Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON]О звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради, [PERSON] про відновлення стану земельної ділянки, що існував до порушення права. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є спадкоємцем своєї баби - [PERSON], яка померла 10.08.2014 року. Спадкове майно складається з житлового будинку б/н на хут. Кудинівка в с. Петрики, Городищенського району, Черкаської області, площею 45,8 кв.м, зазначений літерою «А-1», а також сарай «Б», убиральня «№1». Також, в користуванні його спадкодавця, до часу її смерті 10.08.2014 року, знаходилася земельна ділянка площею 1,249 га, розташована по вул. Чапаєва на хут. Кудинівка в с. Петрики, Городищенського району, Черкаської області, яка, в установленому законом порядку, ніколи не вилучалася та сам спадкодавець від неї не відмовлялася. Дану земельну ділянку [PERSON] успадкувала від свого брата [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину від 16.08.1995 року № 3042, виданого Городищенською державною нотаріальною конторою. 11.11.2014 року, тобто через 3 місці після смерті спадкодавця, [PERSON] сільська рада прийняла рішення № 26-7/VІ про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки, якою користувалась до дня смерті [PERSON], у приватну власність [PERSON], залишивши біля будинку земельну ділянку площею, близько 0,06 га. Частина земельної ділянки, на якій розташований сарай, позначений літерою «Б», що належить йому на праві приватної власності , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, залишався на незаконно переданій земельній ділянці [PERSON] В кадастровому плані відведеної земельної ділянки [PERSON], не зазначена межа з його земельною ділянкою та не вказано власника, окрім земель сільської ради. Посилаючись на розяснення, наведені в постанові ПВС України № 7 від 20.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вважає, що його права порушені, а тому, посилаючись на вище викладене, просив: скасувати рішення [PERSON] сільської ради Городищенського району Черкаської області № 26-7/VІ від 11.11.2014 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність громадянину [PERSON]; визнати незаконним та скасувати кадастровий № 7120386000:01:006:0002 плану на земельну ділянку, яка була передана [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, площею 1,1249 га по вул. Чапаєва на хут. Кудинівка в с. Петрики, Городищенського району, Черкаської області; зобовязати [PERSON] усунути всі перешкоди у користуванні земельною ділянкою [PERSON], шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав позивача та повернути майно, яке розташоване на земельній ділянці; заборонити [PERSON] проводити будь-які дії по знесенню приміщення, в тому числі і вирізку дерев на земельній ділянці, яку він отримав згідно рішення [PERSON] сільської ради Городищенського району Черкаської області № 26-7/VІ від 11.11.2014 року; скасувати державну реєстрацію кадастрового номеру 7120386000:01:006:0002 на земельну ділянку, відведену [PERSON], що знаходиться по вул. Чапаєва на хут. Кудинівка в с. Петрики, Городищенського району, Черкаської області та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник, посилаючись на підстави та обставини, наведені в позовній заяві, вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] позов не визнала, посилаючись на те, що [PERSON] ніколи не була жителем с. Петрики, оскільки проживала в Звенигородському районі. Згідно свідоцтва про право на спадщину по закону, [PERSON], 16.08.1995 року успадкувала після [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями на земельній ділянці держфонду на хуторі Кудинівка с. Петрики, Городищенського району. Після отримання спадщини, [PERSON] ніколи не зверталася до [PERSON] сільської ради із заявами про виділення їй земельної ділянки у користування чи приватну власність для ведення підсобного сільського господарства. На час звернення позивача до сільської ради із заявою [PERSON] про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, [PERSON] сільська рада своїм рішенням вже передала спірну земельну ділянку [PERSON] При цьому, при зверненні до сільської ради з вказаною заявою, позивач, діючи як представник [PERSON], не надав довідки про її невикористане право на земельну ділянку за місцем реєстрації та проживання. При таких обставинах, діючи згідно чинного законодавства, сільська рада розглянула заяву [PERSON], та враховуючи те, що за успадкованим будинковолодінням, згідно погосподарських книг, ніяких земельних ділянок не числилось, прийняла рішення № 25-3/VI від 23.09.2014 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність, площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, який знаходиться по вул. Чапаєва, 9 на хут. Кудинівка в с. Петрики, Городищенського району. Посилаючись на зазначене, просила в позові відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що позивач, згідно свідоцтва про право на спадщину, земельної ділянки не успадковував, сама [PERSON] не мала в користуванні спірної земельної ділянки, оскільки позивач не надав про це ніяких доказів. Згідно чинного законодавства, позивач мав би право успадкувати якусь земельну ділянку, якби вона належала спадкодавцю на праві приватної власності, проте і таких доказів він не надав. Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Городищенському районі ( бувший відділ Держземагенства в Городищенському районі) заперечував проти задоволення позовних вимог та підтримав позицію представника відповідача [PERSON] сільської ради. Представник третьої особи Реєстраційної служби Городищенського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, проте до суду надійшов лист, в якому він просив справу розглядати у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача [PERSON] сільської ради, відповідача [PERSON] та його представника, представника третьої особи відділу Держгеокадастру у Городищенському районі, повно і всебічно зясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які надані сторонами та були досліджені в судовому засіданні, суд вважає наступне. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.05.2015 року, після [PERSON], яка померла 10.08.2014 року, успадкував житловий будинок б/н на хуторі Кудинівка в с. Петрики, Городищенського району, Черкаської області, загальна площа якого 45,8 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., що складається в цілому з жилого будинку, зазначеного на плані літерою «А-1», а також: сарай «Б», убиральня «№1». Вказаний будинок належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Городищенською держконторою Черкаської області 16.08.1996 року, за № 3042 в реєстрі. Згідно вказаного свідоцтва [PERSON] успадкувала після [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями на земельній ділянці держфонду на хуторі Кудинівка с. Петрики, Городищенського району. Згідно наданого технічного паспорту на житловий будинок садибного типу б/н на хуторі Кудинівка, станом на 09.06.1995 року, останній складався з житлового будинку «А», 1921 року побудови, сараю «Б» та вбиральні «№1». На пояснення представника відповідача [PERSON] сільської ради про те, що на час прийняття спадщини позивачем та розгляду справи в суді, житловий будинок був не придатний для користування, оскільки, з плином часу та без належного догляду, повністю зруйнувався, будівля сараю взагалі була відсутня, а дерев'яна вбиральня, також знаходилася в неробочому стані, позивач та його представник не заперечували. Як було зазначено вище, [PERSON] успадкувала після [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями на хуторі Кудинівка с. Петрики, Городищенського району на земельній ділянці держфонду. Згідно ч.1 та 4 ст. 30 діючого на той час ЗК України, в редакції від 22.06.93 року, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою. Право власності або право користування земельною ділянкою посвідчується [PERSON] народних депутатів згідно до вимог ст. 23 цього Кодексу. [PERSON] до ч.1 та 2 ст.67 ЗК України, в редакції від 22.06.93 року, громадянам за рішенням сільської, селищної, міської [PERSON] народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у сільських населених пунктах повинен бути не більше 0,25 гектара. Згідно зі ст.56 ЗК України, в редакції від 22.06.93 року, для ведення особистого підсобного господарства, громадянам, за рішенням сільської, селищної, міської [PERSON] народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара. Збільшення розмірів земельних ділянок до 2 гектарів може провадитись за погодженням з обласною [PERSON] народних депутатів. Згідно з Декретом КМ України «Про приватизацію земельних ділянок», від 26.12.1992 року, дія ст.23 ЗК України (Документи, що посвідчують право на земельну ділянку) була зупинена, та сільські [PERSON] народних депутатів було зобовязано забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), у межах норм, установлених Земельним кодексом України. Безоплатна передача провадилася один раз, про що обов'язково мала робитися місцевими [PERSON] народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює. Право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених статтею 1 цього Декрету, посвідчувалося відповідною [PERSON] народних депутатів, про що робився запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Таким чином, виходячи з вищезазначених норм закону, на час прийняття [PERSON]Р спадщини після [PERSON], у останнього, на праві приватної власності могли бути земельні ділянки, надані йому: для ведення особистого підсобного господарства, в розмірі не більше 0,6 га та, для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) розміром не більше 0,25 га, а всього 0,85 га, та на них мав бути виданий Державний акт на право приватної власності на землю про що зроблений запис у земельно-кадастрових документах [PERSON] сільської ради. Окрім зазначених, додатково, у користуванні [PERSON], могли бути земельні ділянки, загальна площа яких не повинна була перевищувати 1 гектара, а при погодженні з обласною [PERSON] народних депутатів - 2 гектарів і користування якими мало бути оформлене відповідно до вимог ст.24 діючого на той час ЗК України, договором. При цьому, [PERSON], за використання землі, відповідно до вимог ст.36 того ж ЗК України, мав би щорічно сплачувати земельний податок та орендну плату. При зверненні до суду з позовною заявою та в судовому засіданні, позивач та його представник, посилаючись на те, що спадкодавцям позивача, в різний час була надана та перейшла у спадок на законних підставах у користування земельна ділянка загальною площею 1,249 га, ніяких доказів про це не надали. Згідно погосподарської книги [PERSON] сільської ради №5 за 1991-1995 роки (№1-43), на аркуші №39, за [PERSON] числилась земельна ділянка загальною площею 0,55 га, із яких: для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель - 0,02 га і для ведення особистого підсобного господарства 0,53 га. На цьому ж аркуші зазначено, що [PERSON]Р помер 04.02.1995 року, а його спадкоємцем, згідно свідоцтва про право на спадщину від 16.08.1996 року є [PERSON] Рішень сільської ради, їх номерів та дат, згідно яких, свого часу [PERSON], а потім [PERSON] була надана у користування чи у приватну власність земельна ділянка загальною площею 0,55 га, не зазначено. Згідно архівної копії рішення [PERSON] сільської ради №35 від 21.07.1995 року, про розгляд заяв громадян села зазначено, що в звязку зі смертю [PERSON] відкрити спадщину для оформлення документів на [PERSON], з виділенням земельної ділянки. Згідно погосподарської книги [PERSON] сільської ради №1 за 2011- 2015 роки, на аркуші №109, за [PERSON] числилась земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель розміром 0,17 га. Підстави набуття нею цієї земельної ділянки не зазначені. В погосподарській книзі [PERSON] сільської ради за 2006- 2010 роки, відомості про [PERSON] відсутні. Згідно пояснень представника відповідача [PERSON] сільської ради в зазначений період, згідно діючого порядку, відомості про помешкання, в яких ніхто не проживав, до погосподарських книг не вносились. Згідно Книги реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність [PERSON] сільської ради за 1993-2015 роки, відомостей про те, що [PERSON] у приватну власність передавалась хоч яка земельна ділянка, відсутні. Проте, на аркуші 20 під №324 зазначеної книги мається запис про те що [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства передано земельну ділянку розміром 0,17 га на хуторі Моргунів с. Петрики на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 28.12.1994 року та рішення №6/22 від 05.09.1997 року. Про походження цього запису, представник відповідача [PERSON] сільської ради, ніяких пояснень надати не змогла. Проте, при дослідженні, приєднаної до справи архівної копії рішення [PERSON] сільської ради, про розгляд заяв громадян села на приватизацію земельних ділянок №6-22 від 05.09.1997 року, прізвище [PERSON], в ньому відсутнє. Оскільки, [PERSON] отримала спадщину 16.08.1996 року, інше, зазначене рішення [PERSON] сільської ради від 28.12.1994 року, за згодою сторін, судом не досліджувалось. [PERSON] до вимог п.п.3-7 ст.17 (Передача земельних ділянок у власність [PERSON] народних депутатів) діючого на той час ЗК України в редакції відж 22.06.1993 року, громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, [PERSON] народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. [PERSON] народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) [PERSON] народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) [PERSON] народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими [PERSON] народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Ніяких заяв та прийнятих за результатами їх розгляду рішень [PERSON] сільської ради про надання в користування чи у приватну власність земельної ділянки розміром 1,249 га чи якогось іншого розміру, по вулиці Чапаєва на хуторі Кудинівка в с. Петрики, [PERSON], а після нього [PERSON], ані позивач, ані його представник суду не надали, а при розгляді справи судом, таких здобуто не було. Таким чином, виходячи з предмету спору, обставин справи, вищезазначених норм закону, суд вважає, що сторона позивача не довела та не підтвердила належними доказами те що позивач, після [PERSON], успадкував право користування чи право власності на земельну ділянку розміром 1,249 га, а [PERSON] сільська рада своїм рішенням від 11.11.2014 року, №26-7/VІ ««Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність громадянину [PERSON]О.» якимось чином порушила його законні права та інтереси, а тому в позові слід відмовити повністю. При цьому, при вирішенні даного спору, суд не надає юридичної оцінки рішенню [PERSON] сільської ради від 23.09.2014 року, № 25-3/VI про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність [PERSON], площею 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, який знаходиться по вул. Чапаєва, 9 на хут. Кудинівка в с. Петрики, Городищенського району, оскільки воно не є предметом спору. [PERSON] до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed