Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON]. звернулася з позовом до [PERSON] та просила надати їй дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], та на оформлення проїзного документу для його виїзду за кордон без згоди батька, на період з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року та з 01.07.2017 р. по 31.07.2017 р. до Республіки Польща. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] вказувала на те, що дитина знаходиться на її утриманні, вони з відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі, з часу припинення фактичних шлюбних відносин відповідач не приймає участі у вихованні та догляді за дитиною, її розвитком не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання та розвиток не надає. Більш того, відповідач переховується від слідства за економічний злочин та відносно нього відкрито кримінальне провадження. Таким чином, вирішити питання з відповідачем про виїзд дитини з позивачем до Польщі не можливо, тому що [PERSON] не надає свою згоду в порядку, визначеному чинним законодавством України, чим безпідставно чинить перешкоди позивачу у здійснені нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивач має намір разом з дитиною в період з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року та з 01.07.2017 р. по 31.07.2017 року тимчасово виїжджати за кордон, а саме до Польщі. Виїзд дитини сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, вивченню мови. Сторони, повідомлені належним чином, до зали судових засідань не з'явились. Представник позивача [PERSON] надав заяву про слухання справи у його відсутність, в якій повністю підтримав позов та просив його задовольнити, а також не заперечував проти заочного розгляду справи.Відповідач в суд не з'явився, повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про виклик у газеті «Урядовий кур'єр», з заявами про відкладення розгляду справи не звертався Суд зі згоди представника позивача вирішує справу при заочному розгляді, відповідно до вимог ст.224 ЦПК України на підставі наявних в справі доказах. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). Згідно довідки Управління інформаційного забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області, [PERSON], [INFO], оголошено в міжнародний розшук каналами Інтерполу (а.с.31). Виниклі правовідносини між сторонами регулюються Сімейним кодексом України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152. У відповідності до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Виходячи зі змісту ст. ст.1, 3 ,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 в редакції Постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724 (п.п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Так, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, зазначено, що дитина, в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 27 Конвенції держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. У відповідність до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 07 травня 2014р. року №152 паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі паспорт для виїзду за кордон ) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи на імя якої він оформлений за кордоном і дає такій особі право на виїзд з України і вїзд в Україну. Виїзд громадян України за межі території України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється на підставі паспорту, який оформлюється на чотири роки. Оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон, особі, яка не досягла 16-річного віку, здійснюється на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа), усиновлювачів, опікунів, піклувальників або інших представників (п.20). Пунктом 22 Порядку визначено, що для оформлення паспорта для виїзду за кордон особі, яка не досягла 16-річного віку, особа подає: заяву-анкету; свідоцтво про народження; відповідні документи, що підтверджують здійснення встановлених законодавством платежів, або оригінали і копію документа про звільнення від таких платежів; заяву про відмову від внесення інформації до безконтактного електронного носія, що імплантований до паспорту для виїзду за кордон (у разі потреби). Крім вказаних документів, заявник також подає оригінали або засвідчену в установленому порядку копію одного з таких документів: свідоцтво про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; довідку про реєстрацію місця проживання дитини разом з одним із батьків, який подає заяву-анкету; оригінал витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначення відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Отже, враховуючи те, що відповідач жодних пояснень з приводу позову не надав, приймаючи до уваги вказані норми та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що ненадання згоди відповідачем на оформлення проїзного документу для тимчасового виїзду за кордон сина, є необґрунтованим. Оскільки мета тимчасового виїзду до Польщі в період з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року та з 01.07.2017 р. по 31.07.2017 р. року пов'язана з відпочинком дитини та сприятиме розширенню її світогляду, може добре позначитися на її духовному та інтелектуальному розвитку, тому суд вважає, що заявлені вимоги відповідають інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 551,20 грн..

Outcome: approved