Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій просять, визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS] . Крім того, у зазначеній квартирі зареєстрована їх родичка [PERSON] , [INFO] Однак, фактично відповідач не проживає за вказаною адресою з 2015 року. Відповідач добровільно залишила вказане житлове приміщення та не цікавиться ним, оскільки фактично мешкає у місті Бєлгород, РФ. Самостійно знятись з реєстрації не має можливості, оскільки перебуває за межами України. Враховуючи вищевикладене, позивачі звернулись до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 08.10.2018 року, головуючим суддею у справі визначено Горпинич О.В. Ухвалою судді від 10.10.2018 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 03.12.2018 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи - Департаменту реєстрації ХМР, в яких представник просив розглянути справу із дотриманням норм чинного законодавства. Ухвалою суду від 07.12.2018 року судом було направлено судове доручення компетентному органу РФ про проведення допиту відповідача, [PERSON] , провадження у справі зупинено. 03.09.2020 року на адресу суду від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) надійшло повідомлення про виконання доручення Фрунзенського районного суду м. Харкова. Разом із повідомленням надано протокол судового розгляду від 18.04.2019 року Октябрського районному суду м. Бєлгорода, підтвердження про вручення документів та заява [PERSON] , згідно яких відповідач не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] та просила не надсилати їй остаточне рішення по справі. У зв`язку із надходженням до суду повідомлення про виконання судового доручення, у хвалою суду від 07.09.2020 року провадження у справі поновлено та призначено у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29.09.2020 року підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивачі в судове засідання, призначене на 09.10.2020 року, не з`явились, надали до суду заяву в якій позовні вимоги підтримали та просили розглянути справу без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, у зв`язку з чим на підставі згоди позивачів проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав до суду заявупро слухання справи без його участі. Суд, вислухавши позивачів у судовому засіданні від 07.12.2018 року, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивачів обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 28.05.2010 року, серія [NUMBER] . Вищезазначене також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13167232 від 21.11.2013 року. Згідно довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 28.09.2018 року у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованою за вищевказаною адресою, однак, фактично відповідач не проживає за вказаною, адресою з 2015 року. Відповідач добровільно залишила вказане житлове приміщення та не цікавиться ним, у зв`язку із переїздом до Російської Федерації. Зазначені обставини підтверджуються показаннями самої [PERSON] , наданими 18.04.2019 року в Октябрському районному суді м. Бєлгорода. Крім того, встановлено, що згідно відповіді Немишлянського ВП ГУНП у Харківській області вих. № № 65аз/119-59/02-2018 від 04.10.2018 року, дільничним офіцером поліції Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Ляшенко В.С. складено акт про не проживання [PERSON] за місцем реєстрації. Таким чином, відповідачем з 2015 року не вживались будь-які заходи щодо реалізації свого права на користування вказаною квартирою, у зв`язку із чим позивачі вважають за необхідне звернутись до суду за захистом свого права власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме спірною квартирою. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Таким чином, виходячи зі змісту вказаної норми Закону, суд дійшов висновку, що позивачі обґрунтовано та правомірно ставлять вимоги до відповідача про визнання її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , так як остання добровільно залишила вказане приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше одного року, що відповідно до вимог ст.405 ЦК України дає суду підстави визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved