Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

[PERSON] пред'явив у суді позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 24.10.2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 25300 доларів США, строком погашення до 24.05.2015 року, що еквівалентно 682442 грн. 07 коп. станом на 10.04.2017 року. Також, 08.04.2015 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 20000 доларів США строком погашення до 01.05.2015 року, що еквівалентно 539479 грн. 90 коп. станом на 10.04.2017 року. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджено відповідними розписками. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, грошові кошти у строк не повернув, у зв'язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача: суму боргу за договором позики від 24.10.2014 року в розмірі 682442 грн. 07 коп., 3 % річних в розмірі 38479 грн. 00 коп. та проценти за користування позикою у розмірі 255364 грн. 18 коп.; суму боргу за договором позики від 08.04.2015 року у розмірі 539479 грн. 90 коп., 3% річних в розмірі 31438 грн. 00 коп. та проценти за користування позикою у розмірі 212066 грн. 97 коп. До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 21.03.2019 р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що 24.10.2014 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві позику в 25300 доларів США, строком погашення до 24.05.2015 року, що еквівалентно 682442 грн. 07 коп. станом на 10.04.2017 року. Судом також встановлено, що 08.04.2015 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві позику в розмірі 20000 доларів США строком погашення до 01.05.2015 року, що еквівалентно 539479 грн. 90 коп. станом на 10.04.2017 року. Як вбачається з боргової розписки від 24.10.2014 року, [PERSON] засвідчив власним підписом факт отримання грошових коштів від позивача у розмірі 25300 доларів США. Зобов'язався повернути вказану суму не пізніше 24.05.2015 року. Як вбачається з боргової розписки від 08.04.2015 року, [PERSON] засвідчив власним підписом факт отримання грошових коштів від позивача у розмірі 20000 доларів США. Зобов'язався повернути вказану суму не пізніше 01.05.2015 року. Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов'язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договорів позики, що підтверджено відповідними розписками у визначений строк. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договорів позики. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Отже, факт передачі грошових коштів від позивача та відповідача підтверджено відповідними розписками. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем жодним доказом не спростовано доводи позивача, щодо факту укладення договорів позики між сторонами, отримання відповідачем грошових коштів у визначених розмірах та неналежне виконання умов договору щодо повернення позики у визначений строк відповідачем. За таких підстав, суд приходить до висновку, що позивачем було доведено факт виникнення між сторонами договірних зобов'язань на підставі договорів позики від 24.10.2014 року та від 08.04.2015 року, факт передачі грошових коштів позивачем на користь відповідача у розмірі 25300 доларів США та 20000 доларів США відповідно, а також факт невиконання відповідачем умов договорів щодо повернення позик у строк до 24.05.2015 року та до 01.05.2015 року відповідно. Відтак, суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми за договори позики у розмірі 25300 доларів США, що еквівалентно 682442 грн. 07 коп. станом на 10.04.2017 року та у розмірі 20000 доларів США, що еквівалентно 539479 грн. 90 коп. станом на 10.04.2017 року. Крім суми боргу позивач також просив суд стягнути з відповідача проценти за користування позикою та 3% річних. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. (ч. 2 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за користування позиками, які обраховуються на рівні облікової ставки НБУ, у таких розмірах станом на 10.04.2017 року: за договором позики від 24.10.2014 року, в якому строк повернення до 24.05.2015 року, період прострочення становить з 25.05.2015 року до 10.04.2017 року (строк прострочення 686 дні) - 255364 грн. 18 коп.; за договором позики від 08.04.2015 року, в якому строк повернення до 01.05.2015 року, період прострочення становить з 02.05.2015 року до 10.04.2017 року (строк прострочення 709 днів) - 212066 грн. 97 коп. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, суд вважає за необхідне задовольнити позов також в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, які становлять: за договором позики від 24.10.2014 року, в якому строк повернення до 24.05.2015 року, - 38479 грн. 00 коп.; за договором позики від 08.04.2015 року, в якому строк повернення до 01.05.2015 року, - 31438 грн. 00 коп. За таких обставин, позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в матеріалах справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved