Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зазначивши, що на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] . На підставі ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.05.2000 року по справі №2-1908/2000 вказаний будинок поділено між позивачами в рівних частинах по 1/2 кожному. В 2004 році в зазначений будинок переїхала жити донька [PERSON] - [PERSON] , але вона 01.06.2015 року виїхала за межі території України, де створила сім`ю. З 2015 року відповідач постійно проживає за межами території України, її особистих речей в будинку немає, бажання повернутись на територію України відсутнє. На теперішній час їм важко утримувати фінансово все домоволодіння, особливо в зимовий період, а через реєстрацію відповідача вони не мають можливості отримувати державну допомогу по сплаті комунальних послуг. Просили визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування домоволодінням, що розташоване по [ADDRESS] . Позивачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином подали до суду заяви про розгляд справи бех їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, півд час телефонограми повідомила, що позовні вимоги визнає, просила справу розглядати без її участі. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до договору купівлі-продажу від 14.12.1999 року, ухвали Бердянського міського суду Запорізької області від 05.05.2000 року, технічного паспорту та плану на житловий будинок [ADDRESS] , встановлено, що вищевказаний житловий будинок належить [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному (а.с. 14-18). Згідно відомостей обліку та моніторінгу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області (а.с. 29) [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користуванням цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини. які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідач подала до суду клопотання, в якому визнала позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , тому за ч. 1 ст. 82 ЦПК України її не проживання за вищевказаною адресою більше року не підлягає доказуванню. За таких обставин [PERSON] слід вважати такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені ним на оплату судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved