Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 07 травня 2015 року звернулася до суду із позовом до ДП «Трест «Олександріярозрізобуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з серпня 2010 року до 29 квітня 2013 року, тобто до звільнення працювала в ДП «Трест «Олександріярозрізобуд». 29 квітня 2013 року вона була звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в звязку з тим, що власник не виконує законодавство про працю. Після звільнення з роботи розрахунок із нею не був проведений, що порушує її законні права. Заборгованість по заробітній платі станом на час звернення до суду за період з березня 2013 року по квітень 2013 року складає 800 грн. 00коп., однак отримати довідку, в якій було б вказано і її середньомісячний заробіток, який складає 1 766 грн. 67 коп., вона не може, тому просить суд витребувати довідку про розмір заборгованості по заробітній платі. В уточненій позовній заяві просить суд стягнути з відповідача суму 31 800 грн. 06 коп. середнього заробітку за період з 25 січня 2014 року по 25 липня 2015 року включно. В судове засідання позивач не зявилась, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в суді. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини, просить суд задовольнити повністю уточнені позовні вимоги. Інтереси позивача в суді по довіреності представляла [PERSON]. Представник ДП «Трест «Олександріярозрізобуд» в судове засідання жодного разу не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час, місце розгляду справи в суді. Причину неявки до суду не повідомив. Письмових заяв чи клопотань до суду не надійшло, на вимогу суду надана довідка про відсутність заборгоанності по заробітній платі перед позивачем. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегулюванні ст.ст. 21, 24, 34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 21, 115-117, 232-235, 239 КЗпП України, за змістом яких заробітна плата виплачується працівникам підприємства регулярно, але не рідше двох разів на місяць. У випадку порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яких строків. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За змістом ст. 116 КЗпП України у випадку звільнення працівника, виплата всіх сум, що належить йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі не виплати звини власника, або уповноваженого ним органу звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що [PERSON] - позивач у справі з серпня 2010 року до 29 квітня 2013 року, тобто до звільнення працювала в ДП «Трест «Олександріярозрізобуд», що підтверджується записами в трудовій книжці. 29 квітня 2013 року позивач була звільнена з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в звязку з тим, що власник не виконує законодавство про працю. Після звільнення з роботи розрахунок з позивачем не був проведений, що порушує його законні права. Постановою господарського суду Кіровоградської області від 12 серпня 2014 року ДП «Трест «Олександріярозрізобуд» визнано банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру. За рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2014 року з ДП «Трест «Олександріярозрізобуд» на користь [PERSON] було стягнуто суму 15 546 грн. 72 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01 травня 2014 року по 24 січня 2014 року включно. Заборгованість по заробітній підтверджувалася довідкою від 15 січня 2014 року в якій вказано, що середньомісячний заробіток складає 1 766 грн. 67 коп. Суд приймає до уваги, що відповідач тривалий час не виплачує заборгованість по заробітній платі. Згідно довідки від 03 серпня 2015 року до суду надані довідка №32/2 від 22 червня 2015 року про відсутність заборгованості по заробітній платі , а в додатку від 22 червня 2015 року №32/3 до довідки від 22 червня 2015 року №32/2 вказано про залишок заборгованості перед позивачем в сумі 800 грн. 28 коп. компенсації грошових витрат проїзду до місця роботи. Суд дійшов висновку, що несвоєчасна виплата заробітної плати є порушенням трудового законодавства і є порушенням прав позивача з вини відповідача, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем не було пропущено тримісячний строк для звернення до суду. Всебічно зясувавши причини і умови, що призвели до порушення прав позивача суд вважає, що порушене право підлягає захисту і на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тільки за період з 25 січня 2014 року по 08 травня 2015 року включно, виходячи із розміру середнього заробітку в сумі 1 766 грн. 67 коп. на місяць (за 14,4 місяців), що складає 25 440 грн.05 коп., оскільки судом встановлено спір щодо наявності та розміру заборгованності по заробітній платі перед позивачем станом на 08 травня 2015 року (за довідкою заборгованність станом на 08 травня 2015 року відсутня), що виходить за межі позовних вимог. Суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку за один місяць в сумі 1 766 грн. 67 коп. Оскільки позивача було звільнено від сплати державного мита, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial