Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Адвокат Пересадько В.О. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з заявою про встановлення факту постійного спільного мешкання, в якій просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка м. Луганськ, постійно спільно проживала однією родиною разом із [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, уродженкою х. Парневатка Троїцького району Луганської області, за адресою: [ADDRESS] з 2015 року по момент її смерті, яка настала [INFO] . В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що у м. Луганськ Луганської області, разом з нею проживала її двоюрідна сестра - [PERSON] , [INFO] . Нажаль в неї немає документів, які підтверджують їхні родинні відносини, тому що більшість з них було втрачено. Вони з [PERSON] зареєстровані у паспортах за різними адресами: вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а адреса [PERSON] - [ADDRESS] . ЇЇ двоюрідна сестра дуже багато хворіла. Ще змолоду вона мала слабкий стан здоров`я, але старість та пов`язані з нею хвороби зробили її стан здоров`я ще слабкішим. Спочатку, коли стан здоров`я [PERSON] погіршився, вона почала ходити до неї, щоб провідати її та допомогти їй з веденням домогосподарства, бо для неї це було дуже важко, а вона мешкала близько до неї - у тому ж районі міста Луганськ. Піклуватись про неї було більш нікому, тому що всі їхні родичі мешкають в інших країнах. Нажаль, з часом стан здоров`я сестри все більш погіршувався, та вона вже не могла самостійно обслуговувати свої побутові потреби, вийти до магазину, щоб купити їжу чи ліки, та навіть вчасно приймати ліки. [PERSON] потребувала постійного догляду, тому, щоб мати можливість піклуватись про неї, ще у 2015 вона переїхала жити до неї за адресою: [ADDRESS] .. [INFO] [PERSON] померла. Поховання вона здійснювала за власний рахунок. Після смерті [PERSON] відкрилась деяка спадщина, тому вона звернулась до Старобільської ДНК, де дізналась, що: 1) вона не можу спадкувати за померлою як двоюрідна сестра, бо не вистачає документів, які підтверджують, їхні родинні відносини; 2) вона не може вважатись спадкоємцем, який вже прийняв спадщину шляхом спільного мешкання на момент смерті зі спадкодавцем, тому що вони були прописані за різними адресами, а довідки, які свідчать про їхнє спільне мешкання, не є дійсними, тому що були видані на тимчасово непідконтрольній Україні території. З огляду на всі ці обставини, їй було запропоновано звернутися до суду. У березні 2021 року відвідати могилу [PERSON] приїжджав її син, [PERSON] . Він підтвердив їх спільне мешкання із [PERSON] з 2015 року по момент її смерті [INFO] , написавши заяву. Їх спільне мешкання разом із двоюрідною сестрою підтверджують довідка, видана в так званій «ЛНР» від 08.06.2020 року, та показання сина [PERSON] , [PERSON] , свідоцтва про народження, яке свідчить про їхні родинні відносини, вона надає у додатках. У судове засідання заявник [PERSON] , представник заявника Пересадько В.О. в заяві просили розглянути заяву без їх участі, підтримують у повному обсязі. Заінтересована особа - Старобільська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явився. В своїй письмовій заяві не заперечують проти задоволення заяви [PERSON] та просив суд розглянути справу у їх відсутності. На підставі ч.3 ст.211, ч.3 ст.294 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявника та заінтересованої особи. В зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно звороту копії паспорту серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 6). Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 18 травня 2021 року [PERSON] , [INFO] , уродженка хутір Парневатка Троїцького району Луганської області, померла [INFO] в м. Луганськ (а.с. 8). Згідно звороту копії паспорту серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженка хутір Парневатка Троїцького району Луганської області,зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 9). Відповідно до копії заяви від 26.03.2021 року [PERSON] , який є сином померлої [PERSON] , підтверджує, що [PERSON] , [INFO] спільно проживала з 2015 року з його матір`ю та вела з нею спільне господарство по момент смерті матері. (а.с. 10) Відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER] на російській мові « [PERSON] » народився [INFO] , батьками вказані: батько - « [PERSON] », мати: « [PERSON] ». (а.с. 11) Відповідно копії акту про фактичне місце проживання з померлою особою на день її смерті № 74 від 08.06.2021 [PERSON] на день її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] спільна проживала з [PERSON] . (а.с 12). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке заявник має намір успадкувати. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо. За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов`язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Оцінюючи ксерокопію довідки про фактичне проживання, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту суд вважає, що надана заявником ксерокопія акту є підтвердженням того, що дійсно [PERSON] фактично постійно спільно проживала на момент смерті з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту постійного спільного проживання заявника і спадкодавця, має для неї юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після її смерті. В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник документально не може підтвердити факту постійного спільного проживання з [PERSON] на момент її смерті. Таким чином, суд вважає заяву адвоката Пересадько Вадима Олексійовича в інтересах [PERSON] , заінтересована особа: Старобільська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного спільного мешкання такою, що підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved