Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 1 липня 2016 року звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по заробітній платі, який мотивовано тим, що позивач з 17.06.2013 року, відповідно до наказу про переведення №02-к від 17.06.2013 року, працювала на посаді юрисконсульта на Виробничій філії «Вінницька картографічна фабрика» Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру». На вказаній посаді позивач пропрацювала по 08.09.2015 року і була звільнена із займаної посади за п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно наказу №29к від 07.09.2015 року. На день звільнення позивачу було нараховано заробітну плату за період з 01.01.2015 року по 08.09.2015 року в сумі 10\~887,07 гривень, яку відповідачем було частково виплачено в квітні 2016 року за період січень-березень 2015 року в сумі 3\~116, 49 гривень, та за квітень 2015 року в сумі 1\~130,69 гривень - в травні 2016 року. Тобто, за вирахуванням частково виплаченої заборгованості по заробітній платі, відповідач заборгував позивачу заробітну плату в сумі 6\~639,87 гривень. Враховуючи наведені обставини, позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача 6\~639,87 гривень заборгованості по заробітній платі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з тих же підстав, що наведено у позовній заяві. Додатково зазначила, що з часу звернення з позовом до суду відповідач не погасив наведену вище заборгованість по заробітній платі. Враховуючи також те, що відповідач не вперше в судове засідання не забезпечив явку свого представника просила розглянути справу у відсутність відповідача, причому на запитання суду позивач повідомила, що вона заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] підприємство «Центр державного земельного кадастру» будучи належним чином двічі повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а саме на 4.08.2016 року, та на 22.09.2016 року (а.с. 25, 26, 45, 47), незважаючи на задоволення судом клопотання відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, явку свого представника чи то до Вінницького міського суду Вінницької області чи то до місця проведення судового засідання в режимі відеоконференції не забезпечив. 12.09.2016 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] згідно якого вона клопотала перед судом відкласти розгляд справи, у звязку з тим, що станом на 22.09.2016 року остання перебуватиме у відпустці. Розглянувши вказане клопотання, суд визнав неявку представника ДП «Центр державного земельного кадастру» в судове засідання неповажною, враховуючи те, що відповідачем у справі є юридична особа, яка не позбавлена можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника, враховуючи ту обставину, що [PERSON] перебуває у щорічній відпустці. Разом з тим, неявка поспіль у два судових засідання представника юридичної особи розцінюється судом як неповажна, та не може слугувати причиною для чергового відкладення розгляду справи, з огляду на визначений ч. 1 ст. 157 ЦПК України двомісячний строк розгляду справи. Враховуючи викладене, суд ухвалив проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача, в загальному порядку, з огляду на те, що позивач заперечувала проти розгляду справи в порядку визначеному ст. ст. 224 226 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, врахувавши правові позиції Верховного Суду України, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наказу про переведення працівників ДП «[PERSON] картографічна фабрика» №02-к від 17.06.2013 року [PERSON], яка працювала на 0,625 ставки юрисконсульта Державного підприємства «[PERSON] картографічна фабрика», з 17.06.2013 року переведена на посаду юрисконсульта у Виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика» Центру ДЗК з посадовим окладом 1945 грн. на місяць, згідно зі штатним розписом Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» Центру ДЗК (а.с.5). Згідно наказу директора Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» Центру ДЗК №29к від 07.09.2015 року позивача звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з 08.09.2015 року. Згідно абзацу 2 вищевказаного наказу відділу бухгалтерського та податкового обліку підприємства доручено здійснити остаточний розрахунок заробітної плати та компенсаційних виплат, у тому числі компенсацію за 24 календарні дні невикористаної щорічної основної відпустки та 06 календарних дні додаткової відпустки за ненормований робочий день за період роботи з 01.09.2014 року по 31.08.2015 року (а.с.4). Наведені обставини також додатково підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с.3). Як вбачається з довідки директора Виробничної філії «Вінницька картографічна фабрика» Центру ДЗК № 186 від 22.06.2016 року борг відповідача перед позивачем по невиплаченій заробітній платі при звільненні за період травень-серпень 2015 року, станом на час видачі довідки становить 6\~639,87 грн. (а.с.9). Ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.116 КЗпП України в день звільнення працівнику мають бути виплачені всі належні йому суми. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, передбачене у ч. 1 ст. 94 КЗпПУ і ч. 1 ст. 1 Закону «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу (Рішення Конституційного Суду України № 8 рп/2013 у справі 1 13/2013). Проте відповідач в день звільнення позивача не провів з позивачем повного розрахунку, порушивши право позивача на отримання винагороди за працю у день звільнення. З огляду на вищевикладене суд вважає, що вимоги позивача перед судом доведені, право позивача підлягає поновленню судом, а тому позов підлягає до задоволення. Враховуючи те, що позивача на підставі закону при подачі позову звільнено від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у визначеному законом розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: approved