Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить: визнати право спільної сумісної власності [PERSON]А та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та автомобіль «NISSAN TIANA»; визнати договір купівлі-продажу автомобіля «NISSAN TIANA», укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним правочином; зобов»язати [PERSON] повернути автомобіль «NISSAN TIANA» [PERSON], здійснити розподіл спільної сумісної власності, визнавши за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], а за [PERSON]- автомобіль «NISSAN TIANA». В обґрунтування позову посилалася на те, що 24.06.2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], від якого мають доньку Софію. Під час шлюбу з відповідачем ними придбане наступне майно: у 2009 році квартира [ADDRESS] вартістю 320 тис. грн., у 2008 році автомобіль «NISSAN TIANA», реєстраційний номер [NUMBER] вартістю 400 тис. грн., а також інше майно, яке знаходиться у володінні відповідача, але підтвердити його наявність вона не може. Зазначене майно придбане на кошти сімейного бюджету, який формувався з їх з відповідачем доходів. Після припинення сумісного проживання, відповідач забрав зазначений автомобіль та розпорядився ним без її згоди. З 10.11.2012 року автомобіль зареєстрований в Артемівському МРЕВ за новим власником [PERSON], з якою відповідач проживає сумісно. Для поділу сумісної спільної власності подружжя просить визнати договір купівлі продажу зазначеного автомобіля недійсним правочином та повернути обєкт власності в первісний стан. Вартість автомобіля складала суму, еквівалентну близько 45 тис. доларів США, вартість квартири складала суму, еквівалентну близько 40 тис. доларів США. Таким чином, обєкти сумісної спільної власності мають близьку один до одного вартість. Окрім того, житлові умови відповідача не потребують додаткового житла. Вона та їх дитина, яка мешкає з нею, не мають іншого житла, ніж їх спільна з відповідачем квартира. Відповідач [PERSON], подав зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 листопада 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] задоволені частково. Визнана спільною сумісною власністю сторін квартира [ADDRESS], у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21.05.2015 року апеляційна скарга [PERSON] на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 листопада 2014 року відхилена, рішення залишено без змін. Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] подала апеляційну скаргу, яку обґрунтувала наступним. При розгляді справи суд не врахував, що автомобіль «NISSAN TIANA» був придбаний в шлюбі, а тому є спільною власністю подружжя. Суд необґрунтовано відмовив у визнанні недійсним договору купівлі-продажу зазначеного автомобіля, оскільки він був укладений без її згоди. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зявились, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином. [PERSON] подав суду заяву про відкладення розгляду справи в зв»язку з розірванням угоди з адвокатом та бажанням укласти угоду з іншим. Апеляційний суд вважає, що причини неявки відповідачів в судове засідання, не є поважними, а тому вважає за можливе розглянути справи без їх участі, оскільки неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили задовольнити. Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Так, судом першої інстанції частково задоволені позовні вимоги [PERSON] Визнана спільною сумісною власністю сторін квартира [ADDRESS], у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24.06.2004 року, про що Словянським міськвідділом реєстрації актів цивільного стану Донецького облуправління юстиції зроблено актовий запис за №215.(а.с.3). Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29.05.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 11.06.2012 року (а.с.78). Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.06.2004 року по 11.06.2012 року. За період шлюбу [PERSON] та [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] ( (а.с. 75-76) та автомобіль «NISSAN TIANA»,реєстраційний номер АН 8788, який в подальшому був проданий [PERSON] 10.11.2012 року, а потім [PERSON] 12.06.2013 року (а.с. 136). Відмовляючи в позовних вимогах [PERSON] щодо визнання права спільної сумісної власності [PERSON]А та [PERSON] на автомобіль «NISSAN TIANA»; визнання договіру купівлі-продажу автомобіля «NISSAN TIANA» недійсним правочином; задов»язання [PERSON] повернути автомобіль «NISSAN TIANA» [PERSON]; здійснити розподіл спільної сумісної власності, визнавши за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], а за [PERSON]- автомобіль «NISSAN TIANA», суд першої інстанції виходив із того, що позивачка [PERSON] не довела суду жодної з підстав, передбачених ст. 215 ЦК України недійсності правочину. Проте, з такими висновками суду колегія суддів не може погодитися у повній мірі з огляду на наступне. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом (ст.71 СК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч.ч.1,3 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. З матеріалів справи вбачається, що сторонами по справі під час шлюбу були придбані: квартира [ADDRESS] та автомобіль «NISSAN TIANA»,реєстраційний номер АН 8788. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Як розяснено в п.24 постави Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділ сумісного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Позивачки [PERSON] надала суду належні письмові докази, що спірний автомобиль «NISSAN TIANA» був придбаний сторонами під час шлюбу. Відповідач [PERSON], який продав спірний автомобіль після розірвання шлюбу, зі свого боку, не надав суду докази, що продаж був здійснений за згодою позивачки. З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу автомобіль «NISSAN TIANA» був їх спільною сумісною власністю, тому суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачці у визнанні права спільної сумісної власності на спірний автомобіль. Однак, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договіру купівлі-продажу автомобіля «NISSAN TIANA» недійсним правочином та зобов»язання [PERSON] повернути автомобіль «NISSAN TIANA» [PERSON] За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. В п.30. постави Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділ сумісного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про правільність висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля «NISSAN TIANA» недійсним правочином та зобов»язання [PERSON] повернути автомобіль «NISSAN TIANA» [PERSON] Також колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних [PERSON] в частині здійснення розподіл спільної сумісної власності, визнавши за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], а за [PERSON]- автомобіль «NISSAN TIANA», за вище викладеними обставинами. За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання автомобіля «NISSAN TIANA» об»єктом спільної сумісної власності подружжя, а апеляційна скарга [PERSON] частковому задоволенню.

Outcome: partial