Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - [PERSON]), [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON]) звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров'ю та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.04.2013 року провадження по цивільній справі № 758/555/13-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON]), про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров'ю та моральної шкоди було роз'єднано на два самостійні провадження. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11.04.2013 цивільну справу за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], про відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров'ю та відшкодування моральної шкоди, було прийнято до свого провадження. На обґрунтування позову [PERSON] та [PERSON] зазначили, що у січні 1995 року [PERSON] познайомилася з громадянином Німеччини - [PERSON], який із початку їхнього знайомства проявляв до неї знаки уваги. Через деякий час, [PERSON] з [PERSON] почали зустрічатися, ходили разом на вечірки, куди його запрошували як 2-го секретаря Посольства Німеччини в Україні. Невдовзі, [PERSON] зробив [PERSON] пропозицію одружитися, після чого вони почали жити разом з ним [ADDRESS] та вести спільне господарство, на що [PERSON] погодилася. Їхні стосунки здавалися серйозними, про що весь час говорив [PERSON], [PERSON] відчувала себе дуже щасливою жінкою, оскільки була впевнена, що зустріла чоловіка, якого палко кохала і який так само їхнє майбутнє. [PERSON] запевнив [PERSON], що іншої родини у нього немає, що вона та єдина, з якою він хоче прожити все своє життя, останній тісно зблизився з її мамою, яка є єдиною її сім'єю і навіть її переконав у серйозності своїх планів щодо неї. У травні 1995 року було придбано чотирьохкімнатну квартиру в історичній частині міста Києва, загальною площею 90,5 кв.м., дана квартира знаходилася за адресою [ADDRESS] та належала громадянину Канади - [PERSON]. При купівлі квартири, [PERSON] повідомив [PERSON], що не має достатньої суми для цього житла, тому попросив її позичити йому 15 000 доларів США, завіривши при цьому, що квартиру він оформить на своє ім'я. [PERSON] погодилася на таку позику, оскільки дуже хотіла, аби їхня спільна дитина мала своє власне житло. Для цього вона сама позичила кошти у розмірі 15 000 доларів США у свого знайомого - громадянина [PERSON]. Позичені гроші [PERSON] віддала [PERSON], який 24 травня 1995 року оформив договір купівлі - продажу квартири за адресою [ADDRESS] та завірив у нотаріуса першої Київської державної нотаріальної контори. Про те, ще він оформив договір купівлі-продажу на своє ім'я, [PERSON] навіть не підозрювала. Відповідно де договору купівлі - продажу ціна квартири становила 100 000 000 (сто мільйонів) карбованців, які продавець отримав повністю у момент оформлення договору. Згідно з офіційним курсом долара США до карбованця станом на той час вартість квартири становила 959,7 доларів США, тобто [PERSON] купив зазначену квартиру за кошти [PERSON] та обманув її щодо вартості квартири та оформив квартиру на своє ім'я у Київському БТІ. До осені 1995 року, [PERSON] з [PERSON] спільно проживали в придбаній квартирі [ADDRESS], на ім'я [PERSON] з ЖЕК № 1 було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території за № 1 від 12.09.1997 року. З того часу, [PERSON] сплачувала за комунальні послуги згідно з особовим рахунком, виписаним на її ім'я. У жовтні 1995 року у [PERSON] закінчився строк дипломатичних повноважень у Посольстві Німеччини в Україні у зв'язку з чим його відразу було переведено на роботу до Пекіну. Коли [PERSON] повідомив [PERSON] про такі зміни, [PERSON] подумала, що після його від'їзду їхні стосунки розпадуться, але в цьому вона помилилася, на відстані вони стали ще ріднішими, а їхнє кохання набуло нових сил і [PERSON] продовжував говорити про їхнє одруження, яке мало відбутися чи то у Німеччині, чи то в Китаї, він навіть наполіг аби [PERSON] зібрала всі необхідні документи для одруження за кордоном, надав офіційне запрошення на одруження, завірене в посольстві Німеччини у Пекіні. Весь цей час поки [PERSON] був у Пекіні, [PERSON] займалася облаштуванням його справ у Києві: робила ремонти у двох квартирах, після чого здавала третім особам в оренду, а кошти з цих договорів надходили на особистий банківський рахунок [PERSON]. [PERSON] залишив на [PERSON] всі свої справи, які ще залишалися в нього в Україні. Зокрема, на ім'я [PERSON] було видано багато довіреностей, аби у неї була можливість виконати його доручення. 20 березня 1996 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON] генеральну довіреність на квартиру [ADDRESS]. У період перебування [PERSON] у Пекіні, [PERSON] отримувала від нього постійні офіційні запрошення у якості своєї нареченої. Проте китайські візи були короткотермінові, тому [PERSON] не мала змоги постійно проживати зі своїм нареченим у Китаї, хоча в час перебування там [PERSON] облаштовувала житло та вела господарство. Під час одного з візитів [PERSON] до [PERSON] у січні 1997 року [PERSON] завагітніла, цю новину [PERSON] сприйняв з великим запалом, оскільки часто говорив про бажання мати дітей. Довгий час від [PERSON] не було ніякої звістки з Пекіну, тому [PERSON] вирішила поїхати до Китаю. Коли [PERSON] була вже біля квартири, де тоді проживав [PERSON] у Пекіні, зрозуміла, що він змінив замок. [PERSON] була здивована та вирішила дочекатися [PERSON]. Після його приходу [PERSON] зайшла до квартири та побачила речі іншої жінки у вітальні, ванній кімнаті та по всій квартирі. [PERSON] не могла повірити своїм очам, коли [PERSON] запитала у [PERSON], що це значить, він сказав, що їм треба розійтися, оскільки на той час у нього вже були стосунки з іншою жінкою (студенткою з Японії - [PERSON]). [PERSON] отримала неймовірне потрясіння від таких слів, не могла повірити, що людина, яка так довго зізнавалася їй в щирому коханні до неї, з яким вони планували одружитися та дитину якої вона носила під серцем, міг з нею таке вчинити. Проте, [PERSON] просто виставив [PERSON] за двері, в зв'язку з чим, вона вимушена була шукати притулку в готелі. Коли стало холодати, [PERSON] вирішила повернутися до квартири, яку орендував [PERSON]. У [PERSON] були всі речі, включаючи й зимовий одяг. [PERSON] все перевезла, оскільки вони вже були однією родиною та жили разом. Повернувшись до квартири, [PERSON] хотіла спробувати забрати хоч якийсь теплий одяг, аби не замерзнути. Коли [PERSON] подзвонила у дзвоник, ніхто не відповів. [PERSON] дзвонила кілька разів, та все безрезультатно. Тоді [PERSON] постукала в двері, але їй все одно ніхто не відчинив, вона почала сильніше стукати, на що вийшов [PERSON] та з дверей вдарив її кулаком по обличчю. [PERSON] впала додолу та відчула неймовірну біль, потім [PERSON] підійшов до неї та почав бити ногами - по голові, по животу, скрізь, де тільки бачив. [PERSON] несамовито кричала, оскільки не могла перенести тієї болі та дуже боялася за здоров'я дитини, яка була в її утробі. Почувши її крики, вибігла сусідка - громадянка Югославії на ім'я [PERSON], чоловік якої також працював у дипломатичній місії в Китаї, саме вона надала першу медичну допомогу [PERSON], викликала швидку допомогу та місцеву пекінську поліцію, але остання, дізнавшись, що в ситуації замішаний німецький дипломат - відразу покинула місце, де все сталося. Машина швидкої медичної допомоги забрала [PERSON] до лікарні, де провели комплексне обстеження її організму та лікували протягом досить тривалого часу. Саме тоді, для надання їй допомоги приїхала її матір - [PERSON], вона зустрілася з [PERSON], щоб дізнатися в чому справа та чому з його боку мала місце така жорстокість. Після приїзду [PERSON], [PERSON] попросив вибачення у них, очевидно, зрозумівши свою помилку, та навіть запросив переїхати до його орендованої квартири. Під впливом жаркої погоди та нанесення тілесних ушкоджень, пережитого морального та душевного потрясіння [PERSON] себе дуже погано почувала, лікування у Пекіні було дуже дороге, тому, ставши на ноги, [PERSON] відразу повернулася на Україну. Вже будучи дома, [PERSON] дізналася, що втратила дитину - вагітність завмерла. [PERSON] довгий час лікувалася, проте, та моральна шкода, що була нанесена їй [PERSON], дає про себе знати й сьогодні. [PERSON] перенесла стрес, втратила міцний сон, втратила спокій, проте ніяк не може позбутися тих жахливих спогадів і пробачити [PERSON] втрату їхньої дитини, яку [PERSON] вже встигла полюбити. У Києві [PERSON] проживала у [INFO], оскільки заключила з [PERSON] договір оренди від 15.07.1997 року та вважала, що має право власності на квартиру, оскільки вона придбана за кошти [PERSON]. Пропозицій від [PERSON] про розірвання зазначеного договору не надходило. Крім того, її право на проживання в новокупленій квартирі підтверджується нотаріально завіреним договором від 15.07.1997 року, укладеним між нею та [PERSON]. Згідно з цим договором, [PERSON] уповноважував її проживати в [ADDRESS], сплачувати комунальні послуги та передати зазначену квартиру дитині, яка мала народитися. 20.07.2009 року до квартири по [ADDRESS] увірвався [PERSON] з невідомими людьми, зрізавши двері, і наніс [PERSON] та [PERSON] тілесні ушкодження, викинувши їх із квартири. Ситуація склалася таким чином, що [PERSON] змушена була відразу ж викликати працівників міліції, по їх прибуттю [PERSON] ніби - то пред'явив їм довіреність від [PERSON] про продаж квартири, про що вказала у своїх заявах до прокуратури та міліції. На вимогу [PERSON], не відразу, однак виїхала слідчо - оперативна група Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві і не відразу зафіксувала факт, але всі сусіди були свідками, як особисті речі [PERSON] та [PERSON], що знаходилися в квартирі, були викинуті [PERSON] та особами, яких він найняв. В подальшому, речі були знищені а частина - викрадені, при повній бездіяльності працівників міліції, які зобов'язані були їх оберігати. У вищезазначеній квартирі [PERSON] проживала більше 15 років на законній підставі. В період з 20.07.2009 року і до теперішнього часу [PERSON] неодноразово зверталася з письмовими скаргами до міліції, але на її вимоги ніхто з посадових осіб не відреагував. Після всіх цих обставин [PERSON] не ходила на роботу, оскільки цьому не дозволяв її стан здоров'я, від наслідків нанесених тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] перебували на стаціонарному лікуванні у Київській міській лікарні № 18 в період з 26.10.2009 р. по 17.11.2009 р. [PERSON] тяжко захворіла після того випадку і хворіє по сей день, [PERSON] постійно викликала для неї лікарів, оскільки тяжкий стан її здоров'я не дозволяв транспортувати її до лікарні. На жаль, багаторазові виклики швидкої допомоги, великі рахунки за ліки вже стали звичною справою [PERSON] та [PERSON] Крім того, [PERSON] дістала перелом шийки кульшового суглобу, у результаті чого вона перенесла складне операційне втручання, під час якого втратила багато крові, а також яке потребувало багато сил, нервів і коштів. [PERSON] вважає, що її права на отримання права власності на квартиру порушуються, оскільки квартира фактично придбана за її кошти, а [PERSON], пообіцявши одружитися та подарувати квартиру спільній дитині, її обдурив. У зв'язку з вищевикладеним, [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду за захистом порушеного права. У судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] підтримали позов з викладених у ньому підстав та просили його задовольнити у повному обсязі. [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів - [PERSON], [PERSON], відповідача - [PERSON], з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про залишення без задоволення позову виходячи з наступних підстав. Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема , є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а правилами ч. 1 ст. 22 цього Кодексу встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, що може бути спростована лише нормою закону чи встановлена судом. Відповідно до ч. ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. До суду належних та допустимих доказів на підтвердження суперечності змісту укладеного правочину - договору купівлі - продажу квартири від 24 травня 1995 року, ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, надано не було. Також, до суду не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що особи, які вчиняли правочин, не мали необхідного обсягу цивільної дієздатності, а волевиявлення учасників правочину не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі. Крім того, на доведено, що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а відтак правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов являються неприпустимими, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. ст. 57 - 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. До початку розгляду судом справи по суті, клопотань про долучення до матеріалів справи, витребовування чи забезпечення доказів, заяв про виклик свідків в судове засідання, [PERSON] та [PERSON] до суду не заявлялось. Враховуючи встановлені судом обставини, за яких доказів на підтвердження суперечності змісту укладеного правочину - договору купівлі - продажу квартири від 24 травня 1995 року, ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, надано не було, позовні вимоги пред'явлені до [PERSON] обгрунтовувались вчиненням ним щодо позивачів неправомірних дій, в той час, як належних та допустимих доказів вчинення [PERSON] кримінального порушення відносно [PERSON] та [PERSON] до суду надано не було, а відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На основі з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, а тому підлягають залишенню без задоволення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed