Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

[PERSON] звернулися із позовом до [PERSON], третя особа: Вовківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області про вселення в житловий будинок В обґрунтування позову покликаються на те, що навесні 2014 року до неї та її чоловіка - [PERSON] звернувся дядько - [PERSON] із проханням про переїзд її сім'ї в його житловий будинок на постійне місце проживання, що в с. Вовків Перемишлянського району Львівської області. Оскільки, він не спроможний поратися по господарству, потребує сторонньої допомоги. Зазначила, що на той час [PERSON] не підтримував жодних родинних зв'язків із своїм братом [PERSON]. Покликається на те, що в квітні 2014 року її сім'я переїхала проживати у житловий будинок - [PERSON], де і досі проживає. Під час спільного проживання жодних нарікань з боку [PERSON] не було, вони порались по господарству, обробляли земельну ділянку. В [INFO] [PERSON] помер. Звертає увагу суду на те, що досі проживають у спірному житловому будинку, порядкують по господарству, оплачують комунальні послуги, проводять косметичний ремонт при потребі. Вважає, що має право на вселення в даний будинок, оскільки такий не приватизовано, покликаючись на вимоги ст.ст. 9,10,65,72,109 ЖК України. В судовому засіданні - [PERSON] позов підтримала, просила такий задовольнити, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про виселення відмовити. Пояснила, що з червня 2018року вона та її сім'я не проживає у спірному житловому будинку, що в с. Вовків Перемишлянського району. Однак, в будинку залишились деякі речі і вона має ключі від такого. Звертає увагу суду на те, що у її сім'ї немає де проживати, оскільки за її зареєстрованим місце проживання будинок її батьків, що в с. Кореличі не придатний. Її неповнолітні діти зареєстровані в с. Осталовичі Перемишлянського району, за місцем реєстрації її чоловіка, однак у даному житлі неможливо проживати. На даний час їй дозволили проживати в житловому будинку, що в с. Брикун Перемишлянського району, однак такий потребує капітального ремонту. Представник [PERSON] - [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області про виселення із житлового будинку. В обґрунтування позову покликається на те, що [INFO] помер [PERSON], рідний брат [PERSON]. Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 26.06.2017року позов [PERSON] задоволено. Встановлено нікчемність заповіту [PERSON] вчинено на користь [PERSON] та посвідченого 14.11.2014року сільським головою Вовківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області Натурою І.В., зареєстрований в реєстрі за №16. Зазначила, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.04.2018 року за №120768006 житловий будинок, загальною площею 46,4 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. [PERSON] звертався до Перемишлянського відділення поліції ГУ НП у Львівській області із заявою про незаконне проживання сім'ї [PERSON] у будинку. Звертає увагу суду на те, що позивач за зустрічним позовом не може розпоряджатися своїм майном. Позивачка за первісним позовом разом із сім'єю допустила велику кількість заборгованості за комунальними платежами, постійно руйнується будинок, такий знаходиться у жахливому стані. В обґрунтування позову покликається на вимоги ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150,116,317,319,321,391 ЦК України. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили такий задовольнити. [PERSON] пояснив, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], однак не має можливості користуватися своєю власністю, оскільки відсутній доступу до такого. В судове засідання не з'явились відповідач за зустрічним позовом [PERSON], треті особи: Вовківська сільська рада Перемишлянського району Львівської області та орган опіки та піклування Перемишлянської районної адміністрації Львівської області, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи про причини неявки суд не повідомили (а.с.54,58,66,67). А тому, відповідно до ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача та представників третіх осіб. Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін, представника, оцінивши в сукупності досліджені докази, вирішую спір в межах заявлених позовних вимог, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.11.2017 року за №103355860 [PERSON] є власником житлового будинку, загальною площею 46,4 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м за адресою: [ADDRESS] ( 49-50). Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 26.06.2017року встановлено нікчемність заповіту [PERSON], вчиненого на користь [PERSON] та посвідченого 14.11.2014 року сільським головою Вовківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області Натурою Ігорем Васильовичем, зареєстрований в реєстрі за №16 (а.с.43-48). Згідно довідки виконавчого комітету Вовківської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 23.01.2018р. №71 [PERSON] разом із своєю дружиною - [PERSON] та дітьми - [PERSON] та [PERSON] фактично проживають без реєстрації в [ADDRESS] з 2014 року по даний час (а.с.53). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно практики Європейського суду з прав людини «втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Стаття 1 Протоколу № 1 дає змогу зробити висновок про те, що: власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують прав третіх осіб; право власності є абсолютним, отже, власнику протистоять будь-які треті особи (враховуючи державу), які в свою чергу повинні утримуватися від дій, що порушують права власника. Ця норма закріплює право власника на безперешкодне користування своїм майном. У такому контексті порушенням права власності особи буде вважатися і факт ненадання можливості користуватися своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до положень ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, встановлених законом. З наведених норм законодавства вбачається, що власник житла має право на власний розсуд користуватися та розпоряджатися своєю власністю, та не може бути позбавлений такого права без позбавлення його права власності. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS], однак не має можливості користуватися та розпоряджатися таким, оскільки відсутній доступ до такого. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вселились в спірний житловий самоправно, продовжує таким користуватися. Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов'язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Враховуючи вищенаведене у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: Вовківська сільська рада Перемишлянського району Львівської області про вселення в житловий будинок - відмовити. Зустрічний позов представника [PERSON] - [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області про виселення із житлового будинку задовольнити.Виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved