Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє [PERSON], звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 12 444,00 грн. за договором позики (розпискою), 4 730,00 грн. інфляційних втрат та 3% річних, стягнення судових витрат. 12.08.2015р. представник позивача збільшив вимоги в частині стягнення інфляційних втрат - 8864.27 грн. та 3% річних - 486.85грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи без відповідача. Заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.12.2014 року позивач позичив відповідачу 3000грн. та 400 доларів США, які зобов'язувався повернути до 15.01.2015 року, про що складено розписку (а.с.27). За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Факт підписання відповідачем розписки свідчить про отримання позичальником всієї грошової суми. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Даючи оцінку наданим позивачем на підтвердження укладення договору позики письмових доказів (розписки), суд дійшов висновку, що ці докази є підтвердженням факту укладення сторонами договору позики, а саме того, що між ними виникли правовідносини з підстав, передбачених ч.2 ст.11 ЦК України. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договорів позики й розписки свідчать про їх укладення відповідно до вимог ст..1046 ЦК України. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов'язання боржника виконати свій обов'язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов'язанні вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Оскільки, примірник оригіналу розписки позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики в повному обсязі, суд дійшов висновку, що позика не повернута. А тому вимога про стягнення з відповідача 12 444грн. (3000грн. та 400 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 07.05.2015р. становить 9444грн.), є обґрунтованою. Згідно частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Позовна вимога про стягнення 3% річних - 486.85грн. від суми боргу також підлягає до задоволення. Однак щодо інфляційних втрат, то представник позивача включив до такого нарахування всю суму боргу, при цьому не врахувавши, що на валюту інфляційні втрати не поширюються, тому суд провів перерахунок від суми боргу 3000грн., а тому частково підлягає дана вимога до задоволення в частині стягнення 5 136.9 грн. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, 3% річних, інфляційних втрат підлягають задоволенню частково. За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 15, 16, 264, 625, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: partial