Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем в даній справі проживали однією сімєю близько десяти років. За час спільного життя у них народився син [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. На даний час стосунки з відповідачем погіршилися, а тому вона була вимушена піти разом з дитиною жити до своїх батьків. Посилаючись на те, що відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини їй не надає, фізично здоровий і може працювати, а також є власником двох земельних ділянок, син повністю знаходиться на її утриманні, просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред'явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що син [PERSON] хворіє на вроджений порок серця, а тому потребує постійного лікарського контролю на що також необхіні грошові кошти. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, пояснивши, що також на даний час сплачує аліменти на утримання іншого свого неповнолітнього сина, тимчасово не працює. Суд, заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ст.181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні встановлено, що сторони в даній справі перебували у незареєстрованому шлюбі близько десяти років. За час спільного життя у них народився син [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивача. Відповідно до медичних довідок Дніпропетровського обласного клінічного центру кардіології та кардіохірургії Дніпропетровської обласної ради від 05.12.2016 року та від 28.04.2017 року, неповнолітній [PERSON] має дефект міжпередсердної перегородки вторинний, а тому потребує постійного лікарського контролю (а.с.17-20). Також, відповідач [PERSON] на даний час сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина за виконавчим листом №2-741 від 01.11.2005 року (а.с.14-16). При цьому. відповідач, являючись батьком неповнолітнього [PERSON], матеріальної допомоги на утримання свого неповнолітнього сина не надає, ухиляючись таким чином від виконання свого батьківського обов'язку по матеріальному утриманню своєї дитини. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., набула чинності для України з 27.09.1991 р.), визначає пріоритет у суспільстві інтересів дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи (абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р.). За приписами ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю шляхом стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], визначивши розмір аліментів в частці від заробітку батька, що становитиме 1/4, що відповідає вимогам ст.ст.180-183, 191 СК України. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, на думку суду, судові витрати повинні бути покладені на відповідача. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved