Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] (надалі відповідач) борг за договором позики в сумі 61\~913 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 17.02.2020 року укладено договір позики між ним (позикодавець) та відповідачем (позичальник). За вказаним договором сума позики становить 60\~000 грн та надається позичальнику на строк до 30 квітня 2020 року. Позика повертається шляхом передачі грошових коштів позикодавцю або у іншій, не заборонений законодавством спосіб. Позикодавець зобов`язаний повернути позичальнику розписку про отримання коштів. Договором передбачено, що прострочення з виконанням зобов`язань по договору дає право управненій стороні стягнути з винної сторони неустойку за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення від простроченої суми. Також до матеріалів справи долучено оригінал розписки про отримання грошових коштів, яка підтверджує, що 17.02.2020 року відповідач на виконання умов договору позики отримав від позивача 60\~000 грн. 05.10.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження та зазначено, що не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали відповідач має право надіслати відзив на позовну заяву. Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 08.10.2020 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. На час розгляду справи відзив на позовну заяву до суду не надходив. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, клопотань про розгляд справи в загальному порядку від сторін не надходило. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд зазначає, що розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику. За таких обставин, досліджуючи договір позики та боргову розписку, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що дані документи є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й відповідно свідчать про існування між сторонами укладеного договору позики та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Виходячи з цього, відповідач повинен сплатити заборгованість за договором позики 60 000 гривень, та неустойку передбачену договором, яка дорівнює 1\~913,43 грн. Внаслідок задоволення позову підтверджені судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Outcome: approved