Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

Адвокат Татунець В.В., якій діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду 12.12.2019р. з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що 12 грудня 2017 року, між [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) було укладено договір позики, на підтвердження позичальником було власноручно написано розписку в якій вказано, що позичальник отримала від позикодавця суму в розмірі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США 00 центів, та позичальник зобов`язується повернути позику в вищезазначеному розмірі позикодавцю в строк до 30.03.2018 року. 23 березня 2018 року між [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) було укладено договір позики, на підтвердження позичальником було власноручно написано розписку в якій вказано, що позичальник отримала від позикодавця суму в розмірі 3 000 (три тисячі) доларів США 00 центів, та позичальник зобов`язується повернути позику, в вищезазначеному розмірі позикодавцю в строк до 01.05.2018 року На сьогоднішній день, а саме 10 грудня 2019 року, [PERSON] не відповідає на телефонні дзвінки [PERSON] , уникає зустрічі, зволікає довірою та уникає зобов`язання щодо повернення позики. Усі намагання [PERSON] урегулювати спір в досудовому порядку були марні. З огляду на те, що офіційний курс валют НБУ станом на 10 грудня 2019 року, становить 1 долар США - 23 грн.69коп. Позивач зазначає, що сума заборгованості відповідача перед ним станом на 10 грудня 2019 року, становить 130295 (сто тридцять тисяч двісті дев`яносто п`ять) гри. 00 коп. згідно розписки від 12 грудня 2017 року. Згідно розписки від 23 березня 2018 року сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 10 грудня 2019 року, становить 71070 (сімдесят одна тисяча сімдесят) грн. 00 коп. Крім того, згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України, позивач зазначає, що проценти від суми позики за розпискою від 12.12.2017 року відповідно до рівня облікової ставки Національного банку України складають суму в розмірі 38310 грн. 28 коп. відповідно до розрахунків: Сума боргу*(ставка НБУ)%/365*кількість днів прострочення 31.03.2018 по 12.07.2018 року - 104 дні - 17 % 13.07.2018 по 06.09.2018 року-56 днів - 17,5 % 07.09.2018 по 25.04.2019- року - 231 днів - 18% 26.04.2019 по 18.07.2019 року - 84 дні - 17,5 % 19.07.2019 по 05.09.2019 року - 49 днів - 17% 06.09.2019 по 24.10.2019 року - 49 днів - 16.5% 25.10.2019 по 10.12.2019 року - 47 днів - 15,5% Розрахунок проводиться двома частинами, а сума боргу додається. Вираховуємо розмір пені: (1) Сума боргу X (Ставка НБУ%)/365 X кількість днів прострочення: 130295Х(0.17)/365Х104 = 6311 грн.28 коп. 130295Х (0.175)/365Х56 = 3498 грн. 33 коп. 130295Х (0.18)/365Х231 = 14842грн. 92 коп. 130295Х (0.175)/365Х84 = 5247 грн. 50 коп. 130295Х (0.17)/365X49= 2973 грн. 58 коп. 130295Х(0.165)/365Х49 = 2836 грн. 12 коп. 130295Х (0.155)7365X47 = 2600 грн. 55 коп. Таким чином, загальна сума процентів відповідно до рівня ставки НБУ за борговою розпискою від 12.12.2017 року становить 38310 (тридцять вісім тисяч триста десять три) гри. 28 коп. Проценти від суми позики за розпискою від 23.03.2018 року відповідно до рівня облікової ставки Національного банку України складають суму в розмірі 19864 грн. 57 коп. відповідно до розрахунків: Сума боргу*(ставка НБУ)%/365*кількість днів прострочення 02.05.2018 по 12.07.2018 року - 72 дні - 17 % 13.07.2018 по 06.09.2018 року - 56 днів - 17,5 % 07.09.2018 по 25.04.2019- року - 231 днів - 18% 26.04.2019 по 18.07.2019 року - 84 дні - 17,5 % 19.07.2019 по 05.09.2019 року - 49 днів - 17% 06.09.2019 по 24.10.2019 року - 49 днів - 16.5% 25.10.2019 по 10.12.2019 року-47 днів - 15,5% Розрахунок проводиться двома частинами, а сума боргу додається. Вираховуємо розмір пені: (1) Сума боргу X (Ставка НБУ%)/365 X кількість днів прострочення: 71070Х(0.17)/365Х72 = 2383 грн.28 коп. 71070Х (0.175)/365Х56 = 1908 грн. 18 коп. 71070Х (0.18)7365X231 = 8096грн. 14 коп. 71070Х (0.175)/365Х84 = 2862 грн. 27 коп. 71070Х (0.17)/365Х49 = 1621 грн. 95 коп. 71070Х(0.165)/365Х49 = 1574 грн. 25 коп. 71070Х (0.155)/365Х47 =1418 грн. 50 коп. Таким чином, загальна сума процентів за борговою розпискою від 23.03.2018 року відповідно до рівня ставки НБУ становить 19864 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 57 коп. Також, відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем здійснено розрахунок індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми. Так, три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 12.12.2017 року за час прострочення станом на 10.12.2019 року складають суму у розмірі відповідно до розрахунків: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення Сума заборгованості складає: 130295 грн. 00 коп. Кількість днів прострочення складає: 3 31.03.2018 року по 10.12.2019 року - 620 днів Сума санкції = 130295 х 3 х 620 : 365 : 100 = 6 639грн. 69 коп. Сума санкції = 6 639 (шість тисяч шістсот тридцять дев`ять) грн. 69коп. Три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 23.03.2018 року за час прострочення станом на 10.12.2019 року складають суму у розмірі відповідно до розрахунків: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення Сума заборгованості складає: 71070 грн. 00 коп. Кількість днів прострочення складає: з 01.05.2018 року по 10.12.2019 року - 589 днів Сума санкції = 71070 х 3 х 589 : 365 : 100 = 3440 грн. 57 коп. Сума санкції = 3440 (три тисячі чотириста сорок) грн. 57 коп. Індекс інфляції за договором позики від 12 грудня 2017 року від простроченої суми за час прострочення станом на 10 грудня 2019 року складає суму у розмірі (130295,00 х 1,22) - 130295,00 = 28664 грн.90коп. Індекс інфляції за договором позики від 12 грудня 2017 року від простроченої суми за час прострочення станом на 10 грудня 2019 року складає суму у розмірі (71070,00 х 1,21) - 71070,00 = 14924 грн. 70коп. Отже, позивач вказує, що [PERSON] зобов`язана сплатити йому суму за договором позики від 12 грудня 2017 року та договором позики від 23 березня 2018 року з усіма підрахунками вище, а саме: 201365,00грн. - основної суми боргу за договорами позики від 12.12.2017 та 23.03.2018року. 58174,85 грн. - облікова ставка НБУ 10080,26грн. - три відсотка річних 43589,60грн. - індекс інфляції Загальна сума боргу складає 313209 (триста тринадцять тисяч двісті дев`ять) грн. 71коп. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу адвоката. Ухвалою суду від 08.01.2020р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Зазначено, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , про день, час та місце розгляду справи повідомлялася судовими повістками направленими поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням на її адресу зареєстрованого місця проживання. Проте поштові відправлення повернулися на адресу суду без вручення адресату у зв`язку із відсутністю вдома останньої, у зв`язку з чим суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). В матеріалах справи містяться розписки з яких вбачається, що [PERSON] , взяла у борг у позивача наступні суми коштів: 12.12.2017р. - 5500 доларів США в строк до 30.03.2018р. та 23.03.2018р. - 3000 доларів США в строк до 01.05.2018р. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно розписок позичальник [PERSON] зобов`язалася повернути суму позики отримані нею 12.12.2017р. - в розмірі 5500 доларів США в строк до 30.03.2018р. та 23.03.2018р. - у розмірі 3000 доларів США в строк до 01.05.2018р., однак в порушення умов договорів позики, взяті на себе зобов`язання не виконала і не повернула належні позивачу грошові кошти. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання не виконала, а отже зобов`язана повернути позивачу загальну суму боргу за договорами позики в розмірі 8500доларів США. В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року ( справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Разом з тим, суд враховуючи позицію позивача, який просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу саме в еквіваленті національної валюти України, то, з огляду на те, що офіційний курс валют НБУ станом на 10 грудня 2019 року, становить за 1 долар США - 23 грн.69коп., з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики від 12.12.2017р. в розмірі 130295грн., що є еквівалентом 5500 доларам США та за договором позики від 23.03.2018р. борг в розмірі 71070грн., що є еквівалентом 3000 доларів США, а всього 201365грн. Таким чином, з огляду на порушення відповідачем грошового зобов`язання, позивач має право на стягнення 3 % річних відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки 3% проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 та процентів за договором позики передбачених статтею 1048 Кодексу. Стягнення 3% процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти. Відповідно до розрахунків здійснених позивачем, розмір 3% річних за договором позики від 12.12.2017р. становить 6639 грн. 69 коп., а за договором позики від 23.03.2018р. - становить 3440грн. 57 коп., а всього 3% річних за вказаними договорами позики становить - 10080грн. 26 коп. Суд погоджується з таким розрахунком та вважає, що саме ця сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення інфляційного збільшення боргу за договором позики від 12.12.2017р. у розмірі 28664,90грн. та за договором позики від 23.03.2018р. в розмірі 14924,70грн., а всього у розмірі 43589,60грн. підлягає до задоволення, оскільки здійснений розрахунок позивачем є вірним. Щодо позовних вимог в частині стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Тому, враховуючи здійснений позивачем розрахунок, який суд вважає вірним, вимога позивача про стягнення процентів за договором позики від 12.12.2017р. в розмірі 38310,28грн. та за договором позики від 23.03.2018р. в розмірі 19864,57грн., а всього - 58174,85грн., підлягає до задоволення в повному обсязі. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за позовом [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, то суд приходить до наступних висновків. Звертаючись до суду з даним позовному, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3132,10грн, що підтверджується відповідною квитанцією № 0.0.1547979924.1 від 10.12.2019р. (а.с. 1) та понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1100грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги № 41/18 від 21.12.2018р., актом здачі-приймання наданих послуг від 14.02.2020р. та квитанцією до прибуткового касового ордеру №51 від 14.02.2020р. За таких обставин, у відповідності до положень ст.ст.137, 141 ЦПК України слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача понесені ним витрати пов`язані із розглядом справи, а саме зі сплати судового збору в розмірі 3132,10грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1100грн.. На підставі ст. ст. 526, 533, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved