Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання в порядку спадкування за законом права власності по 1/4 частці земельної ділянки загальною площею 0,10 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Чкалова, 82, смт Котельва Полтавської області, й до дня смерті належала [PERSON], який помер 05.10.2003 року; та про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,10 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Чкалова, 82, смт Котельва Полтавської області, й до дня смерті належала [PERSON], яка померла 30.09.2004 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON], [PERSON] зазначили, що після смерті батьків вони успадкували земельну ділянку загальною площею 0,10 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства. Для належного оформлення спадкових прав позивачі звернувся до державного нотаріуса Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючої обовязки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори [PERSON], яка відмовила у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом по 1/4 частці земельної ділянки та за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки, оскільки не надано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а також не надано оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно. Позивачі вважають, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, позбавляє їх права як спадкоємців отримати у спадщину спадкове майно. Учасники справи у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 75-81). Позивачі подали до суду письмові заяви, в яких просять справи розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 66, 67). Відповідач Котелевська селищна рада Полтавської області 17.08.2018 року подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON], [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 71). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON], 16.08.2018 року подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] заперечень не надав (а.с. 68). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 05.10.2003 року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1КЕ №250888, видане 06.10.2003 року Котелевською селищною радою Полтавської області (а.с. 22). Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку загальною площею 0,10 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: смт Котельва Полтавської області. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р3 №0653817, виданого 27.03.2003 року Котелевською селищною радою Полтавської області, і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1733 (а.с. 27). Відповідно до довідки Котелевської селищної ради Полтавської області №336 від 20.06.2018 року, земельна ділянка площею 0,10 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства (державний акт на право приватної власності на землю серії Р3 №0653817 від 27.03.2003 року) знаходиться за адресою: смт Котельва вул. Чкалова, 82 (стара адреса: смт Котельва, вул. Чкалова, 70) (а.с. 31). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області від 30.01.2018 року за №836, [PERSON], який помер 05.10.2003 року, був зареєстрований за адресою: [INFO]. При цьому на час відкриття спадщини з [PERSON] за вказаною адресою були зареєстровані: дружина [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], зять [PERSON], [INFO], онука [PERSON] (а.с. 23). Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємцем за законом спадкового майна є [PERSON], [PERSON] та була - [PERSON], їх родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження серії ЯЕ №925971, виданим 11.04.1955 року Котелевською селищною радою Полтавської області (а.с. 16), свідоцтвом про укладання шлюбу серії І-КЕ №492891 від 25.08.1989 року (а.с. 17); свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ №195084, виданим повторно 23.04.2002 року Відділом РАГС Коломацького РУЮ (а.с. 20); та свідоцтвом про одруження серії ХV-УА №005128 від 10.03.1948 року (а.с. 21). Факт прийняття позивачами та [PERSON] спадщини за законом підтверджується поданням заяви про прийняття спадщини до Котелевської державної нотаріальної контори. В матеріалах спадкової справи №119/2004 знаходиться заява [PERSON] про відмову від спадщини на користь [PERSON] (а.с. 28). 30.09.2004 року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1КЕ №287122, видане 01.10.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції (а.с. 24). Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,10 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: вул. Чкалова, 82, смт Котельва Полтавської області, яку вона прийняла у спадщину після смерті чоловіка [PERSON], але за життя не оформила своїх спадкових прав. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області від 18.07.2018 року за №3173, [PERSON], який померла 30.09.2004 року, була зареєстрована за адресою: [INFO]. При цьому на час відкриття спадщини з [PERSON] за вказаною адресою були зареєстровані: дочка - [PERSON], [INFO], зять [PERSON], [INFO], онука [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з заповітом, посвідченого державним нотаріусом Котелевської державної нотаріальної контори 07.03.2004 року за реєстровим №498, [PERSON], [INFO], мешканка смт Котельва Полтавської області, вул. Чкалова, 82, житловий будинок з господарчими спорудами та приватизованою земельною ділянкою за номером 82, розташовані на вулиці Чкалова, що в селищі міського типу Котельва Полтавської області, заповіла [PERSON] (а.с. 26). Позивачі не мають можливості прийняти спадщину у вигляді спірного нерухомого майна, оскільки державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, виконуючою обовязки завідувача Котелевської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом по 1/4 частці земельної ділянки та за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки, у звязку з тим, що не надано нотаріусу витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а також не надано оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с. 28). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки Визнання відповідачем предявленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved