Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позивач зазначала, що 03 червня 2006 року між нею і відповідачем було зареєстровано шлюб у виконкомі Світлодарської міської ради міста Дебальцевого Донецької області, актовий запис №32. Від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року шлюб між ними було розірвано. Діти залишились проживати разом з позивачем і знаходяться на її повному матеріальному утриманні. На даний час відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти для утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не наданого жодного розрахунку в обґрунтування заявленої суми у розмірі 6000,00 грн., щомісячно до стягнення. Твердження про, що діти знаходяться на її повному утриманні та відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків є хибними та такими, що мають на меті ввести суд в оману. Після розлучення у 2016 році відповідач з позивачем почали жити окремо. Він працює у регіональній філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» начальником відділу матеріалів, винаймає житло у м. Одеса. Також, має житло у м. Бровари, де часто до нього приїжджають батьки, які допомагають з синами, коли він знаходиться на роботі у м. Одеса. Робота має роз`їзний характер і з кожного четверга по неділю відповідач знаходиться дома з дітьми у своєму житлі у м. Бровари. Всі святкові дні, канікули (не беручи до уваги вихідні) діти проводять з ним та знаходяться на повному утриманні відповідача. Крім того, у 2017 році він відпочивав з сином [PERSON] у Єгипті , що підтверджується туристичними ваучерами з 02.01.2017 р. по 09.01.2017 р. та меморіальним ордером №@2РL678960 від 25.12.2016 р. на суму 25300,00 грн. У 2018 році він відпочивав з синами у Туреччині, що підтверджується копіями квитанцій №103/1 від 28.07.2018 р. на суму 48500,00 грн., та №103/2 від 30.07.2018 р. на суму 20000,00 грн. У 2019 році вони з синами також відпочивали у Туреччині, що підтверджується туристичним ваучером №7612202833930. Також, відповідач постійно сплачував послуги за охорону будинку, в якому фактично проживає на даний час позивач, згідно договору №Б0807П від 03.07.2015 р., [ADDRESS] рег [ADDRESS] пл. №473908185, на підтвердження такого факту надані копії квитанцій від 03.02.2019 р., від 03.03.2019 р., від 03.04.2019 р., від 03.02.2018 р., від 03.03.2018 р., від 03.03.2018 р., від 03.04.2018 р., від 03.05.2018 р., від 03.06.2018 р., від 03.07.2018 р., від 03.08.2018 р., від 03.09.2018 р., від 03.10.2018 р., від 03.11.2018 р., від 03.12.2017 р., від 03.11.2017 р. на загальну суму 5115,00 грн. Крім того, він сплачує батьківську плату ДНЗ «Калинка», що підтверджується квитанціями від 16.11.2018 р., 17.09.2018 р., 22.10.2019 р. на загальну суму 1875,26 грн. [PERSON] додатково відвідує заняття з вивчення англійської мови, які відповідач оплачує, про що свідчать квитанції від 04.01.2020 р., 27.05.2019 р., 28.06.2019 р., 06.07.2019 р., 19.07.2019 р., 30.09.2019 р., 21.11.2018 р. на загальну суму 8890,00 грн. Після розлучення він постійно перераховував кошти позивачу в тому числі і на її утримання, і на утримання дітей, що підтверджується квитанціями від 20.02.2019 р., 06.03.2019 р., 13.05.2019 р., 01.05.2018 р, 20.01.2018 р., 13.12.2018 р, 20.12.2018 р, 20.12.2018 р. на загальну суму 41050,00 грн. Також, він сплачує інші послуги щодо утримання дітей в сфері освіти (квитанції від 28.02.2018 р., 23.02.2018 р.), щодо поліпшення умов проживання (квитанція від 05.03.2019 р.), щодо придбання іграшок (квитанція від 15.12.2018 р.). Наголошував, що любить своїх синів більш за все, ніколи не ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, працює за для того, щоб давати своїм дітям як найвищий рівень життя, створює умови для їх розумового, фізичного, духовного, культурного розвитку. В нього чудові взаємовідносини з синами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.8,9) і, на підставі ст.180 Сімейного Кодексу України, відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до довідки від 04.11.2014 р. № [NUMBER] , позивач [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , взята на облік осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, адреса проживання: [ADDRESS] (а.с.5). Доказів того, що неповнолітні діти проживають з відповідачем [PERSON] суду не надано. 07 грудня 2019 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] , змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.148). З письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] приймає участь в утриманні та розвитку неповнолітніх дітей: їздить з ними на оздоровчий відпочинок, купує необхідні предмети для навчання та розвитку, оплачує дитячий садочок та курси з вивчення англійської мови, надавав позивачу грошові кошти на утримання дітей (а.с.45-114). Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Як розяснено п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та матеріальним становищем сторін, а також виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Таким чином, встановивши у судовому засіданні, що відповідач [PERSON] має офіційне місце працевлаштування, отримує постійний дохід, суд вважає за доцільне стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей не в твердій грошовій формі, як просила позивач, а в частці від отриманого доходу. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, з розрахунку на двох дітей та урахуванням матеріального стану сторін, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто з 01 листопада 2019 року по [INFO] . Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved