Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом позивач) звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати за нею право власності на житловий будинок № 11, що розташований за адресою: с. Іванівка Житомирського району Житомирської області, вул. Миру, як за спадкоємицею за законом після смерті батька. В судове засідання сторони не зявились, проте як від позивача так і представника Іванівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (надалі за текстом відповідач) надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача при вирішенні даного спору поклався на розсуд суду. За таких обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність вказаних учасників судового розгляду, адже матеріали справи містять достатньо доказів щодо правовідносин, які склались між ними. Дослідив матеріали справи, судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. 4 вересня 2013 року помер батько позивача [PERSON] (а.с.4). Після смерті останнього залишилась спадкова маса, яка, зокрема складається із спірного у даній справі нерухомого майна житлового будинку № № 11, що розташований за адресою: с. Іванівка Житомирського району Житомирської області, вул. Миру. Зазначений житловий будинок рахувався за спадкодавцем згідно погосподарської книги (а.с.33) і право власності на нього, станом на 13 травня 2015 року, не зареєстровано (а.с.5). Позивач є єдиною спадкоємицею до майна її померлої матері (а.с.8). Постановою нотаріуса від 26 лютого 2016 року (а.с.9) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього. За таких обставин позивач вказує, що вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки визнати право власності на належне їй спадкове майно у інший, аніж судовий спосіб, не має змоги. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступними нормам матеріального закону. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. (ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Аналіз зясованих судом обставин справи та норм Закону, що їх регулюють, у своїй сукупності дає підстави суду для задоволення позову, адже як встановлено, спадкодавець за життя був фактичним власником спірного житлового будинку, однак належним чином оформити своє право власності на нього не встиг, у звязку з чим позивач, в даний час, унеможливлена у прийнятті спадщини. Також, судом встановлено, що заявник має законне право на отримання у власність вищевказаного нерухомого майна і не може бути позбавлена цього права, оскільки набуття права власності [PERSON], як спадкоємицею за законом після смерті батька, чітко передбачено нормами ЦК України. Отже, враховуючи вищенаведене та правову позицію апеляційного суду Житомирської області з наведених правовідносин, позовна заява підлягає до задоволення, як така, що доведена заявником. Водночас, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вирішує його шляхом стягнення таких витрат, що складаються із судового збору розміром 958 гривень 44 копійки, з відповідача на користь позивача. Окремо, суд звертає увагу відповідача на тому, що дана норма процесуального Закону є імперативною, що вимагає від суду безальтернативне та обовязкове її застосування. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved