Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

[PERSON] у вересні 2015 року звернулась із позовною заявою до Дарницького районного суду м.Києва про розірвання шлюбу зареєстрованого 12 липня 2003 року, посилаючись на те, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем [PERSON] у неї припинились, спільне життя не склалось, разом подружжя не проживає, тому вважає, що шлюб зберегти неможливо. Від шлюбу подружжя має малолітню дитину: [PERSON], [INFO]. З огляду на те, що дитина проживає разом з позивачем, а відповідач не надає матеріальної допомоги, позивач просила суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач з'явилась, свій позов підтримала повністю та просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково, а саме: не заперечував проти розірвання шлюбу та просив суд визначити аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісяця до повноліття сина. Крім того, подав до суду письмові заперечення з додатками, в яких зазначив, що незадовільний стан здоров'я та матеріальне становище не дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання сина у сумі 4000 грн. щомісячно, а також додав, що має на утриманні хвору та непрацездатну матір. Заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 12 липня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №493 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.9). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим позов в частині розірвання шлюбу підлягає повному задоволенню. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити як інтересам сторін, так і інтересам малолітньої дитини, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дітей, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила суд про відновлення їй дошлюбного прізвища - «[PERSON]». Статтею 180 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим у позовній заяві [PERSON] не зазначено та матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, також не зазначено інших обставин, що мають істотне значення, для визначення судом відповідачу розміру аліментів саме у твердій грошовій сумі, не здобуто таких доказів і у ході судового засідання. Водночас відповідачем надано суду довідку про доходи від 19.10.2015 року за період з жовтня 2014 року по вересень 2015 року, що підтверджує наявність у відповідача постійного місця роботи та регулярного доходу (а.с.28). До початку розгляду справи судом за клопотанням [PERSON] були залучені документи, що підтверджують погіршення здоров'я самого відповідача (а.с.29-32) та його матері [PERSON] (а.с. 36-52). Відповідно до посвідчення [NUMBER] від 04.05.1994 року [PERSON] є пенсіонером, крім того відповідно до посвідчення [NUMBER] [PERSON] є постраждалою внаслідок чорнобильської катастрофи (а.с.35). Частиною 1 ст. 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. З огляду на викладене, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.192 СК України). Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial