Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

[PERSON] подав до Івано-Франківського міського суду позов до [PERSON] про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину квартири. У позовній заяві зазначено, що сторони пербувають у зареєстрованому шлюбі з 1970 року, від шлюбу є двоє повнолітніх дітей. Під час шлюбу сімї [PERSON] в 1979 році була надана квартира [ADDRESS] Г в м.Івано-Франківську, загальною площею 63,1 кв.м., за рахунок сплачених пайових внесків в ЖБК. Позивач зареєстрований в квартирі, сплачує витрати за утримання, ведеться спільне господарство. Відповідач оформила Свідоцтво на право власності на спірну квартиру 29.11.2012 року на своє імя, і право власності на ? частки квартири за позивачем є спором зі сторони відповідача. Позивач просить здійснити поділ майна з визнанням ? частки. Представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, повістки належним чином отримано (а.с.22, 62,) а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.06.1970 року, згідно Свідоцтва про шлюб (а.с.6). Під час шлюбу [PERSON] в 1979 році була надана квартира [ADDRESS] Г в м.Івано-Франківську, за рахунок сплачених пайових внесків в ЖБК (а.с.8). Трьохкімнатна квартира [ADDRESS] Г в м.Івано-Франківську, загальною площею 63,1 кв.м., житловою 44.9 м.кв., належить на праві приватної власності [PERSON], згідно Свідоцтва про право власності від 29.11.2012р. б/н, виданого виконкомом Івано-Франківської міської ради, з реєстрацією права 29.11.2012р. (а.с.63-65, 10-13, 30-31, 33зв.-35). Позивач зареєстрований в квартирі разом з дружиною, дочкою та зятем, що посвідчується довідкою ОК «Сорохтея,37» від 26.02.2015р. (а.с.7), як сам і стверджує сплачує витрати за утримання квартири (а.с.41-51), ведеться спільне господарство сімї. Відповідач оформила Свідоцтво на право власності на спірну квартиру 29.11.2012 року на своє імя, і право власності на ? частки квартири за позивачем є спором зі сторони відповідача. Тобто щодо вільного використання, володіння і розпорядження майном між сторонами є неузгодженість. У силу статті 60, 63 Сімейного кодексу України та ст.368, 369 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 70 Сімейного кодексу України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК та ст. 372 ЦК. Установивши, що на обєкт нерухомого майна - квартиру набуто право власності на отримання свідоцтва за рішенням відповідного органу, суд приходить до висновку, що спірна квартира є правом спільної сумісної власності подружжя, і тому слід визначити рівні частки на це майно. На спростування цього, відповідачем не надано суду жодного доказу. Як слідує зі ст..372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі вищевикладеного, статтей 368, 369 370, 372 ЦК України, ст.. 60, 63, 70 Сімейного кодексу України

Outcome: approved