Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення з [PERSON] аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] мати [PERSON] . Після смерті матері [PERSON] проживає з рідною тіткою [PERSON] та перебуває на її повному утриманні. [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкуються з сином, не виявляє ніякого інтересу до життя дитини, що підтверджує його не бажання виконувати батьківські обов`язки. На підставі викладеного, позивачі просять позбавити [PERSON] батьківських правщодо [PERSON] , [INFO] . Крім того, оскільки [PERSON] , як батько дитини у добровільному порядку не виконує зобов`язання по утриманню сина, позивачі просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] . 29.04.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 05.07.2021 року здійснено заміну третьої особи органу опіки та піклування в особі Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області на службу у справах дітей Петрівської сільської ради, закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання 16.07.2021 року не з`явились, до суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. В матеріалах справи містяться письмові пояснення відповідача згідно яких, вважає, що позовна заява має бути залишена без задоволення, оскільки [PERSON] без його відома вивезла від нього сина [PERSON] . Крім того, своє право, щодо подання відзиву на позовну заяву не реалізував. Представник третьої особи служби у справах дітей Петрівської сільської ради, в судове засідання 16.07.2021 року не з`явився, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] від 25.07.2003 року, батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 24.01.2009 року. Як вбачається з акту обстеження умов проживання та виховання дітей в сім`ї від 27.08.2019 року та від 29.11.2019 року, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] з племінником [PERSON] . Хлопець забезпечений всіма необхідними речами, його утриманням займається [PERSON] . Мати хлопця померла, батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків, з сином не контактує, на зв`язок не виходить. Згідно характеристики [PERSON] , який навчався в школі І-ІІІ ступенів №238 Деснянського району м. Києва з 2009 року по 2018 рік вбачається, що батько мало уваги приділяв вихованню сина, не відвідував збори, не цікавився. [PERSON] займалась його тітка [PERSON] , яка позитивно впливала на [PERSON] . Крім того, з 2018 року [PERSON] навчався у Новопетрівській ЗОШ І-ІІІ ступенів №1 Вишгородського району Київської області, що підтверджується копією характеристики. Відповідно до рішення виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №207 від 12.09.2019 року «Про офіційне попередження та зобов`язання гр. [PERSON] до виконання батьківських обов`язків» вирішено, офіційно попередити гр. [PERSON] про необхідність виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області №9 від 23.01.2020 року «Про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] », вирішено вважати доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , щодо його сина [PERSON] , [INFO] . Клопотати перед Вишгородським районним судом Київської області позбавити батьківських прав гр. [PERSON] щодо його сина [PERSON] . Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, що визначено частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тобто, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, стаття 166 Сімейного кодексу України. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Частиною 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як встановлено рішенням №9 виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 23.01.2020 року «Про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] », [PERSON] вихованням та утриманням сина не займається, з ним не спілкується, матеріально не допомагає. [PERSON] проживає разом з тіткою [PERSON] . Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, який є батьками [PERSON] , свідомо не виконує покладених на нього законом обов`язків щодо виховання та належного утримання дитини, він не займається його вихованням та не проявляє інтересу до життя дитини, навчання, відпочинку та оздоровлення. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не приймає участь у його вихованні. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав, є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками та умисно ухиляється від їх виконання, щодо виховання та належного утримання свого сина, він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь у матеріальному утриманні дитини, що прямо передбачено чинним законодавством. У відповідності до ст.181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Зі змісту положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, які будуть стягуватися на дитину, суд бере до уваги те, що дитина [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] , матеріальний стан батька, як платника аліментів. Отже, враховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає окремо від батька, відповідача, а також той факт, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved