Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернувся в суд із позовом до [PERSON], надалі відповідач, про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 10062,47 грн., посилаючись на те, що 29.05.2015 року між сторонами був укладений договір позики, згідно умов якого позивач надав відповідачу грошову позику в сумі 10000 грн., терміном повернення до 10.06.2015 року. У встановлений договором строк [PERSON] позичені кошти не повернув, а тому просить стягнути з нього суму боргу в розмірі 10000 грн. та три відсотки річних від простроченої суми в сумі 62,47 грн. Позивач в судове засідання не зявився, згідно поданої заяви просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти позову, а також заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не подавав. Тому, суд в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних в ній даних, доказів і постановляє заочне рішення. Дослідивши та оцінивши зібрані докази по справі, суд встановив наступні обставини справи. Згідно розписки від 29 травня 2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошову позику в сумі 10000 грн. Вказану суму позичальник зобовязувався повернути до 10 червня 2015 року. У відповідності до положень статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму грошових коштів. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частина 1 статті 530 ЦК передбачає якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановленні договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Зважаючи на викладене, суд вважає, що факт повернення як позики не підтверджений матеріалами справи, оскільки, аналізуючи норми цивільного законодавства момент повернення позики може підтверджуватися розпискою, прибутковим касовим ордером юридичної особи чи іншим документом, що підтверджує факт її повернення. Згідно ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Позивачем долучений до матеріалів справи оригінал розписки від 29.05.2015р., що свідчить про невиконання зобовязання по поверненні коштів. Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Позичальник своєчасно не повернув суму позики, згідно наданої ним розписки від 29.05.2015 року. Станом на день подання позову 25.08.2015 року, [PERSON] суму позики не повернув, у звязку із чим у позивача виникло право на стягнення трьох відсотків річних від суми заборгованості за 76 днів прострочення. Сума нарахованих відсотків становить: 10000 : 365 : 100% ? 3% ? 76 = 62,47. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Станом на дату розгляду справи сторонами не подано, а судом не здобуто доказів в підтвердження повернення коштів в сумі 10000 грн. або виконання зобовязання по укладеній розписці, а тому в даному випадку має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодовуються позивачу за рахунок відповідача.

Outcome: approved