Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Адвокат Яцишин Іван Володимирович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк», в якому просить визнати недійсним кредитний Договір №015-2900/840-0153 від 28 грудня 2007 року укладений між [PERSON] та Акціонерним товариством «Універсал Банк». В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 28 грудня 2007 року між [PERSON] та АТ «Універсал Банк» було укладено кредитний договір №015-2900/840-0153 на суму у розмірі 85900,00 доларів США, що становило, згідно кредитного договору 433795,00 грн. станом на день укладення договору. Валютою кредитного договору є долар США, термін користування кредитом від 28.12.2007 р. до 10.10.2028 року включно. В період з 2008 р. по квітень 2017 р. позивач справно, добросовісно сплачував кредит, а іноді навіть переплачував місячні платежі. Незважаючи на факт світової кризи 2008 2014 років, та те, що починаючи з 2014 року позивач почав відчувати значну фінансову кризу у зв`язку, зокрема, із кризовими явищами в державі значним ростом курсу долара США відносно гривні, однак, позивач продовжував справно здійснювати усі обов`язкові платежі. За підрахунками позивача на виконання кредитного договору № 015-2900/840-0153 від 28.12.2007 р. ним сплачено близько 115 000,00 доларів США в розмірі тіла кредиту та процентів за кредитним договором, однак, відповідач наполягає на своїх розрахунках згідно яких сума зарахованих коштів становить 108 073,17 доларів США, з яких лише 16 182,20 доларів США по тілу кредиту. Відповідно відповідач не може визнавати та піддає сумніву правомірність нарахування суми боргу, відсоткової ставка та правильності, законності кредитного договору в цілому. На момент укладення Договору курс валюти становив 5,05 гривень за один долар США, тоді як, станом на сьогоднішній день за офіційним курсом НБУ встановлено 28,32 грн. за один долар США. Якщо перевести вказані суми по курсу гривні в якому здійснювалось погашення кредитних зобов`язань по відношенню до долара США, то, на думку позивача, зобов`язання перед банком є суттєво перевиконані. Крім цього, позивач покликається на те, що під час укладання договору про надання кредиту йому не було надано повної та достовірної інформації про всі умови договору, додаткові витрати, пов`язані з виконанням договору, та про сукупну вартість договору. Також, на думку позивача, невірним є розрахунок вартості кредиту, та його введено в оману, оскільки це порушує істотні умови договору. А тому неправильність розрахунку сукупної вартості кредиту впливає на дійсність кредитного договору в цілому, оскільки воно стосується питання ціни договору. У зв`язку із наведеним, позивач просить суд позов задоволити. Ухвалою суду від 19.10.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Водночас, відмовлено у задоволення клопотання представника позивача [PERSON] про витребовування доказів. /а.с.14-15/. Ухвалою суду від 18.11.2020 р. судове засідання відкладено через неявку осіб, які беруть участь у справі. /а.с.20/. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання. Однак, до суду повернувся конверт через те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується наявним в матеріалах справи повідомленням сторін. /а.с.25/. Представник відповідача АТ «Універсал Банк» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, що стверджується наявним в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. /а.с.31/. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення. Відповідач у встановлений законом справи не подав відзиву на позовну заяву та інших заяв до суду від нього не надходило. Тому, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд встановив, що 28 грудня 2007 року між [PERSON] та АТ «Універсал Банк» було укладено кредитний договір №015-2900/840-0153 на суму у розмірі 85900,00 доларів США, що становило, згідно кредитного договору 433795,00 грн. станом на день укладення договору. Валютою кредитного договору є долар США, термін користування кредитом від 28.12.2007 р. до 10.10.2028 року включно. /а.с.4-8/. Зі змісту позовної заяви вбачається, що в період з 2008 р. по квітень 2017 р. позивач справно, добросовісно сплачував кредит, а іноді навіть переплачував місячні платежі. Незважаючи на факт світової кризи 2008 2014 років, та те, що починаючи з 2014 року позивач почав відчувати значну фінансову кризу у зв`язку, зокрема, із кризовими явищами в державі значним ростом курсу долара США відносно гривні, однак, він продовжував справно здійснювати усі обов`язкові платежі. За підрахунками позивача на виконання кредитного договору № 015-2900/840-0153 від 28.12.2007 р. ним сплачено близько 115 000,00 доларів США в розмірі тіла кредиту та процентів за кредитним договором, однак, відповідач наполягає на своїх розрахунках згідно яких сума зарахованих коштів становить 108 073,17 доларів США, з яких лише 16 182,20 доларів США по тілу кредиту. Відповідно відповідач не може визнавати та піддає сумніву правомірність нарахування суми боргу, відсоткової ставка та правильності, законності кредитного договору в цілому. На момент укладення Договору курс валюти становив 5,05 гривень за один долар США, тоді як, станом на сьогоднішній день за офіційним курсом НБУ встановлено 28,32 грн. за один долар США. Якщо перевести вказані суми по курсу гривні в якому здійснювалось погашення кредитних зобов`язань по відношенню до долара США, то, на думку позивача, зобов`язання перед банком є суттєво перевиконані. Окрім цього, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач та його представник посилаються на недійсність укладеного кредитного договору як такого, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», укладеного шляхом введення банком позичальника в оману на шкоду інтересам споживача. На думку позивача та його представника банк не вправі був надавати кредит в іноземній валюті, визначати порядок його повернення також в іноземній валюті, а також під час укладення договору про надання кредиту позивачу не було надано повної та достовірної інформації про всі умови договору. Надаючи оцінку обґрунтованості доводів позивача, його представника та заявлених ним вимог щодо визнання кредитного договору недійсним, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.215-235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно зі ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст.10\~ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Як слідує з п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ст.ст.215, 1048-1052, 1054-1055 ЦК України, ст.ст.18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, які не заборонені законом. За змістом ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, обов`язкові відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, істотними умовами кредитного договору, які регламентовано ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання/ неналежне виконання умов договору. Зі змісту оспорюваного\~\~кредитного договору вбачається, що в ньому визначено істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначені суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування, порядок повернення. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту та на запропонованих банком і обопільно погоджених умовах, про що свідчить підписання ним договору без будь-яких зауважень чи заперечень. Вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, свідчить про виконання прийнятих на себе прав і покладених обов`язків за угодою, є виконанням угоди, які сторонами кредитного договору були погоджені, зокрема із всіма його істотними умови з дотриманням вимог законодавства України. Згідно зі ст.192, ч.ч.1,3 ст.533\~ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Норма ч.2 ст.32\~Закону України\~«Про Національний\~Банк України» містить заборону щодо випуску та обігу інших грошових одиниць на території України як нерозривної сукупності дій по їх випуску та подальшому обігу, а не як двох різних операцій - випуску або обігу. Адже стаття 44\~цього ж\~закону закріплює за НБУ повноваження у сфері валютного регулювання, тим самим містить презумпцію правомірності використання валютних цінностей на території України у порядку, встановленому законодавством України. Таким чином, закон не забороняє використання іноземної валюти на території України, а навпаки, регламентує порядок її використання, у тому числі фінансовими установами. Положення ст.192, ч.ч.1,3 ст.533\~ЦК України також не містять посилання на те, що грошова одиниця України є єдиним платіжним засобом на території України. Враховуючи правомірність надання банком кредиту позивачу в іноземній валюті, погодження сторонами виконання зобов`язань в іноземній валюті, що не суперечить положенням законодавства України, на переконання суду не існує правових підстав ставити під сумнів право АТ «Універсал Банк» здійснювати діяльність в рамках кредитно-договірних зобов`язань зі [PERSON] в іноземній валюті, у тому числі ставити за умову виконання зобов`язань в валюті надання кредиту. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, яка кореспондується з абз.2 п.3.2 Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 року у справі №7-рп/13, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості як складових елементах конституційного принципу верховенства права. Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У кредитних правовідносинах кредитор, який надав кошти у значному розмірі та на тривалий час, діяв добросовісно і виконав своє зобов`язання, тоді як позичальник повинен виконувати свої зобов`язання протягом цього тривалого часу, що збільшує відповідні ризики для кредитора та передбачає необхідність їх мінімізації. Відповідні обмеження та умови є обґрунтованими та зрозумілими, оскільки банк управі вимагати від позичальника таких поведінки і дій, які б забезпечували виконання тим умов договору, повернення коштів та сплату відсотків. Кредитор управі пропонувати умови, які не суперечать закону та без виконання яких не вважає за можливе надання кредиту, позичальник, який ініціював укладання договору, добровільно на такі умови і виправдані у спірних правовідносинах певні обмеження, пов`язані із користуванням своїм майном, погодився і виконував їх тривалий час. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно ознак порушення умовами договору принципу добросовісності, створення ними істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та заподіяння цими умовами шкоди споживачеві. Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-40цс13 від 11.09.2013 року, № 6-1341цс15 від 02.12.2015 року та №6-330цс16 від 08.06.2016 року. Законом України\~«Про захист\~прав споживачів» передбачено, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач. Враховуючи те, що при укладенні кредитного договору як правочину, що базується на волевиявленні обох учасників правочину, [PERSON] на свій розсуд та за вільним волевиявленням вирішив оформити кредит саме в іноземній валюті - доларах США, що не суперечить положенням ст.ст.6, 627, 638 ЦК України, будучи належним чином обізнаним та повідомленим про наявність ризиків отримання кредиту в іноземній валюті, які він як позичальник несе сам, не свідчить з боку відповідача про ведення позивача в оману. Самі по собі аргументи [PERSON] стосовно зміни курсу гривні по відношенню до долара США, його різке збільшення в порівнянні з діючим на момент укладення договору, не є підставою вважати умови кредитного договору несправедливими, на чому також акцентує увагу Верховний Суд в постанові від 01.03.2018 року у справі №642/1408/17. Окрім того, позивачем та його представником не надано жодних належних та допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що кредитний договір містить положення, які були б несправедливими для позичальника чи створювали істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду як позичальника. Протягом строку дії кредитного договору позивач не звертався за роз`ясненням положень, які були йому незрозумілими, тим самим погоджуючись зі всіма умовами договору та беручи на себе зобов`язання виконувати умови кредитного договору й надалі. Відтак, доводи позивача про те, що кредитор приховав від нього повну та достовірну інформацію про умови кредитування, які він мав би розуміти, підписуючи кредитний договір, спростовуються матеріалами справи. Встановлені судом обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону. В цілому кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства України, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним в цілому кредитного договору №015-2900/840-0153 від 28.12.2007 р.. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки у додатку до кредитного договору «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Отже, доводи позову про недійсність умов кредитного договору з підстав заявлених в позовній заяві не знайшли свого підтвердження. Тому, в задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, слід відмовити.

Outcome: dismissed