (н/п 2/638/2344/13) від 13.08.2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - Харківська міська рада, відділ паспортної та імміграційної служби Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, задоволено. Визнано [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловою площею в квартирі [ADDRESS] Зобов'язано відділ паспортної та імміграційної служби Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області анулювати реєстрацію [PERSON], [PERSON] в квартирі [ADDRESS] Також, заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №2011/18096/2012 (н/п 2/2011/6889/2012) від 20.12.2012 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/15754/14-ц (н/п 2-п/638/272/14) від 25.09.2014 року заяву [PERSON] та [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/2255/13-ц (н/п 2/638/2344/13) від 13.08.2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - Харківська міська рада, відділ паспортної та імміграційної служби Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/2255/13-ц від 16.05.2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - відмовлено. Зустрічні позовні вимоги задоволено. Зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON], [PERSON] перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS].Зобов'язано [PERSON] надати [PERSON], [PERSON] комплект ключів від тамбуру та вхідної двері до квартири за адресою: [ADDRESS] для виготовлення дублікатів ключів. Вселено [PERSON], [PERSON] до квартири за адресою: [ADDRESS]. Виселено [PERSON] з квартири за адресою: [ADDRESS]. Знято [PERSON] з реєстраційного обліку з квартири за адресою: [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Харківської області по справі №638/2255/13-ц від 30.06.2016 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.05.2016 року змінено. Скасовано рішення в частині зняття [PERSON] з реєстраційного обліку з квартири за адресою: [ADDRESS], у задоволенні цих зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON] відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга [PERSON] задоволена частково Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.05.16 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2016 року скасовано з передачею на новий розгляд до суду першої інстанції тільки в частині виселення [PERSON] Зі спірної квартири. В іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін. Листом Головного управління ДМС України в Харківській області №03/1-Ц-314 від 17.12.2014 року повідомлено, що ухвалу суду в частині скасування запису про зняття з реєстрації обліку [PERSON] та [PERSON] Дзержинським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківської області виконано. Таким чином суд вважає, що реєстрацію [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] було поновлено на підставі рішення суду та вони вважаються такими, які були зареєстровані за вказаною адресою безперервно. У зв'язку із поновленням реєстрації місця проживання у позивачів відповідно відновилося і право на користування вказаним житловим приміщенням, і на його приватизацію. Листом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №13893 від 10.12.2014 року повідомлялося, що розпорядженням вказаного управління за №24-Ц2 від 10.01.2014 року квартира за адресою: [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON] Судом встановлено, що у період з 18.12.2013 р. по 25.09.2014 р. позивачів фактично було знято з реєстраційного обліку. В період між зняттям позивачів з реєстраційного обліку та їх поновленням на реєстраційному обліку відповідач [PERSON] скористався своїм правом на приватизацію та одержав у власність всю квартиру за адресою: [ADDRESS]. Внаслідок таких дій відповідача [PERSON] позивачів було позбавлено законних прав на приватизацію вищевказаної квартири. Станом на теперішній час скористатись своїм правом на приватизацію нерухомого майна позивачі не можуть через те, що компетентним органом вже було прийнято відповідне рішення. Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року (який втратив чинність 27.04.2007 року, але діяв на момент видачі вищевказаного ордеру) наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. За таких обставин, [PERSON] та [PERSON] мали та мають право як на проживання у квартирі за адресою: [ADDRESS], так і на її придбання шляхом приватизації. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Враховуючи, що розпорядженням Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №24-Ц2 від 10.01.2014 року квартира за адресою [ADDRESS] передана у приватну власність [PERSON], позивачі позбавленні можливості реалізувати своє право на одержання житла у приватну власність на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З листа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №382 від 16.01.2015 року вбачається, що [PERSON] було також одержано в управлінні свідоцтво про право власності на житло, яке є правовстановлюючим документом. За таких обставин, розпорядження відділу приватизації управління комунального майна та приватизації №24-Ц2 від 10.01.2014 року, яким квартиру за адресою: [ADDRESS] передано у власність [PERSON], порушує права позивачів на приватизацію об'єкта в державному житловому фонді, та підлягає скасуванню. Крім того, свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №24-Ц2 від 10.01.2014 року має бути визнане судом недійсним, оскільки видано на підставі скасованого розпорядження. З приводу іншої частини позовних вимог суд зазначає наступне. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] вибула із власності [PERSON] та перейшла у власність [PERSON]. Вказаний перехід відбувся на підставі договору дарування №2241 від 05.10.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. 05.10.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. як державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25040733. Відчуження [PERSON] квартири стало можливим на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/2255/13-ц (н/п 2/638/2344/13) від 13.08.2013 року, яке в подальшому було скасовано, а у задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі. У зв'язку з тим, що розпорядження відділу приватизації управління комунального майна та приватизації №24-Ц2 від 10.01.2014 року було скасовано судом, свідоцтво про право власності визнано недійсним, то відповідно рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Глуховцевої Н.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25040733 від 05.10.2015 року також підлягає скасуванню, як таке, що порушує права позивачів. Більш того, судом з'ясовано, що спірна квартира вибула з володіння позивачів поза їх волею. Відповідно до п.п. 21, 22 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі по тексту - Постанова) спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 3 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. В даному випадку відповідач по справі - [PERSON] набула право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування №2241 від 05.10.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В., тобто на підставі безвідплатного правочину. На момент вчинення зазначеного договору дарування (безвідплатного правочину), тобто на 05.10.2015 року, дарувальник - [PERSON] мав право на відчуження нерухомого майна. Відповідно до п.п. 25, 26 Постанови набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Враховуючи викладене вище, відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем, а позивачі мають право витребувати майно, оскільки останнє вибуло з їх володіння без їх волі. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 30 січня 2013 року в справі №6-125цс12, відповідно до якої відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Усупереч наведеним положенням законодавства суди пов'язали право осіб на приватизацію з фактом їх реєстрації у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а не з їх правом на житло та фактом проживання у квартирі. За таких обставин позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України,

Outcome: approved