Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 15 січня 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, з грудня 2014 року шлюбні відносини фактично припинені через різні погляди на життя та сімейні цінності, відсутність спільної думки у вирішенні важливих питань, внаслідок чого втратили почуття взаємної поваги. Спільного господарства не ведуть, сім'я фактично не існує, проживають за різними адресами. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина, який проживає разом з матір'ю. В судове засідання позивач не з'явився, в заяві до суду, на своїх вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. Вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї, строк на примирення просить суд не надавати. Відповідач в судове засідання також не з'явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. В заяві, що надійшла від неї до суду - проти позову не заперечує, погоджується з тим, що зберегти сімю можливість уже втрачена та просить суд розглянути справу за її відсутності. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 110-112 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що подальше спільне сімейне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечитеме інтересам обох сторін. Суд приймає до уваги, що подружжя від шлюбу мають неповнолітнього сина. За вказаних обставин шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved