Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2016 року звернулася до суду з позовом до ДП «Черкаський консервний комбінат» (далі ДП «ЧКК») про стягнення боргу за договором позики, неустойки та інфляційних втрат за порушення грошового зобовязання, вказавши, що 02.02.2016 року уклала із відповідачем [PERSON] позики №3, за умовами якого передала ДП «ЧКК» в позику грошові кошти в сумі 253500 гривень строком до 28.03.2016 року. Однак у встановлений строк ДП «ЧКК» позику не повернуло посилаючись на тяжке фінансове становище. За таких обставин [PERSON] просила суд стягнути із відповідача на свою користь борг за договором позики в сумі 253500 гривень, неустойку в сумі 42369,99 гривень та інфляційні втрати за період з березня по вересень 2016 року в сумі 16224 гривень, а усього 312093,99 гривень та судові витрати. У грудні 2016 року позивач зменшила позовні вимоги та з наведених у первісному позові підстав просила суд стягнути з ДП «ЧКК» борг за договором позики №3 від 02.02.2016 року в сумі 253500 гривень та інфляційні втрати за період з квітня по вересень 2016 року в сумі 13689 гривень, а усього 267189 гривень та судові витрати. В судове засідання [PERSON] подала письмову заяву в якій підтримала уточнені позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні та просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача [PERSON], у судовому засіданні уточнені позовні вимоги [PERSON] визнав повністю. Підтвердив факт укладання ДП «ЧКК» Договору позики №3 від 02.02.2016 року та отримання позики від [PERSON], яка до укладення шлюбу мала прізвище [PERSON]. Пояснив, що на даний час відповідач не може повернути позивачу отримані у позику гроші у звязку із складним фінансовим становищем підприємства. Суд оголосивши заяву позивача, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 02.02.2016 між [PERSON] (прізвище після укладання шлюбу [PERSON]) С.Ю. та ДП «Черкаський консервний комбінат» в особі в.о. директора [PERSON] укладено [PERSON] позики №3 відповідно до умов якого [PERSON], як позикодавець передає ДП «ЧКК», як позичальнику грошові кошти в сумі 253500 гривень строком до 28.03.2016 року (а.с. 8-9). Згідно п.7 Договору позики №3 від 02.02.2016 року підписання цього Договору сторонами свідчить про те, що ДП «ЧКК» отримав у власність від [PERSON] зазначені у п.1 цього Договору грошові кошти. Згідно довідки №143 від 16.12.2016 року головного бухгалтера ДП «ЧКК», - на бухгалтерському рахунку №685 (Позика) обліковується кредиторська заборгованість від [PERSON] в сумі 253500 гривень згідно договору №3 від 02.02.2016 року (а.с. 36). При укладенні шлюбу 05.07.2016 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 7). Факт перебування [PERSON] станом на 02.02.2016 року на посаді в.о. директора ДП «ЧКК» підтверджено наказами №223-п від 20.10.2015 року про призначення та №13-п від 10.02.2016 року про звільнення (а.с. 39-40). Згідно п.9.1.3 Статуту ДП «ЧКК» (а.с. 42-54), - підприємство має право самостійно, без погодження з Уповноваженим органом управління, укладати договори та угоди на суму, що не перевищує один мільйон гривень або розмір статутного фонду, набувати майнові права та особисті немайнові права, виконувати обовязки, бути позивачем, відповідачем чи третьою особою у судах загальною юрисдикції. Директор підприємства діє без доручення (довіреності) від імені підприємства, укладає договори, видає довіреності, відкриває рахунки в установах банків (п.10.6.1., 10.6.12 Статуту). У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до ДП «ЧКК» із письмовою вимогою про повернення боргу за договором позики №3 від 02.02.2016 року. Листом №80 від 06.10.2016 року ДП «ЧКК» визнало наявність боргу в сумі 253500 гривень за договором позики №3 від 02.02.2016 року та зазначило про неможливість його повернення у звязку із скрутним фінансовим становищем (а.с. 13). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. [PERSON] позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст.ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідачем визнано наявність боргу за договором позики №3 від 02.02.2016 року в сумі 253500 гривень та не надано доказів його повернення [PERSON]. За таких обставин оцінивши докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що 02.02.2016 року між [PERSON] (прізвище до укладення шлюбу [PERSON]) С.Ю., як позикодавцем, та ДП «ЧКК», як позичальником, був укладений договір позики, умови якого відповідачем не виконані, сума позики в розмірі 253500 гривень до теперішнього часу не повернута, а тому з ДП «ЧКК» на користь [PERSON] необхідно стягнути суму боргу в розмірі 253500 гривень. Крім того згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Оскільки відповідачем порушено грошове зобовязання про повернення суми боргу у строк до 28.03.2016 року, позивач має право на отримання інфляційних втрат. За період з 01.04.2016 року до 30.09.2016 року (в межах позовних вимог) інфляційні втрати склали 12261,07 гривень, із розрахунку: 253500 грн. х (1,035х1,001х0,998х0,999х0,997х1,018) 253500 грн. = 12261,07 грн. Де 253500 гривень, - сума боргу, а 1,035;1,001;0,998;0,999;0,997;1,018 індекси інфляції за квітень-вересень 2016 року. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню. Своїх заперечень проти позову, та доказів, які б обґрунтовували такі заперечення відповідач суду не надав. Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] за правилами ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2657,07 гривень (1% від суми задоволених вимог). На підставі ст.ст. 526-527, 545, 625, 1046-1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд

Outcome: partial