Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що вони є власниками вказаної вище квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] , виданого 12.05.1995 року ВАТ заводом «Будмаш», реєстр №229/49. Разом з позивачками в цій квартирі також зареєстрований [PERSON] , але він вже понад три роки перебуває за кордоном та фактично не проживає за адресою його реєстрації, у цій квартирі немає його особистих речей та він не сплачує комунальні платежі за користування нею. Оскільки на сьогоднішній день у відсутності [PERSON] , позивачі не можуть в позасудовому порядку зняти його з реєстрації, що обмежує їх у вільному розпорядженні своєю власністю - нерухомим майном, в тому числі і для отримання субсидії, то вони і змушені звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачки не з`явилися, проте завчасно подали клопотання до суду, згідно з яким позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд розглянути справу за їх відсутності (а.с.26). Відповідач не з`явився до суду також, але подав письмову заяву, в якій не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог та просив суд розглянути справу за його відсутності, пояснивши, що постійно перебуває на роботі за межами України, у зв`язку з чим не може з`явитися до суду (а.с.29). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З копії свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] , виданого 12.05.1995 року ВАТ заводом «Будмаш», за реєстровим №229/49, вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дійсно є власниками квартири [ADDRESS] , а 07.04.2003 року за реєстром №2030 на 1/3 частину квартири видано свідоцтво про прав на спадщину за законом після померлого [PERSON] на ім`я [PERSON] і. та [PERSON] (а.с.14). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00009710814 від 15.11.2011 року, [PERSON] та [PERSON] 26.11.1994 року уклали шлюб, та [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.17). Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] 29.07.1999 року було розірвано (а.с.15). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 03.10.2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги №2918 від 12.04.2019 року, виданої відділом адміністративних послуг Прилуцької міської ради, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 3 (троє) осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно з актом про фактичне місце проживання або не проживання, складеним 01.08.2019 року комітетом самоорганізації населення №3 мікрорайону Ракітний Прилуцької міської ради Чернігівської області, за адресою: [ADDRESS] , згідно запису в будинковій книзі зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 1974 року народження, [PERSON] , 1995 року народження, що також підтверджується копіями їхніх паспортів (а.с.6-11), але проживають тільки [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] фактично не проживає за вказаною адресою (а.с.12). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 150 Житлового кодексу України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а частиною 1 ст.317 ЦК України закріплено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-VII401 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про оголошення особи безвісно відсутньою або померлою. За таких обставин, у зв`язку з тим, що відповідач вже понад 3 роки без поважних причин не проживає за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] , і своїми діями створює перешкоди позивачкам у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм житлом, то суд беззаперечно вважає відповідача таким, що втратив право користування зазначеною вище вкартирою. На підставі ст.150 ЖК України, ст.316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382- VII401 ,

Outcome: approved