Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Акціонерне товариство\~комерційний банк\~«ПРИВАТБАНК» (далі\~-\~АТ КБ\~«ПРИВАТБАНК»)\~звернувся до\~суду з\~вищезазначеним позовом,\~посилаючись на\~те,\~що 19.07.2013\~р.\~між позивачем\~та [PERSON] \~був укладений\~договір кредиту\~б/н\~зі встановленим\~кредитним лімітом\~в розмірі\~700\~грн.,\~який в\~подальшому збільшився\~до 8000,00\~грн. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписавши заяву, між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить у собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В процесі користування кредитним рахунком позивальник не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. [INFO] позичальник, [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.12.2018 року. Станом на дату смерті [PERSON] , заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 19.07.2013 року становить 6016,46 грн., яка складається з наступного: 6016,46 грн. заборгованість за тілом кредиту. Банком 17.06.2020 р. до Куп`янської державної нотаріальної контори було направлено претензію до спадкоємців померлого [PERSON] 20.07.2020 р. банком отримано відповідь від Куп`янської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого позичальника із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Позивачу відомо, що спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де зазначена адреса реєстрації: Харківська область, Куп`янський район, с. Синьківка. 09.10.2020 р. позивачем до спадкоємців позичальника направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Також, позивач зазначає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, в тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме, 6 місяців від дня відкриття спадщини. За таких обставин, посилаючись на ст. 1282 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] вищевказану заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.07.2013 року та судові витрати. Ухвалою суду від 20.05.2021 р. провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. 03.06.2021 р. від представника відповідача, адвоката Пухтаєвич О.О., до суду надійшов відзив, складений від ім`я відповідача, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не доведені та не підтверджені належними та допустимими доказами обставин, пов`язані з дотриманням позивачем строків пред`явлення вимог кредитором до спадкоємців, які прийняли спадщину, одержання у спадщину майна спадкоємцями, колом спадкоємців, які одержали спадщину після смерті боржника [PERSON] , складом спадкового майна, одержаного у спадщину спадкоємцями, що, як вона вважає, унеможливлює визначити межі відповідальності спадкоємця, дотримання строків позивачем та підстави відповідальності відповідача за кредитом. Також, у справі немає доказів про звернення позивача про борг після смерті [PERSON] в період з 22.12.2018 р. по 21.06.2019 р. Крім того, у відзиві зазначено, що позивач всупереч вимог ст.ст. 1281, 1282 ЦК України просить стягнути з відповідача спадкоємця заборгованість разовим платежем в сумі 6016,46 грн. без визначення та врахування вартості майна, одержаного у спадщину, та самих обставин одержання майна у спадщину. Прийняття спадщини регулюється положеннями ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, одержання майна у спадщину регулюється гл.86 ЦК України, а також нормами гл.7 ЗУ «Про нотаріат», тобто, прийняття спадщини та одержання майна у спадщину є різними поняттями за правовою природою, не співпадають одне з іншим та стадіям реалізації спадкових прав спадкоємців. Станом на день розгляду справи відповідачем не одержано свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, тому відсутні відомості про коло спадкоємців, склад спадщини та вартість спадкового майна, одержаного будь-ким з спадкоємців. 23.06.2021 р. від представника позивача до суду надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він посилається на те, що відповідач є спадкоємцем після смерті [PERSON] , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача. У встановлений строк з 21.12.2018 р. по 21.06.2019 р. [PERSON] не подала заяву про відмову від прийняття спадщини, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, до складу якої входять, утому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором складає 6016,46 грн., і як вважає позивач, не викликає сумнівів, що і звичайні побутові речі, як спадок, вартують не менше вказаної суми, яку можна сплатити в якості одноразового платежу. Крім того, у відповіді на відзив зазначено, що з метою виявлення спадкової маси, ними заявлено клопотання про витребування доказів. Відносно порушеного строку пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців, представник позивача посилається на те, що 30.04.2019 р. у банку був доданий документ стосовно смерті позичальника, про що свідчить наданий суду знімок екрану із Банківського комплексу Єдина клієнтська База. Придержуючись вимог ст. 1281 ЦК України, банк заявив претензійні вимоги до спадкоємців боржника шляхом направлення 17.06.2020 р. претензії кредитора до Куп`янської державної нотаріальної контори, на підставі чого державним нотаріусом була заведена спадкова справа 20.07.2020 р. До спадкоємців позичальника ними 09.10.2020 р. було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. А тому, як вважає позивач, вимога про погашення заборгованості була пред`явлена до спадкоємців через нотаріуса без порушення строку пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємця померлого. Ухвалою Куп`янського\~міськрайонного суду\~Харківської області\~від 02.07.2021р.\~ року\~було частково\~задоволено клопотання\~про витребування\~доказів по\~справі,\~а саме:\~витребувано з Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області відомості щодо осіб, які подали заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , [INFO] , а також, які вже прийняли спадщину; факт видачі свідоцтв про право на спадщину; наявне спадкове майно та його вартість; витребувано з Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області відомості про фізичних осіб, які були зареєстровані та проживали разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] за адресою: Харківська область, Куп`янський район, с. Синьківка, на день відкриття спадщини після його смерті. Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений. Відповідач та її представник у судове засідання також не з`явилися. Від відповідача надійшла письмова заява про розгляд справу без її участі, просить відмовити у задоволенні позову. Також, нею 29.09.2021 р. надавалась письмова заява, в якій [PERSON] зазначила, що вона не являється спадкоємцем після смерті чоловіка, після якого не залишилось ніякого спадкового майна. Суд, приймаючи до уваги позицію сторін, дослідивши докази, встановив фактичні обставини та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено,\~що\~19.07.2013\~р.\~між АТ\~КБ «ПРИВАТБАНК»\~та [PERSON] \~був укладений\~договір кредиту\~б/н, згідно якого отримав кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшився до 8000 грн. [PERSON] підтвердив свою згоду власним підписом на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.16-52) 21.12.2018 р. позичальник, [PERSON] , [INFO] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21 грудня 2018 року (а.с. 57). Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на дату смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 19.07.2013 року становить 6016,46 грн., яка складається з наступного: 6016,46 грн. заборгованість за тілом кредиту (а.с. 10-11). 17.06.2020 року АТ КБ «Приватбанк» було направлено до Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України, на що було отримано відповідь від 02.07.2020 року, з якої вбачається, що претензія банку до спадкоємців померлого [INFO] [PERSON] отримана і 23.06.2020 року заведена спадкова справа № 238/2020 р., спадкоємці померлого будуть повідомлені по наявність претензії банку з боку АТ КБ «Приватбанк», у разі звернення до нотаріальної контори (а.с. 58-60). Згідно інформації по спадковій справі, наданої завідувачем Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Колосовською С. 27.07.2021 р. за № 649/01-16, спадкоємці померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , з заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Інших документів, крім претензії кредитора та доданих до неї документів, спадкова справа не містить, а тому повідомити склад спадкового майна та його вартість вона не має можливості (а.с. 110). 09.10.2020 р. позивачем, АТ КБ «Приватбанк», було направлено лист-претензію [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , щодо сплати заборгованості в розмірі 6016,46 грн. за кредитним договором № б/н від 19.07.2013 року, як спадкоємця після померлого [INFO] [PERSON] , хоча даних про отримання відповідачкою листа-претензії матеріали справи не містять (а.с. 61,63). Як вбачається з копій паспортів на ім`я спадкодавця [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та відповідача [PERSON] , [INFO] , їхнє місце проживання було зареєстровано за адресою: Харківська область, Куп`янський район, с. Синьківка (а.с. 53, 54-56). Відповідно до повідомлення від 03.08.2021 р. за № 1052, наданого Петропавлівською сільською радою Куп`янського району, згідно погосподарської книги при виконкомі Петропавлівської сільської ради Куп`янського району Харківської області [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований по день своєї смерті [INFO] у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] (а.с. 111). Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами статей 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог статей 608, 1218, 1219 Цивільного кодексу України у зв`язку із смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно зв`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, в той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися унаслідок його смерті. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. За змістом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи. Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного належного та допустимого доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості. Суд, дотримуючись принципу диспозитивності розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, що позбавляє його за власною ініціативою збирати докази. Обов`язок доведення обставин, на які особа посилається, як на підставу своїх вимог покладається саме на цю особу. Позивач мав надати докази на підтвердження обсягу успадкованого майна та його вартості. Разом із тим, в матеріалах справи відсутні такі докази. 10.06.2021 р. позивачем було заявлене клопотання про витребування судом доказів, в тому числі інформації з Департаменту державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна з метою виявлення нерухомого майна, належного на праві приватної власності позичальнику [PERSON] . Вказане клопотання 02.07.2021 р. судом частково було задоволено. Щодо витребування\~інформації з\~Департаменту державної\~реєстрації прав\~на нерухоме\~майно та з\~органів державного\~земельного кадастру, суд в цій частині прийшов до висновку про відмову, так як, що інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, згідно з положенням ч. 1\~ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~є відкритою, загальнодоступною та платною, тому позивач не позбавлений права отримати її самостійно. Разом з цим, до цього часу позивачем не було надано доказів про самостійне звернення з запитом за вказаною інформацією. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Посилання банку лише на зареєстроване місце проживання відповідача зі спадкодавцем, що може свідчити про фактичне прийняття спадщини відповідачем після смерті [INFO] [PERSON] , без надання доказів щодо спадкової маси та вартості фактично успадкованого майна, не може бути підставою для визнання позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» обґрунтованими. Таким чином, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо успадкування відповідачем будь-якого майна позичальника, спадкової маси на підтвердження того, яке саме майно входило до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] , та вартості спадкового майна, яке прийнято спадкоємцем, в тому числі і на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed