Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

[PERSON] у серні 2021 року звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що вона з 21.08.2009 перебувала із відповідачем у шлюбі. За час даного шлюбу, [INFO] в них народився син [PERSON] . На підставі рішення Тростянецького районного\~суду Сумської\~області від 25.06.2015 шлюб між нею та відповідачем був розірваний. Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Квартира у якій вона зареєстрована із сином, належить на праві власності її матері. Також позивачка вказала, що на даний час виникла необхідність у зміні місця проживання та реєстрації дитини. Вона неодноразово просила відповідача приїхати і надати згоду на зміну місця реєстрації сина, проте останній не погодився. Прохання надіслати належним чином завірену згоду на зміну місця реєстрації сина відповідач проігнорував. Участі у вихованні сина відповідач не приймає, його життям не цікавиться, спілкується рідко по телефону. Посилаючись на зазначені обставини позивачка просить суд визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із нею, а також стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 03.09.2021 було відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала, із підстав указаних у ньому, просила задовольнити її вимоги. Також позивачка зазначила, що відповідач багато часу перебуває за кордоном на заробітках, з дитиною бачиться рідко. Відповідач не проявляв ініціативу, щоб син проживав разом з ним. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання повторно не з`явився, поважних причин неможливості явки в судове засідання не повідомив і не подав відзив. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, але подав заяву в якій просить справу розглянути без його участі та задовольнити позовні вимоги. Згідно вимог\~ч.\~1\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4)\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що позивачка та відповідач з 21.08.2009 перебували у шлюбі та рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 25.06.2015 вказаний шлюб було розірвано (а.с. 4). За час шлюбу у позивачки та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] (а.с. 2). З довідки виданої Тростянецькою міською радою Сумської області від 19.08.2021 за №3902 вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованим за однією адресою разом із матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до характеристики [PERSON] , складеної Закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №5 Тростянецької міської ради, мати систематично контролює навчання сина та відповідально ставиться до його виховання у родині, надає допомогу класному керівнику, бере активну участь у громадському житті класу (а.с. 39). Згідно\~ч. 7-8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України)\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно\~ч. 2\~ст. 160 СК України\~місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України,\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення положень\~ст. 161 СК України\~свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Згідно ч. 5\~ст. 19 СК України\~орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Тростянецької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради Сумської області від 05.11.2021 за №665 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] , працівниками відділу «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради було здійснено виїзд за місцем проживання заявниці та проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання, які визнано задовільними. Згідно інформації навчального закладу, який відвідує дитина, вихованням та шкільним життям сина займається мати. При спілкуванні з відповідачем з`ясовано, що останній регулярно сплачує аліменти, проте часто їздить на заробітки за кордон і тому не має змоги бачитися з сином. Відповідач не заперечив проти визначення місця проживання сина разом із позивачкою. У зв`язку з наведеним, орган опіки та піклування Тростянецької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , за місцем її проживання (а.с. 40). Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.\~142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 року у справі №\~185/6994/15-ц. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] постійно проживає з матір`ю, яка опікується ним, займається його вихованням та розвитком, що зокрема вбачається із характеристики та висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини. Фактів та обставин, у тому числі передбачених нормою ч. 2\~ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови у позові, судом установлено не було. Враховуючи установлені судом обставини, а також вимоги вищевикладеного чинного законодавства та судової практики суд вважає, що найкращим інтересам дитини відповідатиме визначення місця проживання з матір`ю. Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved