Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Рівненського міського суду до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову вказує, що 23 квітня 2013 року між нею та відповідачем було укладено\~\~договір позики, відповідно до якого вона передала відповідачу 188800,00 гривень. За домовленістю сторін відповідач позичив кошти до 23 червня 2018 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідача від 23 квітня 2013 року. В порушення договірних умов, відповідач не виконав свої зобов`язання, борг не повернув. Просить стягнути з [PERSON] на її користь борг в розмірі 188800,00 грн. Крім того, просить стягнути судові витрати. Ухвалою Рівненського міського суду від 04 лютого 2020 року вищевказаний позов був залишений без руху. Ухвалою Рівненського міського суду від 18 лютого 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін для розгляду справи по суті. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, де вказала, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти винесення заочного розгляду справи у разі відсутності відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 23 квітня 2013 року [PERSON] написав розписку, про те, що взяв в борг в [PERSON] 188800,00 грн. Договором позики, що оформлений розпискою, встановлено, що [PERSON] зобов`язується повернути позивачу суму позики 188800,00 грн. в строк до 23 червня 2018 року. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2\~ст. 1046 ЦК України\~проголошує, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Вирішуючи справу суд враховує, що фактична передача грошей від позикодавця до позичальника в сумі 188800,00 гривень підтверджується розпискою за якою [PERSON] зобов`язувався повернути борг [PERSON] до 23 червня 2018 року, однак не виконав умов договору та не повернув суму позики позикодавцеві. Як встановлено в судовому засіданні позивач зверталася до відповідача по місцю його роботи (військова частина [NUMBER] ) з вимогою зобов`язати [PERSON] повернути їй кошти, проте 11.03.2019 року командиром військової частини [NUMBER] [PERSON] на її звернення щодо стягнення боргу було роз`яснено, що вона має право звертатися з цією метою до суду. Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 188800,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. При зверненні до суду з позовом, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1888,00 грн., відповідно до ціни позову. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 1888,00 грн.

Outcome: approved