Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] та третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON], третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогор О.А. про визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації про право власності. Позивачі зазначали, що позивач [PERSON] у квітні 2008 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Броварська міська державна нотаріальна контора Київської області та орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області про визнання заповіту недійсним. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2008 року був накладений арешт на будинок [ADDRESS] Також накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно відповідача [PERSON], яке належало йому на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] Крім того, даною ухвалою заборонено Броварській міській державній нотаріальній конторі Київської області проводити дії щодо оформлення будь-яких правочинів відносно будинку [ADDRESS] в м. Бровари Київської області до вирішення справи по суті. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2009 р. у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01.04.2010 р. рішення Броварського міськрайонного суду від 24.11.2019 р. було скасовано і ухвалено нове, яким задоволено позовні вимоги [PERSON], а саме: визнано заповіт, складений [PERSON] 19.04.2002 р. на користь [PERSON] недійсним, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати 16 грн. та 1859 грн.16 коп. за проведення судово-психіатричної експертизи. Ухвалою Верховного Суду України від 04.10.2010 р. рішення Апеляційного суду Київської області залишено без змін. Вищезазначену суму [PERSON] не сплатив і є боржником, триває виконавче провадження ВП № 2-68/09. У серпні 2016 року до Броварського міськрайонного суду Київської області звернувся [PERSON] із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.06.2009 р. у виді арешту всього рухомого та нерухомого майна, яке йому належить. Ухвалою Броварського міськрайонного суду від 07 вересня 2016 заяву [PERSON] задоволено. Не погоджуючись із ухвалою, [PERSON] подала апеляційну скаргу в установлені законодавством строки. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2016 р. залишено без змін. Судовий розгляд вищезазначеної справи тривав з серпня до 29 листопада 2016 року по заяві [PERSON] про скасування арешту, проте, останній, не дочекавшись остаточного рішення, уклав 25 жовтня 2016 року договір дарування на 65/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Дія відчуження відбулась всупереч діючому законодавству, так як ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2016 р. на момент відчуження не набрала законної сили, апеляційна скарга [PERSON] була подана із додержання строків, що підтверджується відповідною ухвалою Апеляційного суду Київської області. Вважає, що даний договір дарування в силу вимог ст. 203 ЦКУ є недійсним на підставі недійсності правочину, а саме: недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦКУ. Також, підставою для пред'явлення третьою особою з самостійними вимогами щодо предмету спору [PERSON] позову стало те, що договір дарування, тобто відчуження спільно часткової власності відбувся без її відома, таємно від неї, тому даний правочин ігнорує право переваги співвласника [PERSON] Співвласники користуються правом переваги у спільній частковій власності. Співвласник, що вирішує подарувати свою частку, повинен попереджати про свій намір інших власників. [PERSON] не визнає пріоритету співвласника [PERSON] перед іншими особами в реалізації інтересу на придбання відчуженої частини. [PERSON] є власником 35/100 житлового будинку по [ADDRESS] у м. Бровари та за рішенням Броварського народного суду Київської області від 27.10.1988 р. про розподіл будинку, вона володіє кімнатами 1-6, 1-9, 1-10, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2002 р., [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,0333 га, відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку від 29.11.2009 р. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2013 р., [PERSON] власник 35/100 житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна часткова. Інші 65/100 частин будинку та земельну ділянку площею 0,0533 га успадкував [PERSON] 16.08.2016 р., до цього зазначена частка рахувалась за померлою [INFO] [PERSON], так як була спірною. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд визнати недобросовісним дарувальником [PERSON] та недобросовісною обдарованою [PERSON]; визнати недійсним договір дарування від 25 жовтня 2016 року, укладений між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON], зареєстрований за № 1511, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О.А. та скасувати реєстрацію про право власності №17083564 від 25.10.2016 р. на 65/100 будинку по [ADDRESS] в м. Бровари Київської області, як спільної часткової власності на ім'я [PERSON]; стягнути солідарно з відповідачів на користь [PERSON] та [PERSON] судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовним заявам, просили про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогор О.А. позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. Судом встановлено, що 25 жовтня 2016 року між відповідачем [PERSON], з однієї сторони - дарувальник, та відповідачем [PERSON], з другої сторони - обдаровувана, було укладено договір дарування 65/100 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О.А. та зареєстрований в реєстрі за №15-11 (а.с.7-8 том І). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №6275794 від 16.07.2013 р., [PERSON] є власником 35/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна часткова (а.с.69 том І). Інші 65/100 частин зазначеного будинку належали відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 серпня 2016 року (а.с.10 том І). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2008 року накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] в м. Бровари Київської області, та на все рухоме та нерухоме майно відповідача [PERSON], яке належало йому на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] Також заборонено Броварській міській державній нотаріальній конторі Київської області проводити дії щодо оформлення будь-яких правочинів відносно будинку [ADDRESS] в м. Бровари Київської області до вирішення справи по суті (а.с.18 том І). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 29 листопада 2016 року, заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2008 року скасовано (а.с.13-17 том І). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2014 року за позовом Інспекції ДАБК у Київській області до [PERSON], третя особа [PERSON] № 361/4102/14-ц суд зобов'язав [PERSON] привести за власний рахунок житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] у попередній стан, шляхом знесення самочинно побудованого монолітного бетонного ґанку (плити) розмірами в плані 1,95 кв.м. х 2,0 кв.м., глибиною залягання 0,2 м., козирку на металевих колонах на бетонному монолітному стовпчастому фундаменту. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Сергієнком О.М. від 23 січня 2015 року відкрито виконавче провадження №46200879 (а.с.20 том І). Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Сергієнком О.М. від 02 березня 2015 року відкрито виконавче провадження №46716733 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 23 лютого 2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області про зобов'язання відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні 35/100 частини житлового будинку [ADDRESS] в м. Бровари Київської області, шляхом надання доступу [PERSON] до приміщень 1-6, 1-9, 1-10, гаражу - «Г», та частини огорожі - «N» (а.с.230 том І). Рішенням Броварського міськрайонного суду від 12 серпня 2014 року зобов'язано [PERSON] надати вільний доступ до гаража, частини огорожі та приміщень 1-6, 1-9, 1-10 будинку [ADDRESS] в м. Бровари Київської області, що є власністю [PERSON], не чинити перешкод їй в користуванні її власністю. За фактом не виконання судового рішення від 12.08.2016 р. проводиться розслідування СВ Броварського ВП ГУНП Київської області за ст.ст. 382, 356 КК України, кримінальне провадження №1201310013000516 від 02.02.2013 р. (а.с.87 том І). Згідно технічного паспорта на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS], знаходиться житловий будинок загальною площею 80,4 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., позначений на плані літерою «А-1», прибудова - «а», тамбур - «а1», ґанок, з господарськими будівлями та спорудами: гараж - «Г», вбиральня - «В», сарай - «Д», вбиральня - «Ж», літній душ - «З», колодязь - «К», огорожа - «N» (а.с.42-44 том І). Відповідно до висновку про вартість об'єкта незалежної оцінки ТОВ «Гарант - Експертиза» від 14 квітня 2016 року, ринкова вартість житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 80,30 кв.м., житловою площею 39,1 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами: вбиральня - «В», гараж - «Г», колодязь - «К», огорожа - «N», без урахування земельної компоненти, що розташований за адресою: [ADDRESS], становить 599 900 грн., в тому числі 65/100 частки становить: 399 933,33 грн., що еквівалентно 13 890 Евро 80 євроцентів (а.с.26 том І). Вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідні для усунення пошкоджень кімнат №№1-6,1-9,1-10, частини даху будинку [ADDRESS] м. Бровари складає 119208 грн. та відновлення конструкцій гаражу і його даху - 17551 грн., відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи № 12-16 від 01 липня 2016 року (а.с.25 том І). Відносно [PERSON] порушено досудове кримінальне провадження за ст. 382 ч. 1 ККУ №12016110130001989 від 24.05.2016 р., щодо умисного не виконання судових рішень Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2014 року та від 13 серпня 2014 року. Сума збитків складає 26494 грн. (а.с.23,25 том І). [PERSON] та [PERSON] визнані потерпілими у кримінальному провадженні №12013100130000516 від 24.09.2013 р., яке порушено проти [PERSON] за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, який заподіяв потерпілим значну шкоду на суму 700 000 грн., та оголошено підозру [PERSON], що підтверджується листом Броварської місцевої прокуратури Київської області від 12.04.2017 р. (а.с.112 том І). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року накладено арешт на 65/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], а саме: приміщення 1-т, 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-7, 1-8, житловою площею 27,3 кв.м., вбиральнею В, колодязь К, частину огорожі N , що належить на праві приватної спільно часткової власності належить [PERSON], а також на земельну ділянку площею 0,0533 га, кадастровий номер [NUMBER], шляхом заборони їх відчуження (а.с.116 том І). Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року про накладання арешту на майно відповідача [PERSON] 16 червня 2017 року оголошено у відділі реєстрації Броварської районної державної адміністрації Київської області (а.с.132 том І). Разом з тим, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2009 р. у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту [PERSON] недійсним було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 01.04.2010 р. рішення Броварського міськрайонного суду від 24.11.2019 р. було скасовано і ухвалено нове, яким задоволено позовні вимоги [PERSON], а саме: визнано заповіт, складений [PERSON] 19.04.2002 р. на користь [PERSON] недійсним, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати 16 грн. та 1859 грн.16 коп. за проведення судово-психіатричної експертизи (а.с.90-91 том ІІ). Відповідно до листа Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області №31078 від 01 грудня 2016 року, на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження №53048977 по виконанню виконавчого листа №2-68, виданого 02 червня 2010 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] залишку боргу в сумі 1457,51 грн. (а.с.24 том І). Відповідно до ст.ст.316-319 ЦК України, правом власності є право особи на майно, що включає в себе право володіння, користування та розпорядження, якими така особа користується на власний розсуд. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі - що передбачено у ст.718 ЦК України. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Частинами 1-3,5 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.5 ст.205 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами, не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що, укладаючи договір дарування частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] не мав дійсного наміру настання правових наслідків за вказаним правочином, а бажав приховати справжність своїх намірів щодо уникнення відповідальності за невиконання рішень Броварського міськрайонного суду Київської області про зобов'язання останнього вчинити певні дії відносно [PERSON] та стягнення грошових коштів на користь позивача [PERSON] На зазначене вказують рішення суду та постанови державних виконавців Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про відкриття виконавчих проваджень щодо зобов'язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів, які знаходяться в матеріалах справи. Крім того, суд погоджується з твердженнями третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] щодо переважного права на придбання відчужуваної частки у праві спільної часткової власності. Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Доказів належного виконання вищевказаних норм чинного законодавства відповідачем [PERSON] не надано, а судом не здобуто. З огляду на викладене в сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про фіктивність вчиненого між відповідачами правочину. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved