Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернувся у жовтні 2017 року до суду із позовом до [PERSON] про стягнення сум, в обґрунтування якого зазначив, що [PERSON] 23 жовтня 2011 року отримала у борг від [PERSON] грошову суму у розмірі 5000 доларів США зі строком повернення до 31 грудня 2014 року, що підтверджується наданою борговою розпискою від 23 жовтня 2011 року. В обумовлений строк [PERSON] борг не повернула. 28 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого, в тому числі, [PERSON] відступив [PERSON] свої права кредитора по відношенню до [PERSON], щодо виконання останньою обов'язків, передбачених розпискою, в обсязі та на умовах, що існують на час укладення цього договору. 28 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги, згідно умов якого, в тому числі [PERSON] відступив [PERSON] свої права кредитора по відношенню до [PERSON], щодо виконання нею обов'язків, передбачених розпискою. 27 вересня 2017 року він направляв [PERSON] повідомлення про укладення договору про відступлення права вимоги від 28 серпня 2017 року. Після збільшення позовних вимог зазначив, що за період з 13 червня 2017 року по 10 грудня 2017 року сума, яка підлягає до стягнення дорівнює 3065 грн. 84 коп., а тому просив стягнути з [PERSON] на його користь проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1619 грн. 53 коп., інфляційні втрати у розмірі 1044 грн. 99 коп., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 388 грн. 69 коп. та 3 % річних від прострочених сум сплати за проценти у розмірі 12 грн. 63 коп. Ухвалою від 11 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що подальший розгляд цієї справи належить проводити за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України, в частині, у якій вони не встановлюють нових обов'язків, не скасовують чи не звужують прав, що належні учасникам судового процесу, чи не обмежують їх використання. 02 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сум, в обґрунтування якого зазначив, що у суді розглядаються вимоги щодо сплати процентів за користування грошовими коштами, інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за час прострочення відповідача за період з 13 червня 2017 року по 10 грудня 2017 року. Оскільки [PERSON] свої зобов'язання по поверненню грошових коштів не виконує, зазначив, що за період з 11 грудня 2017 року по 27 березня 2018 року сума, яка підлягає до стягнення дорівнює 2570 грн. 99 коп., а тому просив стягнути з [PERSON] на його користь проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1191 грн. 72 коп., інфляційні втрати у розмірі 1149 грн. 49 коп., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 229 грн. 78 коп. Ухвалою від 04 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою. Ухвалою суду від 05 квітня 2018 року вказані цивільні справи об'єднані в одне провадження. Ухвалою суду від 03 вересня 2018 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог притягнуті [PERSON], [PERSON] Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, сповіщались судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, направили суду звернення щодо підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляду справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, сповіщалась судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, направила суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Також зазначила, що вона не отримувала від позивача документів на підтвердження переходу до нового кредитору прав у зобов'язанні; копія повідомлення про зміну кредитора підписана не встановленою особою; розрахунок заборгованості зроблений безпідставно. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, сповіщався про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, сповіщався судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надав суду звернення щодо розгляду справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, сповіщався про час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] взяла у [PERSON] 23 жовтня 2011 року грошові кошти в розмірі 5000 доларів США на строк до 31 грудня 2014 року, про що власноручно написала розписку. Відповідно до договору про відступлення прав від 28 листопада 2015 року, [PERSON] прийняв від [PERSON] право вимоги до [PERSON] 28 серпня 2017 року [PERSON] прийняв від [PERSON] право вимоги до [PERSON], про що був укладений договір про відступлення права вимоги. На виконання умов договору, [PERSON] прийняв від [PERSON] оригінал розписки від 23 жовтня 2011 року, договір відступлення прав від 28 листопада 2015 року та документи справи. В рахунок погашення боргу, [PERSON] сплатила 4000 доларів США, а тому станом на 12 червня 2017 року сума боргу в гривневому еквіваленті становить 26124 грн. 76 коп. Рішенням Комінтернівського районного суду від 12 червня 2017 року вказана сума стягнута з [PERSON] на користь [PERSON] (а.с. 87-89). Вказані обставини встановлені судовим рішенням від 12 червня 2017 року, що набрало законної сили, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку повернення позики чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Правильність такого застосування вищевказаних норм матеріального права узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18. Право позивача нараховувати передбачені договорами або на рівні облікової ставки Національного банку України проценти за позикою припинилося після спливу визначеного строку повернення позики і процентів, та у зв'язку з неповерненням відповідних сум, права та інтереси позикодавця підлягають захисту на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Таким чином, вимоги [PERSON] щодо стягнення несплачених процентів за користування грошовими коштами та 3% річних за прострочення сплати процентів на думку суду є безпідставними, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити. Разом з тим, як зазначено у ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом. Сума інфляційних витрат за період з 13 червня 2017 року по 27 березня 2018 року становить 2813 грн. 63 коп. (26124 грн. 76 коп. (сума заборгованості) х 110,77 (сукупний індекс інфляції) / 100% - 26124 грн. 76 коп. (сума заборгованості). Сума 3 % річних від суми заборгованості за період з 13 червня 2017 року по 27 березня 2018 року становить 618 грн. 41 коп. (3% х 288 (днів) / 365 х 26124 грн. 76 коп. (сума заборгованості)). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] інфляційних витрат, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю II групи. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2018 року складає 1762 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є інвалідом другої групи (а.с. 12), а тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial