Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що він та його дружина [PERSON], згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок № 183 від 27.10.2000 року є співвласниками житлового будинку по [ADDRESS]. У вказаному будинку також зареєстрований їхній син [PERSON], однак з 2009 року разом з ними не проживає. Після укладення другого шлюбу син переїхав проживати до дружини за адресою: [ADDRESS], де проживають і на даний час та виховую двох дітей. Відповідач не оплачує комунальні послуги, ніякої участі у його утриманні не бере, особистих речей та речей повсякденного вжитку у будинку немає, з 2009 року не проживає у вищевказаному господарстві. В добровільному порядку знятись з місця реєстрації відповідач принципово не бажає. Реєстрація місця проживання відповідача у її будинку не дозволяє йому розпоряджатися ним на власним розсуд та обмежує його законні права, зокрема його право на отримання субсидії. З огляду на вищенаведене вважає, що відповідач втратив право на користування зазначеним житлом та просив визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 13.12.2018 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, з метою заслухання їх усних пояснень та показання свідків о 13 год. 00 хв. 02.01.2019 року. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву. В судове засідання 02.01.2019 року сторони не з'явилися, у зв'язку з чим розгляд справи було відкладено на 31.01.2019 року. У зв'язку з перебуванням головуючої по справі судді Лущак Н.І. на лікарняному, розгляд 31.01.2019 року було відкладено на 26.02.2019 року. В судовому засіданні року позивач [PERSON] позов підтримав з підстав зазначених в ньому, просив його задовольнити та визнати свого сина [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS], яке належить йому та його дружині [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву [PERSON] підтримала, ствердила обставини на які позивач посилається в позові та просила визнати свого сина [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 52). У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Також, згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] та [PERSON], жителі [ADDRESS], які є сусідами позивача, ствердили, що відповідач у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з 2009 року не проживає, витрат по утриманню житлового будинку не несе, речей повсякденного вжитку, які б належали йому, в будинку позивача немає. Вислухавши думку позивача, опитавши свідків, дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27.10.2000 року за реєстровим номером 183, виданим Виконавчим комітетом Колінцівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області [PERSON] (третя особа) та [PERSON] (позивач) на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). Відповідно до довідок Тлумацької міської ради об'єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області № 425 від 23.11.2018 року, № 751 від 07.12.2018 року в будинку по [ADDRESS] зареєстровані та поживають [PERSON], [INFO], власниця, пенсіонер (третя особа), [PERSON], [INFO], чоловік, пенсіонер (позивач), [PERSON], син (відповідач), зареєстрований, але фактично не проживає з 2009 року (а.с. 4, 5). Дані відомості також підтверджуються актом про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 07.12.2018 року, яким встановлено, що [PERSON], [INFO], (відповідач), у житловому будинку по [ADDRESS] зареєстрований, але не проживає з 2009 року, ніякої участі по утриманню житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного вжитку в будинку немає (а.с. 6). Отже, відповідач зареєстрований у вказаному домоволодінні, однак, як стверджують позивач та свідки, фактично з 2009 року в будинку, належному [PERSON] (позивач) та [PERSON] (третя особоа), не проживає, участі у його утриманні не приймає, не оплачує комунальні послуги, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали, в будинку не має. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що відповідач з 2009 року у домоволодінні, належному позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON], не проживає, тобто відсутній більше року за місцем реєстрації без поважних причин, не подав суду відзиву на позовну заяву та жодних письмових чи електронних доказів, які би спростували позовні вимоги позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач втратив право на проживання та користування домоволодінням позивача, розташованим за адресою: [ADDRESS], а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. (квитанція № 82.49.1/22332195 від 10.12.2018 року, а.с. 1). На підставі ст. ст. 71, 72, 107, 163 ЖК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved