Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Вишгородського районного суду із позовом до Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що 26.06.2002р. [PERSON] діючи від свого імені та в інтересах неповнолітнього на той час [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу придбала житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору, [PERSON] набула права власності на ј частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, [PERSON] набула права власності на ј частину житлового будинку та [PERSON] набув права власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла та спадкоємців будь-якої черги в останньої не було, заповіт не складала. Позивачі зазначили, що з часу придбання житлового будинку та по сьогоднішній день, вони відкрито володіють і користуються житловим будинком, в тому числі й часткою, що належить покійній [PERSON] .. Договір на постачання електропостачання, оформлений на [PERSON] та остання сплачує усі рахунки. В період з 20.08.2002р. по 19.02.2019р. [PERSON] була прописана в житловому будинку, а [PERSON] з 20.08.2002р. по 30.09.2014р., однак фактично не припиняли володіння будинком та користувалися земельною ділянкою більше 15 років в тому числі й частиною, яка належить померлій [PERSON] .. В позасудовому порядку оформити свої права не можуть, а тому звернулися до суду та просили визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належить померлій [PERSON] за набувальною давність. Визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належить померлій [PERSON] за набувальною давність. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.11.2019р., було витребувано з Вишгородської районної державної нотаріальної контори та Київського обласного нотаріального архіву інформацію про те чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] . Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13.01.2020р. було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачі в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 26.06.2002р. [PERSON] діючи від свого імені та в інтересах неповнолітнього на той час [PERSON] , [PERSON] за договором купівлі-продажу придбали житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору, [PERSON] набула права власності на ј частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, [PERSON] набула права власності на ј частину житлового будинку та [PERSON] набув права власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку (а.с. 24-25). [INFO] [PERSON] померла та спадкоємців будь-якої черги в останньої не було, заповіт не складала (а.с. 35). Договір на постачання електропостачання, оформлений на [PERSON] та остання сплачує усі рахунки. В період з 20.08.2002р. по 19.02.2019р. [PERSON] була прописана в житловому будинку, а [PERSON] з 20.08.2002р. по 30.09.2014р., що підтверджується копією по будинкової книги, копією технічного паспорту на житловий будинок, копією договору з ПрАТ «Київобленерго» та відповідними квитанція за оплату послуг (а.с. 26-33, 36-41). Згідно з довідкою, виданою Сувидською сільською радою Вишгородського району Київської області, було змінено адресу житлового будинку з [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с. 34). Відповідно до свідоцтва про одруження, [PERSON] , 27.06.1961р. уклала шлюб із [PERSON] та взяла прізвище « [PERSON] » (а.с. 19). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , її матір`ю вказана [PERSON] (а.с. 20). Згідно зі свідоцтва про народження, [PERSON] , її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 21). В подальшому після укладання шлюбу, [PERSON] взяла прізвище « [PERSON] ». Крім того, [INFO] у [PERSON] народився син, [PERSON] (а.с. 21-23). Таким чином, [PERSON] є дідусем [PERSON] .. Відповідно до повідомлення Завідувача Вишгородської районної державної нотаріальної контори Пушняк М.О., спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 93-94). Позивачі пояснили, що після смерті прадіда [PERSON] , вони доглядали його дружину [PERSON] до самої смерті та проживали із нею разом.. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом зокрема визнання права та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У відповідності із п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦІК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Отже, враховуючи, той факт, що позивачі добросовісно заволоділи чужим майном, сплачували комунальні платежі та утримували його в належному стані, а також, понад 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти ј частиною житлового будинку із надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] право власності на 1/8 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , яка належить померлій [PERSON] за набувальною давність, відповідно до ст. 344 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved