Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] , звернулася з позовною заявою до Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Кегичівського районного нотаріального округу Харківської області Удовиченко Світлана Олександрівна про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В позові [PERSON] просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 6,78 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній КСП «Печенізький», що належала спадкодавиці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач \~ [PERSON] ,\~в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача адвокат Пекаренін Андрій Анатолійович, в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив всі судові засідання проводити без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав до суду заяву, в якій просив цивільну справу розглядати без участі їх представника і винести рішення відповідно до чинного законодавства України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Кегичівського районного нотаріального округу Харківської області Удовиченко Світлана Олександрівна, у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву, в якій вказала, що з позовними вимогами ознайомлена, підстав для заперечення проти вимог, що зазначені в позовній заяві не має, просила суд слухати справу за її відсутності. Суд вважає за можливе розглядати справу в загальному порядку. У відповідності до ст. ст.\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні \~ За змістом\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями\~12,\~13,\~77 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно\~ст. 10-13 ЦПК України\~- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією\~та законами України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Павлівською сільською радою Кегичівського району Харківської області 20 липня 2009 року, актовий запис №08.( аркуш 9). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай), розміром 6,78 умовних кадастрових гектари, яка перебувала у колективній власності КСП «Печенізький», що належала спадкодавиці на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого Печенізькою райдержадміністрацією, згідно рішення від 01 березня 2001 року № 44.( аркуш 10). Розпорядженням Печенізької районної державної адміністрації Харківської області №44 від 01 березня 2001 року було включено [PERSON] до Додатку №І до Державного акта на право колективної власності на землю та виділено [PERSON] земельну частку (пай) із земель запасу Печенізької селищної ради. ( аркуш 11). Позивач [PERSON] , є донькою спадкодавця, [PERSON] . Вказане підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 10 березня 1953 року та Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно виконавчим комітетом Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області 09 червня 2016 року.( аркуші 12-13). Після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняла спадщину, однак не має змоги оформити право на земельну частку (пай), оскільки відсутня державна реєстрація сертифіката у книгах реєстрації сертифікатів та Поземельної книги. 04 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу Харківської області Удовиченко Світланою Олександрівною було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину [PERSON] з тої підстави, що сертифікат не зареєстрований у книгах реєстрації сертифікатів.( аркуш 14). Згідно листа Держгеокадастру [PERSON] , була внесена до списку громадян, членів КСП «Печенізький» та має право на одержання право на земельну частку (пай). ( аркуш 15). Згідно Технічної документації по виділенню земельних часток (паїв) у натурі, за [PERSON] закріплена ділянка № [NUMBER] .( аркуші 17-18). Суд вважає, що не є провиною спадкодавця те, що Сертифікат не зареєстрований у встановленому законом порядку. Законодавство, що регулювало сферу земельних відносин передбачало, що Сертифікат про право на земельну частку (пай) видається особі уже після його реєстрації у відповідній книзі. Невнесення вказаного запису до відповідної Книги уповноваженою на те посадовою особою, не може бути підставою для позбавлення особи права на пай. Виправити вказану помилку у позасудовому порядку у позивача немає можливості з огляду на те, що відділи Держземагенства (Держгеокадастру) вже втратили свої повноваження щодо видачі, посвідчення, та виправлення помилок у сертифікатах. Таким чином, позивач у інший спосіб не може оформити спадщину і відтак і належним чином користуватися, володіти та розпоряджатися земельною ділянкою, яку вона отримала у спадок, чим порушується її право власності, передбачене\~ст. 328 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст.\~152\~Земельного Кодексу\~України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання;\~статтею 16 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, - визнання права. За пунктом 3 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (\~ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно змісту ст.ст. 1216-1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1\~ст. 1221 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємці за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За приписами\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у\~ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, право позивача на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, є невизнаним, що дало позивачу право в порядку ст.\~3\~Цивільного процесуального\~кодексу України звернутися до суду за захистом своїх прав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно Наказу Міністерства юстиції України №914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. На підставі викладеного та враховуючи, що позивачу з незалежних від неї причин відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, ніхто, крім неї на спадщину не претендує і вона бажає її прийняти, обраний нею спосіб захисту прав є належно обраним, то суд вважає за можливе визнати за нею право на спадкове майно, а саме право на земельну частку (пай). Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками у письмових доказах, констатує той факт, що позивачем надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved