Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17 листопада 1997 року між ними та відповідачами [PERSON] й [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого вони придбали, а відповідачі [PERSON] й [PERSON] продали трикімнатну квартиру, загальною площею 65,5 кв.м., жилою площею 38,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вищевказаний договір купівлі-продажу було зареєстровано на Одеській Товарній Біржі від 17 листопада 1997 за реєстраційним № 21884. 27 листопада 1997 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували зазначений договір купівлі-продажу в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за 252пр стр.71 реєстр 307. Однак, на теперішній час нотаріальні контори не визнають біржові договори купівлі-продажу, а через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, [PERSON] та [PERSON] не можуть повністю реалізувати своє право власності, тому просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу трикімнатної квартири, загальною площею 65,5 кв.м., жилою площею 38,6 кв.м. яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладеного 17 листопада 1997 року між ними та [PERSON] й [PERSON], та зареєстрованого Одеською Товарною Біржею в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстраційним № 21884 від 17 листопада 1997 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Інші учасники процесу у судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак про причини неявки суд не повідомили. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] - [PERSON], дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 224 ЦК України (1963 року), який був чинним до 01 січня 2004 року, встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. У судовому засіданні встановлено, що 17 листопада 1997 року на Одеській Товарній Біржі між [PERSON] та [PERSON] та відповідачами [PERSON] й [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 21884, відповідно до якого [PERSON] й [PERSON] продали, а [PERSON] та [PERSON] придбали трикімнатну квартиру, загальною площею 65,5 кв.м., жилою площею 38,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 27 листопада 1997 року зазначений договір купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] зареєстрували в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за 252пр стр.71 реєстр 307. [PERSON] та [PERSON] вселилися у вищевказану квартиру та [PERSON] з [PERSON] будь-яких претензій щодо виконання договору купівлі-продажу не пред'являли, право [PERSON] та [PERSON] на квартиру не оспорювали. Положеннями ст. 227 ЦК України (1963 року), який діяв на день укладення договору відчуження квартири, передбачено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання форми договору тягне його недійсність. Але згідно із ч. 2 ст. 220 ГК України (2003 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Оскільки 17 листопада 1997 року сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і це підтверджується письмовими доказами, а надалі відбулося його повне виконання, у зв'язку з чим, суд вважає, що даний договір купівлі-продажу слід визнати дійсним.

Outcome: approved