Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, просила визнати незаконним Наказ №111 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду» Дніпровської районної у м. Києві ради від 04 березня 2009 року «Про внесення змін до особових справ працівників підприємства, які перебувають на обліку для одержання службової площі в Комунальному підприємстві «Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежилого фонду» Дніпровської районної у м. Києві ради» в частині виключення [PERSON] з справи для одержання службової житлової площі, та зобов'язати відповідача поновити [PERSON] у праві на одержання службової житлової площі», що є предметом позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що 20 грудня 1995 року між позивачем [PERSON] та державним комунальним підприємством по ЄРЖД Дніпровського району у м. Києві був укладений Договір на виконання робіт по забезпеченню належного санітарного стану прилеглого домоволодіння, на підставі якого позивач була прийнята робітницею по комплексному прибиранню території з 25 грудня 1995 року. За умовами укладеного договору, Адміністрація ДКП на протязі 10 років роботи двірника зобов'язувалась надати службове житло, згідно загальної черги незалежно від строку відпрацювання, а позивач зобов'язувалась відпрацювати на посаді двірника протягом 10 років і лише при достроковому розірванні трудових відносин звільнити займане службове приміщення. В зв'язку з реорганізацією назву підприємства було змінено на КП по УЖГ Дніпровського району, згідно з розпорядженням Дніпровської РДА №906 від 09.11.2001 року. 04 листопада 2009 року позивач була звільнена з посади двірника Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, у зв'язку з отриманням ІІ групи інвалідності, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, загальний стаж роботи позивач на посаді двірника склав 14 років. Під час роботи на підприємстві, позивач була занесена до відповідного обліку і в порядку черговості мала право на отримання службового житла, систематично надавала довідку форми №3 про склад сім'ї. Однак, в липні 2013 року позивач, на своє попереднє звернення, отримала відповідь від Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва про виключення її зі списку працівників, які мають право на отримання службового житла, у зв'язку з припиненням трудових відносин з підприємством. В подальшому позивачу стало відомо, що 04 березня 2009 року КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду» Дніпровської районної у м. Києві ради видано наказ Наказ №111, на підставі якого виключено [PERSON] зі справи для одержання службової житлової площі, однак цей наказ було видано під час перебування позивача у трудових відносинах з цим підприємством, оскільки лише 31 серпня 2009 року позивача було переведено на підприємство відповідача, тому були відсутні правові підстави для виключення її із списку осіб, які мали право на отримання службового житла. Таким чином, позивач вважає, що оскільки наказ КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду» Дніпровської районної у м. Києві ради від 04 березня 2009 року за №111 винесено незаконно, є підстави відновити порушенні права позивача шляхом поновлення у праві на одержання службової житлової площі. Представник відповідача Мацієвська О.П. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити, пояснила, що дійсно позивач [PERSON] працювала двірником в Комунальному підприємстві по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, під час роботи на підприємстві перебувала у списках осіб, які мали право на отримання службового житла. Однак, 04 листопада 2009 року позивач була звільнена з підприємства відповідача, у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Відповідно до положень п.15 Положення «Про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними», затверджене Постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 р., службове жиле приміщення надається робітникам на час виконання ними обов'язків, які потребують проживання в такому приміщенні, тому у разі припинення трудових відносин з підприємством працівник втрачає право на отримання службового житла. Також, представник відповідача наголосила, що оспорюваний позивачем наказ виданий керівництвом КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду» Дніпровської районної у м. Києві ради, однак на даний час вказана юридична особа виключена з Єдиного державного реєстру як припинена, в свою чергу Комунальне підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва не може нести відповідальність за дії вчиненні керівництвом підприємства, яке на даний час втратило статус юридичної особи, як і не має повноважень вирішувати питання про забезпечення позивача службовим житлом, оскільки позивач не перебуває з відповідачем у трудових відносинах. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача Мацієвської О.П., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до статті 118 Житлового кодексу України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянам, які за характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Службові жилі приміщення надаються, як зазначено у статті 121 ЖК України, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. Судом встановлено, що з 25 грудня 1995 року [PERSON] працювала робітницею по комплексному прибиранню, в подальшому змінено професію на двірника, в Комунальному підприємстві по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва. З 29 вересня 2007 року [PERSON] прийнята двірником в Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду» Дніпровської районної у місті Києві ради, у зв'язку з переведенням з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва на підставі п.5 ст.36 КЗпП України. З 01 вересня 2009 року [PERSON] прийнята на посаду двірника ЖРЕО-408 в Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, у зв'язку з переведенням з Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду» Дніпровської районної у місті Києві ради на підставі п.5 ст.36 КЗпП України. 04 листопада 2009 року [PERSON] звільнена з посади двірника ЖРЕО-408 Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, у зв'язку з виявленою невідповідністю виконувати роботу за станом здоров'я на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ст. 119 ЖК України перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюються законодавством України. Перелік категорій працівників, яким може бути надане службове житлове приміщення, затверджений Постановою СМ УССР від 04.02.1988 року № 37, як передбачено у п.2 цього Порядку, право на надання службового житлового приміщення мають працівники житлово-комунального господарства, у тому числі двірник житлово-експлуатаційної організації. Виходячи з предмету спору, позивачем [PERSON] пред'явлено вимоги до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва про визнання незаконним Наказу №111 КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду» Дніпровської районної у м. Києві ради від 04 березня 2009 року «Про внесення змін до особових справ працівників підприємства, які перебувають на обліку для одержання службової площі в Комунальному підприємстві «Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежилого фонду» Дніпровської районної у м. Києві ради» в частині виключення [PERSON] з справи для одержання службової житлової площі, мотивуючи тим, що на підставі цього наказу позивача знято з черги осіб, які мають право на отримання службового приміщення. Разом з тим, як вбачається зі змісту оскаржуваного наказу, дослівно викладено п.п.2.8 п.2 як: «Виключити з справи для одержання службової площі [PERSON] - дочку [PERSON], 1986 р.н., сина [PERSON], 1988 р.н., таким чином відсутні підстави вважати, що на підставі оспорюваного наказу вирішено питання про зняття позивача [PERSON] з обліку осіб, які мають право на отримання службового приміщення, оскільки підставою для видачі даного наказу слугувало особисте звернення [PERSON] про виключення зі справи для одержання службової житлової площі членів сім'ї позивача. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. Згідно з ч. ч. 1, 5, 7 ст. 59 Господарського кодексу України припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду. У разі перетворення одного суб'єкта господарювання в інший до новоутвореного суб'єкта господарювання переходять усі майнові права і обов'язки попереднього суб'єкта господарювання. Скасування державної реєстрації позбавляє суб'єкта господарювання статусу юридичної особи і є підставою для вилучення його з державного реєстру. Суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності. Згідно положень ч. 5 ст. 111 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного реєстру запису про її припинення. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, 06 листопада 2012 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців внесено відомості про припинення юридичної особи - Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду» Дніпровської районної у м. Києві ради, правонаступником якого виступає Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва. (а.с.11-14) Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язків характер для суб'єктів цих відносин. Форми, найменування і порядок прийняття актів державними чи іншими органами залежить від місця даного органу в системі відповідних органів та його компетенції і регламентується Конституцією України, відповідними законами України та положеннями (статутом) про такий орган. Акти ненормативного характеру (індивідуальні акти) породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів фізичної або юридичної особи - позивача у справі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] визначено неналежний спосіб захисту порушених прав, оскільки оспорюаний наказ від 04 березня 2009 року за №111 видано керівником Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового та нежитлового фонду» Дніпровської районної у м. Києві ради [PERSON], на момент звернення з цим позовом до суду юридична особа втратила цивільну правоздатність внаслідок припинення, про що внесено відомості до єдиного державного реєстру, тому пред'явленні вимоги з приводу оскарження акту індивідуальної дії суб'єкта господарювання, який припинив свою діяльність, до його правонаступника, не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Крім того, виходячи із загальних норм житлового законодавства, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянам, які за характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього, тобто виникнення права користування службовим жилим приміщенням пов'язане з виконанням особою певних трудових функцій чи обіймання певної посади, що зумовлює у разі припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією, що надали житло, припинення права користування службовим житловим приміщенням. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача [PERSON] до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва про поновлення прав на отримання службової житлової площі, оскільки на час звернення з цим позовом до суду позивач не перебуває у трудових відносинах з Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, що є визначальним для виникнення у позивача права на отримання службової житлової площі, в той же час чинним законодавством не передбачено підстав для забезпечення працівників підприємства саме службовим житловим приміщенням після припинення трудових відносин з підприємством, тому визначений позивачем спосіб захисту житлових прав не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений Законами України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва про визнання незаконним наказу про виключення зі справи для одержання службової житлової площі та поновлення прав на отримання службової житлової площі є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed