Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ДП «Черкаський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі. Позовну заяву мотивував тим, що з 24 жовтня 2018 року знаходився у трудових відносинах з філією «Уманської дорожньо-експлуатаційної дільниці» Дочірнє підприємство «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Автомобільні дороги України», працюючи на посаді водія автотранспортного засобу 2 класу. 02 грудня 2019 року позивача звільнено за згодою сторін, але при цьому з ним не було проведено остаточний розрахунок по заробітній платі. Згідно довідки станом на 01 вересня 2020 року заборгованість з заробітної плати перед позивачем складає 13230 грн. 81 коп., а саме: 2812 грн. 44 коп. - заборгованість з заробітної плати за листопад 2019 року та 10418 грн. 37 коп. - заборгованість з заробітної плати за грудень 2019 року. У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розрахункових листів за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2019 року та довідки про заборгованість заробітної плати за листопад та грудень 2019 року, середня заробітна плата за 2019 рік становить 5118 грн. 00 коп. Таким чином, на день звернення до суду відповідач повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який складає 61416 грн. 30 коп. (5118,00 грн.- середній заробіток х 12 місяців). Просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 13230 грн. 81 коп. та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 61416 грн. 30 коп. Ухвалою від 24 грудня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Відповідно до ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідач належним чином повідомлений про наявність вказаного позовного провадження, правом надати відзив не скористався, до суду не з`явився. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані позивачем письмові докази в порядку спрощеного позовного провадження, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За приписами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Обставини та письмові докази. Згідно наказу №56-О/С від 24 жовтня 2018 року [PERSON] був зарахований до штатного складу філії «Уманської дорожньо-експлуатаційної дільниці» Дочірнє підприємство «Черкаський облавтодор» публічного акціонерного товариства «Автомобільні дороги України», водієм автотранспортного засобу 2 класу (а.с.4). 02 грудня 2019 року [PERSON] на підставі наказу №60-О/С було звільнено з посади водія автотранспортних засобів за згодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.5). Вказані обставина підтверджуються записами в трудових книжках [PERSON] : №1530, виданої 16.10.1992р. в колгоспі 40-річчя Жовтня Сорокотязької сільської ради Жашківського району Черкаської області та серії [NUMBER] , виданої 26.06.2002р. філією «Жашківський райавтодор» ДП «Черкаський облавтодор» (а.с.6-7). Згідно довідки філії «Уманської дорожньо-експлуатаційної дільниці» Дочірнє підприємство «Черкаський облавтодор» публічного акціонерного товариства «Автомобільні дороги України» станом на 01 вересня 2020 року заборгованість з заробітної плати перед [PERSON] складає 13230 грн. 81 коп. Правова оцінка та висновки. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Стаття 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» №95 (1949), яка ратифікована 30.06.1961р. закріплює, що відповідно до мети цієї Конвенції, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. За вимогами ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ч.1 ст 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Ч.2 ст.233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. При цьому, сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. При розгляді справи судом не встановлено вини позивача, як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки з ним розрахунку по заробітній платі. Тому, враховуючи, що відповідачем не був проведений розрахунок при звільненні та не виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 13230 грн. 81 коп., вказана сума підлягає стягненню на користь позивача. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов?язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими. Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає наступне. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На день звернення до суду з позовною заявою відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі. Як зазначає позивач у своєму позові при зверненні до суду, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні увідповідності до розрахункових листів за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2019 року та з урахуванням довідки про заборгованість і становить 61416 грн. 30 коп. (5118,00 грн.- середній заробіток х 12 місяців). Однак, суд не може погодиться з розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який визначений позивачем та вважає за можливе стягнути на користь позивача 13000,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, виходячи з наступних підстав. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов?язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас, у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц). Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов?язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов?язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов?язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. КЦС зауважив, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує істотність та розмір невиплаченої позивачу заробітної плати, на яку він дійсно має право, а саме 13230,81 грн., порівняно із сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на яку він претендує, а саме 61416,30 грн. Крім того, суд звертає увагу на те, що з моменту звільнення з роботи (02.12.2019р.) [PERSON] не звертався до відповідача з вимогою про виплату йому нарахованої заробітної плати та не навів поважні причини, які перешкоджали йому звернутися до відповідача чи суду за захистом своїх прав. Тому, суд, зменшуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 13000 грн., враховує фактичні обставини справи, зокрема, що позивач протягом року не звертався до роботодавця із вимогою про погашення йому заборгованості за заробітною платою, а також застосовує принцип розумності та співмірності. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.76 ЦПК України ці данні встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів; показань свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Нормою частини 1 статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На підставі ч.3 ст.89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч.ч.1,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проаналізувавши вищевикладені обставини та надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, враховуючи норми чинного законодавства та практику Верховного Суду, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до Дочірнього підприємства «Черкаський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі. У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються. У такому разі судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial