Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] працював в Донбаській національній академії будівництва і архітектури (ДонНАБА), займав посаду доцента кафедри «Автомобілі і автомобільне господарство» на умовах контракту, укладеного на строк з 01.01.2007 року по 30.06.2010 року. Розпорядженням ректора ДонНАБА від 26 травня 2009 року № 15/01-10 [PERSON] відсторонено від виконання роботи на посаді на період до вирішення трудового спору з питання можливості подальшої роботи на займаній посаді. Наказом ректора ДонНАБА від 26.05.2009 року №178/01-05 контракт між сторонами достроково припинено, а [PERSON] звільнено з роботи на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України. Вказане розпорядження та наказ були оскаржені [PERSON] до суду. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 13.04.2010 року було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ДонНАБА про визнання незаконним розпорядження про відсторонення від роботи, визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на попередньому місці роботи, стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заробітної плати, матеріальної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди. В наступному це рішення було скасоване ухвалою Київського районного суду м. Донецька в порядку перегляду за нововиявленими обставинами, а справа була втрачена, в поновленні провадження у справі судом було відмовлено. Тому [PERSON] в квітні 2015 року заявив новий позов до ДонНАБА, за яким просив визнати незаконними та скасувати розпорядження ректора від 26 травня 2009 року № 15/01-10 про відсторонення від посади та наказ ректора від 26.05.2009 року №178/01-05 про припинення контракту. Позов мотивовано тим, що оскаржувані рішення не мають під собою достатніх правових підстав і прийняті з порушеннями трудового законодавства та контракту. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягав, надав пояснення, що зводяться до викладеного в позовній заяві та уточненнях до неї. Представник відповідача Литвиненко В.І. заперечив проти позову і пояснив, що спірні рішення прийняті ректором ДонНАБА в межах наданих йому повноважень у відповідності з чинним законодавством та контрактом, а тому просив зв адоволенні позову відмовити, за необгрунтованість. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за таких підстав. Так, в обґрунтування спірного наказу, як це вбачається з його тексту, ректор послався на неправомірні дії доцента [PERSON] щодо надання ним у період зимової екзаменаційної сесії 2008-2009 навчального року допомоги студентам заочної форми навчання в здачі дисциплін за матеріальну винагороду. Пунктом 1.1 Контракту визначено, що [PERSON] виконує покладені на нього обов'язки відповідно до законодавства України про працю, про освіту, нормативних положень Міністерства освіти України, статуту Академії, Положення «Про порядок заміщення посад науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів України третього і четвертого рівнів акредитації» та цього контракту. Статтею 56 Закону України «Про освіту» на науково-педагогічних працівників покладено обов'язки додержуватись педагогічної етики, моралі, поважати гідність студента. Такі ж обов'язки закріплені і ст. 51 Закону України «Про вищу освіту». Пунктом 3.6 Контракту встановлено обов'язок працівника за контрактом дотримуватись чинного законодавства щодо збереження і набуття майна, збільшення прибутку Академії, в тому числі кафедри (відділення), зміцнення договірної, трудової дисципліни, додержання Правил внутрішнього трудового розпорядку Академії, захист відомостей, що є державною, службовою та комерційною таємницею. Відповідно до абз. 6 п. 3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДонНАБА, професорсько-викладацький склад академії зобов'язаний додержуватися норм педагогічної етики, моралі, поважати гідність осіб, які навчаються в академії. Згідно з пунктом 6.2.5 Контракту, дострокове розірвання контракту з ініціативи Академії можливе лише за умов, передбачених чинним трудовим законодавством, а також при невиконанні працівником умов, викладених у пунктах 3.1-3.7 Контракту. Трудовий договір, згідно з п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, може бути припинений за підстав, передбачених контрактом. В п. 21 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті на роботу працівників, затвердженого постановою КМУ від 19 березня 1994 року № 170 із змінами і доповненнями, внесеними постановою КМУ від 27 червня 2000 року № 1038 зазначено, що у разі розірвання контракту з ініціативи власника з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством в контракті. Отже, Контракт припинено через порушення [PERSON] обов'язків, визначених п. 3.6 Контракту, а саме через порушення норм педагогічної етики, моралі. Доводи позивача про противне, суперечать доказам у справі. Обставини неетичної поведінки позивача встановлені ректором за доповідною запискою декана механічного факультету [PERSON], пояснювальної записки ст. викладача кафедри ААГ [PERSON] та заяви студента заочної форми навчання [PERSON] Суд вважає, що повідомлених вказаними особами даних, було достатньо для того, щоб встановити факт порушення [PERSON] обов'язків визначених Контрактом, і ректором надана належна оцінка такої його поведінки. При цьому, суд відхиляє доводи позивача про те, що факт порушення ним обов'язків за Контрактом мав би бути встановлений правоохоронними органами чи судом, як надумані. Крім того, позивач фактично визнав факти не етичної поведінки, оскільки кримінальне провадження порушене відносно нього за цими ж фактами було закрито судом за неареабілітуючих підстав. Тому, суд не знаходить достатніх підстав для задоволення вимог позову про визнання неправомірним та скасування наказу. Не підлягають задоволенню і вимоги позову про визнання неправомірним та скасування розпорядження. Суд вважає спірне розпорядження ректора нікчемним, оскільки очевидно, що не можна відсторонити працівника від посади, коли він уже звільнений з роботи. Таке розпорядження не створює будь-яких правових наслідків, а відповідно визнавати його неправомірним і таким, що підлягає скасування потреби не має. Отже, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, за необгрунтованістю. За такого рішення, витрати у справі розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed