Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про виселення з квартири, про вселення в квартиру. Позовні вимоги мотивувала тим, що позивачам відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.08.1993 року належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , по Ѕ частки. В цій квартирі окрім позивачів мешкає їх син [PERSON] , який постійно вчиняв безпідставні скандали, застосовував до позивачів фізичну силу, погрожував, обзивав нецензурними словами, наносив тілесні ушкодження, а наразі взагалі вигнав позивачів з квартири і не впускає. Позивачі літні люди і вимушені проживати в літньому будинку без всіляких зручностей. Згідно постанов від 02.12.2013 року та 25.03.2013 року Вінницького міського суду Вінницької області [PERSON] був визнаний винним у вчинені правопорушень, передбачених ч.2 ст. 173- 2 КУпАП України. Просили суд, виселити [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] з квартири [ADDRESS] без надання іншого приміщення. Вселити [PERSON] , [PERSON] в квартиру [ADDRESS] . В судове засідання представник позивачів [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.08.1993 року належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , по Ѕ частки (а.с.7). Відповідно до довідки № 2645 від 22.05.2019 року окрім позивачів у вище вказаній квартирі проживає їх син [PERSON] (а.с.11). У зв`язку з систематичними образами та погрозами фізичною розправою, які [PERSON] висловлює в бік своїх батьків, останні вимушені були неодноразово звертатись з відповідними заявами до правоохоронних органів (а.с.13-15). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2013 року [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст173-2 ч.1 КупАП (а.с.21). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.12.2013 року [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП (а.с.12). Відповідно до акту № 11544 від 27.09.2019 року, затвердженого директором ТОВ «ЖЕО», [PERSON] неодноразово вчиняв психологічне та фізичне насилля над [PERSON] та [PERSON] які є власниками квартири [ADDRESS] . [PERSON] змінив замки, не допускає в квартиру та всіляко перешкоджає їм в користуванні квартирою та майном, неодноразово порушував правила проживання за що притягувався до відповідальності. [PERSON] продовжує вчиняти протиправні дії та всіляко перешкоджає їм в доступі до квартири, та користуванні квартирою та належним майном в квартирі [ADDRESS] . Дані факти підтверджують свідки які проживають в даному будинку: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.18). Відповідно до ст. 15 Конституції України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Стаття 116 ЖК України, зазначає, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб -провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції пр. захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 до Конвенції» закріплені принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власник володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Тому суд вважає вимоги позивачів про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення з вказаної квартири [PERSON] та вселення [PERSON] та [PERSON] заснованими на законні та такими, що підлягають до задоволення. При подачі позову до суду позивачами було сплачено судовий збір в розмірі 1536,80 грн., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved