Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

[PERSON] комунальної власності Одеської міської ради звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] Фомінічни, [PERSON] про витребування майна, усунення перешкод шляхом виселення та скасування запису про державну реєстрацію права власності, посилаючись на те, що нежиле приміщення, загальною площею 136,5 кв.м., № 801, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 75, є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради згідно свідоцтва про право власності від 02.04.2007 року серія САВ № 349056, що видане на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 08.02.2007 року за № 20. Право власності Одеської міської ради на даний обєкт нерухомості оспорювалося з боку громадянина [PERSON]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.12.2006 року за [PERSON] визнано право власності на підвальне приміщення загальною площею 132,7 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 75, до складу якого й увійшло нежитлове приміщення загальною площею 136,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 75. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.12.2008 року рішення Малиновського районного суду міста [PERSON] від 08.12.2006 року скасовано. [PERSON] здійснив відчуження спірного обєкту на користь [PERSON] шляхом укладання договору дарування від 22.06.2007 року, яка в свою чергу уклала 10.08.2007 року договір купівлі-продажу даного обєкту із [PERSON] Фомінічною. 18.09.2008 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу спірного обєкту. Позивачем не надано згоди на вибуття даного обєкту з комунальної власності територіальної громади міста [PERSON]. Оскільки, позивач вважає, що відповідач [PERSON] заволодів обєктом комунальної власності нежитловим приміщенням, загальною площею 132,7 кв м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 75 неправомірно, чим порушує права територіальної громади міста [PERSON], він вимушений звернутись з цим позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, посилаючись на їх необґрунтованість, також наполягали на застосуванні наслідків пропуску строків позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник третьої особи Одеської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності нежитлове приміщення першого поверху у літері «А», загальною площею 68,3 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 75, на підставі договору купівлі-продажу № 167 від 04.11.2003 року, укладеного між ним та Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради. Рішенням Малиновського районного суду міста [PERSON] від 08.12.2006 року за [PERSON] визнано право власності на підвальне приміщення загальною площею 132,7 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 75, до складу якого й увійшло нежитлове приміщення загальною площею 136,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 75. 22.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] прийняла у власність підвальне приміщення, загальною площею 132,7 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 75. 10.08.2007 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу даного спірного обєкту нерухомості із [PERSON] Фомінічною, згідно умов якого остання придбала у власність даний обєкт. 18.09.2008 року [PERSON] Фомінічна уклала договір купівлі-продажу даного спірного обєкту нерухомості із [PERSON], згідно умов якого останній придбав у власність спірний обєкт. Власником підвального приміщення до цього часу є [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.12.2008 року рішення Малиновського районного суду міста [PERSON] від 08.12.2006 року скасовано. Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради № 20 «Про реєстрацію обєктів комунальної власності м. Одеси» від 08.02.2007 року, Виконавчий комітет Одеської міської ради зобовязав КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» провести технічну інвентаризацію та зареєструвати за Одеської міською радою, а також оформити та видати Одеській міській раді свідоцтво про право власності, зокрема, на обєкт підвальне приміщення № 801, площею 136,5 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Прохоровська, 75. На підставі зазначеного рішення та технічного паспорту від 10.01.2007 року, Одеській міській раді видано свідоцтво про право власності від 02.04.2007 року № 801, яке було зареєстроване в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості». В 2010 році [PERSON], як власник нежитлового приміщення першого поверху, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 75, звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради, в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 08 лютого 2007 року за № 20 в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 136,5 кв.м., який розташований у будинку № 75 по вулиці Прохоровській у місті Одесі; скасувати свідоцтво про право власності на нежилі підвальні приміщення № 801 за адресою: м. Одеса, вул. Прохоровська, 75, яке видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради 02 квітня 2007 року. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2010 року вказаний позов задоволено. 30.11.2015 року Одеським апеляційним адміністративним судом винесено постанову, набрала законної сили, згідно якої постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 14.12.2010 року скасовано провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця [PERSON] до Виконавчого комітету Одеської міської ради про скасування свідоцтва про право власності на нежилі підвальні приміщення № 801 від 02.04.2007 року закрито; в іншій частині прийнято нову постанову, якою позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участі третьої особи, без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] комунальної власності Одеської міської ради, про визнання незаконним рішення та скасування свідоцтва про право власності задоволено; визнано протиправним та скасоване рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 08.02.2007 року № 20 «Про реєстрацію обєктів комунальної власності м. Одеси» в частині реєстрації за Одеською міською радою підвального приміщення № 801, площею 136,5 кв. м., що розташоване за адресою м. Одеса, вул. Прохоровська, 75. Протиправність та скасування рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 08.02.2007 року № 20 «Про реєстрацію обєктів комунальної власності м. Одеси» в частині реєстрації за Одеською міською радою підвального приміщення № 801, площею 136,5 кв. м., що розташоване за адресою м. Одеса, вул. Прохоровська, 75, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, є обставиною, що не потребує доказування. За таких обставин, враховуючи постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2015 року, яка має преюдиціальне значення для справи, суд приходить до висновку, що Одеська міська рада не є власником підвального приміщення, загальною площею 132,7 кв. м., що розташоване за адресою м. Одеса, вул. Прохоровська, 75, та яке позивач просить витребувати у [PERSON] [PERSON] комунальної власності Одеської міської ради, як уповноважений орган Одеської міської ради управляти комунальним майном, не має права вимагати захисту права комунальної власності територіальної громади міста [PERSON] за відсутності такого права. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України), суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Зі змісту ст. 388 ЦК України вбачається, що лише власник має право на витребування майна у добросовісного набувача. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов подано не власником майна або особою, у віданні якого знаходиться це майно, що свідчить про відсутність порушення прав позивача щодо спірного нерухомого майна з боку відповідачів. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] надав заяву про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач зазначає у позовній заяві, що відповідач заволодів обєктом комунальної власності нежитловим приміщенням, загальною площею 132,7 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 75 незаконним шляхом, що є порушенням права територіальної громади м. Одеси; у звязку із чим просить суд витребувати дане майно та усунути перешкоди у користуванні шляхом виселення. Судом встановлено, що [PERSON] комунальної власності Одеської міської ради, який є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради згідно до положення «Про [PERSON] комунальної власності Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради, стало відомо про те, що у [PERSON] не виникло право власності на спірний обєкт нерухомості та у володінні [PERSON] даний обєкт знаходиться незаконно, ще 04.12.2008 року під час постановлення апеляційним судом Одеської області ухвали, якою було скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08.12.2006 року яким позов [PERSON] до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, КП «ОМБТІ та РОН» задоволено у повному обсязі та визнано за останнім право власності на підвальне приміщення загальною площею 132,7 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 75, до складу якого й увійшло нежитлове приміщення загальною площею 136,5 кв. м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 75. Відповідно до ст. 319 ЦПК України, ухвала Апеляційного суду Одеської області від 04.12.2008 року набрала законної сили з моменту її проголошення, тому строк позовної давності повинен відраховуватися саме з дня набрання законної сили рішенням суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що у разі порушення прав, позивач повинен був звернутися за захистом порушеного права до 05.12.2011 року, однак позивач звернувся до суду з позовом лише 17.04.2015 року, що свідчить про сплив строку позовної давності. Клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності позивачем не заявлялось. Відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 11 постанови Верховного суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем строк для звернення до суду з даним позовом пропущено без поважної причини, але відмовити в позові з даної підстави суд не має можливості у звязку із тим, що права позивача з боку відповідачів порушено не було. В даному випадку позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, та в свою чергу виключає можливість суду відмовити у задоволенні позову про витребування майна, усунення перешкод шляхом виселення та скасування запису про державну реєстрацію права власності, з яким позивач звернувся до суду 17.04.2015 року, тобто після спливу строку позовної давності, визначеного ст. 257 ЦК України, про застосування якого заявлено стороною у спорі. Виходячи з викладеного, позовні вимоги [PERSON] комунальної власності Одеської міської ради до [PERSON], [PERSON], [PERSON] Фомінічни, [PERSON] про витребування майна, усунення перешкод шляхом виселення та скасування запису про державну реєстрацію права власності не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

Outcome: dismissed