Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду зі спільним позовом, відповідно до заявлених вимог просили визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що квартира [ADDRESS], не приватизована, власником особового рахунку є відповідач [PERSON], в цій квартирі зареєстровані п'ятеро осіб, а саме: позивач, [PERSON], мати позивача, [PERSON], брат, [PERSON], сестра, [PERSON], донька позивача. Починаючи з квітня 1994 року по сьогоднішній день відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає, оскільки добровільно залишила квартиру та виїхала на постійне місце проживання в [ADDRESS], відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з 2004 року, оскільки вийшла заміж та проживає разом зі своє сім'єю за іншою адресою, відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з 2010 року, місце її проживання позивачу не відомо. Позивач вважає, що оскільки відповідачі добровільно звільнили квартиру, протягом тривалого часу квартирою не цікавляться, за житлово-комунальні послуги не сплачують, мають інше житло, де постійно проживають, тому є всі законні підстави визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою . Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що дійсно на даний час в квартирі [ADDRESS] проживає позивач разом зі своєю сім'єю та позивач [PERSON] зі своїм чоловіком, інші зареєстровані в квартирі члени сім'ї - відповідачі [PERSON] [PERSON] та [PERSON], в квартирі не проживають протягом тривалого часу, мають інше житло, квартирою не цікавляться, за комунальні послуги не сплачують, тому на думку позивача є підстави визнати відповідачів таким, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідачі [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористались. Уповноважений представник третьої особи - Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, третя особа звернулась до суду з клопотання про розгляд справи у відсутність їх уповноваженого представника, яке залучено до матеріалів справи. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, на підставі ордеру [NUMBER] на жиле приміщення, який видано Виконавчим комітетом Київського міської ради депутатів трудящихся 16 грудня 1961 року, [PERSON], на сім'ю з восьми чоловік, надано трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], на даний час квартира не приватизована, договір найму на квартиру укладено з відповідачем [PERSON], у зв'язку зі смертю квартиронаймача [PERSON] (а.с.16,17) Згідно довідки Житлової ремонтно-експлуатаційної організації №402 від 31 січня 2014 року (форма №3) у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (з 20.09.1988 року); [PERSON] ( з 19 січня 1971 року); [PERSON] (з 27.09.1994 р.); [PERSON] ( з 24.02.1984 року); [PERSON] (з 16.02.1993 року). (а.с.7) Відповідно до положень ст. ст. 64, 65 Житлового кодексу України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до положень статей 71, 72 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положення статі 71 Житлового кодексу України, регулюють правовідносини користування жилими приміщенням в будинках державного та громадського житлового фонду. Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження факту відсутності відповідачів за адресою спірної квартири позивачами надано Акт про не проживання датований 05 лютого 2014 року, який складено майстром технічної дільниці ЖРЕО №402 [PERSON] на підставі заяв сусідів [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на [ADDRESS] не проживають з 2010 року по даний час. (а.с.17) Як з'ясовано судом, наданий позивачами акт про не проживання відповідачів від 05 лютого 2014 року складено в присутності [PERSON], яка проживання в квартирі [ADDRESS], та [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS], підписи яких посвідчено начальником ЖРЕО №4о2 [PERSON], однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що зазначені фізичні особи, які склали та підписали акт офіційно були запрошені для огляду квартири де проживають позивачі, також відсутні дані про те, де саме складено акт, чи було оглянуте житлове приміщення, чи були присутні позивачі або інші мешканці квартири при складанні цього акту, також в акті не зазначено з якого часу відповідачі не проживають в спірній квартирі. Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], пояснив, що перебуває з позивачами [PERSON], [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в родинних стосунках, на прохання позивачів свідок був запрошений до ЖРЕО №402 для підписання акту про не проживання відповідачів в квартирі [ADDRESS], оскільки свідку достовірно відомо, що відповідачі протягом тривалого часу не проживають за місцем реєстрації, мають інше житло, де проживають зі своїми родинами, тому він особисто засвідчив цей факт, підписавши акт про не проживання. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що особисто не знайома з [PERSON] та [PERSON], ніколи їх не бачила, наглядно знає [PERSON], доньку [PERSON], підтвердила, що на прохання позивачів свідок була запрошена до ЖРЕО №402 для підписання акту про не проживання відповідачів в квартирі [ADDRESS], оскільки свідок не була знайома з відповідачами, ніколи їх не бачила, тому вона підписала акт про їх не проживання в квартирі з 2010 року. Враховуючи викладене, суд не бере до уваги як докази по справі акт про не проживання датований 05 лютого 2014 року, оскільки цей акт складено без обстеження квартири, де зареєстровані відповідачі, зміст акту та достовірність викладеної в ньому інформації відповідальним працівником ЖРЕО №402 не перевірялись, за формою та змістом акт не відповідає загальним вимогам ділового документу, не містить реєстраційного номеру та дати його реєстрації в ЖРЕО №402, зі змісту акту не вбачається, в який саме час було оглянуто квартиру, в присутності яких осіб, враховуючи мешканців спірної квартири, проводилося комісійне обстеження спірної квартири, ці обставини не спростовані свідками [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що акт складався формально в приміщенні ЖРЕО №402, огляд квартири не проводився, час з якого відповідачі не проживають в квартирі зазначено з їх слів. В той же час, посилання позивачів на офіційну інформацію про відсутність звернень відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] до ЖРЕО №402 (а.с.8) та Дніпровського РУ ГУ МВС України в місті Києві (а.с.14) із заявами щодо чинення перешкод в користування житловим приміщенням з боку інших осіб, не може слугувати беззаперечним доказом не проживання відповідачів у спірній квартирі, при цьому суд враховує, що відповідачі не скористались процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) щодо предмету позову, та не висували вимог про неможливість проживання в спірній квартирі внаслідок чинення перешкод у користуванні квартирою з боку інших мешканців квартири, що є окремими предметом доказування. Згідно з ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту, або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірвання з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як роз'яснено у п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із змінами та доповненнями), суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Звертаючись з позовом до суду, позивачами [PERSON] та [PERSON] спільно пред'явлено вимоги до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, посилаючись на положення ст.ст.71, 72 Житлового кодексу України. Під час розгляду даної справи, позивачі [PERSON] та [PERSON] наголошували, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку виселилась з квартири, оскільки вибули на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, де проживає по теперішній час, відповідачі [PERSON] та [PERSON] також проживають за іншою адресою, однак фактичне місце проживання їх позивачам не відомо, ці обставини підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачами [PERSON] та [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами факт відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS], поза межами строків, визначених ст.71 Житлового кодексу України, в той же час встановлення факту вибуття відповідачів на постійне проживання до іншого населеного пункту, або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, є підставою для застосування до склавшихся відносин, у разі їх доведення, положень ст.107 Житлового кодексу України, що є окремим предметом доказування, в той же час суд має право застосування норм права залежно від підстав (обґрунтувань) позову, проте позивач обґрунтовує свій позов саме обставинами, які належать доведенню на підставі ст.71 Житлового кодексу України. Конституцією України у ст.47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського району міста Києва про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed