Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] у грудні 2016 року звернувсь з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування від 19 жовтня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1751 удаваним, встановивши, що фактично сторонами укладено договір купівлі-продажу квартири №18 в буд.№1/142 по вул. Миру в м.Старокостянтинові та визнання за [PERSON] право власності на ? частину, вказаної квартири, як набутої в шлюбі як частку в спільній сумісній власності подружжя. В обґрунтування позову посилавсь на те, що 26 лютого 2005 року він з відповідачем зареєстрували шлюб у Хмельницькому міськвідділі реєстрації цивільного стану Хмельницького міськрайуправління юстиції, актовий запис №263. Під час шлюбу 19 жовтня 2007 року вони придбали трьохкімнатну кв.№18 в буд№1/142 по вул.Миру в м.Старокостянтинові за кошти подружжя. Оформити договір-купівлі квартири та провести його держреєстрацію було вирішено, що буде [PERSON] Після оформлення правочину позивач не бачив самого Договору, так як усі документи зі слів відповідачки, зберігались у неї на роботі у сейфі. Рішенням Ізяславського райсуду від 29.12.2015р. їх шлюб було розірвано і після розірвання шлюбу йому стало відомо від відповідача про те, що вищевказана квартира, належить останній на праві власності, так як квартиру їй подарували. 20.04.2016р. позивач звернувсь та отримав офіційну довідку з Держреєстру речових прав на нерухоме майно з якої дізнавсь, що спірна квартира належить на праві особистої власності відповідачу на підставі договору дарування. Разом з тим, під час огляду квартири розмови про дарування з представником продавця не було і продавцю була сплачена вартість квартири в повному обсязі. Тому позивач вважає договір дарування удаваним правочином, так як вчинено сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили договір купівлі-продажу. Так як квартира була куплена в період шлюбу за спільні кошти подружжя, тому він (позивач) є власником ? частки даної квартири, однак відповідач не визнає таке його право. Також позивач просить поновити строк для звернення до суду з даним позовом за захистом свого права, оскільки строк був пропущений з поважної причини, так як про наявність договору дарування він дізнався лише 20.04.2016р. Протокольною ухвалою Старокостянтинівського райсуду від 27 січня 2017р. залучено третьою особою на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог на предмет спору - Старокостянтинівську державну нотаріальну контору. Протокольною ухвалою Старокостянтинівського райсуду від 21 вересня 2017р. залучено співвідповідачем [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю просили їх задовольнити, з вищенаведених підстав. Позивач також доповнив, що про купівлю спірної квартири була домовленість з представником продавця [PERSON] його матірю. В день укладення договору він (позивач) разом з дружиною приїхали до нотаріуса і він передавши грошові кошти для купівлі квартири дружині, за її проханням, пішов у автомобіль і не був присутній особисто при укладенні договору. Договором він не цікавився, так як дружині довіряв і остання працювала нотаріусом, тому у нього не виникало сумнівів у законності укладення угоди. В спірній квартирі вони спільно проживали і він виїхав звідти лише після розлучення. Представник позивача в судовому засіданні також доповнив, що оскільки вирішувалось питання про переведення відповідача [PERSON] на посаду завідуючої Старокостянтинівської держнотконтори, тому подружжя підшуковувало для купівлі квартиру в м.Старокостянтинові. З оголошеннь, що були надруковане у газеті «Наше місто» Старокостянтинівської міськради з серпня по жовтень 2007р., сторони дізнались про продаж спірної квартири. Безпосередньо перед купівлею квартири подружжям на імя позивача було взято два кредити, та в подальшому, після продажу будинку в м.Ізяславі дані кредити були повернуті. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали, заперечили проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] зазначила, що спірну квартиру їй було подаровано, оскільки з власником вони були в довірчих стосунках, а кредити брались не для купівлі квартири, а для ремонту будинку в м.Ізяславі, а також позивач пропустив строк позовної давності, та знав про дарування квартири ще у 2008 році, так як працював у Старокостянтинівському БТІ, а також зареєстрував своє місце проживання у квартирі саме з її згоди, тому слід застосувати позовну давність при вирішенні справи та відмовити у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявивсь хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив і від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог на предмет спору - Старокостянтинівської державної нотаріальної контори в дане судове засідання не зявилась та звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутності, заперечувала проти задоволення позову, а у попередньому судовому засіданні пояснила, що договір дарування посвідчено держнотаріусом Старокостянтинівської держнотконтори правомірно і підстав для визнання даного правочину удаваним не має. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Оскільки згідно із частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також зясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Так, судом встановлено, що 26 лютого 2005 року [PERSON] та [PERSON] уклади шлюб, зареєстрований у Хмельницькому міськвідділі реєстрації актів цивільного стану Хмельницького міськрайуправління юстиції, актовий запис №263, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб Серія 1-БВ №009926 від 11.10.2005р. /повторне/ (а.с.4). Як вбачається з даних рішення Ізяславського райсуду Хмельницької області від 29.12.2015р. справа №675/2155/15-ц провадження №2/675/764/2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.5). Також, як вбачається з даних договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-1751 19 жовтня 2007 року, дарувальник [PERSON], від імені якого на підставі довіреності, посвідченої [PERSON] - приватним нотаріусом Керченського міськнотокругу 03.10.2007р. за р.№3553, діє [PERSON], подарував [PERSON] кв.№18 в буд.№1/142 по вул.Миру в м.Старокостянтинові Хмельницької області (а.с.74). З наведеного вбачається, що вищевказаний договір був укладений в період перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON], а також судом встановлено, що після укладення даного правочину та до розірвання шлюбу, подружжя проживало у вказаній квартирі, що визнається сторонами та ними не оспорюється. Як вбачається з даних договору купівлі-продажу, посвідченого 24.11.2008р., приватним нотаріусом Ізяславського райнотокругу Хмельницької області [PERSON], зареєстровано у р.№7475, [PERSON] продав [PERSON], [PERSON] будинковолодіння №20 по вул.Вишеній,20 в м.Ізяславі Хмельницької області, тобто після укладення договору дарування кв.№18 в буд№1/142 по вул.Миру в м.Старокостянтинові від 19 жовтня 2017р. (а.с.55). Також, судом встановлено, до укладення 19 жовтня 2017р. договору дарування кв.№18 в буд.№1/142 по вул.Миру в м.Старокостянтинові, власником квартири - [PERSON] у газеті Старокостянтиніської міської ради «Наше місто» протягом серпень жовтень 2007 року пять разів було поміщено оголошення про продаж, вищевказаної квартири: №33 (186) від 16.08.2007р. (а.с.160), №34 (187) від 23.08.2007р. (а.с.161), №39 (192) від 27.09.2007р. (а.с.162), №40 (193) від 04.10.2007р. (а.с.163), №41 (194) від 11.10.2007р. (а.с.164). В цей же період 29 серпня 2007 року, [PERSON] уповноважує матір [PERSON] продати належну йому кв.№18 в буд.№1/142 по вул.Миру в м.Старокостянтинові, для чого надає їй відповідну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Старокостянтинівського райнотокругу [PERSON], зареєстровану 20.08.2007р. у р.№4117 (а.с.173). Наведене свідчить, про той факт, що до 11 жовтня 2007р. - останнє оголошення у газеті «Наше місто» про продаж квартири, [PERSON] висловлював публічну пропозицію у засобах масової інформації про продаж квартири і не мав наміру її дарувати. Натомість, саме у період висловлюванням [PERSON] у засобах масової інформації публічної пропозиції про продаж квартири, 16 жовтня 2007 року [PERSON] уклав договір іпотеки, відповідно до якого в забезпечення кредитного договору №014/2334/82/2474, укладеного ним за письмової згоди дружини [PERSON] (а.с.113), 16 жовтня 2007 року про отримання кредиту у ВАТ «[PERSON] Аваль в сумі 130 000 грн., передає в іпотеку належний йому буд.№20 по вул.Вишеній,20 в м.Ізяславі Хмельницької області (а.с.104-112). Також, судом не встановлено, а відповідачем не наведено жодних мотивів передачі [PERSON] для [PERSON] у дар спірної квартири, а також не доведено останньою наявності з дарувальником довірливих відносин, при тих обставинах, як зазначено, вище [PERSON] до 11 жовтня 2007р. подавав оголошення у газеті «Наше місто» про продаж квартири, тобто наміру дарувати її не мав. Враховуючи, вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позивачем повністю доведено факт укладення правочину, що є удаваним, що воля сторін в удаваному правочині була направлена на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, а саме укладення договору купівлі-продажу, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин, а також настання між сторонами інших прав та обовязків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Оскільки судом обєктивно встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, тобто договору купівлі-продажу. Так, відповідно до приписів ст.60 СК України: визнається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та відповідно до вимог ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За вищевказаних обставин, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та слід визнати договір дарування кв.№18 в буд.№1/142 по вул.Миру в м.Старокостянтинові, укладений 19 жовтня 2007 року між [PERSON], як дарувальником та [PERSON], як обдарованою, посвідчений держнотаріусом Старокостянтинівської держнотконтори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-1751 удаваним та встановити, що фактично сторонами укладено договір купівлі-продажу кв.№18 в буд.№1/142 по вул.Миру в м.Старокостянтинові та визнати за [PERSON] право власності на ? частину кв.№18 в буд.№1/142 по вул.Миру в м.Старокостянтинові, набутої в шлюбі як частку в спільній сумісній власності подружжя. Також, суд вважає за необхідне поновити позивачу строк для звернення з даними позовом до суду, оскільки останнім в суді доведено, що про існування договору дарування спірної квартири, він дізнався лише 20.04.2016р., отримавши офіційну довідку з Держреєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується поясненнями позивача, даними інформаційної довідки №57807959 від 20.04.2016р. (а.с.6-9) та даними відповіді завідувача Хмельницького облдержнотархіву №1549/01-18 від 01.06.2016р. (а.с.23), з якого вбачається, що Старокостянтинівська держнотконтора на зберігання до Хмельницького облдержнотархіву справи нотаріальних документів за 2006-2015 роки не передавала. Натомість відповідачем не надано суду жодних доказів того, що позивач був обізнаний про укладення 19 жовтня 2007 року саме договору дарування, а тому пропустив строк позовної давності за зверненням до суду і матеріали справи також не містять таких доказів. Відповідно до ст.142 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 1102,4 грн. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved