Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що під час спільного проживання без реєстрації шлюбу однією сімєю з відповідачем 6 лютого 2014 року вона народила сина [PERSON], який проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання й виховання дитини відповідач їй добровільно не надає, хоча є працездатним, хворобами або вадами, які б перешкоджали йому працювати, не страждає, іншої сімї та утриманців не має. Оскільки вона не працює, ніяких доходів не отримує, а дитина для свого належного розвитку і виховання потребує постійної матеріальної допомоги, тому просить стягнути з останнього аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач, який відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі статтями 180 і 182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Однак, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Судом встановлено, що сторони від фактичних шлюбних відносин мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.3). З довідки обєднаної територіальної громади Розквітівської сільської ради Березівського району Одеської області №62-23/89 від 17 січня 2017 року видно, що дитина сторін проживає разом з позивачкою в с.Ставкове по вул..Ставкова,52 Березівського району Одеської області (а.с.4). Як свідчить з пояснень позивачки, вона на даний час зазнає матеріальні труднощі, ніде не працює та ніяких доходів не отримує, однак на її звернення щодо належного виконання батьківських обовязків відповідач, який вже більше ніж 2,5 роки не допомагає дитині, лише погрожує їй, що у наданні дозволу на виїзд з дитиною за кордон відмовить, якщо буде наполягати на аліментах. Статтею 182 СК України передбачається, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для основних і демографічних груп населення, а саме на дітей віком до 6 років з 1 січня 2017 року відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» становить 1355 грн. Однак відповідно до положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата установлена з 1 січня 2017 року у місячному розмірі 3200 грн. Проте, визначаючи розмір до виплати аліментів, суд враховує вищенаведені обставини та вважає стягувати щомісячно з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання до повноліття дитини у розмірі 1\\3 частини мінімальної заробітної плати, установленої зазначеним законом. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частиною 1 ст.224 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними та якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved