Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Акціонерне товариство КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27.04.2007 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 27.04.2007 підписала відповідну заяву та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування, з його подальшим збільшенням, та кредитну карту у користування. Щодо зміни кредитного ліміту, клієнт надав згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право Банку змінити кредитний ліміт - збільшити або зменшити його. Крім того відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами і правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не в повному обсязі надавала Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 20.05.2020 року становить 23607 грн. 80 коп., яка складається з наступного: 19997.32 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2283.99 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1326.49 грн. - заборгованість по відсоткам на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК, які позивач і просить стягнути з відповідача. Відповідач позовні вимоги не визнала в повному обсязі, подала відзив на позов, у якому зазначає, що дійсно 27.04.2007 р. нею була підписана заява на отримання кредитної картки «Універеальна» з кредитним лімітом 1500 грн. з базовою процентною ставкою за кредитним лімітом 3% на місяць на залишок заборгованості. Поступово кредитний ліміт збільшився до 10000.00 грн. В розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.04.2007 року станом на 31.05.2015р., який додається до позовної заяви, відсоткова ставка за кредитом зазначена у розмірі 36 %, а з 30.09.2009р. до 01.01.20136 року, відсоткова ставка подвоюється та становить 72%. Починаючи з 01.01.2013р. до 01.09.2014р. процентна ставка становила 30%, а з 01.09.2014р. процентна ставка встановлена на рівні 34,8%, з 08.12.2014р. - 32,4%, а з 01.04.2015р. - 42%. Водночас її жодним належним чином не було повідомлено про збільшення процентної ставки. В розрахунку заборгованості за послідуючій період взагалі не можливо зрозуміти яким чином здійснювалося нарахування, оскільки розрахунок виконано дрібним шрифтом, його не можливо прочитати. Проте з роздруківки про рух коштів по рахунку вбачається, що банк регулярно нараховував відсотки 3,5% щомісяця та в подальшому переводив ці нарахування в тіло кредиту. Також банк самовільно, всупереч погодженій заяві (договору), на власний розсуд нараховував відсотки за користування кредитом, штрафи за прострочку, відсотки за користування кредитним лімітом, які взагалі договором не передбачені. Звернула увагу суду, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме приєднані до позову Витяг з Тарифів та Витяг з Умов були надані Відповідачу на ознайомлення, що він з ними ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, і що саме вони є складовими договору, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Тому на думку відповідача відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі тіла кредиту, сплати процентів, а також відповідальність у вигляді пені і штрафів. Така позиція узгоджується з висновком ВП ВС у справі №342/180/17. Також зазначила, що вона регулярно сплачувала банку кошти за користування кредитом та сплачувала тіло кредиту, однак позивач за рахунок цих коштів здійснював списання безпідставно нарахованих штрафів, відсотків та інших платежів, а тіло кредиту залишалося. В загальному розмірі [PERSON] було сплачено за спірним договором більше 93,5 тисяч гривень, отже вся заборгованість за договором була нею виплачена, тому у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачував заборгованість, що свідчить про прийняття ним діючих умов банківського обслуговування. Посилання відповідача на правову позицію у справі №342/180/17 позивач вважає недоречним, оскільки в даному випадку позивачем надані документи, що підтверджують чинність певної редакції Умов та Правил, доданих до позову, та факт укладення договору. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідача також надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Заходи забезпечення позову та доказів не вживались. Інші процесуальні дії у справі не проводились. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 27.04.2007 року відповідачеві було відкрито картковий рахунок [NUMBER] зі строком дії карти до серпня 2008 року. В подальшому вказана карта неодноразово перевипускалась, остання карта видана 03.01.2018 року зі строком дії - до грудня 2021 року, що підтверджується довідкою, наданою позивачем /а.с.30/ та заявою позичальника /а.с.31/. Відповідно до укладеного договору [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому неодноразово змінювався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] /а.с. 29/. Тобто позивач свої обов`язки виконав в повному обсязі, шляхом надання відповідачу можливості розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 27.04.2007 року відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. З заяви вбачається, що [PERSON] своїм підписом підтвердила, що вона ознайомлена і згодна з умовами надання банківських послуг, а також з пам`яткою клієнта, умовами, правилами надання банківських послуг та тарифами, які разом із заявою складають договір про надання банківських послуг /а.с. 31/. Факт підписання зазначеної анкети-заяви відповідачем не заперечувався. [PERSON] умови кредитного договору виконувала не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 20.05.2021 року складається з наступного: -заборгованість за тілом кредиту - 19977 грн. 32 коп.; -заборгованість за простроченими відсотками - 2283 грн. 99 коп.; -заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст..625 ЦК України - 1326 грн 49 коп. Наявність заборгованості у зазначеному розмірі підтверджується наданими позивачем розрахунком, випискою по рахунку. Жодних доказів, які б спростували наявність заборгованості по тілу або підтвердили її погашення /копії квитанцій, тощо/ відповідачем не надано, у зв`язку з чим, виходячи з положень ст. 81 ЦПК України щодо обов`язку сторін довести свої вимоги або заперечення, суд вважає, що наявність заборгованості по тілу кредиту у зазначеній сумі, підтверджено позивачем належними доказами. Вирішуючи питання про стягнення відсотків, суд зазначає про таке. Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як зазначено в ч. 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до приписів ч.1-4 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявляючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надано суду копію заяви відповідача, розрахунки заборгованості, виписку по рахунках, накази про зміни тарифів по карткам «Універсальна», «Універсальна GOLD», тощо. Разом з тим, вказані документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. 03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом АТ «КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа №342/180/17). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Як вбачається з матеріалів справи витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису [PERSON] . Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, її контактну інформацію та розмір процентної ставки за кредитним лімітом - 3% на місяць на залишок заборгованості. Отже, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав усіх вимог щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, і що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Однак суд не погоджується і з твердженням відповідача, що сторонами не узгоджені жодні умови укладеного договору, оскільки базова відсоткова ставка у розмірі 36 % на рік визначена безпосередньо у вищезазначеній анкеті заяві, підписаній відповідачем /а.с.31/. Водночас розрахунок заборгованості свідчить про те, що відсоткова ставка дійсно неодноразово змінювалась, про зміну її розміру відповідач повідомлена не була, право банку змінювати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку - не погоджувала. Отже заборгованість за простроченими відсотками стягненню не підлягає. Щодо стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит, то позивач зазначає в позові, що їх розмір обраховано на підставі ст.625 ЦК України, тобто три проценти від простроченої суми. Суд звертає увагу, що три відсотки річних мають нараховуватись на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів. Водночас, заявлений позивачем розмір відсотків /1326.49 грн./ не відповідає пред`явленому в розрахунку розміру суми основного боргу. Іншого детального розрахунку цієї суми суду не надано, отже вимога про стягнення відсотків не підлягає задоволенню. Щодо заперечень відповідача в частині неправильного нарахування штрафів і пені, то суд не бере їх до уваги, оскільки позивач не просить стягнути ці суми і суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Таким чином, вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту 19997.32 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позову пропорційно розміру задоволених вимог. Так, позовні вимоги задоволені на 84.7 %. Отже розмір судового збору, що підлягає стягненню складає 1780.50 грн. На підставі приведеного вище,

Outcome: partial