Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач зазначала, що 28 листопада 2014 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. 23 липня 2016 року між нею та [PERSON] укладено договір дарування цієї ж квартири, за умовами якого право власності на квартиру перейшло до неї, як обдарованої. На час звернення до суду у даній квартирі зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON], що позбавляє її права вільного користування та розпоряджання цим майном. Їй відомо, що відповідач проживає за адресою: [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS]. 28 листопада 2014 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 28 листопада 2014 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4747 (а.с.4-5). На підставі договору дарування квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2925, дана квартира перейшла у власність позивача [PERSON] від її батька [PERSON] (а.с.6-7). Згідно довідки форми № 3 № 231 від 22 лютого 2017 року, виданої Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області «ЖЕК-3», у квартирі [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON], зареєстрований відповідач [PERSON] Згідно ст.346 ЦК України, однією з підстав припинення права власності є відчуження власником свого майна. При цьому, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Встановлено, що позивач [PERSON] набула право власності на спірну квартиру в результаті її дарування батьком [PERSON], який в свою чергу набув право власності на квартиру [ADDRESS] в результаті її придбання згідно договору купівлі-продажу, який не визнано судом недійсним. Таким чином, з моменту продажу спірної квартири право власності відповідача [PERSON] є припиненим. Крім того, з моменту припинення права власності, припиняється також правомочність користування квартирою, яка нерозривно повязана із власністю. Відповідно й припиняється право користування членів сімї попереднього власника, оскільки воно є похідним. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування й розпорядження своїм майном. \~Власник вправі вимагати усунення будьяких перешкод, повязаних з володінням, користуванням та розпорядженням своїм майном (391 ЦК України). Правила ст. 150 ЖК України, визначають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи \~на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будьяких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Враховуючи те, що позивач [PERSON] є єдиним власником спірної квартири, в якій відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим і на час розгляду справи, тобто після припинення права власності на неї відповідачем, й відповідно після припинення права користування спірною квартирою колишнім власником, чим порушує право власності позивача, тому позовна вимога про визнання його таким, що втратив право користуватися житлом ґрунтується на вимогах закону. За таких обставин, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 50 у будинку № 70-Б по вулиці Короленка у місті Бровари Київської області. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується із відповідача в дохід Держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд вважає за можливим стягнути із відповідача на користь Держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved