Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

[PERSON] та третя особа на стороні позивача - [PERSON] звернулись до суду з позовом до Галицького ВДВС ГТУЮ у Львівській області, державний виконавець Перетятко Г.В., третя особа: Уповноважений Президента з прав людей з інвалідністю про порушення прав людини, громадянина і осіб з інвалідністю за фактом не виконання норми п.1 ст.92 Конституції України, п.2 ч.2 ст.18 №1404-УШ ЗУ «Про виконавче провадження» та порушення гарантованих норм ст.32, 34, 92, 8, 9 Конституції України, ст.5, 10, 12, 15, 16, 17 «Конвенції ООН про права осіб з інвалідністю» (Документ 995_g71) за фактом приниження осіб з інвалідністю державним виконавцем Перетятко Г.В., що також нанесло моральну шкоду через короткотермінове порушення здоров`я. В обгрунтування позову вказують на те, що [PERSON] 10.04.2019 року, принісши заяви про закінчення провадження та копії ухвал із Касаційного цивільного суду, дізнався від державного виконавця Перетятко Г.В., що у неї є відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] та [PERSON] та на прохання надати такі для ознайомлення, отримали категоричну відмову. 11.04.2019 року [PERSON] подав та зареєстрував заяви в канцелярії, проте, на прохання надати матеріали для ознайомлення, Перетятко Г.В. відмовилась розмовляти. Відтак вважають, що державний виконавець Перетятко Г.В. не виконала покладений на неї обов`язок, передбачений п.2 ч.2 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема: «виконавець зобов`язаний надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження». Жодної інформації про будь-які провадження [PERSON] та [PERSON] не отримали. В судовому засіданні позивач [PERSON] та третя особа на стороні позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просять позов задовольнити. Представник відповідача Галицького ВДВС ГТУЮ у Львівській області, державний виконавець Перетятко Г.В. та третя особа - Уповноважений Президента з прав людей з інвалідністю в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, а тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.129 Конституції України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пальоною Н.М. 02.04.2019 року здійснено виклик [PERSON] у виконавчому провадженні №58755133 з примусового виконання виконавчого листа №461/15297/15-ц, виданого Галицьким районним судом м.Львова 11.03.2019 року. Ухвалою Верховного суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н.О. від 25.03.2019 року у справі №461/15297/15-ц відкрито касаційне провадження в даній справі, витребувано вказану справу з Галицького районного суду м.Львова та зупинено виконання постанови Львівського апеляційного суду від 18.02.2019 року до завершення розгляду касаційної скарги. Нормами ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як на підставу позовних вимог, позивач та третя особа посилаються на те, що дії виконавця та отримані відповіді свідчать про відсутність належних професійних знань або ж зловживання службовим положенням. Вказують, що держаним виконавцем Перетятко Г.В. не виконано приписів ч.1, 2 ст.4 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», вважають, що остання спеціально принижувала їх. При цьому, жодних доказів того, що держаний виконавець Перетятко Г.В. не виконала обов`язків, які призвели до порушення прав людини і особливо з інвалідністю та яке принесло моральні страждання [PERSON] та [PERSON] , що стало причиною короткострокового погіршення здоров`я, суду не подали. Продемомонстрований в судовому засіданні відеозапис з мобільного телефону суд не приймає до уваги як належний та допустимий доказ на підтвердження позовних вимог, оскільки, такий не містить жодних відомостей, які на думку [PERSON] та [PERSON] стверджують порушення їх прав як осіб з інвалідністю. Крім того, суд зазначає, що запис з мобільного телефону продемонстрований фрагментарно та такий не є доказом в розумінні ст.100 ЦПК України. Жодних інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] суду не представлено. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про встановлення факту створення стресової ситуації державним виконавцем Перетятко Г. В. внаслідок порушення прав людини і осіб з інвалідністю, що призвело до короткотерміного погіршення здоров`я [PERSON] та [PERSON] та про визначення межі відшкодування для державного виконавця Перетятко Г.В. в розмірі 100 грн. на користь кожному із учасників, в тому числі Уповноваженому президента із прав осіб з інвалідністю не підлягають до задоволення за недоведеністю, тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed