Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

[PERSON] пред'явила у суді позов до [PERSON], за участю третьої особи: Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей разом з матір'ю. Позовна вимога щодо розірвання шлюбу обґрунтована тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя, права та обов'язки подружжя та відсутністю взаєморозуміння, спільного побуту, окремого проживання. Позовна вимога щодо визначення місця проживання дітей разом з матір'ю обґрунтована тим, що спільні діти продовжують проживати разом з позивачем навіть після фактичного припинення шлюбних стосунків з відповідачем. У зв'язку з чим позивач звернулась до суду з відповідним позовом, в якому просила суд шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати; визначити місце проживання спільних дітей разом з матір'ю. До початку судового засідання позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, а справу розглянути без її участі. Відповідач до початку судового засідання звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що між сторонами 16.10.13 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві було укладено шлюб, про що видане Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER]. Від шлюбу у сторін народилась спільні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що встановлено на підставі відповідних Свідоцтв про народження. Судом також встановлено, що тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. За визначенням ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Позивач та відповідач мають різні погляди на сімейне життя, взаємні права та обов'язки подружжя та не мають взаєморозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З урахуванням встановлених обставин справи та на підставі ст.ст. 104, 105, 110-112 СК України, суд дійшов висновку, що дана сім'я тривалий час носить формальний характер, вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, буде суперечити інтересам сторін, впливати на їх психоемоційний стан, тому підстав для збереження надалі міцної та здорової сім'ї не вбачається. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з Висновку органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.11.18, доцільним місцем проживання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] визначено проживання разом з матір'ю - [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved