Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] якій діє в інтересах [PERSON] звернулися до суду з позовом в якому зазначили, що [PERSON] та [PERSON] є чоловіком і жінкою та наприкінці травня 2008 року вони домовилися з [PERSON] та [PERSON] які є їхніми вінчальними батьками, що останні посприяють та займуться придбанням земельної ділянки по 1000 доларів США за одну сотку землі яку в подальшому можливо буде вигідно продати по 3000 доларів США за сотку землі. Між ними була досягнута угода на придбання двох земельних ділянок загальним розміром 24 сотки. Перший переказ грошей на суму 4000.32 Євро відбувся 03.06.2008 року. Відправник грошей був [PERSON] а отримав гроші [PERSON] по системі «WESTERN-UNION». Другий переказ грошей на суму 3999.78 Євро відбувся 17.06.2008 року. Відправник грошей був [PERSON] а отримав гроші [PERSON] по системі «WESTERN-UNION». Третій переказ грошей на суму 3999.68 Євро відбувся 03.07.2008 року. Відправник грошей був [PERSON] а отримав гроші [PERSON] по системі «WESTERN-UNION». Четвертий переказ грошей на суму 1538,29 Євро відбувся 15.07.2008 року. Відправник грошей був [PERSON] а отримав гроші [PERSON] по системі «WESTERN-UNION». П'ятий переказ грошей на суму 800 Євро відбувся 19.09.2008 року. Відправник грошей був [PERSON] а отримав гроші [PERSON] по системі «WESTERN-UNION». В загальному було переказано кошти в сумі 14337.06 Євро з яких 10337.28 Євро переказала [PERSON], 3999.Євро переказав [PERSON]. Позивачі вважають, що оскільки письмової угоди між ними не було укладено, термін повернення грошей не був визначений а [PERSON] запевнював що процес виготовлення документів на землю триває і йому потрібна користуватися грошами, вони попросили повернути кошти. На їхню вимогу 03.12.2014 року [PERSON] частково повернув [PERSON] гроші в сумі 1500 доларів США. В подальшому повернув 1000 доларів США 09 січня 2015 року, 500 доларів США 14 січня 2015 року та 500 доларів США 07 липня 2015 року, що в загальному складає 3500 доларів США. [PERSON] вважає, що залишок боргу перед ним складає 24998 грн. 63 коп.. [PERSON] вважає, що борг перед [PERSON] складає 10337.28 Євро. Позивачі вважають, що дані гроші є безпідставно набутими а тому з посиланням на вимоги ст.1212 ЦК України просять суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані гроші в сумі 5538,61 євро, що є еквівалент 160287 грн. 37 коп.. [PERSON] зобов'язана повернути [PERSON] безпідставно отримані гроші в сумі 3999.67 Євро, що є еквівалент 115721.50 коп.. [PERSON] зобов'язана повернути [PERSON] безпідставно отримані гроші в сумі 800 Євро, що є еквівалент 23152 грн. В судовому засіданні представник [PERSON] позов підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, додатково суду пояснив, що між позивачами та відповідачем [PERSON] була усна домовленість, що останній буде підшукувати їм дві земельні ділянки, та буде займатися оформленням технічної документації для подальшого їх оформлення на позивачів, гроші відповідачі набули добросовісно, гроші передавалися як предмет договору не у власність. Поданий позов просить суд задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні не з'явився але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що вона ніяких домовленостей з [PERSON] та [PERSON] не мала на її ім'я надійшли гроші від них для зятя [PERSON] які вона отримала та одразу йому й дала. Між ними існувала домовленість на придбання земельної ділянки про умови та нюанси їй нічого не відомо. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що він ніяких домовленостей з [PERSON] та [PERSON] не мав, на його ім'я надійшли гроші від них для зятя [PERSON] та які він у присутності зятя отримав та одразу йому й дав. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник [PERSON], що представляє інтереси [PERSON] та [PERSON] суду дав письмові заперечення на позов в яких зазначив, що у його довірителів немає ніяких зобов'язань перед позивачами, крім того з часу переказу грошей минуло більш як вісім років а тому просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності. Представник [PERSON] та [PERSON], [PERSON] позов не визнав в повному обсязі суду додатково пояснив, що між позивачами та [PERSON] була досягнута усна домовленість про те, що він підшукає для них дві земельні ділянки, оформить всю технічну документацію для подальшого її оформлення на позивачів. [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 4.47 га на території сільради с. Рідківці, Новоселицького району для особистого селянського господарства. За погодженням позивачів було виділено в натурі та оформлена технічна документація на 0.20 га землі. В лютому 2016 року було закінчено оформлення технічної документації та зареєстровано право власності. Про місце розташування земельної ділянки позивачам було відомо. Оскільки було виділено та оформлено право власності лише на 0.20 га землі однією ділянкою [PERSON] повернув різницю в 3500 доларів США. В подальшому позивачі відмовились від взятих на себе зобов'язань придбати дану земельну ділянку не надавши довіреності на оформлення необхідних документів для оформлення земельної ділянки на позивачів. Представник відповідача також вважає, що з часу переказу грошей минуло більш як сім років а тому просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] брат позивача [PERSON] суду показав, що йому [PERSON] повернув у липні 2015 року 3500 доларів США трьома траншами у присутності [PERSON]. Також показав, що йому відомо зі слів [PERSON] що вона надала [PERSON] довіреність для оформлення купівлі земельної ділянки але строк дії довіреності закінчився до 2015 року. Про місце розташування земельної ділянки йому відомо зі слів брата. Якій пояснив, що земельна ділянка розташована біля лісу, поряд є побудований житловий будинок на території сільради с. Рідківці, Новоселицького району. З копії листа електронної переписки [PERSON] до [PERSON] від 12 березня 2010року вбачається, що [PERSON] ставив до відома [PERSON] про можливість направлення їй копії державного акту на земельну ділянку. В обґрунтуванні передачі грошей позивачі надали копії квитанцій грошових переказів через систему переказу WESTERN UNION (а.с.6-8) з яких вбачається, що перший переказ грошей на суму 4000.32 Євро відбувся 03.06.2008 року, відправник грошей був [PERSON] а отримав гроші [PERSON], другий переказ грошей на суму 3999.78 Євро відбувся 17.06.2008 року, відправник грошей був [PERSON] а отримав гроші [PERSON], третій переказ грошей на суму 3999.68 Євро відбувся 03.07.2008 року, відправник грошей був [PERSON] а отримав гроші [PERSON], четвертий переказ грошей на суму 1538,29 Євро відбувся 15.07.2008 року, відправник грошей був [PERSON] а отримав гроші [PERSON]. Згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягає доказуванню. В судовому зсіданні представник позивача та позивач в позовній заяві зазначили, що між сторонами була домовленість про те що відповідач [PERSON] посприяє їм у придбанні двох земельних ділянок. Дана обставина була визнана представником [PERSON], що представляє інтереси відповідачів. Як доказ надав суду витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.02.2016 року з якого вбачається, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку загальною площею 0.20 га. Крім того представник відповідачів [PERSON] визнає факт отримання [PERSON] грошей в сумі зазначеної позивачами. Отже викладені обставини враховуючи вимоги ч.1 ст.61 ЦПК України дають суд підстави вважати доведеним та таким, що не потребує додатковому доказуванню, обставина отримання грошей відповідачами які були адресовані [PERSON]. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Викладене свідчить про те, що між сторонами виникли зобов'язання та правовідношення в якому одна сторона [PERSON] зобов'язаний був вчинити на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] дії з відшуканням двох земельних ділянок, отриманням довіреності та оформленням договору купівлі продажу. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Суд аналізуючи пояснення сторін, покази свідків, надані докази та зазначені правові норми вважає, що відповідач [PERSON] набув майно (гроші) за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою їх зберігання для купівлі двох земельних ділянок, що охоплювало відшукання земельної ділянки, що в розумінні вимог ч.2 ст.205 ЦК України для даних дій не встановлена обов'язкова письмова форма, та такий правочин вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору. За таких обставин, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позовних вимог. Саме такому висновку дійшов Верховний Суд України, 02 жовтня 2013 року розглядаючи справу №6-88цс13 та 24 вересня 2014 року розглядаючи справу № 6-122 цс 14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів та предметом яких був спір про стягнення безпідставно набутих коштів в якому зазначив, що відповідно до якого ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Суд вважає що між сторонами склалися правовідносини які регулюються ст.387,388 ЦК України, тобто підставою позову має бути повернення майна від особи яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа або витребування майна від добросовісного набувача, що вбачається з правового висновку у Постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15 яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, зазначено, що відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Згідно з ст.11 ЦПК України, 1. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 2. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з ч.1 ст.31 ЦПК України, До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Отже, викладені правові норми доказують з однозначністю та достовірністю те що з правових підстав передбачених ст.1212 ЦК України виключається можливість повернути кошти позивачам а тому у задоволені позову слід відмовити. Щодо поданих заяв представниками відповідачів про застосування строку позовної давності, суд вважає, що оскільки у задоволені позову слід відмовити за самостійною правовою підставою тому виключається можливість застосувати строк позовної давності.

Outcome: dismissed