Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON] В, Берегівської міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів управління Держземагентства у Берегівському районі, про визнання недійсними державного акту та рішення Берегівської міської ради. А саме, просили визнати недійсним рішення Берегівської міської ради XIII-ї сесії V-го скликання від 01.06.2007 року в частині передачі [PERSON] земельної ділянки у [ADDRESS], площею 0,0429 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; а також визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 465799 від 28 січня 2009 року, виданий на ім'я [PERSON] на право власності на земельну ділянку в [ADDRESS], площею 0,0429 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згодом збільшили позовні вимоги, а саме, попросили також стягнути з відповідачки [PERSON] на їхню користь завдані збитки, завдану порушенням останньою конструктивних елементів будинку, а саме, при здійсненні нею будівельних робіт на горищі. Позов мотивований тим, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS]. Кожен з них є власником 1/2 частини вказаної квартири, згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 13 грудня 2003 р. Берегівською державною нотаріальною конторою. Крім цього, з 2 серпня 2007 р. по 15 жовтня 2009 р. квартира № 3 була у власності позивачки [PERSON], яку отримала внаслідок укладення договору купівлі-продажу. Відповідачка [PERSON] має у власності квартиру № 1 у цьому ж триквартирному будинку. У 2006 році позивачі звернулися до міськради з заявою про приватизацію частини земельної ділянки спільного двору, про що і було прийнято рішення міськради 15 червня 2006 р. № 37. Це ж рішення Берегівська міськрада власним рішенням № 996 від 23 січня 2009 р. - скасувала як незаконне у зв'язку з протестом Берегівського міжрайонного прокурора від 24.12.2008 р. У 2008 р. за скаргою сина першої відповідачки, тодішнього власника квартири № 1, була порушена кримінальна справа відносно позивачки [PERSON] через те, що в акті погодження меж вона підписалась за сусіда по будинку. Справа була закрита у зв'язку з дійовим каяттям. І незважаючи на викриття її правопорушення, аналогічне по суті відступлення від закону утаємничено від неї вчинила відповідачка [PERSON]: вона не розписувалась за власника квартири № 2 і № 3 у протоколі узгодження меж, а просто проігнорувала обов'язок узгодження меж. Постановою Берегівського районного суду від 5 січня 2011 р., прийнятою за позовом першої відповідачки, скасовано також п. 2.1 рішення Берегівської міськради від 04.09.2009 р. № 1229 про передачу позивачам (тобто співвласникам квартири № 2 цього ж будинку) у приватну власність 0,0423 га. прибудинкової території. Підставою прийняття постанови суду було те, що позивачі не узгодили з першою відповідачкою меж суміжного землекористування. З моменту успадкування позивачкою 1/2 частини квартири № 2, тобто з грудня 2003 р. і до цього часу [PERSON] в успадкованій частині квартири не проживає, нею не користується, маючи постійне житло за іншою адресою. Квартирою більше десяти років повністю користується брат позивачки - позивач [PERSON] Колишній чоловік першої позивачки [PERSON] з 2009 р. проживає у сусідній квартирі № 3 цього ж дому зі своєю другою дружиною. Тому позивачка не навідується до квартири № 2, яка частково їй належить, також з морально-етичних причин. Позивачі не знали, що [PERSON], перешкоджаючи їм у приватизації ділянки, сама, утаємничено від них, не погоджуючи меж землекористування з позивачами та з власником квартири № 3, приватизувала чотири різні ділянки спільного двору загальною площею 0,0429 га., тобто практично всю земельну ділянку, крім землі під їх квартирами та місця проходу. Акт встановлення та погодження зовнішніх меж від 15 квітня 2008 р. не містить підпису позивачки, оскільки питання приватизації ні [PERSON], ні міськрада з нею не погоджувала, на сесію міськради, де було прийнято рішення про надання всієї ділянки (спільного двору першій відповідачці) - її не запрошували. Рішення міськради про надання ділянок [PERSON] було прийняте без скасування попереднього рішення міськради, прийнятого у 2006 р. на користь позивачки. Незрозуміло, яким чином міськрада могла видати два однакових рішення на одні і ті ж самі ділянки спільного двору з часовою різницею в один рік - без скасування свого попереднього рішення. Адже попереднє рішення, прийняте на користь позивачки, було скасовано тільки у 2009 р. за 5 днів до отримання державного акту [PERSON] У грудні 2010 року у зв'язку із залученням [PERSON] до участі у справі у якості третьої особи за адміністративним позовом [PERSON] їй стало відомо, що незважаючи на вчинювані [PERSON] позивачам всілякі перешкоди у приватизації землі, вона сама приватизувала всю земельну ділянку спільного двору на підставі рішення Берегівської міськради від 1 червня 2007 р. № 346, отримавши про це державний акт 28 січня 2009 р. Приватизація земельної ділянки [PERSON] у 2009 р. була допущена міськрадою всупереч закону і тому позивачі просили скасувати вищенаведені рішення міської ради та виданий на його підставі державний акт. Крім того, вказали, що перша відповідачка [PERSON], набувши право власності на квартиру [ADDRESS], здійснила не тільки внутрішнє перепланування належних їй приміщень, але і добудову, самочинно захопивши територію спільного двору, а також привласнила частину спільного горища; а спільне горище, згідно рішення Конституційного Суду від 2 березня 2004 року N 4-рп/2004, приватизації не підлягає. [PERSON] не мала належно затвердженого проекту на розширення площі своїх приміщень за рахунок самовільного захоплення спільного двору. При цьому порушила конструктивні елементи будинку та завдала матеріальної шкоди позивачам, власникам квартири № 2. При проведені перегородження території горища, [PERSON] влаштувала цегляну стіну на спільній квартирній стіні, яка для таких навантажень не розрахована, і тому призводить до осідання з трісканням та обвалюванням штукатурки у їх квартирі. [PERSON] до цього часу не закінчила будівельно-монтажні роботи: відсунувши черепицю над їх квартирою, вона залишила відкритим частину даху, виставивши горище над позивачами з їх квартирою на замокання атмосферними опадами. Актом комісії міськради від 2 жовтня 2013 р. вказане правопорушення підтверджене, зроблена пропозиція відновити пошкодження покрівлі до 1 листопада 2013 р., що відповідачкою з нами до цього часу не погоджено, роботи по відновленню даху не виконані. Позивачкою [PERSON] у ТзОВ «Угоча Пріорбуд», яке є компетентним з питання оцінки будівельно-монтажних робіт, на підставі наведеного акту комісії Берегівської міськради від 2 жовтня 2013 р. замовлено кошторис на відновлювальні роботи пошкодженого даху та квартири № 2. Згідно кошторису, вартість відновлювальних робіт разом з матеріалами становить 8326 грн., вартість виготовлення кошторису складає 373,70 грн., а всього 8699,70 грн., що і становить розмір нанесеної позивачам матеріальної шкоди по відновлювальному ремонту, який буде проведено ремонтною організацією на їхнє замовлення. Відповідачка [PERSON] до середини літа 2013 р. запевняла позивача [PERSON] про обов'язкове закінчення робіт по реконструкції її квартири [ADDRESS] або хоча би про принаймні надання йому матеріалів для ізоляції порушеного нею даху. Однак цього не сталося. Проживаючи сам у квартирі № 2, [PERSON] до останнього часу був впевнений у тому, що відновлення даху, пошкодженого внаслідок реконструкції квартири відповідачки, буде виконане, адже без цього вона не може здійснити прийняття квартири в експлуатацію, що буде для неї обов'язковим діючим стимулом. І тільки влітку 2013 р., коли відповідачка [PERSON], порушивши правила добросусідства, домоглася незаконного притягнення власниці квартири № 3 до адмінвідповідальності за те, що вона за власний кошт зробила бетонні тротуари і доріжки у спільному дворі - при вивченні документів на реконструкцію житлових та нежитлових приміщень спільного будинку, належних [PERSON], виявилось, що будівельні роботи, виконані всупереч закону, без належного проекту виявились на папері закінченими, а реконструйовані приміщення відповідачки прийняті в експлуатацію за наявності грубого та явно незакінченого будівництва. Тоді ж у кінці літа 2013 р. позивачам стало відомо, що обіцянки відповідачки закінчити будівництво шляхом відновлення пошкодженої нею ізоляції горища були марними, оскільки вона домоглась на папері прийняття квартири в експлуатацію без повідомлення їх про це. Окрім того, позивач [PERSON] просив стягнути з відповідачки завдану йому моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 2000 гривень, а саме, за її некоректну поведінку, зокрема, її довготривалі невиконані обіцянки завершити роботи, що у свою чергу, викликала у нього переживання та душевні страждання, занепокоєння, нервозність, відчай та сором від того, що з ним як єдиним мешканцем і співвласником квартири можна не рахуватись, можна ставитись зверхньо і зневажливо. Позивачі також просили стягнути з відповідачів сплачений судовий збір. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, однак подали заяву, згідно якої просили справу розглянути за їх відсутності, за участю їх представника [PERSON] (а.с. 105). Представники позивачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про розширення позовних вимог. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, вказавши, що у позивачів нема жодного документа, який би доводив неправомірність видачі їй державного акта на право приватної власності на землю. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні підтримав думку своєї довірительки, при цьому додавши, що позов є недоведеним, адже базується на твердженні позивачів, що спірна земельна ділянка є ділянкою багатоквартирного будинку, тому не може бути приватизованою. Однак такий висновок вважає помилковим, так як більше 30 років земельною ділянкою користувалися квартиронаймачі, отже всі вони були землекористувачами і мали право на приватизацію земельної ділянки, якою користувалися. Представник відповідача Берегівської міської ради [PERSON] у судовому засіданні залишив вирішення позову на розсуд суду. Представник третьої особи Шинкевич Е. Й. у судовому засіданні також залишила вирішення позову на розсуд суду. Свідок [PERSON] у судзасіданні дала покази, згідно яких вона проживала у спірному будинку 7 років тому. Між власниками квартир була усна домовленість щодо порядку користування земельною ділянкою біля будинку, що вони робили протягом 30 років. Вона погоджувала з відповідачкою [PERSON] акт погодження меж, ставила у ньому свій підпис. Горище будинку на час її проживання у ньому було спільним, мало два входи, прохід був вільним, а стіни - не було. [PERSON] згодом робила реконструкцію та добудову горища. У дворі раніше була котельня, яку було видно з вікон квартири без перешкод. У серпні 2007 року квартиру вона продала. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він працював на фірмі, яка займалась виготовленням проектної документації. Між [PERSON] та їхньою компанією була усна угода про виготовлення проектної документації, яка згодом була розірвана. Потім цю документацію виготовила інша організація. Він, як землевпорядник, робив заміри, малював кадастрові плани, робив проектні заміри, підписав акт погодження меж. [PERSON] не пред'являла їм документ на право власності на квартиру. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона раніше проживала зі своїми батьками, які орендували квартиру за адресою [ADDRESS]. Зокрема, вона була зареєстрована у квартирі як така, що там проживає. При цьому, вони користувалися прилеглою земельною ділянкою до будинку, в якому розташована їх квартира, як і кожен з власників квартир у будинку. Тобто кожен користувався часткою земельної ділянки. Горище будинку раніше не було розподіленим. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, заслухавши покази свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що збільшений позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Позивачі [PERSON] та [PERSON] успадкували за померлим батьком по 1/2 частинах квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с. 10). Їх право власності зареєстроване (а.с. 11). 02 серпня 2008 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с. 20). 15 жовтня 2009 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив вищезазначену квартиру (а.с. 21). Рішенням Берегівської міської ради XIII-ї сесії V-го скликання від 01.06.2007 року передано безоплатно [PERSON] земельну ділянку в [ADDRESS], площею 0,0429 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 15). На підставі наведеного рішення, відповідачці виданий державний акт серії ЯЕ № 465799 від 28 січня 2009 року на ім'я [PERSON] на право власності на земельну ділянку в [ADDRESS], площею 0,0429 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 25) Згідно відповіді на адвокатський запит КП «Берегівське БТІ Берегівської райради», на земельній ділянці по [ADDRESS], станом на 1990 рік, було розташовано такі надвірні будівлі: 2 сараї та убиральня. З 1995 року квартиронаймачі почали приватизувати квартири, і ні до однієї із квартир надвірні будівлі включено не було. Згідно ст. 10 п.2 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирного будинку є співвласниками допоміжних приміщень, які приватизації окремо не підлягають. На ділянках, які незаконно приватизувала [PERSON], розташовані два сараї спільного користування, вхід на спільне горище, прохід до газового лічильника квартири № 3 (а.с. 18). Згідно коду 1122.1- 1122.3 Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000 (затв. наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507), будинки з трьома і більше квартирами є багатоквартирними будинками. Як встановлено у судовому засіданні, будинок за адресою [ADDRESS], має три квартири, отже, є багатоквартирним. Надавати у приватну власність земельні ділянки співвласникам багатоквартирного будинку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд власникам квартир багатоквартирного будинку заборонено статтею 42 ЗК України. До того ж, це не є можливим, оскільки неможливо створити об'єкт земельних відносин - земельну ділянку, не порушуючи єдиний комплекс нерухомого майна, архітектурно-будівельні, санітарні та протипожежні норми. Передаючи у приватну власність [PERSON] частину земельної ділянки з прибудинкової території багатоквартирного будинку, Берегівська міська рада порушила «Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків» (затв. постановою КМУ від 8 жовтня 1992 р. № 572), не врахувала, крім інших положень, те, що виділення земельної ділянки з прибудинкової території власникам квартир і нежитлових приміщень будинку в натурі та їх окреме відчуження - не допускалося. Ця заборона існує і на законодавчому рівні, відповідно до змісту ч. 5 ст. 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», яка відсилає до наведеної вище ст. 42 ЗК України. Також, згідно акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 10.10.2013 року, складеного державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області, рішення про затвердження землевпорядної документації [PERSON] на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,0429 га Берегівською міською радою не приймалося, що суперечить вимогам ст. 30 ЗУ «Про землеустрій». Актом констатовано, що в цілому рішення міської ради про передачу [PERSON] земельної ділянки на праві приватної власності суперечить вимогам ст.ст. 42, 96, 120 ЗК України, ст.ст. 22, 25, 30 ЗУ «Про землеустрій» та підпадає під дію ст. 155 ЗК України (а.с. 55-56). Крім цього, як видно із акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки від 15 квітня 2008 року, представники суміжних землекористувачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] погодили межі земельної ділянки, яку приватизувала [PERSON] (а.с. 16). При цьому, [PERSON], як власник квартири № 3 (на той час) та 1/2 частини квартири № 2 будинку не погоджувала межі земельної ділянки. Статтею 196 ЗК України передбачено, що державний земельний кадастр включає кадастрові зйомки, а відповідно до п. б) ч. 2 ст. 198 ЗК України, кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Судом встановлено, що земельна ділянка, яку приватизувала [PERSON], межує із земельною ділянкою, на якій розташовані квартири, належні станом на дату погодження меж (15 квітня 2008 року) позивачці [PERSON] Таким чином, відповідачка [PERSON], у порушення вимог вищезазначених норм, не погодила з [PERSON] межу землекористування. Вищезазначене доводить, що рішення відповідача Берегівської міської ради про передачу у власність відповідачці [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] в м. Берегово, видане з рядом порушень, а тому підлягає скасуванню, так як і державний акт на право приватної власності на землю, виданий на підставі цього рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Актом розгляду звернення позивачки [PERSON], складеним комісією Берегівської міської ради від 02.10.2013 року, встановлено, що внаслідок проведення будівельних робіт по реконструкції будинку по [ADDRESS], [PERSON] не було відновлено частину кровлі, що привело до часткового затікання дощовими водами кімнат в будинковолодінні [PERSON], що межує з будівлею [PERSON] Комісією запропоновано відповідачці [PERSON] провести роботи по відновленню кровлі до 1 листопада 2013 року (а.с. 62). Відновлювальний ремонт пошкодженого примикання даху на будинку, згідно зведеного кошторисного розрахунку будівництва, коштуватиме 8326 грн. (а.с. 67-72). Вартість складання кошторису склала 373 грн. 70 коп. (а.с. 63). У частині стягнення моральної шкоди позов є недоведеним, тому в цій вимозі позивача [PERSON] слід відмовити. Вимога про стягнення судового збору підлагає задоволенню на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial