Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про усунення її від права на спадкування після смерті їх матері - [PERSON], померлої 18 травня 2015 року. В обґрунтування позову зазначила, що позивач і відповідач є рідними сестрами та доньками [PERSON]. До 1989 року вони проживали однією сімєю в квартирі за адресою: м. Дніпропетровськ, бул. [PERSON], 4/145, відповідальним квартиронаймачем якої була мати. В 1989 році позивач із чоловіком та дітьми переїхали до нової квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, 60/139. Через чотири місяці до неї приїхала мати, яка була в розпачі та повідомила, що відповідач її вигнала з квартири, і тепер їй ніде жити. Тому вони забрали її жити до себе, і з того часу мати проживала з ними. Після того мати намагалася примиритися з молодшою донькою, ходила до підїзду квартири [PERSON] щоб її побачити, розпитувала про неї сусідів, проте остання спілкуватися з матірю уникала, не пускала її до квартири, навіть для того, щоб та забрати речі. Коли вона черговий раз намагалася поспілкуватися з донькою [PERSON], чоловік [PERSON] - [PERSON] відштовхнув її від дверей квартири, в результаті чого вона впала та забилася. У 2010 році позивач з чоловіком переїхали до будинку за адресою: Дніпропетровськ, вул. Пятихатки, 69, а мати [PERSON] з онукою та правнуками залишилася жиги в її квартирі. У 2011 році [PERSON] зламала шийку стегна, у зв'язку з чим більше не могла самостійно ходити, доглядати себе. Вона телефонувала [PERSON]Г та її сусідам з проханням про допомогу, навідувалася до сусідів [PERSON] аби дізнатися як справи у останньої. Відповідач знала про потреби матері в догляді, але жодним чином не реагувала на її прохання, у звязку із чим позивач забрала її до себе. До хвороби мати вела активний спосіб життя, спілкувалася, самостійно їздила отримувати пенсію. Перебуваючи в лежачому стані, потребувала спілкування, тривожилася за доньку [PERSON] В неї почалася депресія, тому позивач з чоловіком возили її до підїзду [PERSON] [PERSON] ображалася на доньку [PERSON], казала, що їй потрібно лише спілкуватися з нею. В той час коли позивач з чоловіком перебували на роботі [PERSON] могла б її доглядати, робити масаж, міняти підгузки. Вважає, що [PERSON] якщо б бажала, могла навідувати мати, надавати їй посильну допомогу. Позивач намагалася умовити її навідатися до хворої матері, проте остання відмовлялася це робити. Вважає, що [PERSON] зацікавлена була в тому, щоб матір виписалася з квартири, що розпорядитися квартирою і зареєструвати там свого чоловіка. В 2014 році [PERSON] погіршало. Через болі вона не завжди могла утриматися в інвалідному візку, була в безпорадному стані. 18 травня 2015 року [PERSON] померла, про Амбулаторією №3 КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико- санітарної допомоги №10», де вона перебувала на обліку, надано довідку про причину смерті, складено відповідний актовий запис №4095 від 19.05.2015 року та видане свідоцтво про смерть. Похованням займалась позивач та її родина. [PERSON] на цвинтарі після поховання повідомила, що квартира, тепер належить їй. Враховуючи викладені обставини, вважає, що [PERSON] потребувала допомоги від [PERSON], але остання допомогу не надавала. Тому, посилаючись на норми ст.ст. 202, 203 СК України, ст. 1224 ЦК України, просить позов задовольнити. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, надавши аналогічні пояснення. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували. Відповідач надала письмові заперечення на позов, в яких відзначила, що позовні вимоги про усунення від права на спадкування обґрунтовані лише неприязними стосунками, які склалися між [PERSON], [PERSON] з самого дитинства та їх померлою матірю [PERSON] Пояснення позивача про те, що вона ([PERSON]) вигнала свою матір [PERSON] з квартири, не спілкувалася, не допомагала, не впускала до квартири не відповідають дійсності. Квартира за адресою: м. Дніпро, бул. [PERSON], 145 знаходилась у державному житловому фонді та не була приватизована, до смерті матері заяв на приватизацію квартири не подавалось. За життя матері пропонувалося розміняти квартиру, але вона не погоджувалася. У матері були ключі від квартири, замки не замінювалися, вона мала вільний доступ до квартири, приходила у її відсутність, забирала продукти з холодильника, пояснюючи це тим, що вони необхідні для сімї доньки [PERSON], в якої діти. До правоохоронних органів з приводу порушення житлових прав вона не зверталася. За життя [PERSON] до її ([PERSON]) ані сама матір, ані позивач не зверталися про надання допомоги. Позивач в своїй позовній заяві посилається на ч. 5 ст. 1224 ЦК України, відповідно до якої особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Зазначає, що при розгляді даної справи в сукупності слід встановити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, факт перебування спадкодавця в безпорадному стані, зясувати потребу спадкодавця у допомозі від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, можливість її надання. Враховуючи ці обставини, вважає, що позивач у відповідності до вимог ст.ст. 58, 60 ЦПК України, не довів підстави усунення її від права на спадщину. Тому позивач та її представник просять у позові відмовити. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі. Вислухавши в судовому засіданні сторін, дослідивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними сестрами та доньками померлої нині [PERSON], що видно зі свідоцтва про народження [PERSON], свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9, 10) та не заперечувалося сторонами під час розгляду справи. Їх мати - [PERSON] померла 18.05.2015, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 8). За заявою [PERSON] від 12.11.2015 про прийняття спадщини (а.с. 23) відкрита спадкова справа № 58202404 приватним нотаріусом [PERSON], що підтверджується витягом зі спадкового реєстру (а.с. 6). В судовому засіданні були допитані свідки, заявлені сторонами. Так, свідок [PERSON] пояснив суду, що він є чоловіком [PERSON], зятем покійної [PERSON] До 1989 року він із дружиною, [PERSON], сестрою дружини [PERSON] проживали разом у квартирі по бул. [PERSON] 4/145, яка належала [PERSON], як основному квартиронаймачу, а з 1989 році він переїхав з дружиною до іншої квартири по вул. Запорізьке шосе, 60/139. [PERSON] залишилася проживати з матірю. Стосунки між ними не були доброзичливі, так як мати [PERSON] не давала гроші. Прожили вони разом приблизно 4 місяці. А потім [PERSON] попросилася жити до них ([PERSON]), зазначивши, що [PERSON] вигнала її з квартири. [PERSON] забрала свої речі і з того часу стала проживати з ними. У 2010 році він з дружиною переїхали жити до будинку по вул. Пятихатки, 69, а мати з правнуками залишилася жити в квартирі. Вона хворіла, у неї був підвищений тиск. У 2012 році [PERSON] зламала шийку стегна і вони забрали її до себе в будинок. Протягом всього часу [PERSON] намагалася повернутися до своєї квартири, але [PERSON] не пускала її жити до себе, так як не визнавала своєю матірю. Взагалі після того, як мати зламала шийку стегна [PERSON] її не відвідувала, матеріальної допомоги не надавала. Одного разу в двері всунула записку про те, що мати повинна сплачувати комунальні платежі. Вони з дружиною возили її під підїзд, де жила [PERSON] Мати сиділа на лавці біля підїзду, але [PERSON] її не пустила, хоча вони останній телефонували. Вважає, що такі відносини склалися через те, що [PERSON] бажала заволодіти квартирою і хотіла, щоб мати давала їй гроші. [PERSON] потребувала спілкування з [PERSON], оскільки її пригнічували погані стосунки з донькою, хотіла з нею примиритися. Вважає, що [PERSON] потребувала допомоги від [PERSON], так як була в безпорадному стані, їй треба було міняти підгузки, водити її в туалет, а вони з дружиною інколи її залишали одну, оскільки працювали. [PERSON] могла б приїздити до неї і допомагати, так як вона була останні три роки на пенсії, знала про безпорадний стан матері. Він особисто робив спроби їх примирити, просив [PERSON] приїхати. На похорони матері [PERSON] не приїхала. При повторному допиті свідка [PERSON] (за участю відповідача та його захисника) останній пояснив, що він знає, що до складу спадщини увійшла квартира та земельна ділянка (дача), а також борг, який утворився від позички у її подруги. Розписки про борг немає. Підтвердив, що одного разу намагався примирити [PERSON] і [PERSON], для чого приходив до останньої одного разу. Робив це, так як йому жаль було дружину і тещу. Зазначив, що [PERSON] хотіла жити окремо, так як постійно з кимось жила, тому мріяла про власне житло. Не знає, чи хотіла вона переїжджати до їх родини, але вони її забрали, так як їй потрібен був догляд. Вказав, що вони не просили [PERSON] про матеріальну допомогу, оскільки [PERSON] з її боку потрібна була лише моральна підтримка. Щодо операції на шийці стегна, пояснив, що їй протипоказана була операція, так як лікарі сказали, що у її віці можуть бути післяопераційні складнощі. Тому до хірурга вони не зверталися, рентген [PERSON] не робили, а її оглядав лікар вдома. Стегно зрослося зі зміщенням десь через рік. Вона рухалася із повзунами. [PERSON] дізналася одразу ж про те, що мати зламала стегно, потрапила в лікарню, так як вони їх одразу повідомили телефоном. Також пояснив, що у матері був мобільний телефон, вона телефонувала [PERSON], свідком чого він був, але розмови закінчувалися скандалом, мати плакала. Підтвердив, що одного разу за бажанням [PERSON] він возив під підїзд [PERSON] Останньої вдома не було. При цьому вони не попереджали, що приїдуть, мати їй телефонувала, просила прийти. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача приблизно 20 років, була знайома із матірю [PERSON] - [PERSON] Їй відомо, що роки три тому остання стала пересуватися на візку, її возила донька [PERSON] Вона ([PERSON]) не знала, що у [PERSON] є ще одна донька, вперше побачила її на похоронах. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON], проживала з нею за адресою по вул. Зпорізьке Шосе, 60, знала її з 1989 року, коли та переїхала сюди жити. [PERSON] повідомляла їй, що у неї є своя квартира, але вона вимушено сюди переїхала, так як у неї не склалися стосунки із донькою [PERSON], постійно через це плакала. Казала, що донька її не пускає назад додому, на дзвінки не відповідає, не відвідує її. 3-4 роки тому [PERSON] пішла до магазину і впала, у звязку із чим потрапила в лікарню № 16 в Бабушкінському районі м. Дніпропетровська. [PERSON] допомагала лише родина [PERSON] Юрій і [PERSON]. [PERSON] вона не знає, не разу не бачила, хоча [PERSON] про її часто згадувала. При ній [PERSON] [PERSON] не телефонувала. Не казала, що хоче саме жити з [PERSON], а просто хоче налагодити з нею стосунки. Казала, що хоче мати свою квартиру. Пояснила, що вона не знає, чи просила [PERSON] у [PERSON] допомоги, або гроші. Вона отримувала пенсію сама, а після того як впала та пошкодила ногу, її возив зять за пенсією. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є знайомою [PERSON] з 1987 року. Була у неї в гостях по бул. [PERSON], 4/145. Бачила [PERSON] в квартирі, вони разом спілкувалися, пили чай. Відносини між ним були нормальні. У [PERSON] була своя кімната, яку вона замикала на ключ. [PERSON] інколи приїжджала до неї зі сльозами і залишалася ночувати через те, що не складалися стосунки з матірю. Їй відомо, що в їх сімї виникало питання про розмін квартири, вона допомагала розповсюджувати оголошення на прохання [PERSON], яка хотіла розміняти квартиру на дві однокімнатних. Інколи люди приходили подивитися квартиру, але [PERSON] їх не пускала. У [PERSON] були нормальні відносини з племінниками дітьми [PERSON]. Потім [PERSON] стала більше часу проводити у [PERSON], так як на її думку, самостійно вирішила з ними жити. Але вона мала доступ до своєї кімнати в квартирі по бул. [PERSON]. Одного разу приходила на свято до [PERSON]. [PERSON] не вимагала матеріальної допомоги від [PERSON], інколи брала продукти з холодильника. Свідок [PERSON] пояснив, що з 1991 знайомий із родиною [PERSON]. У 1992 році був в гостях у [PERSON] по бул. [PERSON], 4/145. Матір [PERSON] - [PERSON] особисто не знав. Думає, що між [PERSON] та [PERSON] були не дуже гарні відносини, так як коли він приходив до них в гості, [PERSON] просила бути тихіше, коли мати вдома в своїй кімнаті. Десь з 1990 року по 2000 рік кімната [PERSON] була закрита. У 1992 році у [PERSON] було весілля, яке вони відмічали вдома. [PERSON] за столом не було. Потім до 2006 року він не спілкувався з Ковтунами, а вже з 2010 року [PERSON] з Ковтунами не проживала. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є знайомою [PERSON] з 1992 року. Була у неї в гостях по бул. [PERSON], 4/145. Бачила [PERSON] в квартирі (середньої статури, світла), у неї була своя кімната, яку вона замикала на ключ. Знає, що це матір [PERSON], так як [PERSON] сама про це казала і вона бачила [PERSON] на сімейних фото. Приблизно у 1997 1998 роках чоловік сестри забрав [PERSON] до себе з метою догляду за дітьми. Вказала, що не була свідком неприязних стосунків між [PERSON] та [PERSON]. Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. До предмету доказування по даній категорії справ відноситься безпорадний стан спадкодавця, потреба в отриманні допомоги, винний характер ухилення від надання допомоги з боку спадкоємця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При цьому само по собі наявність хвороб на час смерті, їх тривалий характер, давність набуття не свідчать про безпорадний стан за життя чи на час смерті. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Відтак, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. І лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За правилами ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як видно з витребуваної судом медичної картки [PERSON] КЗ ДЦП МСД № 10 (адреса: вул. Пятихатки, 69), в картці відсутні записи щодо перелому стегна, рекомендацій щодо лікування, є записи лише про огляд терапевтом (а.с. 74 87). Тобто, про фізичний стан [PERSON] щодо перелому та її подальше пересування на візку, з повзунами, можна судити лише з пояснень позивача, її представника свідків, які свідчили, що [PERSON] зламала шийку стегна, рік була в лежачому стані, потім пересувалася на візку і ходила із повзунами. Дані свідчення не підтверджувалися відповідачем і заперечувалася, зокрема, в частині відсутності відповідних медичних документів, які підтверджують отримані травми. Відтак, суд не може прийняти дані свідчення як беззаперечний доказ перебування [PERSON] у безпорадному стані. Позивач та її представник в судовому засіданні пояснювали, що позивач телефонувала сестрі [PERSON] з проханням про допомогу, просила приїхати до хворої матері, що остання заперечувала в судовому засіданні. Суд критично ставиться до доводів позивача про те, що вони зверталися до відповідача [PERSON] із проханнями про допомогу, а остання ухилялася від допомоги, оскільки дані пояснення є субєктивними, заперечуються відповідачем. Пояснення позивача і його представника та свідків з боку позивача не є такими, що беззаперечно і однозначно говорять про те, що позивач зверталася до [PERSON] за допомогою матеріальною, натуральною та якоюсь іншого характеру, наприклад, просила кошти, ліки, продукти, якісь речі або просила допомогти фізично. Будь-яких доказів, окрім свідчень про телефонні дзвінки на адресу [PERSON], позивач у відповідності до вимог ст.ст. 58, 60 ЦПК не надано. Пояснення фактично зводяться до того, що спадкодавець [PERSON] відчувала потребу у спілкуванні, примиренні з донькою [PERSON] Окрім того, позивач сама в позові вказує, що [PERSON] постійно казала, що їй потрібно лише спілкуватися з молодшою донькою, припускає, що коли б вона (позивач) з чоловіком були на роботі, [PERSON] могла б доглядати [PERSON] Свідок [PERSON] також надавав пояснення про те, що їх родина не просили [PERSON] про матеріальну допомогу, оскільки [PERSON] з її боку потрібна була лише моральна підтримка. Так само, пояснення свідків - сусідів і знайомих про потребу [PERSON] в допомозі з боку доньки [PERSON] суд не може прийняти через те, що допитані судом свідки висловлюють лише суб'єктивну думку стосовно потреби допомоги і ухилення останньої від утримання матері. Суд вважає, що доводи позивача про те, що [PERSON] потребувала допомоги є міркуванням про необхідну на її думку поведінку відповідача стосовно [PERSON] Позивач фактично доводить суду свою думку про вірогідну належну поведінку відповідача по відношенню до близької людини матері. Але у спірних правовідносинах, що склалися між сторонами суд, в рамках позовних вимог (ст. 11 УПК України) виходить з тих правових норм, які надають стороні, що захищає право, стверджувати про його порушення. З урахуванням приписів ст.ст. 57, 58, 60 ЦПК України суд не може визнати доведеними факт безпорадного стану спадкодавця, опікування та надання допомоги йому позивачем, що є достатнім для застосування ч. 2 ст. 1 259 ЦК України. Отже, вимоги про усунення [PERSON] від спадкування є необґрунтованими, оскільки судом не встановлено, що позивач та нині покійна [PERSON] вимагали від відповідача якоїсь допомоги. Відтак, суд оцінивши у сукупності пояснення позивача, відповідача, показаннями свідків, в їх сукупності та взаємозв'язку, доходить висновку про не підтвердження факту умисного ухилення відповідача від обов'язку надання спадкодавцеві допомоги. Судові витрати у разі відмови у позові у відповідності до ст. 88 ЦПК України не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed