Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

Адвокат Чубенко Ж.А. звернулася до Хорольського районного суду Полтавської області в інтересах своєї повірительки [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЯ-АГРО» про розірвання договору оренди землі, скасування запису про державну реєстрацію права, зобов`язання повернути земельну ділянку та стягнення заборгованості з орендної плати. В обгрунтування позову зазначила, що [PERSON] є власником земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ковалівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером 5324882600:00:015:0033, площею 2.7433 га. 08 червня 2016 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір оренди землі № б/н (надалі - Договір), згідно якого Орендодавець (Позивач) передала Орендарю (Відповідачу) у строкове платне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку з кадастровим номером 5324882600:00:015:0033, площею 2.74 га, яка розташована на території Ковалівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Згідно пунктів 9 та 11 Договору, орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі - 3 % від вартості земельної ділянки, що становить 3487,26 гривень на рік, до 31 грудня кожного року. Відповідно до пункту 10 Договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Відповідно до пункту 14 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,3 відсотків несплаченої суми за кожний день прострочення. Вказуючи на те, що відповідач з моменту укладення договору оренди орендну плату позивачці так і не сплачував, просила суд розірвати договір оренди землі № б/н від 08 червня 2016 року, укладений між [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] ) та ТОВ «ГАЯ - АГРО» (код ЄДРПОУ - 30130518), за яким об`єктом оренди є земельна ділянка площею 2.74 га, яка розташована на території Ковалівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324882600:00:015:0033, а також скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію іншого речового права номер: № 14915542 та зобов`язати ТОВ «ГАЯ-АГРО» повернути [PERSON] належну їй земельну ділянку площею 2.74 га, кадастровий номер 5324882600:00:015:0033, розташовану на території Ковалівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Крім того, позивач просить стягнути з ТОВ «ГАЯ-АГРО» на користь [PERSON] заборгованість по орендній платі в сумі 35 177,96 грн (тридцять п`ять тисяч сто сімдесят сім гривень 96 копійок), яка складається з: 31 312,66 грн (сукупний розмір несплаченої Позивачу орендної плати Відповідачем за 2016 - 2020 роки з урахуванням індексів інфляції) та 3 865,30 грн (пеня за несплату оренди за 2019 та 2020 роки), та стягнути із відповідача понесені нею у зв`язку із розглядом справи судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник Чубенко Ж.А. позовані вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. На запитання суду позивачка пояснила, що не отримувала від відповідача орендну плату за землю жодного разу. Неодноразово зверталася до відповідача з цим питанням в усній формі, і кожного року отримувала відмовки та обіцянки заплатити гроші. Відповідач явку свого представника із належно завіреними документами, що посвідчують його повноваження в судове засідання не забезпечив. 24.02.2021 року подав суду заяву в які просив відмовити позивачці в стягненні орендної плати за 2016 та 2017 роки в зв`язку із пропуском позивачкою строку позовної давності. Допитавши позивачку та її представника, дослідивши наявні в матеріалах справи копії письмових документів, суд приходить до наступних висноквків. Як встановлено судом [PERSON] , є власником земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Ковалівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером 5324882600:00:015:0033, площею 2.7433 га. Зазначене підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЖ № 744726, виданого відділом Держкомзему у Хорольському районі 03 грудня 2010 року, а також інформаційною довідкою № 224146150 від 16 вересня 2020 року. З наявної в матеріалах справи копії договору оренди землі вбачається, що 08 червня 2016 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір оренди землі № б/н (надалі - Договір), згідно якого Орендодавець (Позивач) передала Орендарю (Відповідачу) у строкове платне користування строком на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку з кадастровим номером 5324882600:00:015:0033, площею 2.74 га, яка розташована на території Ковалівської сільської ради Хорольського району Полтавської області. Вказаний договір орнеди пройшов державну реєстрацію 08.06.2016 року. Згідно пунктів 9 та 11 Договору, орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі - 3 % від вартості земельної ділянки, що становить 3487,26 гривень на рік, до 31 грудня кожного року. Відповідно до пункту 10 Договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Згідно пункту 13 Договору, розмір орендної плати переглядається один раз у три роки: у разі підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, в інших випадках. Відповідно до пункту 14 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,3 відсотків несплаченої суми за кожний день прострочення. Згідно пункту 20 Договору передача земельної ділянки Орендарю здійснюється у 7-денний строк після державної реєстрації цього Договору за актом її приймання-передачі. Пунктом 28 Договору передбачено право Орендодавця вимагати від Орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до пункту 38 Договору дія Договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Згідно пункту 43 Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Судом встановлено, що позивачка за вищевказаним Договором - передала Відповідачу у платне строкове користування земельну ділянку. В свою чергу Відповідач, з моменту отримання земельної ділянки у користування (червень 2016 року) використовував земельну ділянку. В судовому засідання позивачка стверджувала, що орендну плату за користування земельною ділянкою відповідно до спірного договору вона не отримувала ні в грошовій формі, ні продукцією чи послугами, орендну плату відповідач їй не пересилав поштою, чи грошовим переказом на картковий рахунок. Відповідач не надав відповіді представнику позивачки на здійснений нею адвокатський запит, щодо проведених розрахунків згідно спірного договору із позивачкою. Таких доказів відповідач не надав і суду, хоча ці докази у випадку їх наявності повинні були б бути у відповідача. Таким чином суд приходить до переконання, що відповідач не здійснював сплату орендної плати за землю позивачці, відповідно до умов укладеного 8 червня 2016 року договору оренди землі належної позивачці. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Частиною 1 статті 96 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) до обов`язків землекористувачів віднесено своєчасна сплата земельного податку та орендної плати. Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Стаття 24 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що орендодавець має право вимагати від орендаря зокрема своєчасного внесення орендної плати. Згідно частини 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі» у разі невиконання сторонами обов`язків, визначених чинним в Україні законодавством та умовами договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду. За змістом пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оскільки Відповідачем порушено порядок сплати оренди протягом п`яти років, має місце істотне порушення умов договору оренди у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди від 08 червня 2016 року на земельну ділянку з кадастровим номером 5324882600:00:015:0033, площею 2.7433 га. Суд констатує, що факт порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є самостійною та достатньою підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2019 року у справі №383/708/16-ц: «Приписи частини 1 статті 32 Закону України «Про оренду землі», статті 141 ЗК України, статті 651 ЦК України та пункту 36 укладеного договору є правовою підставою для розірвання цього договору. Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що позивач розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.» Аналогічні позиції викладені і у постановах Верховного Суду України: від 12 грудня 2012 року №6-146цс12, від 28 вересня 2016 року №6-977цс16, від 11 жовтня 2017 року №6-1449цс17. Суд зазначає, що пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з вимогами частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Вказаною нормою закріплено, що скасування на підставі рішення суду записів про проведену державну реєстрацію прав, є підставою для внесення до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав. Згідно інформаційної довідки № 224146150 від 16 вересня 2020 року право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 5324882600:00:015:0033 площею 2.7433 га, зареєстровано 08 червня 2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 944942353248, номер запису про інше речове право: 14915542. Таким чином, в зв`язку із розірванням вищевказаного договору підлягає скасуванню запис про державну реєстрацію іншого речового права № 14915542. Відповідно до вимог статті 785 ЦК України,у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. За правилами статті 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Відповідач з моменту укладення договорів оренди (червень 2016 року) фактично займається обробітком земельних ділянок та засіває їх зерновими культурами. У разі припинення договірних відносин Відповідач повинен негайно повернути Позивачу належну їй земельну ділянку. Таким чином, у звязку з розірванням договору оренди землі та скасуванням запису про державну реєстрацію цього речового права земельна ділянка підлягає поверненню позивачці негайно. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до абз. 1 п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пункту 5 Договору нормативно грошова оцінка земельної ділянки (на момент укладення угоди) становить 116 242,08 грн. Згідно пунктів 9 та 11 Договору, орендна плата вноситься Орендарем у формі та розмірі - 3 % від вартості земельної ділянки, що становить 3 487.26 гривень на рік, до 31 грудня кожного року. Відповідно до пункту 10 Договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Згідно пункту 13 Договору, розмір орендної плати переглядається один раз у три роки: у разі підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, в інших випадках. Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті. Розмір орендної плати та її індексація визначаються за домовленістю сторін. Законодавством не передбачено порядок індексації орендної плати. Тож сторони вільні самі обирати такий механізм. За умовами спірного Договору орендна плата становить 3 487.26 грн. на рік, підлягає індексації та виплачується до 31 грудня кожного року. Відповідач належно не виконав умови Договору в повному обсязі щодо виплати Позивачу орендної плати саме у розмірі 3 % від грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у наведених вище положеннях правочину, що становить 3 487.26 грн. на рік, протягом 2016 - 2020 років (з урахуванням індексів інфляції) та порушив вимоги ст. 21, 22 Закону України «Про оренду землі». Суд погоджується із наданим позивачкою та її представником розрахунком розміру орендної плати з урахуванням індексу інфляції, та вважає, що відповідач повинен був сплатити позивачці за 2016 рік - 3 487,26 грн. х 143,3% (індекс інфляції за попередній рік) = 4 997,24 грн. за 2017 рік - 4 997,24 грн. х 112,4% (індекс інфляції за попередній рік) = 5 616,90 грн. за 2018 рік - 5 616,90 грн. х 113,7% (індекс інфляції за попередній рік) = 6 386,42 грн. за 2019 рік - 6 386,42 грн. х 109,8% (індекс інфляції за попередній рік) = 7 012,30 грн. за 2020 рік - 7 012,30 грн. х 104,1% (індекс інфляції за попередній рік) = 7 299,80 грн. Отже, сукупний розмір несплаченої Позивачу орендної плати Відповідачем за 2016 - 2020 роки складає 31 312,66 грн., без відрахування нарахованих обов`язкових платежів (податків та зборів), проте з урахуванням індексів інфляції. У відзиві на позов представник відповідача просив застосувати до сум, що підлягають стягненню у виді орендної плати строк позовної давності. Враховуючи наявність такого клопотання, суд ввжає, що з урахуванням, передбаченого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню орендна плата за 2018-2020 роки включно. Вирішуючи питання в частині стягнення із відповідача пені за порушення зобов`язання, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Як зазначено вище, відповідно до пункту 14 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,3 відсотків несплаченої суми за кожний день прострочення. Суд при обрахунку пені виходить з того, що неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Водночас, суд враховує ту обставину, що згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. У Постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2012 у справі №17/034-11 та від 11 грудня 2012 у справі №10/065-11, викладено такий правовий висновок: «Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України». Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до пункту 1 частини другої статі 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Відповідна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №910/4164/17, від 22 листопада 2018 року у справі №903/962/17, від 07 червня 2019 року у справі №910/23911/16 від 22 липня 2019 року зі справи № 911/1563/18, від 22 серпня 2019 року зі справи № 914/508/17, від 13 вересня 2019 року у справі №902/669/18, від 11 листопада 2019 року зі справи № 904/1038/19, від 11 лютого 2020 у справі №916/612/19. При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання: «У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.». Таким чином, приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Пеня нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Суд враховує, що відповідач не заявив вимоги про застосування до пені строку позовної давності. Тому, суд погоджується із зазначеним позивачем порядком та розміром розрахунку пені, що підлягає стягненню із відповідача у зв`язку з неналежним виконанням договору. Розрахунок пені в розмірі, визначеному договором. Пеня розрахована Позивачем за формулою: Пеня = С х РП х Д / 100, де С - сума заборгованості за період; РП - розмір пені, зазначений у договорі; Д - кількість днів прострочення. Орендну плату за 2019 рік в сумі 7012,30 грн. відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу у строк до 31 грудня 2019 року. Фактично сума не сплачена. Період нарахування пені за прострочку: 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року. З вимогою стягнути із Відповідача пеню Позивач звернувся до суду 18 січня 2021 року. З врахуванням строку позовної давності, строк стягнення пені за несплату орендної плати за 2019 рік: 18 січня 2020 року по 30 червня 2020 року - 165 днів. Орендну плату за 2020 рік в сумі 7 299,80 грн. відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу у строк до 31 грудня 2020 року. Фактично сума не сплачена. Період нарахування пені за прострочку: 01 січня 2021 року по 30 червня 2021 року. З вимогою стягнути із Відповідача пеню Позивач звернувся до суду 18 січня 2021 року. З врахуванням строку позовної давності, строк стягнення пені за несплату орендної плати за 2020 рік: 01 січня 2021 року по 18 січня 2021 року - 18 днів. Виходячи з умов Договору та норм законодавства пеня за несвоєчасну сплату Відповідачем орендних платежів: - за 2019 рік становить: 7012,30 грн. х 0,3 х 165/100 = 3471,10 грн. - за 2020 рік становить: 7 299,80 грн. х 0,3 х 18/100 = 394,20 грн. Загальна сума стягуваної пені: 3471,10 грн. + 394,20 грн. = 3865,30 грн. Стягнення в судовому порядку з Відповідача на користь Позивача розміру орендної плати є ефективним національним засобом юридичного захисту права орендодавця, а орендна плата є складовою поняття «майно», захист якого також практично гарантується нормами ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (такий висновок суду випливає також із п.57 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1989 року у справі «Мелахер та інші проти Австрії»). Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 20 698,50 грн орендної плати за землю за 2018, 2019, 2020 роки, та 3 865,30 грн пені за неоплату орендної плати за 2019 та 2020 роки. Крім того із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial