Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з [PERSON] на свою користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1000,00 грн., що є предметом позову. 04 жовтня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про відшкодування майнової шкоди 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просила позов задовольнити, пояснив, що 12 серпня 2015 року позивач видав на ім'я [PERSON] довіреність з визначеним обсягом повноважень, серед іншого, представнику надано право замовити та отримати документи щодо належної [PERSON] квартири [ADDRESS], виконувати певні дії, пов'язані з цією довіреністю без права продажу, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Левчук І.І., зареєстровано в реєстрі за №1053. Відповідач надавала позивачу допомогу в оформлені договорів позики та іпотеки квартири [ADDRESS], за якими позивач був позичальником та іпотекодавцем відповідно, однією із умов отримання позики, що була висунута [PERSON] було надання позивачем визначеній нею особі довіреності на отримання документів. 20 вересня 2016 року подав до приватного нотаріуса [PERSON] заяву на припинення заборони та іпотеки на належне йому нерухоме майно, що передано в іпотеку., в цей же день позивач оформив нотаріально засвідчено заяву про намір погасити основне зобов'язання та припинити іпотеку. Разом з тим, 22 вересня 2016 року відповідач, з використання довіреності, діючи без отриманняпопередньої згоди позивача, подала до приватного нотаріуса [PERSON] заяву про відкликання поданих позивачем заяві від 20 вересня 2016 року, дізнавшись про вчинення відповідачем таких дій, позивач скасував довіреність, однак внаслідок протиправних дій відповідача щодо відкликання поданих позивачем заяв приватний нотаріус [PERSON] вчинила реєстраційні дії, що в сукупності дало можливість [PERSON] через звернення до приватного нотаріуса зареєструвати перехід права власності на належну позивачу квартиру, чим заподіяної йому матеріальних збитків у розмірі 1000,00 грн., які позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача, посилаючись на наявність обставин визначених статтею 241 ЦК України. Представники позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та пояснень, які надавались позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористалась. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмові пояснення по суті предмету позову, просила розглянути справу у відповідності до норм чинного законодавства України на підставі наявних в матеріалах справи доказів, разом з клопотанням про розгляд справи у її відсутність. (а.с. 39-40) Заслухавши пояснення позивача, представників позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Представництво є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. (ч.1 та 2 ст.237 Цивільного кодексу України) Відповідно до положень статті 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватись на акті органу юридичної особи. Довіреність є письмовим документом, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третім особам. Відповідності до положень частини першої статі 247 Цивільного кодексу України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Судом встановлено, що 12 серпня 2015 року [PERSON] видав на ім'я [PERSON] довіреність з визначеним обсягом повноважень, серед іншого, представнику надано право замовити та отримати документи щодо належної [PERSON] квартири [ADDRESS], форму №3, довідку про відсутність заборгованості по сплаті комунальних платежів, довідку про відсутністьзаборгованості по сплаті комунальних платежів, отримувати кореспонденцію у поштових відділеннях, замовляти Експерті оцінки, ставити та знімати довірителя та третіх осіб з реєстраційного обліку, розписуватись від імені довірителя, сплачувати належні платежі т а виконувати всі інші дії, пов'язані з цією довіреністю без права продажу, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Левчук І.І., зареєстровано в реєстрі за №1053. (а.с.5) Довіреність видана з правом передоручення, строком на три роки та дійсна до 12 серпня 2018 року. Підставою представництва є правовідносини представника з особою, яку він представляє. В силу свого статусу, ґрунтованого на правовідносинах з особою, від імені якої представник діє, він вчиняє право чин щодо третіх осіб. Відносини між особою, від імені якої діє представник, та представником можуть бути цивільно-правовими, якщо вони ґрунтуються на цивільно-правовому договорі. Статтею 248 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для припинення відносин представництва за довіреністю, однією з яких є скасування довіреності особою, яка її видала. Скасування довіреності особою, яка видала довіреність - це односторонній правочин, який повинен вчинятись в порядку, встановленому ст.249 ЦК, і тягне припинення довіреності. Виходячи з положень ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5,передбачено окрему процедуру скасування довіреностей. Так, у п.п. 6.2 п. 6, п. 7 глави 4 розділу II Порядку у разі необхідності скасування довіреності особа звертається до нотаріуса із заявою про її скасування. Нотаріус при одержанні заяви про скасування довіреності або передоручення робить про це відмітку на примірнику довіреності, що зберігається у справах нотаріуса та відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Посвідчені нотаріусами довіреності, а також передоручення за ними, припинення їх дії підлягають обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей у порядку, установленому Положенням про Єдиний реєстр довіреностей. 22 вересня 2016 року внесено відомості до Єдиного реєстру довіреностей за № 32189220 про припинення дії довіреності, яка видана від імені [PERSON] 12 серпня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Вчинення юридичних дій, які чітко не визначені в договорі доручення, навіть якщо вони спрямовані на досягнення кінцевої мети, задля якої укладено такий договір, і не охоплюються змістом договору доручення, можуть створювати, змінювати, припиняти цивільні права та обов'язки довірителя тільки за умови їх схвалення останнім. За змістом положень ст. 241 ЦК України передбачено два варіанти поведінки особи, яку представляють, при представництві з перевищенням повноважень: 1) вона схвалює дії, вчинені від її імені; 2) вона відмовляється від схвалення дій, вчинених від її імені без повноважень або з перевищенням повноважень. Схвалення дій представника можливе в різних формах: 1) схвалення шляхом заяви про це; 2) схвалення мовчазною згодою; 3) схвалення шляхом здійснення так званих конклюдентних дій, що свідчать про прийняття правочину. За своєю юридичною природою схвалення є одностороннім правочином, що потребує сприйняття його третьою особою і представником. У схваленні виражається воля особи, яку представляють, наділити юридичною силою конкретну угоду, укладену для неї з перевищенням повноважень. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Визнаючи правові підстави пред'явлення вимог до відповідача, як уповноваженого представника за довіреністю, позивач посилається на положення ст.241 ЦК України, мотивуючи тим, що 22 вересня 2016 року відповідач, з використанням довіреності, без відома та погодження з позивачем, як довірителем, подала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу [PERSON] заяву про відкликання поданих особисто позивачем до приватного нотаріуса 20 вересня 2016 року заяв про припинення іпотеки та заборон, не маючи на це повноважень згідно довіреності від 12 серпня 2015 року. В той же час, на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем долучено до позову наступні документи: копію Договору купівлі-продажу квартири від 18 серпня 2010 року, що підтверджує набуття [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]; заяву [PERSON] від 22 вересня 2016 року, якою останній повідомляв, що 20 вересня 2016 року подав до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] заяви про припинення обтяження та іпотеки стосовно квартири [ADDRESS], які відкликано його представником за довіреністю, та просив зареєструвати повторно заяви про припинення обтяження та іпотеки стосовнозазначеногооб'єкту нерухомого майна; Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотека, Єдиного реєстру заборон відчуженняоб'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна датовану 19 червня 2017 року де міститься дані про реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:31530362 від 23.09.2016 року 09:17:11, приватнийнотаріус Каплун Ю.В., Київський міський нотаріальний округ, м. Київ. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ( ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Разом з тим, висуваючи свої вимоги до відповідача, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на порушення майнових прав позивача та відповідно перевищення повноважень, які визначено у довіреності від 12 серпня 2015 року, при цьому суд враховує, що позивачем не долучено безпосередньо нотаріально посвідчену заяву від імені відповідача, як представника за довіреністю, про відкликанняпопередніх заяв позивача датованих 20 вересня 2016 року, що унеможливлює надати оцінку діям відповідача з урахуванням положень ст. 241 ЦК України, яка підлягає застосуванню до відносин, які виникають на підставі правочину, вчиненого представником з перевищенням повноважень, тому сам факт подання заяви представником за довіреністю до нотаріуса про відкликанняпопередньо поданих заяв про намір вчинити ті чи інші дії не можуть розцінюватись як вчинення правочину, інших підстав для встановлення факту неналежного виконанняпредставником за довіреністю його повноважень не наведено позивачем у позовній заяві та не є предметом позову в межах розгляду даної справи. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до аналізу загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань, закріплених в частині 1 ст.1166 ЦК України, можливо зробити висновок про те, що вказана правова норма містить правило про загальний (генеральний) делікт, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, в повному обсязі. Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення), яке поділяється на такі складові: 1) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв'язок між двома першими елементами, г) вина завдавача шкоди. І лише доведеність сукупності вказаних вище елементів настання деліктної відповідальності може бути правовою підставою для відшкодування шкоди. Предметом позову є вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача заподіяної майнової шкоди, яка визначена в розмірі 1000,00 грн., як підставу відшкодування заподіяних збитків у позовній заяві міститься посилання на застосування до склавшихся відносин положення ст.1166 ЦК України. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) При вирішенні даного спору, суд враховує, що позивачем не доведено обставин, які свідчили про допущені відповідачем, як представником за довіреністю, порушень прав позивача, що потягнуло за собою наслідки заподіяння майнової шкоди, оцінка розміру заподіяної шкоди обмежується визначеною позивачем на власний розсуд сумою заподіяних збитків в розмірі 1000,00 грн, без належного підтвердження реально понесених витрат, що підлягають відшкодуванню у спосіб визначений позивачем, разом з тим доказування не може ґрунтуватись на припущеннях в силу положень ч.6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, тому за встановлених обставин відсутні підстави для задоволенняпозову. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 Цивільного процесуального кодексу України) З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вбачає підстав для розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed