Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

[PERSON] (опікун) в інтересах недієздатного [PERSON]звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 липня 2017 року у справі № 712/14669/14-ц її батька [PERSON], [INFO] визнано недієздатним. Встановлено опіку над недієздатним [PERSON] та призначено її його опікуном. Вказане рішення суду набрало чинності 01 серпня 2017 року. Підставою для визнання [PERSON] недієздатним є Акт судово-психіатричної експертизи № 1 від 08 січня 2015 року, відповідно до якого [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного психічного розладу, набутого внаслідок хронічної атеросклеротичної гіпертонічної дисциркуляторної енцефалопатії, що позбавляє його здатності розуміти значення своїх дій і керувати ними. В ході судового розгляду справи виявилось, що [PERSON], вже після проведення судово-психіатричної експертизи, 07 травня 2016 року уклав шлюб з громадянкою [PERSON]. Шлюб зареєстровано Соснівським районним у м. Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що внесено відповідний запис № 76. Вважає, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] є недійсним, оскільки її батько позбавлений здатності розуміти значення своїх дій і керувати ними. Крім того відповідачка не проживає з ним, не веде спільного господарства. Позивачка вважає, що даний шлюб укладено не в інтересах батька, а лише в матеріальних власних інтересах відповідача. Крім того, позивачка зазначила, що відповідач [PERSON] достеменно знала про фізичний стан її батька, скористалась цим, позбавила батька пенсії і за весь період шлюбу - з 07.05.2016 року по день набрання чинності рішенням суду 01.08.2017 року, користувалась його пенсією на власний розсуд. За попередніх підрахунків вона отримала батькової пенсії на суму приблизно 150000,00 грн., при цьому нормально не забезпечивши за його ж кошти нормальні житлові умови (підтверджено актом обстеження від 10.06.2016 року). Такими діями [PERSON] завдала батькові та їй, як його опікуну моральних страждань, які вона оцінюю в сумі 50000,00грн. (30% від отриманої матеріальної вигоди за період шлюбу). Просить суд визнати недійсний шлюб, укладений 07 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано Соснівським районним у м. Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що внесено відповідний запис № 76. Стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. Стягнути з відповідача витрати на адвокатську допомогу. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися. Представник позивача скерував до суду заяву, в якій зазначив, що позивач прибути в судове засідання в призначений час та дату не має можливості у звязку із сімейними обставинами. Він перебуватиме у відрядженні і також не має змоги прибути в судове засідання. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, та проводити судове засідання без їх участі. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталась. Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 712/14669/14-ц, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] являється батьком позивача [PERSON]. При дослідженні матеріалів цивільної справи № 712/14669/14-ц, судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 липня 2017 року у справі № 712/14669/14-ц визнано недієздатним [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] краю, Російська Федерація, проживаючого за адресою: [INFO]. Встановлено опіку над недієздатним [PERSON], [INFO], та призначено йому опікуна [PERSON]. Вказане рішення суду набрало чинності 01 серпня 2017 року. Згідно з мотивувальної частини рішення суду підставою для визнання [PERSON] недієздатним є Акт судово-психіатричної експертизи №1 від 8 січня 2015 року, відповідно до якого [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного психічного розладу, набутого внаслідок хронічної атеросклеротичної гіпертонічної дисциркуляторної енцефалопатії, що позбавляє його здатності розуміти значення своїх дій і керувати ними. Вказаний акт судово-психіатричної експертизи знаходиться в матеріалах справи № 712/14669/14-ц., котра тривала з жовтня 2014 року і рішення по якій прийнято при повторному розгляді 19.07.2017 року. В ході повторного розгляду в суді першої інстанції виявилось, що [PERSON], вже після проведення судово-психіатричної експертизи, 07 травня 2016 року уклав шлюб з громадянкою [PERSON]. Шлюб зареєстровано Соснівським районним у м. Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що внесено відповідний запис № 76. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі- СК України) сім'єю визнається первинний та основний осередок суспільства. Однією з підстав створення сім'ї є шлюб. Відповідно до ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Відповідно до частини 1 ст. 40 Сімейного кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Пункт 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснює, що за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена /частина перша статті 42 Сімейного кодексу України/. За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім'ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов'язки подружжя. Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім'ї. Частиною 1 ст. 44 СК України передбачено, що у випадках, передбачених статтями 39 - 41 цього кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації. Крім того, при вирішенні спірних правовідносин суд враховує приписи частини першої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України відповідно до яких обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 42 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв'язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність якої обмежена. [PERSON] є інвалідом 2 групи, учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 9975грн. При цьому, при комісійному обстеженні житлових умов, в яких проживає [PERSON] та мотивувальною частиною рішення суду встановлено: «Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 10.06.2016 за адресою: [ADDRESS], проведеного комісією опікунської ради при виконавчому комітеті Черкаської міської ради за зверненням заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури, встановлено, що [PERSON] проживає в однокімнатній квартирі. З 27 жовтня 2014 року перебуває під консультативним наглядом лікаря-психіатра КЗ «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер». Житлово-побутові умови, які створені в помешканні в цілому відповідають санітарно-гігієнічним нормам та забезпечують повноцінне проживання [PERSON] Побут в квартирі не відповідає матеріальному доходу [PERSON] На час перевірки [PERSON] була відсутня в помешканні. Також комісією встановлено в наявності мінімальний запас продуктів». Враховуючи, що [PERSON] на момент укладання шлюбу страждав на психічне захворювання у результаті чого не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними то суд, вважає, що позов в частині визнання недійсним шлюб підлягає задоволенню в повному обсязі. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 грн. не підлягають до задоволення виходячи з наступного. На підставі ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Разом з тим, стаття 1167 ЦК України встановлює підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема, в ч. 1 даної статті зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Суд також враховує, що відповідно до правил, встановлених ст. ст. 16, 23 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкоди полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Також у відповідності до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних\~\~фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода\~\~може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я,\~ у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» № 4 від 31.03.1995 року вказано, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких\~\~зазнав\~\~позивач,\~\~характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за\~\~зверненням\~\~потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року). З огляду на зазначене, позивачем не доведено наявність спричиненої їй моральної шкоди діями відповідача, а тому вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди задоволенню не підлягає. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правову допомогу. За ч.1, 2 ст. 4 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, та не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Абзацом 4 п.48 постанови Пленуму Верховного Суду України від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем наданий суду договір від 30 липня 2017 року, згідно якого адвокат [PERSON] надав юридичну послугу. З наданих позивачем документів не вбачається розрахунку витрат на правову допомогу, тому це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~\~\~\~ Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Відповідно до вимог\~\~ст. 214 ЦПК України\~\~під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимогита заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у визнанні недійсним шлюбу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідачки [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: partial