Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач зазначала, що [INFO] її донька відповідач [PERSON] народила сина [PERSON], батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач [PERSON] 30 листопада 2015 року позивач звернулася до Органу опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області із заявою про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав її доньки [PERSON] та [PERSON], адже відповідач [PERSON] покинули свою дитину у дев'ятимісячному віці та виїхала проживати до с. Соломія Кропивницької (Кіровоградської) області, де на даний час і проживає, а відповідач [PERSON] взагалі з народження дитини жодного разу до нього не приїздив. 05 липня 2012 року відповідач [PERSON] народила ще одну дитину - сина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 02 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гайворонського районного управління юстиції у Кіровоградській області. Дитина проживає разом із відповідачем [PERSON] Неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], до цього часу проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS], та перебуває на повному її утриманні, а відповідачі взагалі не виконують своїх батьківських обов'язків, оскільки вони не приймають участь у вихованні дитини, не надають матеріальної допомоги. Крім цього, ніхто з них не піклується про фізичний та моральний розвиток дитини, про її навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавляться здоров'ям дитини, не спілкуються з нею, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі у відносинах сім'ї, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Посилаючись на викладене, позивач просила суд позбавити [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Судом встановлено, що [INFO] відповідач [PERSON] народила сина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 13 грудня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. Згідно свідоцтва про народження батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON] (а.с.4). Відповідно до висновку №1938/01-12 від 30 листопада 2015 року, Орган опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відносно їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки неповнолітня дитина проживає разом із позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та перебуває на повному її утриманні, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виконують своїх батьківських обов'язків, так як вони не приймають участь у вихованні дитини, не надають матеріальної допомоги. Крім цього, ніхто з них не піклується про фізичний та моральний розвиток дитини, про її навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавляться здоров'ям дитини, не спілкуються з нею, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі у відносинах сім'ї, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу (а.с.6). Відповідно до ст..150 СК України, батьки повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст..6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до правильного висновку про те, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], ухиляються від обов'язків по вихованню свого неповнолітнього сина, що, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплату судового збору, він стягується із відповідача в дохід Держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд вважає за можливим солідарно стягнути із відповідачів на користь Держави судовий збір в розмірі 551,20 грн..

Outcome: approved