Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просять визнати за [PERSON] право власності на 88/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]; за [PERSON] визнати право власності на 12/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. До суду надійшла заява представника позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, підтримання уточнених позовних вимог в повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача - Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення по суті позовних вимог, просив прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке б не порушувало права третіх осіб. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до відомостей технічного паспорту, складеного КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 16.12.2013, домоволодіння за адресою: [ADDRESS], складається з самочинно збудованих: житлового будинку літ. «Т-2» 2007 року побудови загальною площею 195,3 м2, в тому числі житлова площа - 113,5 м2, з прибудовою літ. «т» площею забудови - 6,0 м2, ганком літ. «т1» площею забудови - 10,8 м2, ганком літ. «т2» площею забудови - 4,0 м2, балконом літ. «т3» площею забудови - 5,6 м2 та балконом літ. «т4» площею забудови - 8,5 м2; житлового будинку літ. «И-1» 2006 року побудови загальною площею 61,8 м2, в тому числі житлова площа - 16,9 м2, з прибудовою літ. «и» площею забудови - 8,7 м2, прибудовою літ. «и2» площею забудови - 15,3 м2, верандою літ. «и1» площею забудови -13,6 м2; господарських будівель: гаражу літ. «Ю» 2008 року побудови площею забудови - 27, 9 м2, літньої кухні літ. «Ч» 2008 року побудови площею забудови - 13,4 м2, гаражу літ. «К» 1959 року побудови площею забудови - 15,4 м2 з льохом літ. «Н» площею забудови - 4,7 м2, сараю літ. «У» 1960 року побудови площею забудови - 33,6 м2, навісу літ. «Ф» 1989 року побудови площею забудови - 9,2 м2, воріт № 1, № 3, паркану № 2, № 4, № 5, № 6, № 7, зливної ями № 8, що розташовані на земельній ділянці загальною площею 1691 м2. Наявні у справі документи підтверджують факт тривалого користування родиною, до якої належать позивачі, домоволодінням та земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Так, під час німецької окупації міста Харкова Центральним бюро реєстрації домоволодінь при Харківській міській управі [PERSON] була видана довідка від 28.09.1942 року про те, що він користується домоволодінням за адресою: [ADDRESS]. 11 грудня 1942 року [PERSON] склав заповіт, в якому заповів все своє майно своїм синам [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Душеприказчиками були призначені його невістка [PERSON] та брат [PERSON]. Заповіт було посвідчено заступником нотаря Харківської першої нотаріальної контори та внесено до реєстру нотаріальних дій за 1942 рік під № 222/1. Окрім синів, у [PERSON] згідно свідоцтва про народження (повторного) [NUMBER] була донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту контори метрик Харківської міської управи № 12322 від 13.12.1942 та свідоцтва про смерть (повторного) [NUMBER], виданого обласним архівом актів громадянського стану Управління міліції Харківської області 07.03.1958 року, [PERSON], що проживав за адресою: [ADDRESS], помер [INFO]. Його син та спадкоємець [PERSON] відповідно до посвідки про шлюб [NUMBER], виданої відділом актів громадянського стану НКВС УРСР, у 1939 році вступив у шлюб із громадянкою [PERSON], яка після одруження отримала прізвище [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] (повторного), що видане Бюро запису актів громадянського стану Комінтернівського району Управління міліції міста Харкова 18.11.1954 року, [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до довідки № 1903454 від 13.01.2014 року, виданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», рішенням № 15 виконкому Комінтернівської райради депутатів трудящих міста Харкова від 02.06.1953 року були затверджені висновки Комісії по обліку та реєстрації земельних ділянок про реєстрацію земельних ділянок за їх користувачами, що знаходяться в межах кварталу за № 43 Комінтернівського району та зареєструвати ці ділянки за землекористувачами. Пунктом 3 вказаного рішення було вирішено тим землекористувачам, що не мають або до цього часу не оформили документів на право власності домоволодінь, в реєстрації земельних ділянок відмовити до пред'явлення відповідно оформлених документів. Відповідно до висновку Комісії користувачем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], тобто вдова [PERSON], сина та спадкоємця [PERSON]. Було зазначено, що документи на будівлі відсутні, та запропоновано зареєструвати земельну ділянку після пред'явлення користувачами належно оформлених документів. 20 червня 1975 року Харківським міським бюро технічної інвентаризації за замовленням користувача [PERSON] було виготовлено викопіювання з даних будівельного кварталу № 43 на ділянку [ADDRESS] від 05.05.1953 року. Таким чином, суд вважає встановленим, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], була закріплена на праві користування за [PERSON], а її реєстрація була відкладена до належного оформлення документів на будівлі, що знаходились на земельній ділянці. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, виданого Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 18.03.2014 р, вбачається, що 19.11.1954 року [PERSON] уклала шлюб із громадянином [PERSON], після чого прийняла прізвище [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Бюро запису актів громадянського стану Комінтернівського району Управління міліції міста Харкова 17.05.1955 року, у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] - позивач у даній справі. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів, [PERSON] помер [INFO]. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів Харківської області, [PERSON] померла [INFO]. Як вбачається з наданого [PERSON] паспорту, він зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS], з 01.03.1996 року, тобто вселився як член сім'ї за життя своєї матері [PERSON], за якою була закріплена на праві користування земельна ділянка за даною адресою. Донька [PERSON] - [PERSON] - відповідно до довідки № 45-3.56 від 22.05.2007 року, виданої відділом РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, 15.02.1924 року уклала шлюб з [PERSON], після чого прийняла прізвище [PERSON]. Відповідно до посвідки про народження (повторної) [NUMBER], у [PERSON] [INFO] народився син [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого Бюро запису актів громадянського стану виконкому Комінтернівської районної ради депутатів трудящих міста Харкова, [PERSON] 14.12.1958 року уклав шлюб з [PERSON], після чого вона прийняла прізвище [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Харківської міської ради народних депутатів 13.04.1989 р, [PERSON] померла [INFO]. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану № 4 Харківського обласного управління юстиції, [PERSON] помер [INFO]. Таким чином, позивач [PERSON] є дружиною онука [PERSON]. Як вбачається з наданого позивачем [PERSON] паспорту, вона зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS], з 26.02.1959 року, тобто вселилась як член сім'ї ще за життя [PERSON], за якою була закріплена на праві користування земельна ділянка за даною адресою. Виходячи з викладеного, суд вважає встановленим, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], не була захоплена позивачами самочинно, а фактично використовувалась членами їх сім'ї та ними принаймні з 1942 року і в 1954 році була залишена в їх користуванні уповноваженими державними органами до моменту оформлення правовстановлюючих документів на домоволодіння. За життя родичів позивачів - попередніх користувачів домоволодіння та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] - ними не було оформлено документи про право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Після смерті цих користувачів позивачі продовжували користуватись земельною ділянкою та будівлями, що були збудовані на ній. У зв'язку із тим, що вказані будівлі морально та фізично застаріли, позивачі здійснили самочинне будівництво нових будівель, а також перебудову старих будівель. З технічного паспорту, складеного КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за замовленням позивачів станом на 16.12.2013 року, та з довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1901786 від 25.09.2014 р вбачається, що позивач [PERSON] за власний кошт збудував на місці старих будівель новий садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. «Т-2» загальною площею 195,3 м2, в тому числі житлова площа - 113,5 м2, одноповерховий з мансардою, без підвалу (матеріали стін: газоблок, цегла) з прибудовою літ. «т» площею забудови - 6,0 м2, ганком літ. «т1» площею забудови - 10,8 м2, ганком літ. «т2» площею забудови - 4,0 м2, балконом літ. «т3» площею забудови - 5,6 м2 та балконом літ. «т4» площею забудови - 8,5 м2, а також господарські будівлі : гараж літ. «Ю» площею забудови - 27, 9 м2, літня кухня літ. «Ч» площею забудови - 13,4 м2; будівлі займають частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], площею 1181 м2. При цьому встановлено, що будинок літ. «Т-2» закінчено будівництвом у 2007 році, гараж літ. «Ю» та літню кухню літ. «Ч» у 2008 році. Також з технічного паспорту, складеного КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за замовленням позивачів станом на 16.12.2013 року, та з довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1901786 від 25.09.2014 р вбачається, що позивач [PERSON] за власний кошт звела, а потім перебудувала до нинішнього стану садибний (індивідуальний) житловий будинок літ. «И-1» загальною площею 61,8 м2, в тому числі житлова площа - 16,9 м2, одноповерховий з верандою, без підвалу (матеріали стін - дерево, цегла), з прибудовою літ. «и» площею забудови - 8,7 м2, прибудовою літ. «и2» площею забудови - 15,3 м2, верандою літ. «и1» площею забудови - 13,6 м2, а також господарські будівлі - гараж літ. «К» площею забудови - 15,4 м2 з льохом літ. «Н» площею забудови - 4,7 м2, сарай літ. «У» площею забудови - 33,6 м2, навіс літ. «Ф» площею забудови - 9,2 м2; будівлі займають частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], площею 510 м2. При цьому встановлено, що будинок літ. «И-1» закінчено будівництвом у 2006 році, гараж літ. «К» у 1959 році, сарай літ. «У» у 1960 році, навіс літ. «Ф» у 1989 році. За технічним висновком про стан будівельних конструкцій та визначення можливості подальшої експлуатації, складеним експертом [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат [NUMBER]), експлуатація житлового будинку літ. «Т-2, т, т1, т2, т3, т4», гаражу літ. «Ю», літньої кухні літ. «Ч», що збудовані [PERSON], можлива, дефектів в несучих конструкціях і фундаментах будівель не знайдено. Технічний стан будівельних конструкцій вказаних будівель в цілому забезпечує надійну експлуатацію та безпеку для життя і здоров'я мешканців. Технічні рішення, прийняті при будівництві, відповідають вимогам діючих норм та правил державних стандартів будівельних, санітарних і протипожежних норм. За технічним висновком про стан будівельних конструкцій та визначення можливості подальшої експлуатації, складеним експертом [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат [NUMBER]), експлуатація житлового будинку літ. «И-1, и, и1, и2», гаражу літ. «К», сараю літ. «У», навісу літ. «Ф», що збудовані [PERSON], можлива, дефектів в несучих конструкціях і фундаментах будівель не знайдено. Технічний стан будівельних конструкцій вказаних будівель в цілому забезпечує надійну експлуатацію та безпеку для життя і здоров'я мешканців. Технічні рішення, прийняті при будівництві, відповідають вимогам діючих норм та правил державних стандартів будівельних, санітарних і протипожежних норм. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], не приватизована, що видно з довідки Державного земельного кадастру від 24.03.2014 р. За ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до п.4 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - Постанова ПВССУ № 6) будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови. Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19 ЗК, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України з земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки. Суд вважає встановленим, що позивачі, як до них члени їх сім'ї, користуються земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення № 15 виконавчого комітету Комінтернівської районної ради депутатів трудящих міста Харкова від 02.06.1953 року. При цьому державну реєстрацію земельної ділянки вказаним рішенням було відкладено до оформлення правовстановлюючих документів на будівлі. З цього видно, що земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] було надано родичам позивачів для будівництва житлового будинку з надвірними будівлями, а відповідно до цього спірні будівлі були побудовані позивачами без порушення цільового призначення даної земельної ділянки. Під належним дозволом на будівництво слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35- 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Вказані документи позивачами до початку будівельних робіт не були отримані. З цього видно, що будівлі були збудовані позивачами без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, та належно затвердженого проекту. При цьому позивачами не порушені права інших осіб, а також будівельні, архітектурні, санітарні, екологічні та інші норми і правила. За ч.3 ст. 375 Цивільного кодексу України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. За п.9 Постанови ПВССУ № 6 при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Заявою від 16.04.2014 р позивачі звернулись до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області про роз'яснення їх дій у ситуації, що склалась. Відповідно до листа інспекції ДАБК від 28.04.2014 р № 7/20-2360 на теперішній час порядок введення в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначено ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженим постановою КМУ від 13.04.2011 р № 461. За ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. За п.2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011 р № 461 (далі - Порядок № 461), у разі прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, побудованих без наявності дозволу на виконання будівельних робіт до 31 грудня 2009 р., особливості реєстрації декларації та її форма визначаються Мінрегіоном. Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, був затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку,будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 р N 91 і діяв відповідно до п.4 наказу до 30.01.2013 р. За пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2013 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж приймають в експлуатацію, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Порядок прийняття в експлуатацію таких об'єктів і проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Таким чином, на даний час такий особливий порядок відсутній, що унеможливлює прийняття збудованих позивачами у 2006-2008 роках без дозволу на виконання будівельних робіт будівель до експлуатації за правилами Порядку № 461. За п.10 Порядку № 461 у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком. Також додатком № 1 до Порядку № 461 визначено, що невід'ємними відомостями, що повинні міститься у декларації про готовність об'єкта до експлуатації, є документи, що посвідчують право власності або користування земельною ділянкою. Відповідно до п.3.3.4 Порядку вирішення питань, пов'язаних із самочинним будівництвом, затвердженим рішенням 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 17.08.2011 р № 390/11 (в редакції рішення 16 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 22.06.2012 р № 753/12) (далі - Порядок № 390/11), на який також посилається інспекція ДАБК у своїй відповіді від 28.04.2014 р, для звернення до Харківської міської ради на підставі цього Порядку необхідно, крім іншого, надати нотаріально засвідчену копію правовстановлювальних документів, що посвідчують право власності на об'єкт нерухомості. У зв'язку з тим, що у позивачів відсутні одночасно як документи, що підтверджують зареєстроване право власності або користування земельною ділянкою, так і документи, що підтверджують право власності на домоволодіння, в позасудовому порядку прийняття об'єктів до експлуатації та визнання права власності на самочинно побудоване майно в такій ситуації є неможливим. Суд погоджується з тим, що за таких обставин іншим шляхом, як в судовому порядку, визнати право власності на спірне домоволодіння неможливо. За ч.5 ст.376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 Цивільного кодексу України є приналежністю головної речі (будинку). Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За ч.2 ст.357 Цивільного кодексу України якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.09.2014 р № 1901786 підтверджено заявлене в позові фактичне користування будівлями за адресою: [ADDRESS], частка позивача [PERSON] у праві власності на вказане домоволодіння розрахована виходячи із вартості збудованих ним будівель та споруд та складає 88/100 частин, частка позивача [PERSON] у праві власності на вказане домоволодіння розрахована виходячи із вартості збудованих нею будівель та споруд, складає 12/100 частин. За таких обставин суду вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи письмові пояснення представника відповідача - Харківської міської ради позивачам [PERSON] та [PERSON] належить у встановлений діючим законодавством строк оформити свої права на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved