Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] 12 березня 2012 року звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] товариства з обмеженою відповідальністю (УР ТОВ) «Інкомтех» про визнання рішення загальних зборів учасників недійсним та скасування державної реєстрації змін, позовні вимоги неодноразово доповнювалися і уточнювалися. Позивачі в своїх позовних вимогах, а їх представник в ході судового засідання посилалися на те, що 16 вересня 2011 року помер батько позивачів [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли корпоративні права на частку у статутному капіталі УР ТОВ «Інкомтех». [PERSON] володів часткою у статутному капіталі вказаного товариства у розмірі 99.62%, другим учасником товариства була [PERSON], якій належало 0.38% статутного капіталу. Вказане підприємство володіло нерухомим майном та автотранспортом, яке незаконно відчужене на протязі 2012-2013 років. Спадкоємцями померлого [PERSON] є, в тому числі, і позивачі, які звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогли через наявність заборон і незаконні судові рішення різних судів та інстанцій. На протязі 2011- 2014 років [PERSON] ініціювала проведення зборів учасників УР ТОВ «Інкомтех», де мінялися директори цього товариства, частки статутного капіталу, місце реєстрації, вносилися зміни до Статуту та інш.. Всі вказані рішення є незаконними через відсутність кворуму для ухвалення таких рішень та незаконну перереєстрацію 17 серпня 2012 року частки померлого [PERSON], участь такої частки у голосуванні та прийнятті рішення. Оскільки така перереєстрація була незаконною, то і всі подальші рішення не можуть вважатися правомірними та підлягають скасуванню. Позивачі з грудня 2011 року є також кредиторами вказаного товариства, але передані товариству ними кошти так до цього часу не повернуті. Вважають вказане незаконним. На їх звернення до відповідача з питаннями про скасування вказаних рішень і відновлення прав позивачів отримали відмову, добровільно спір не вирішено. Вважають такі дії відповідача протиправними і просили захистити їх права, визнати недійсними рішення загальних зборів УР ТОВ «Інкомтех» від 17 серпня 2012 року, 26 березня 2014 року, 11 квітня 2014 року та скасувати рішення державних реєстраторів юридичних осіб реєстраційної служби від 17 серпня 2012 року, 26 березня 2014 року, 11 квітня 2014 року, 08 серпня 2014 року і 18 вересня 2014 року, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі. Представник відповідача УР ТОВ «Інкомтех» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вказаним,на думку суду, не заперечував проти розгляду справи без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно 16 вересня 2011 року помер [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли корпоративні права на частку у статутному капіталі УР ТОВ «Інкомтех». [PERSON] володів часткою у статутному капіталі вказаного товариства у розмірі 99.62%, вона є другим учасником товариства та їх належало 0.38% статутного капіталу. На протязі 2011- 2014 років [PERSON] ініціювала проведення загальних зборів учасників УР ТОВ «Інкомтех», де в передбаченому законом порядку мінялися директори цього товариства, частки статутного капіталу, місце реєстрації, вносилися зміни до Статуту та інш.. Всі вказані рішення є законними як і перереєстрація 17 серпня 2012 року частки померлого [PERSON], збори проведені у відповідності до діючого законодавства, порушень допущено не було, передбачених законом заборон для зміни часток статутного капіталу, перереєстрації, укладення угод та інш. на час здійснення винесення рішень не було. Ніяких зобовязань інших відносно сторін на себе не брали і не беруть, нічиїх прав не порушували та шкоди не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представники третіх осіб: компанія Баблаком ЛЛС, відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. В письмовому зверненні до суду позовні вимоги фактично не визнали і просилили справу розглянути без участі їх представників. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних третіх осіб відповідно до ст. 169 ЦПК України. [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вказаним, на думку суду, не заперечували проти розгляду справи за наявними матеріалами без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних третіх осіб відповідно до ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивачів і представника третіх осіб, зясувавши думку сторін і третіх осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 16 вересня 2011 року помер батько позивачів [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли корпоративні права на частку у статутному капіталі УР ТОВ «Інкомтех». [PERSON] володів часткою у статутному капіталі вказаного товариства у розмірі 99.62%, другим учасником товариства була [PERSON], якій належало 0.38% статутного капіталу. Вказане підприємство володіло нерухомим майном та автотранспортом. Після смерті [PERSON] позивач у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після батька. За такою заявою було відрито справу №22/2011. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є шість осіб: громадянин РФ Нестеров [PERSON], [INFO] (син); громадянин РФ Нестеров [PERSON], [INFO] (син); громадянка РФ Нестерова [PERSON], [INFO] (мати), померла 16 грудня 2012 року, правонаступниками якої є [PERSON] та [PERSON]; громадянка РФ Нестерова [PERSON], [INFO]; громадянин України [PERSON], [INFO] в інтересах якого діє законний представник - [PERSON], [INFO]; громадянка України [PERSON], [INFO], в інтересах якої діє законний представник [PERSON], [INFO]. 27 вересня 2011 року згідно протоколу позачергових загальних зборів УР ТОВ «Інкомтех» 9/2011 Генеральним директором УР ТОВ «Інкомтех» було призначено [PERSON]. 29 лютого 2012 року рішенням загальних зборів учасників УР ТОВ «Інкомтех» Генеральним директором УР ТОВ «Інкомтех» було призначено [PERSON]. 17 серпня 2012 року керівником УР ТОВ «Інкомтех» було призначено [PERSON] та здійснено перереєстрацію 100% часток товариства на його імя. 17 серпня 2012 року державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб підприємців виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради [PERSON] внесла до реєстру запис №12241050017018615 про зміну складу або інформації про засновників. 26 березня 2014 року керівником УР ТОВ «Інкомтех» було призначено [PERSON]. При цьому було проведено перереєстрацію 100% часток товариства на [PERSON]. 27 березня 2014 року державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб підприємців виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради [PERSON] внесла до реєстру запис №12241070025056730 про зміну керівника юридичної особи. 01 квітня 2014 року державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб підприємців виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради [PERSON] внесла до реєстру запис №12241050026056730 про державну реєстрацію про зміну складу або інформації про засновників. 11 квітня 2014 року керівником підприємства було призначено Ужусєнєнє Крістіну. При цьому було проведено перереєстрацію 100% часток товариства на офшорну компанію - Компанія «Баблаком» ЛЛС. Адреса засновника: острів Невіс, Чарльзтаун, вул. Говерент Роад, Спрінгейтє ІСТ, а/с 590, Сент-Кітс і Невіс. 08 серпня 2014 року державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради [PERSON] внесла до реєстру запис №12241070027056730 про зміну додаткової інформації та зміну керівника юридичної особи. 08 серпня 2014 року державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради [PERSON] внесла до реєстру запис №12241050028056730 про зміну складу або інформації про засновників. 18 вересня 2014 року відбулись загальні збори учасників УР ТОВ «Інкомтех», на яких було прийняте рішення про ліквідацію товариства та встановлено строк для погашення вимог кредиторів до 29 листопада.2014 року. 18 вересня 2014 року державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради [PERSON] внесла до реєстру запис №12241100029056730 про припинення юридичної особи в результаті ліквідації. Відомості про припинення юридичної особи внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та опубліковано в спеціальному друкованому засобі масової інформації - Бюлетені державної реєстрації від 29 вересня 2014 року № 296 (26). Частиною 1 ст. 145 ЦК України встановлено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. Відповідно до ч. 1 ст. 60 закону України «Про господарські товариства» загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотками голосів. Відповідно до ч. 5 ст. 147 ЦК України частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід її:лускається лише за згодою інших учасників товариства. Статтею 55 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв'язку із смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому вилається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню. На думку позивачів, на протязі 2011- 2014 років [PERSON] ініціювала проведення зборів учасників УР ТОВ «Інкомтех», де мінялися директори цього товариства, частки статутного капіталу, місце реєстрації, вносилися зміни до Статуту та інш.. Всі вказані рішення є незаконними через відсутність кворуму для ухвалення таких рішень та незаконну перереєстрацію 17 серпня 2012 року частки померлого [PERSON], участь такої частки у голосуванні та прийнятті рішення. Оскільки така перереєстрація була незаконною, то і всі подальші рішення не можуть вважатися правомірними та підлягають скасуванню. Позивачі з грудня 2011 року є також кредиторами вказаного товариства, але передані товариству ними кошти так до цього часу не повернуті. Вважають вказане незаконним. На їх звернення до відповідача з питаннями про скасування вказаних рішень і відновлення прав позивачів отримали відмову, добровільно спір не вирішено. Вважають такі дії відповідача протиправними і просили захистити їх права, добровільно питання не вирішено, виник спір і позивачі вимушені були звертатися з позовом до суду. Суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими, виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом в судовому засіданні зясовано, що дійсно, [PERSON] був одним із засновників УР ТОВ «Інкомтех». Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та мати [PERSON], що померла після відкриття спадщини - [PERSON] Часта померлого в УР TOB «Інкомтех» складала 99.62%. Відповідно до статті 1 Закону України «Про господарські товариства» господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Положеннями ст. ст. 113, 140 ЦК України та ст. ст. 1, 50 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками, зокрема, товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом. Згідно зі ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом. Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» товариство є власником: майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом. Управління діяльністю господарського товариства згідно з ч. 1 ст. 89 ГК України здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства. Частиною першою статті 167 Господарського кодексу України передбачено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Статтею 116 ЦК України, ст. 88 Господарського кодексу України та ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що учасники господарського товариства мають право, зокрема, брати участь в управлінні товариством у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом. Право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі (частина перша статті 100 ЦК України). Згідно зі статтею 55 Закону України «Про господарські товариства» при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у звязку із смертю громадянина, учасника товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню. Відповідно до частини пятої статті 147 ЦК України частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Крім того, частиною першою статті 1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами. Згідно зі статутом УР ТОВ «Інкомтех» (у редакції, чинній на час проведення загальних зборів) можливість вступу спадкоємця (правонаступника) учасника до товариства залежить від волі спадкоємця або правонаступника вступити до товариства та рішення товариства прийняти до нього спадкоємця або правонаступника. Отже, факт одержання статусу спадкоємця учасника товариства лише засвідчує перехід до спадкоємця майнових прав померлого (частка у статутному капіталі, яка належала померлому учаснику товариства) та дає спадкоємцю право на вступ до господарського товариства. Право ж безпосередньої участі в управлінні господарським товариством (корпоративні права) спадкоємці набувають тільки з моменту вступу до господарського товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів товариства. В чинному законодавстві відсутня правова норма про автоматичне (без відповідного рішення загальних зборів товариства та внесення змін до статуту) набуття спадкоємцем права на участь у товаристві, у разі виникнення у нього права на частку померлого родича. Такі положення не закріплені і в Статуті УР ТОВ «Інкомтех». Пленум Верховного Суду України у пункті 30 своєї постанови № 13 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» розяснив, що прийняття рішення про вступ спадкоємця (правонаступника) учасника до ТОВ (ТДВ) належить до компетенції загальних зборів учасників товариства. Таким чином, прийняття до УР ТОВ «Інкомтех» спадкоємців померлого учасника здійснюється за наявності згоди інших учасників Товариства, входить до виключної компетенції зборів учасників товариства, здійснюється на підставі рішення загальних зборів учасників товариства та набирає чинності лише після внесення відповідних змін до установчих документів товариства та їх обов'язкової державної реєстрації шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. В даному випадку позивачі навіть не зверталися до УР ТОВ «Інкомтех» із заявами про вступ до даного товариства або виплати частки у майні, тобто позивачі не набули статусу учасників даного товариства, та як наслідок прав та обовязків, передбачених для таких учасників. Тобто, прийнятими рішеннями Товариства жодним чином не порушені будь-які права позивачів. Як правильно зазначають позивачі, згідно зі ст. 58 і 60 Закону «Про господарські товариства» вищим органом ТОВ є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більше ніж 60% голосів. Проте твердженні позивачів про відсутність кворуму при прийнятті рішень товариством, та як наслідок їх недійсності є хибними. У ст. 114 ЦК України встановлено, що учасником товариства може бути фізична або юридична особа. Фізичною особою є людина як учасник цивільних відносин. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент смерті (ст. ст. 24-25 ЦК України). Згідно зі ст. 4 Закону «Про господарські товариства» установчі документи мають містити відомості про склад учасників товариства. У ст. 116 ЦК України встановлено, що брати участь в управлінні товариством мають право тільки учасники. Здатність своїми діями набувати цивільних прав та здійснювати їх має лише жива фізична особа (ст. 30 ЦК України). У разі смерті фізична особа - учасник товариства перестає бути його учасником і втрачає здатність до участі в управлінні ним (у тому числі не може брати участь у загальних зборах особисто чи через представника). Таким чином, померлий учасник не має голосу в управлінні товариством, і зібрати загальні збори за його участі неможливо. У разі смерті одного з учасників ТОВ загальні збори складаються з інших учасників. В такому випадку частка померлого не враховується при прийнятті рішень товариством та при визначення наявності кворуму. Зазначена позиція також відображена в листі Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 19 грудня 2002 року № 4-42-344/6786, відповідно до якого кворум загальних зборів учасників доцільно визначати за аналогією вимог, встановлених статтею 53 Закону України «Про господарські товариства» стосовно частки, придбаної самим товариством, тобто голосування і визначення кворуму у вищому органі товариства провадяться без урахування частки, що належить померлому учаснику. Тобто, в даному випадку матеріалах справи відсутні докази прийняття на час проведення загальних зборів учасників УР ТОВ «Інкомтех» рішення про прийняття до складу учасників товариства спадкоємиці померлого учасника, докази внесення змін до установчих документів товариства у зв'язку з вступом нових учасників та їх державної реєстрації, а отже, частка померлого [PERSON] у розмірі 99.62% не мала бути врахована при визначенні кворуму на оскаржуваних зборах, що і було правомірно зроблено при проведенні таких зборів. Відповідно до вищезазначеного, враховуючи відсутність звернення позивачів до УР ТОВ «Інкомтех» із заявою про вступ до товариства або проведення розрахунків із позивачами, відсутність будь-яких рішень товариства щодо прийняття або відмови в прийнятті до товариства позивачів, та реєстрації таких змін у встановленому порядку, жодне із прав позивачів не є порушеним. Крім того, товариством під час проведення оскаржуваних загальних зборів були дотримані всі вимоги законодавства щодо наявності кворуму взагалі процедури проведення таких зборів. Крім того, позивачами не надано жодного правового обґрунтування щодо визнання недійсними всіх інших рішень, прийнятих товариством (від 06 березня 2014 року, 11 квітня 2014 року), як і не надано правового обґрунтування автоматичної недійсності таких рішень у випадку визнання недійсними попереднього рішення від 17 серпня 2012 року. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п. 4. ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. На виконання ст. ст. 19, 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, як спеціальним суб'єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, було здійснено державну реєстрацію і перереєстрацію змін у вказаному товаристві. Щодо скасування держреєстрації: вимоги про скасування державної реєстрації, які заявлені до відповідачів (юридичних осіб та фізичних осіб) також не підлягають задоволенню, оскільки, по-перше, відсутні підстави недійсності правочину, по-друге, таки вимоги повинні заявлятися у відповідності до Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто до Державного реєстратора, який повинен бути відповідачем за цією справою. З іншого боку, оцінюючи дії відповідача, третіх осіб, нотаріуса при проведенні зборів, прийняття рішень, реєстрації і перереєстрації змін в товаристві та інш. можна прийти до висновку щодо їх прозорості, відкритості та відповідності чинному законодавству. Спірні рішення і реєстрації законні, при їх винесенні і здійсненні не були порушені вимоги закону, їх сторони бажали саме цього, розуміли значення своїх дій, не діяли під впливом омани, а отже немає і підстав для визнання їх недійсними. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою\~ третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.… Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підстави свої вимог. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При таких обставинах суд вважає, що позивачами не було доведено, та не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що оспорювані рішення і реєстрації змін слід визнати недійсними з заявлених позивачами підстав. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а ні повністю, а ні частково. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Суду не надано доказів того, що неправомірними, злочинними діями відповідача чи третіх осіб позивачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку з вказаними діями відповідача чи третіх осіб і підлягають відновленню чи повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач і треті особи заперечують будь-які інші (крім законних) домовленості і зобовязання стосовно позивачів по проведенню зборів, реєстрації змін в товаристві та інш., а позивачі цього не довели, твердження позивачів про наявність будь-яких інших зобовязань є припущенням. Не може суд прийняти до уваги позицію позивачів стосовно наполягання на позовних вимогах, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] і [PERSON] в задоволенні позовних вимоги до [PERSON] ТОВ «Інкомтех», треті особи компанія Баблаком ЛЛС, відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], інтереси останніх двох представляє [PERSON], про визнання рішення загальних зборів учасників недійсним та скасування державної реєстрації змін відмовити. Таким чином суд вважає, що позовна заява про визнання рішення загальних зборів учасників недійсним та скасування державної реєстрації змін в такому вигляді не ґрунтується на вимогах закону і не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed