Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому просять заборонити відповідачу [PERSON] встановлювати ворота, огорожу та перешкоджати їм вільно і необмежено ходити й їздити по [ADDRESS], навпроти земельних ділянок по [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] просить встановити для нього постійний земельний сервітут, з тим щоб він мав можливість заходити та заїжджати на свою земельну ділянку з [ADDRESS] та відповідно виходити і виїжджати з неї на вулицю, у відповідності до робочого проекту забудови земельної ділянки по [ADDRESS]. Також, [PERSON] просив суд зобов'язати Дніпровську сільську раду Чернігівського району встановити [PERSON] обмеження у користуванні земельною ділянкою, шляхом заборони встановлювати огорожу. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. [PERSON] та [PERSON] є власниками земельних ділянок по вулиці [ADDRESS] відповідно. З 2012 року за договором оренди землі, укладеним між Дніпровською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області та [PERSON], останньому надано в оренду на 49 років земельну ділянку площею 0,06 га , що знаходиться між річкою Стариця і земельною ділянкою по [ADDRESS]. Враховуючи, що єдиним під'їздом до земельної ділянки [ADDRESS], яка ділила навпіл земельну ділянку, а орендатором дана ділянка була обнесена огорожею, то порушені права позивачів, як власників земельних ділянок, зокрема право безперешкодного проходу і проїзду на велосипеді, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельних ділянок, право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці. У судовому засіданні сторона позивачів заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Крім того позивачі пояснили, що відповідач обмежує їх право вільного проїзду і проходу по вулиці [ADDRESS], він перегородив вулицю парканом, що змушує [PERSON] діставатися до своєї земельної ділянки через огород [PERSON] Додатково позивач [PERSON] пояснив, що є фактичним власником земельної ділянки по [ADDRESS] адже успадкував її після смерті батька [PERSON]., але до кінця право власності так і не оформив. Що стосується тієї обставини, що за рішенням суду, яке набрало законної сили, рішення сільської ради та державний акт про право власності [PERSON] на земельну ділянку визнано недійсними та скасовано, представник вказаного позивача пояснив, що цей факт жодним чином не впливає на вирішення цієї справи, фактично його довіритель залишився власником земельної ділянки, крім того він має у власності на цій ділянці будинок. Представник відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, з тих підстав, що вулиця [ADDRESS] орендовану [PERSON] земельну ділянку не перетинає і існує під'їзд до земельних ділянок [ADDRESS] поза її межами, але він частково обмежений незаконно встановленим [PERSON] вагончиком, знесення якого надасть можливість безперешкодного під'їзду до земельної ділянки останнього. Крім того, [PERSON] за рішенням суду не є власником земельної ділянки, що позбавляє його права вимагати встановлення земельного сервітуту. Представник третьої особи Ткач О.В. у вирішенні спору послався на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] успадкував 3/8 частин майна померлого батька [PERSON]., в тому числі і земельної ділянки розміром 0,4076 га, надану для ведення особистого селянського господарства та розташовану у [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11 грудня 2008 року та Державним актом на право власності на земельну ділянку. /а.с.19, 20/ Відповідно до державного акту на право на земельну ділянку серії «ЯБ» №915596 [PERSON], на підставі рішення 4 сесії 5 скликання Дніпровської сільської ради від 28 грудня 2006 року, було передано у власність земельну ділянку площею 0,1393 га, розташовану у [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). /а.с.5, 8/ Однак, за рішенням Чернігівського районного суду від 13 листопада 2013 року визнано незаконним та скасовано рішення 4 сесії 5 скликання Дніпровської сільської ради від 28 грудня 2006 року «Про безкоштовну передачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель», в частині передачі [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,1393 га, яка розташована в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, споруд. Також визнано недійсним державний акт на право власності, виданий 25 січня 2007 року виконавчим комітетом Дніпровської сільської ради на вказану вище земельну ділянку. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 20.01.2014 р. зазначене рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області залишено без змін. /а.с.132, 139-141/ Відповідно до приписів ч.3 ст.61 ЦПК України наведені вище обставини звільненні від доказування, отже [PERSON] на час розгляду даної справи не є власником земельної ділянки в [ADDRESS] Згідно будівельного паспорту та рішення виконкому Дніпровської сільської ради №131 від 23.12.2009 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS]. /а.с.15-18/ Як видно з копії договору оренди землі від 04.05.2012 року, укладеного між Дніпровською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області та [PERSON], останньому передана в довгострокову оренду строком на 49 років земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,0600 га за рахунок земель державної власності, не наданих у власність або постійне користування, в межах населеного пункту [ADDRESS] на території Дніпровської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.48-53/ Як вбачається з дослідженого акту визначення меж земельної ділянки в натурі від 04.05.2012 р. [PERSON] прийняв земельну ділянку розташовану по [ADDRESS] з відсутніми сервітутами та обмеженнями. Крім того, відповідно до актів Управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області, щодо перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 07.03.2013 р., 14.06.2012 р. та 31.07.2013 р., порушень земельного законодавства в діях Дніпровської сільської ради при наданні в оренду [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території сільської ради в [ADDRESS], не виявлено. /а.с.42,43, 44/ Відповідно до висновку №С-208 від 28 жовтня 2013 року будівельно-технічної експертизи без встановлення земельного сервітуту доступ до житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] за адресою [ADDRESS] Чернігівського району та області неможливий. Можливі варіанти земельного сервітуту здійснення доступу до житлового будинку та земельної ділянки [PERSON] з визначенням площі земельної ділянки за рахунок орендованої земельної ділянки [PERSON] зроблений в дослідницькій частині висновку та схематично здійснений на додатках №1 та №2 висновку. /а.с.108-110/ Відповідно до ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється в сукупності з іншими доказами. За змістом ст.3 ЦПК України особа звертається до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації, тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. За положеннями ст.98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. У ст.100 ЗК України вказано, що сервітут може належати власникові сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі. Як встановлено в судовому засіданні, на даний час позивач [PERSON] не є власником або землекористувачем земельної ділянки по [ADDRESS], адже ним було неправомірно набуто право власності, відповідне рішення органу місцевого самоврядування про надання йому земельної ділянки у користування відсутнє, а отже він позбавлений права на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою і висновок експерта в даному випадку про можливі варіанти земельного сервітуту судом не береться до уваги. Крім того, на думку суду не є переконливою позиція експерта і позивача [PERSON], і вона не підтверджена належними і допустимими доказами, в тій частині, що останній взагалі позбавлений можливості дістатися до свого домоволодіння, зважаючи на те, що між ділянками позивачів є проїзд шириною 3 метри і це достовірно підтверджується додатками до висновку експерта. /а.с.111-113/ Також судом звертається увага на ту обставину, що згідно плану забудови земельної ділянки по [ADDRESS], який погоджено з головним архітектором району Дмитрюк О.І., в'їзд на цю ділянку розташований саме зі сторони проїзду, а не з вулиці Лугова, як того бажає [PERSON] /а.с.16/ Як вже зазначалось судом, сервітут може бути встановлений щодо земельної ділянки для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Однак, позивачем [PERSON] не доведено тієї обставини, що його потреба не може бути задоволена іншим шляхом, ніж тим щоб встановити сервітут, який фактично розділить земельну ділянку [PERSON] навпіл, при тому що ця ділянка йому надана для ведення особистого селянського господарства. Окрім того, позивачем [PERSON] взагалі не надано суду доказів того, що встановлення [PERSON] огорожі на орендованій ним земельній ділянці чинить саме йому перешкоди у вільному і необмеженому проїзді по вул. Луговій. Позиція [PERSON], в тій частині, що [PERSON] дістається до своєї ділянки через його огород і тим самим порушує його права, не заслуговує на увагу і спростовується матеріалами справи, зокрема технічними документами та схематичними зображенням ділянок сторін. У світлі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed