Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначають, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] на підставі рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2011 року та договору дарування частини квартири від 19 листопада 2015 року. Відповідач зареєстрований у спірній квартирі, але ніякого права власності не має, право користування тільки з їх дозволу, як власників. Відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2015 року, що підтверджується актом виданим ПП «Комунальщик-4». Реєстрація відповідача у квартирі, створює їм перешкоди вільно володіти та користуватися нею. У судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] О.В. надав заяву, в якій прохав суд розглянути справу за відсутності позивача та його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти постановлення судом заочного рішення. Позивач [PERSON] у судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сторінці Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Офіційного веб-порталу «Судова влада України». Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2011 року було розірвано шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON]. Згідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2011 року було частково задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON], треті особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1530558 від 22 березня 2013 року виданого реєстраційною службою Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, [PERSON] є власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS], на підставі рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 травня 2011 року №2-618/11. Договором дарування 1/2 частини квартири від 19 листопада 2015 року, реєстраційний номер 1-3579 посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] підтверджується, що [PERSON] подарував [PERSON], [INFO], 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №47990027 від 19 листопада 2015 року, виданого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON], [PERSON] є власницею 1/2 частини квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування, нотаріальні бланки серії НАС №651067, НАС №651068, реєстраційний номер 1-3579, виданого 19 листопада 2015 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області. Згідно акту №2162 від 12 грудня 2018 року, виданого ПП «Комунальщик-4», [PERSON], [INFO], зареєстрований, але не проживає за адресою: [INFO], з 2015 року по теперішній час. Відповідно до довідки №03415/6619 від 01 березня 2019 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої головним спеціалістом з міграційної роботи [PERSON], у спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], як власник 1/2 частини житлового приміщення. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст.ст. 4, 19 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач по справі [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки [PERSON] (шлюб розірвано відповідно до рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2011 року), зареєстрований у спірній квартирі але не проживає в ній з 2015 року, відсутній без поважної причини в зазначеній квартирі понад один рік, не виявляє наміру та бажання вселитися у спірну квартиру, тому суд вважає, що [PERSON] необхідно позбавити права користування житловим приміщенням, квартирою №31 будинку №15 по вулиці Гагаріна, міста Першотравенська, Дніпропетровської області. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved