Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі і від спільного подружнього життя мають двох дітей: повнолітню доньку [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] 10.12.2015 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання сина і доньки, просить стягувати з відповідача щомісячно 3000 грн. на утримання повнолітньої доньки до закінчення нею навчання 30.06.2017 року і 3000 грн. на утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 06.03.2014 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі: 750 грн. на утримання сина і 500 грн. на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, проте, визначеного судом розміру аліментів і її доходів є недостатньо для повноцінного забезпечення дітей. Так, донька [PERSON]. після завершення курсу навчання бакалавра в НУ «Одеська юридична академія» вступила і навчається у магістратурі денного відділення «Інституту Лазарського» (Республіка Польща), де навчання є платним, складає за перший семестр 3990 злотих, що за курсом НБУ становить 22924,50 грн., які вона оплатила самостійно. Неповнолітній син [PERSON] є інвалідом з дитинства, страждає на психічне захворювання - затримку психічного розвитку, в зв'язку з чим потребує постійного лікування та оздоровлення. Її стан здоров'я погіршився, через захворювання хребта, що має хронічний характер, вона періодично проходить курс стаціонарного та амбулаторного лікування, постійно приймає медичні препарати, на що витрачаються додаткові кошти. Також зазначає, що у зв'язку із стрімкою інфляцією та значним зростанням рівня споживчих цін, зокрема, на продукти харчування, одяг, житлово-комунальні послуги, присуджених аліментів не вистачає, тому вважає, що їх розмір слід збільшити. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що теперішній його майновий стан не дозволяє сплачувати аліменти на утримання дітей в більшому розмірі, ніж це визначено судовим рішенням від 06.03.2014 року, оскільки він не працює, має лише тимчасові підробітки, а також матеріально допомагає своїй матері-пенсіонеру, яка є інвалідом ІІІ групи. Відмітив, що витрати на лікування сина, який є інвалідом з дитинства, є додатковими витратами і такі вимоги повинні розглядатися відповідно до положень ст.185 СК України, тому не є предметом даного спору. Старша донька закінчила навчання в Україні, отримавши диплом бакалавра, а питання навчання в магістратурі в Польщі, в тому числі його вартість і витрати, пов'язані з навчанням, з ним ні позивач, ні донька не обговорювали, своєї згоди на це він не давав, хоча донька отримала він нього перед початком навчання в Польщі 1000 дол. США. Вважає, що підстав, передбачених ст.192 СК України для збільшення розміру аліментів нема, просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 06.03.2014 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON]., [INFO], в розмірі 750 грн. щомісячно, починаючи з 25.09.2013 року до досягнення ним повноліття, та аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON]., [INFO], в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 25.09.2013 року і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2016 року (а.с.3-5). Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON], як на підставу своїх вимог посилається на погіршення стану свого здоров'я, захворювання неповнолітнього сина, навчання доньки за кордоном, інфляцію та загальне зростання рівня споживчих цін. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] працює керівником по роботі в Західному регіоні ТОВ «Компанія «МПІ» з 11.02.2013 року, та, за період з 01.12.2014 року по 31.05.2015 року її дохід склав 15940,47 грн., що стверджується довідкою від 02.06.2015 року (а.с.9). З даних довідки Навчального закладу Лазарського (м.Варшава, Республіка Польща) №395/40157 від 23.11.2015 року вбачається, що донька сторін [PERSON]. є студенткою цього навчального закладу денної форми навчання (а.с. 43). Реєстраціну плату і оплату за перший семестр навчання [PERSON]. згідно рахунку в розмірі 3990 польських злотих проведено позивачем (а.с. 10-16). Згідно висновку ЛКК №215 від 16.11.2015 року, посвідчення [NUMBER] та витягу №25/11 (а.с. 7, 40, 41), син сторін [PERSON] є дитиною-інвалідом, йому встановлено клінічний діагноз: відставання в психомоторному розвитку, в зв'язку з чим йому періодично проводиться курс лікування. Також з долучених копій товарних і фіскальних чеків, квитка в цирк, вбачається, що [PERSON] здійснює купівлю одягу, взуття, витрачає певні кошти на дозвілля дитини (а.с. 32-39). Між тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не працює, час від часу підробляє, з чого отримує невеликий дохід, а також матеріально допомагає матері-пенсіонеру, яка є інвалідом ІІІ групи (а.с. 52). Копією долученої відповідачем податкової декларації підтверджується, що [PERSON] в 2015 році як приватний підприємець жодних доходів не мав (а.с. 51). Згідно з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд приймає до уваги доводи відповідача про те, що він має на утриманні мати-пенсіонера, яка є інвалідом ІІІ групи, не отримує доходу як приватний підприємець, а лише час від часу підробляє, стабільного доходу не має, заробляє недостатньо, щоб сплачувати більший розмір аліментів, ніж визначений рішенням суду від 06.05.2014 року, оскільки це підтверджується матеріалами справи, а відтак матеріальний стан платника аліментів з часу винесення рішення про стягнення аліментів не покращився. Позивач продовжує працювати за попереднім місцем праці, де отримує заробітну плату, а також пенсію дитини-інваліда, що не заперечується сторонами. Щодо доводів позивача, що в неї значно погіршився стан здоров'я, то такі не можуть братись судом до уваги, оскільки [PERSON] не надано достатніх належних і допустимих доказів на підтвердження таких покликань, а представлена суду виписка № 12782 від 18.12.2014 року із медичної карти (а.с. 6), яка містить дані про знаходження позивача на стаціонарному лікуванні з 09.12.2014 року по 18.12.2014 року у зв'язку з захворюванням - ускладнений остеохондроз шийного відділу хребта екструзіями диску С6-С7 та протрузією диску Th4-Th5 з вираженим болевим, м'язевотонічним синдромом, з синдромом порушення статикодинамічної функції хребта, не може свідчити про актуальний стан здоров'я позивача на час звернення із даним позовом 10.12.2015 року і на час розгляду справи, а також про погіршення стану здоров'я [PERSON], порівняно з тим, який її стан здоров'я був на час розгляду справи про стягнення аліментів, адже підставою для збільшення розміру аліментів зі змісту ч.1 ст.192 СК України могла би бути зміна в сторону погіршення стану здоров'я позивача, чого з досліджених доказів не вбачається. Позивач і її представник в судовому засіданні також виходять з того факту, що має місце високий рівень інфляції і значне зростання рівня споживчих цін, при цьому вони не врахували, що для визначення підстав для збільшення розміру аліментів необхідно довести юридично важливі обставини, визначені ст.192 СК України, які б підтверджували саме зміну, погіршення або поліпшення матеріального або сімейного стану платника та одержувача аліментів, а також їх здоров'я, а не інфляцію і ріст цін. При цьому, позивачем і її представником наявність таких обставин в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України, що є процесуальним обов'язком, під час розгляду справи не доводились. Крім цього, згідно ч.2 ст.184 розмір аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, проте, як ствердив у судовому засіданні представник позивача, [PERSON] не зверталась до державного виконавця про перерахунок аліментів з урахуванням індексації. Та обставина, що неповнолітній син сторін є дитиною-інвалідом не може бути підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки була встановлена і враховувалась в рішенні суду від 06.03.2014 року, до того ж закон відносить її до особливих обставин, які є підставою для стягнення додаткових витрат на дитину (ст.185 СК України), про що [PERSON] вимог заявлено не було. Зміна повнолітньою донькою сторін [PERSON]. місця навчання, після отримання диплому бакалавра в Національному університеті «Одеська юридична академія» її навчання за кордоном у Навчальному закладі Лазарського в м.Варшаві (Республіка Польща) не може бути підставою для збільшення розміру аліментів в розумінні ч.1 ст.192 СК України. Окрім цього, судом встановлені обставини того, що зміна донькою місця навчання і навчання за кордоном з відповідачем не узгоджувались і він не давав своєї згоди на це, попри це добровільно надав доньці перед її від'їздом за кордон 1000 дол. США, що визнав представник позивача в судовому засіданні. Враховуючи наведене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність передбачених ст.192 СК України обставин для збільшення розміру аліментів, а тому позов [PERSON] є безпідставним і задоволенні такого слід відмовити. Зі змісту ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої постановлене рішення, тобто у даному випадку не відшкодовуються позивачу.

Outcome: dismissed