Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд про виселення відповідача [PERSON] із квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником 1/2 частини індивідуального житлового будинку садибного типу по [ADDRESS], яка складається з одної житлової ізольованої кімнати. На теперішній час спільне проживання з [PERSON], який зареєстрований на правах співмешканця неможливе, так як останній постійно ображає її, вчиняє сварки та бійки. Оскільки відповідачі порушує правила співжиття, що унеможливлює спільне проживання з ним як для неї, так ї для її двох неповнолітніх синів, то він, на підставі ст.116 ЖК України, підлягає виселенню із такого без надання іншого жилого приміщення. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належно повідомлялися про час та місце розгляду справи. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Суд, з врахуванням заяв сторін, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Як передбачено ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Ст. 109 ЖК України визначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини індивідуального житлового будинку садибного типу по [ADDRESS], яка складається з одної житлової ізольованої кімнати, що підтверджується договором дарування частки житлового будинку від 22.01.2004 року зареєстрованого в реєстрі № 1-164 в першій Білоцерківській міській державній нотаріальній конторі. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку від 07.02.2014 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано чотири особи: основний квартиронаймач [PERSON], її двоє синів [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON]. Згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як зазначено у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами ЖК України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Підставою для виселення відповідача з спірної квартири, позивач вважає порушення правил співжиття, що унеможливлює спільне проживання з ним як для неї, так ї для її двох неповнолітніх синів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст.116 ЖК України, для виселення [PERSON], а тому позов слід задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved