Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту, - Позивач) звернувся до суду із позовом про стягнення коштів з [PERSON] (надалі по тексту - Відповідач) за Договором купівлі-продажу товару у розстрочку № 1-06/12 від 03.08.2012 року в розмірі 710 000, 00 грн., 3% річних - 5 483, 01 грн., розмір інфляції - 1 830, 00 грн. Представники позивача - [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити позов за вказаних ним обставин. Представники відповідача - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, просила прийняти рішення за позовом. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши надані сторонами докази, дійшов до наступного висновку. 03.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу товарів (надалі по тексту - Договір-1) у розстрочку № 1-06/12, відповідно до якого Позивач продав [PERSON] (надалі по тексту - Третя особа) товари для риболовлі на суму 710 000, 00 грн. з розстрочкою оплати. Першу частину вартості товарів у розмірі 410 000 гривень, [PERSON] зобов`язувався сплатити шляхом безготівкового поповнення карткового рахунку Продавця в термін до 31.10.2012 року включно. Другу частину вартості товарів в розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень, [PERSON] зобов`язувався сплатити в порядку та строк, що будуть додаткового погоджені ним з Продавцем в письмовому вигляді та оформлені відповідним додатком до даного договору. У випадку, якщо порядок та строк сплати другої частини вартості товарів не будуть погоджені в термін до 15.11.2012 року включно, [PERSON] зобов`язувався сплатити другу частину вартості товарів шляхом безготівкового поповнення карткового рахунку Продавця в термін до 31.12.2012 року включно. Якщо [PERSON] буде допущено прострочення сплати вартості товарів, вся сума заборгованості та обумовлена даним договором пеня можуть бути стягнені з нього на користь Продавця в примусовому порядку за рішенням суду (а.с.7). Як зазначив Позивач, третя особа отримані товари не оплатила. Звертаючись до суду із зазначеним позовом до Відповідача - [PERSON] , Позивач свою позицію обгрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 11.06.1998 року (а.с. 12). Тому відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Як зазначив Позивач, рішенням суду від 11.08.2014 року відхилено позовні вимоги Відповідача в частині визнання недійсним Договору купівлі-продажу, з мотивів відсутності згоди дружини на укладання договору, чим встановлено, на його думку, що відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України, при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого із подружжя. Разом з цим, при виконанні рішення суду про стягнення боргу з [PERSON] вчинені державним виконавцем заходи з розшуку майна боржника не дали результату. Сума заборгованості залишається непогашеною. Так, відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно вимог ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Так, відповідно до ст. 3 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п. 11 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки [PERSON] не є стороною наведеного довогору, не підписувала його, не виступала в межах такого договору поручителем, не надавала ні письмову ні усну згоду на його укладення. Крім того, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2014 року у справі № 757/4950/13-ц, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] коштів задоволено частково, а саме стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 710 000, 00 грн., 3% річних - 5 483, 01 грн., розмір інфляції 1 830, 00 грн., судові витрати в розмірі 3 441, 00 грн.; в іншій частині договору відмовлено; в позові [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.10.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2014 року залишено без змін. В обгрунтування своїх вимог, Позивач вказала, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2014 року не є виконаним. Проте, такий довод не може бути законодавчою підставою для стягнення з [PERSON] заборгованості за договором, який вона не підписувала і стороною по якому не є, що в подальшому може призвести до ситуації за якої з подружжя [PERSON] буде стягнуто подвійну заборгованість за зазначеним договором. Крім того, позивач не довів суду, що його права та інтереси відповідно Договору купівлі-продажу від 03.08.2012 року були порушені [PERSON] Тому, суд вважає позов [PERSON] є необґрунтованим, тому в його задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed