Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач зазначала, що відповідач є її колишнім чоловіком, що підтверджується рішенням суду від 15.08.2019 р. справа №361/440/19, провадження №2/361/1624/19. Разом з нею він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №39 від 11.02.2021 р. Також, з нею проживає та зареєстрований її малодітний син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №39 від 11.02.2021 р. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. [PERSON] вже понад два роки не проживає за даною адресою, що підтверджується актом про не проживання від 12.02.2021 р. В липні 2018 року відповідач виїхав добровільно з квартири, в січні 2019 року нею була подана позовна заява про розлучення. Таким чином, відповідач більше двох років в квартирі не проживає. Його поточне місцезнаходження невідомо. Відповідач не проживає в квартирі, де він зареєстрований, квартирою не цікавиться, його речей у помешканні немає, покинув його добровільно. Не проживаючи за даною адресою, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає та ні на що не претендує. Реєстрація відповідача в квартирі створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача проводить позивач, скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг не може тощо. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні позову, просила про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області https://br.ko.court.gov.ua. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача, живе поверхом нижче, відповідача не бачили три роки, раніше він до неї заходив і казав, що поїде на заробітки, поїхав та не повернувся. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 26 жовтня 2018 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.6,7). У вищезазначеній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] власник, відповідач [PERSON] чоловік, [PERSON] син, що підтверджується довідкою КП БМР Київської області «ЖЕК-2» №39 від 11 лютого 2021 року (а.с.8). Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2019 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано (а.с.10). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 12 лютого 2021 року, у квартирі [ADDRESS] фактично зареєстрована та проживає позивач [PERSON] разом з сином [PERSON] , 2014 року народження, а її колишній чоловік [PERSON] не проживає в квартирі більше 2-х років (а.с.9). У ст. 383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 р. (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , так як відповідач понад одного року не проживає у спірній квартирі. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved