Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до суд з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті позивач прийняла спадщину. До спадкової маси входить будинок за адресою [ADDRESS] . Видати свідоцтво про право на спадщину на будинок за адресою [ADDRESS] нотаріус не може, оскільки згідно п. 4.15 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 р. № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, а жоден з вищезазначених документів не був поданий, тому вона змушена звернутися до суду про визнання її власником спадкового майна. В судове засідання позивач не з`явилась подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник відповідача Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, та не заперечував проти задоволення позовних вимог, справу розглянути без участі представника. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до частини четвертої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 ЦПК України. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову, суд виходить з такого. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (пункт 1 частини другої статті 16, частина перша статті 328 Цивільного кодексу України, далі -ЦК України). Правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно, визначається відповідно законодавства, що діяло станом на час завершення спорудження будинку. За ст.ст. 120, 121, 123 ЦК Української РСР право власності на індивідуальні будинки в сільській місцевості визначалося за правилами колгоспного двору. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а)право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєї працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося. Згідно ст.17 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Дані положення поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону з 15 квітня 1991 року. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками з ведення книг господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених наказом Центрального статистичного управлінна СРСР від 13.04.1979 за № 112/5, а в подальшому вказівками з ведення погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР № 5-24/26 від 12 травня 1985 року та вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно вище-перелічених нормативних актів в погосподарських книгах, які із 1979 року є особливою формою статистичного обліку, при визначені року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Технічний паспорт від 21 грудня 2020 року засвідчує прийняття вказаного будинку до експлуатації. Згідно технічного паспорту /а.с. 14-16/ будинок [ADDRESS] , має загальну площу 50,7 м.кв, до складу будинку окремо входить веранда 6,1 м.кв, коридор 12,8 м.кв, кухня 13,8 м.кв, кімната 18,0 м.кв, а також надвірні будівлі: сарай Б площею 24,9 м.кв, навіс В площею 7,2 м.кв, сарай Д площею 8,4 м.кв. Вартість будинку з надвірними будівлями, з яким погоджується суд оцінено у 90000 (дев`яносто тисяч) грн. 00 коп. Із врахуванням викладеного будинок за адресою [ADDRESS] входить до складу спадщини [PERSON] , цивільна правоздатність спадкодавця, як фізичної особи, відповідно до ст. 25 ЦК України припинилась у момент її смерті, відсутність правовстановлюючих документів на вказаний будинок перешкоджає позивачу оформити прийняту спадщину, що є підставою для визнання за позивачем права власності на даний житловий будинок в судовому порядку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем майна [PERSON] є її дочка [PERSON] (а.с.6) Згідно довідки Горбівського старостинського округу Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 30.12.2020 року №366 будинок з усіма господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] обліковується за [PERSON] (а.с.12) Згідно довідки № 130 Горбівського старостинського округу Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області від 05.04.2021 року станом на 15 квітня 1991 року в будинку [ADDRESS] була зареєстрована та постійно проживала [PERSON] (а.с.13) Згідно ст. 1268 ЦК України прийнята спадщина вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ст.. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа., який засвідчує його право власності. Відсутність можливості реєстрації права власності на нерухоме майно, що пов`язаний з неможливістю отримання правовстановлюючого документу, яким би визначались частки співвласників в праві спільної часткової власності, означає відсутність офіційного визнання державою права власності співвласників. Визнання представником відповідача позову, із врахуванням доказів по справі, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що є також підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Встановлені судом обставини, які є підставою для задоволення позову, сторонами не спростовувались і не заперечувались, також судом надана можливість відповідачу представити свою позицію по справі за умов, які не ставлять їх в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншими учасниками. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні. Згідно ст.ст. 120, 121, 123 ЦК Української РСР, ст.ст. 392, 1216, 1218, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved