Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

[PERSON] (місцепроживання: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, селище міського типу Борівське, вулиця Леваневського, будинок 47) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Борівської селищної ради (місцезнаходження: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, селище міського типу Борівське, вулиця Калинова, будинок 7) про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на наступне. 08 травня 2010 року померла мати позивача [PERSON], якій на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, селище міського типу Борівське, вулиця Леваневського, будинок 47. 01 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане майно після смерті його матері, але йому було відмовлено у здійсненні відповідної нотаріальної дії, оскільки у спадкоємця за заповітом [PERSON] на момент звернення до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом відсутній правовстановлюючий документ на вищезазначений житловий будинок. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та визнала позов у повному обсязі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із копією паспорта громадянина України серії ЕМ № 874191, виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області від 16.01.2001 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 07.12.1983 року за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, селище міського типу Борівське, вулиця Леваневського, будинок 47. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії ІV-УР № 1602092, виданого 12 жовтня 1963 року Борівською селищною радою Лисичанського району Луганської області, [PERSON] (російською) народився 28 вересня 1963 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 141. Батьком записаний [PERSON] (російською), матірю [PERSON] (російською). З копії заповіту, посвідченого 26 червня 2006 року секретарем виконкому Борівської селищної ради міста Сєвєродонецька [PERSON] за № 157 вбачається, що [PERSON], [INFO], заповіла своєму сину [PERSON], [INFO], житловий будинок, який розташований за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, селище міського типу Борівське, вулиця Леваневського, будинок 47. Згідно із копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕД № 247863, виданого 11 травня 2010 року Борівською селищною радою міста Сєвєродонецька Луганської області, [PERSON] померла 08 травня 2010 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 53. Відповідно до копії листа Луганського обласного державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 1229/01-21 від 15 листопада 2017 року, сам архівний фонд, всі справи в тому числі і свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Сєвєродонецькою ДНК Луганської області 08.12.1995 року за реєстровим № 1-8195 на імя [PERSON], знаходиться в місті Луганську, на тимчасово окупованій території, яка на даний час не підконтрольна Україні, тому на сьогоднішній день надати інформацію по вказаному заповіту неможливо. З копії листа Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» Луганської області № 01/768 від 20 листопада 2017 року вбачається, що згідно обліку КП «Сєвєродонецьке БТІ» за станом на 29.12.2012 року, на підставі відомостей, що зберігаються на паперових носіях право власності на нерухоме майно за адресою: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, с. Борівське, вул. Леваневського, буд. 47, зареєстровано за [PERSON] (російською) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 08.12.1995 року, [PERSON], державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, реєстр № 1-8195. Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 105714363, наданої державним реєстратором Сєвєродонецької міської ради [PERSON] від 30 листопада 2017 року, відомості щодо права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, селище міського типу Борівське, вулиця Леваневського, будинок 47, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні. З копії спадкової справи, яка заведена державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] під № 580 щодо майна померлої 08 травня 2010 року [PERSON] вбачається, що 19 серпня 2010 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після померлої 08 травня 2010 року [PERSON] та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до копії постанови про відмову здійснення нотаріальної дії, винесеної 01 грудня 2017 року державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON] за № 1118/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 08 травня 2010 року [PERSON]. Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що у спадкоємця за заповітом [PERSON] на момент звернення до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори відсутній правовстановлюючий документ на вищезазначений житловий будинок (ст. 49 Закону України «Про нотаріат»). З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 13 грудня 2017 року Комунальним підприємством «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» вбачається, що на земельній ділянці за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, селище міського типу Борівське, вулиця Леваневського, будинок 47, розташоване домоволодіння, яке складається з: А-1,а - житловий будинок; Б,б; Г - сарай; Л,л,л1 - літня кухня; П - погріб; Р,р - гараж; С,Т - навіс; У - убиральня; Ф - літній душ; № 1,2,7-12,14-16 - огорожа; № 4 - колонка питна; № 5,13 - яма вигрібна; № І, II - замощення. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підставі сукупності вищевказаних письмових доказів судом встановлено, що станом на день смерті [PERSON] вона мала право власності на житловий будинок та господарські споруди, які розташовані на земельній ділянці за адресою: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, селище міського типу Борівське, вулиця Леваневського, будинок 47, і станом на день смерті вищевказаної особи право власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом перейшло до [PERSON], який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що обставини, викладені позивачем у позові в обґрунтування своїх вимог є достовірними, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають і вважаються судом доведеними, у звязку із чим позовна заява [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 3 від 18.01.2018 року про сплату судового збору у сумі 1341 грн. 21 коп. Разом з тим, представник позивача просила не стягувати судові витрати з відповідача, в той час як цей спір виник не з вини відповідача, а виключно внаслідок відсутності у позивача відповідних правовстановлюючих документів. Отже, справедливим та розумним буде не стягувати судові витрати з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved