Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про втрату права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають за місцем реєстрації в [ADDRESS], крім того, [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON], разом із [PERSON] з серпня 2010 року вибралася із будинку позивачів і по даний час проживає в іншому житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] Разом з тим, у відповідача [PERSON] [INFO] народився син від іншого чоловіка - [PERSON], якого без їхньої згоди було зареєстровано за місцем реєстрації матері, і останній не приходиться родичем позивачів, тому просять визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, згідно яких позовні вимоги підтримують, просять розгляд справи проводити у їх відсутності та щодо ухвалення заочного рішення не заперечують /а.с. 28-29/. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв та заперечень на позов не подали. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.07.2016 року та договору дарування від 07.03.1992 року, посвідченого виконавчим комітетом Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] /а.с.7-9/. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.10.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, і останній присвоєно дошлюбне прізвище «[PERSON]» /а.с.10/. Згідно довідок про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2164 від 10.10.2016 року, №2279 від 18.10.2016 року за адресою [ADDRESS] значиться зареєстрованими [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] /а.с.11,13/. Як вбачається з Акту комісії від 18.10.2016 року, затвердженого Прилуцькою сільською радою Ківерцівського району Волинської області, колишня дружина [PERSON] - [PERSON], його син [PERSON] та [PERSON], що не являється родичем власників, зареєстровані за адресою: [ADDRESS], відповідно до свідчень [PERSON] та [PERSON] тривалий час там не проживають, спільного господарства не ведуть, а також зі слів [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] /а.с.14/. В силу ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст. 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном. Також, згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статею 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) обов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до змісту ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відтак, судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], понад один рік відсутні за місцем реєстрації, а саме в будинку [ADDRESS] між сторонами не було укладеного угоди про користування житловим приміщенням, і відповідно їх реєстрація в будинку позбавляє позивачів, права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм майном, тому відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування даним жилим приміщенням. На підставі ст.ст. 72, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved