Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

[PERSON] у поданій ним до суду до Акціонерного товариства «Українська залізниця» позовній заяві просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01лютого 2016 року по 31серпня 2016 року і з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 34120,61 грн, пославшись на таке: До вересня 2016 року він працював у структурному підрозділі «Ясинуватське будівельно-монтажне управління» державного підприємства «Донецька залізниця», а з 02 вересня 2016 року по 17 липня 2017 він працював у Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» слюсарем контрольно-вимірювальних приладів виробничого підрозділу «Ясинуватське будівельно-монтажне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.02.2016 по 31.08.2016 в сумі 14504,12 грн, а також за період з 01.03.2017 по 17.07.2017 у сумі 19616,49 грн, а загалом 34120,61 грн. Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється. Ухвалою суду від 25.10.2019 відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом без повідомлення сторін (а.с.18-19). Відповідачем (представник Задорін [PERSON] ) на позовну заяву були надані «Заперечення на позовну заяву» (а.с.25-27), які за своєю суттю є відзивом на позовну заяву. Проте ці «Заперечення на позовну заяву» в порушення ч.7 ст.178 ЦПК України подані поза встановленим судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строком. Так,\~копію ухвали\~про відкриття\~провадження у\~справі (в\~якому відповідачу\~було роз`яснено\~право протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, та надіслати позивачеві копію відзиву та доданих до нього документів) відповідач згідно з карткою рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав 01.11.2019 (а.с.23), «Заперечення на позовну заяву» 05.12.2019 (згідно з відбитком штампу на конверті відправлені поштовим зв`язком 02.12.2019) надійшли на адресу суду 05.12.2019. При цьому, про поважність причин ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк відповідачем не зазначено, клопотання про поновлення порушеного процесуального строку не заявлено, внаслідок чого за приписами ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.06.2005 перебував з відповідачем у трудових правовідносинах. 17.07.2017 звільнений у зв`язку зі скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України. Законом України від 23.02.2012 р. №4442-ІV Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття в регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Зазначені обставини підтверджені відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с.5-8) і не спростовані відповідачем. Постановою Кабінету Міністрів України №938 від 31.10.2018 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило тип з публічного на приватне та повне найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця». З тексту нової редакції Статуту АТ «Укрзалізниця», розміщеного на офіційному сайті Верховної Ради України за посиланням: https://zakon.rada.gov.ua/go/735-2015-n, Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Статтею 43\~Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~статті 110 КЗпП України\~при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із частиною 1\~статті 30 Закону України «Про оплату праці», другою частиною якої встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст.1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на підприємстві відповідача та не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, суд виходив з такого: Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає встановленим той факт, що при звільненні позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку із заробітної плати. Так, відповідно до Довідки про доходи від 27.11.2019 за №1456/3 (а.с.29) позивачу за період з вересня по грудень 2016 року було нараховано до видачі 14623,24 грн, з яких у вересні - 6582,87 грн, у жовтні 1076,67 грн, у листопаді 2555,21 грн, у грудні 4408,49 грн Відповідно до наданих позивачем розрахункових листків заробітної плати (а.с.11-13) позивачу за період з березня по липень 2017 року було нараховано до видачі 15662,29 грн, з яких у березні 2959,66 грн, у квітні 2029,94 грн, у травні 1709,43 грн, у червні 534,20 грн, у липні 8429,06 грн. Видатковим касовим ордером № 1898 від 11.09.2017 (а.с.31) підтверджена обставина виплати позивачу заробітної плати за першу половину березня 2017 року в сумі 1413,12 грн, який відповідає розміру її нарахування до виплати (довідка від 27.11.2019 №1456/4 на а.с.30) за березень 2017 року. Тож, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати у розмірі 28872,41 грн = 14623,24 грн + 15662,29 грн - 1413,12 грн. Дістаючи висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд виходив з того, що в спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Відповідачем не спростована та обставина, що у спірний період часу позивач перебував з ним у трудових правовідносинах, за що йому мала бути нарахована та сплачена заробітна плата. Проте, свого обов`язку з оплати праці позивача відповідач не виконав, факт нарахування позивачу заробітної плати у спірний період часу та невиплати нарахованої заробітної плати відповідачем не спростований. Доказів про те, що у спірний період позивач не виконував свої трудові функції, відповідачем не надано. Тож, конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено. З огляду на наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 768,40 грн., виходячи з такого: Відповідно до пп.1\~\~п.1 ч.2\~ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~в розрахунку на місяць у розмірі 1921,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 768,40 грн. (1921,00 грн. х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial