Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Костюченка В.К. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Згідно з договором купівлі-продажу від 10.06.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Новгород-Сіверського нотаріального округу Шарай П.П. зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №904 [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] у [PERSON] , як виявилося пізніше відповідачкою до укладення договору купівля-продажу була приватизована земельна ділянка, яка відповідає частці нерухомості із цільовим призначенням для обслуговування будинку та господарських будівель відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН №012836 від 18.06.2002року. На момент здійснення продажу квартири зазначена норма існувала в іншій редакції від 01.01.2002 року, згідно з якою така земельна ділянка могла переходити у власність покупця нерухомості на підставі цивільно-правових угод, тому змушена звертатися до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце судового розгляду справи, відзиву на позов не надала, причини неявки суду не повідомила, ніяких заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи від неї не надходило. Суд, заслухавши позивача, представника позивача та дослідивши матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Частиною 1 ст. 377 Цивільного кодексу України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. З наведених норм вбачається, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права власності на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, який на ньому розташований, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі. Відповідно до п. 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 809/48/18, набуття речового права на земельну ділянку особою, яка набула права власності на розміщене на ній нерухоме майно, відбувається шляхом переходу від попереднього власника (користувача) земельної ділянки. Таким чином, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі або споруди. Стаття 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю, що на ній розташована. Судом встановлено, що 10.06.2004 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] .(а.с.4) [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,04га з цільовим призначенням дл обслуговування житлового будинку та господарських будівель відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЧН №012836 від18.06.2002р.(а.с.6) Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та є всі законні підстави для задоволення вимог позивача.

Outcome: approved