Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

[PERSON] звертається з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому позивач просить примусово стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від його доходів щомісяця. Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, позивач в судове засідання не зявилася. Надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала ( а.с. 31). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, судова повістка повернулася не врученою з відміткою «відмова адресата від одержання». Відповідно до ч. 8 ст.76 ЦПК України, відповідач [PERSON] вважається повідомленим. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося через неявку осіб, які беруть участь у розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЕЛ № 118397, виданого 25.02.2012 року (а.с. 6). Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ковпитської сільської ради № 51 від 23.01.2017 року (а.с. 7). Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19 грудня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України, статей 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому пріоритет у визначенні способу виконання вказаного обов'язку законодавцем віднесено до взаємного волевиявлення батьків. За відсутністю такого волевиявлення, питання визначення та стягнення аліментів віднесено до компетенції суду. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] участі в утриманні доньки не приймає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів обгрунтовані. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя та матеріальне становище дитини, майновий стан відповідача, відсутність у нього інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, родичів яких він зобовязаний утримувати. З урахуванням вказаних обставин та відсутністю заперечень відповідача проти визначеного позивачем розміру аліментів, суд погоджується з визначеною позивачем часткою аліментів на утримання неповнолітьої дитини - в розмірі 1/3 частини . Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати покласти на відповідача. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України та допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved