Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 2500 гривень щомісячно на кожну дитину, з урахуванням індексації, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 29 липня 2002 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. На даний час до Харківського районного суду Харківської області нею подано позовну заяву про розірвання любу. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, інтересами дітей не цікавиться. Позивач зазначає, що їй самостійно важко доглядати та забезпечувати дітей. [PERSON] здоровий, працездатний, на даний час ніде не працює, але має нерегулярний мінливий дохід, нікому іншому аліментів не сплачує, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання їх дітей. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 листопада 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання. 19 листопада 2019 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі по 1250 гривен щомісячно на кожну дитину з урахуванням індексації, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що шлюбно-сімейні відносини з [PERSON] дійсно припинені чотири роки назад, проте відповідач цікавиться своїми дітьми, намагається підтримувати з ними стосунки, приймати участь у їх вихованні та забезпеченні, однак позивач перешкоджає у цьому. Відповідач на даний час не працює, має мінливий дохід, аліменти нікому не сплачує. При цьому зауважує, що має діагноз міжхребцева грижа, у зв`язку з чим позбавлений можливості займатись фізичним трудом, змушений постійно лікуватись та витрачати кошти на придбання ліків. У серпні 2019 року відповідач був звільнений з роботи, після чого не може працевлаштуватися. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 29 липня 2002 року у Циркунівській сільській раді Харківського району Харківської області за актовим записом №16, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29 липня 2002 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 20 жовтня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції у Харківській області) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 20 жовтня 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції у Харківській області). Діти проживають разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Циркунівської сільської ради від 23 жовтня 2019 року № 02-21/1008. Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Харківської районної ради «Центр первинної медичної допомоги №5 Харківського району» Абулаторії загальної практики сімейної медицини с. Липці від 12 листопада 2019 року, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з приводу діагнозу: остеохондрозу з протрузіями дисків, пірамідальної грижі дисків, йому рекомендовані полегшені фізичні навантаження. Як вбачається з трудової книжки на ім`я [PERSON] , він 15 серпня 2019 року був звільнений з ТОВ «СПЕЦАВТОДОМ» за власним бажанням (Наказ №2710 від 15 вересня 2019 року), після вказаної дати записи щодо працевлаштування відповідача в трудовій книжці відсутні. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.\~141\~СК\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом статті 181 СК України,\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в твердій грошовій сумі. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості щодо офіційного працевлаштування відповідача та отримання ним стабільного, регулярного доходу, відповідачем надана копія трудової книжки, зі змісту якої вбачається, що останній на даний час офіційно не працевлаштований. Зазначені обставини жодним чином не спростовані позивачем. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом під час розгляду справи, неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з позивачем та фактично знаходяться на його утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Оскільки, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є здоровою особою працездатного віку, з урахуванням матеріального становища дітей та їх батька, суд вважає необхідним покладення на останнього аліментного зобов`язання. При визначенні розміру аліментів, окрім вищевказаних правових положень, суд виходить з наступних обставин. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні, при цьому, у своєму відзиві він заперечив проти стягнення аліментів у розмірі по 2500 гривень на кожну дитину, вважаючи, що на даний час має змогу сплачувати аліменти лише у розмірі 1250 гривень на кожну дитину щомісячно. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений\~Законом України\~«Про\~державний\~бюджет\~України\~на\~2020\~рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 січня 2020 року становить 2218 гривен. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від:05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Жодних доказів на підтвердження стану здоров`я дітей та батька суду не надані. Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не доведено, що позивач, будучи матір`ю неповнолітніх дітей та маючи відповідно до вимог ст. 141 СК України рівний з батьком обов`язок утримувати дитину, не має можливості приймати участь у витратах на неповнолітніх дітей. Суду не надано жодних доказів на підтвердження відсутності у позивача доходу, відомості щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, або ж інших обставин, які б виключали можливість позивача приймати участь у матеріальному забезпеченні неповнолітніх дітей, в матеріалах справи також відсутні. Також позивачем жодним чином не обґрунтована та не доведена необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 2500 гривень на кожну дитину, не надано жодних відомостей щодо несення витрат на утримання дітей, розмір яких відповідав би можливості покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному нею розмірі. Виходячи з пояснень, викладених відповідачем у своєму відзиві на позовну заяву, його дохід складається з мінливих неофіційних заробітків. Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не спростовані такі доводи відповідача, не надано доказів щодо отримання останнім іншого доходу. Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліментів у розмірі 2500 гривень може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача. Крім того, суд також враховує ту обставину, що відповідач визнав позовні вимоги у у розмірі 1250 гривень на кожну дитину щомісячно, що свідчить про те, що останній має матеріальну можливість сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Отже, враховуючи викладені обставини, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у твердій грошовій сумі у розмірі по 1250 гривень на кожну дитину щомісячно, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, у разі отримання відповідачем іншого прибутку, зміни його матеріального становища позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дітей у вищевказаному розмірі, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 25 жовтня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.2\~ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.\~ Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681,60 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial