Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Адвокат Декань М.В., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування заяви зазначив, що 19.05.2012 між [PERSON] (позивачем)та [PERSON] виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області було зареєстровано шлюб. У шлюбі у подружжя народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Однак, починаючи з листопада 2017 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і мають окремі бюджети. У зв`язку із цим, 28 серпня 2020 року позивач звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом про розірвання шлюбу (справа №369/10605/20). Позиавч з донькою проживають окремо у просторому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці, що належить позивачу на праві приватної власності. У будинку зроблено ремонт, дитина має власну кімнату, оздоблену усім необхідним задля гармонійного розвитку та проживання дитини. Донька повністю перебуває на утриманні матері. Батько [PERSON] продовжує спілкуватися з донькою і таке право позивачем не порушується. Сторони наразі проживають окремо, проте при розірванні шлюбу, між сторонами не було визначено з ким буде проживати дитина. У зв`язку із викладеним вище та задля врегулювання і впорядкування життя малолітньої дитини після встановлення між батьками режиму окремого проживання, позивач звернулась до суду з даним позовом та просила визначити місце проживання дитини разом із нею. Ухвалою від 19.10.2020р. дана позовна заява прийнята до розгляду суддею Демчиком Р.В., відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання з повідомленням сторін. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги обставинами викладеними у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, обставини викладені у позовній заяві підтвердив та зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому може бути прийнято судом. Представник третьої особи Служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації в підготовче засідання не з`явився, проте просив провести розгляд справи за його відсутності. Також просив ухвалити рішення за наявними документами та доказами у справі, враховуючи фактичні обставини та відповідно до норм діючого законодавства. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши доказі які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено наступні обставини справі, які визнаються сторонами, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню: -сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.05.2012р. -на даний час, в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває на розгляді позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (справа №369/10605/20); -сторони є батьками малолітньої [PERSON] [INFO] ; -на даний час позивач та відповідач проживають окремо, малолітня дитина проживає разом із позивачем, яка надає відповідачу дозвіл на спілкування з донькою; -позивач забезпечила дитині належні умови для проживання та розвитку дитини; -згідно висновку Києво-Святошинської РДА Київської області від 16.11.2020 за вих.№ 07-21/3174 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з матір`ю - [PERSON] ; -позивач має намір визначити місце проживання доньки разом із нею за місцем її проживання, а тому звернулась до суду з даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ст.6 СК України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (15.05.2003 року), ратифікованої Україною 20.09.2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. А згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, саме на батьків покладено обов`язок встановити та підтримувати контакт з дітьми та участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог та обставин викладених у позові, суд вважає, що визначення місця проживання малолітньої доньки разом із матір`ю - позивачем [PERSON] , відповідатиме інтересам дитини та сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку, вихованню та матеріальному забезпеченню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судовий збір в сумі 840,80 грн. З урахуванням вищенаведеного,

Outcome: approved