Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Адвокат Зімарєв В.М. в інтересах [PERSON] 03 січня 2020 року звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що у сторін під час шлюбних відносин [INFO] народився син [PERSON] , який з березня 2012 року проживає з матір`ю. Відповідач з цього часу не цікавиться життям сина, самоусунувся від виховання дитини, не надає будь-яку матеріальну допомогу, у зв`язку з чим виникла заборгованість по аліментам, яка на жовтень 2019 року складає 28 369 грн. В 2015 році він змінив прізвище на [PERSON] . Тому необхідно позбавити відповідача батьківських прав стосовно сина на підставі п.2 ч.1 с.164 СК України - ухилення від виконання своїх обов`язків по його вихованню, стягнути аліменти в розмірі ј всіх видів його заробітку /доходу/, внести зміни до актового запису № 129 від 15 липня 2008 року у книзі реєстрації народжень щодо народження сина та стягнути судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. і з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, підтримав їх лише в частині позбавлення батьківських прав та стягнення судових витрат. Відповідач відповідно до інформації головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України /а.с.77/ знаходиться з 24 лютого 2019 року за межами України. Його було викликано у судове засідання судовими повістками, телефонограми через його матір та на сайті судової влади, але він у судове засідання не з`явився. При таких обставинах суд вважає, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, тому відповідно до п.2 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд вирішив справу розглянути за його відсутністю. Адвокат Шмуйлова І.М. відповідно до договору від 28 лютого 2020 року про надання правової допомоги /а.с.58/, який укладено у м. Кремінна між нею та відповідачем, надала відзив на позовну заяву /а.с.79-82/ відповідно до якого позов не визнає у зв`язку його не обґрунтованістю та не надання позивачем доказів щодо підтвердження своїх вимог. На вимогу представника позивача, для з`ясування судом можливості укладання вказаного договору в м. Кремінна, коли відповідач не міг перебувати на території України, представник відповідача в судове засідання не стала з`являтися, у заяві на ім`я суду просить справу розглянути за її відсутністю. Після отримання відомостей з Державної прикордонної служби про відсутність відповідача на території України на день укладення договору з адвокатом Шмуйловою І.М., за клопотанням представника позивача Зімарєва В.М. адвоката Шмуйлову І.М. було визнано неповноважним представником відповідача та вирішено не розглядати надані нею документи по справі. Представник третьої особи Мельник С.А. позовні вимоги представника позивача підтримала та надала висновок органу опіки та піклування. Розглянувши матеріали справи, вислухавши учасників справи, суд дійшов наступних висновків. Частинами 2, 3 статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно до ч.3 ст.166 цього Кодексу при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Докази, які надані учасниками справи, свідчать про наступне. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] /а.с.13/. Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені від 10 серпня 2017 року [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] /а.с.22/. Згідно довідки державного виконавця, яка надана представником позивача, у [PERSON] є заборгованість по аліментам на утримання сина [PERSON] , яка станом на 01 серпня 2020 року складає 45 599 грн. Останній раз відповідачем сплачені аліменти у лютому 2019 року. Відносно відповідача 25 квітня 2018 року внесено відомості до ЄРДР за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дитини /а.с.160/. Згідно характеристик з місця проживання та навчання /а.с.20,21/ син [PERSON] проживає з матір`ю та навчається у школі м. Кремінна Луганської області. Батько дитини вихованням не займається, ніякої допомоги не надає. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Кремінської районної державної адміністрації від 19 серпня 2020 року (а.с. 207-208) відповідача необхідно позбавити батьківських прав стосовно сина [PERSON] , оскільки батько дитини участі у його вихованні, навчанні не приймає, контактів не підтримує, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Аналізуючи правову підставу, відповідно до якої позивач просить позбавити відповідача батьківських прав, суд звертає увагу на наступне. Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Таке ухилення має місце, коли відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загально визначених норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїх обов`язків. Позбавлення особи батьківських прав є винятковою мірою, що тягне за собою відповідно до ст. 166 СК України надзвичайні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц. Згідно з ч.1 ст. 18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави - учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку. В усіх діях щодо дітей суди, адміністративні чи законодавчі органи, повинні першочергова приділяти увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України», «М.С. проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду про позбавлення батьківських прав (у даному випадку не згода її з позовними вимогами, надання відзиву на позов з відповідними доказами, періодично з`являється до суду з метою захистити свої права) може свідчити про інтерес до дітей. При вирішенні судом вимог позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і брати участь в його вихованні. Факти викладені вище, свідчать про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у його утриманні та вихованні. Він свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Як вказав ЄСПЛ при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній справі необхідно враховувати наступне: інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язку із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Статтею 9 вищевказаної Конвенції передбачено, що держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з батьком, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з ним, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. Надані позивачем докази свідчать про те, що батько дитини особливо не благодійний та спілкування з ним суперечить інтересам дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності його вини у його діях. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є достатньо обґрунтованим, відповідає правовідносинам, які склалися між батьком та дитиною, і не суперечить інтересам останньої. Оскільки відповідач за судовим наказом суду від 14 серпня 2017 року /а.с.24/ повинен сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , то їх стягнення ще раз не можна вважати правильним. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. /а.с.2/, який необхідно стягнути з відповідача на її користь за правилами ст. 141 ЦПК України. Щодо вимоги про стягнення правничої допомоги суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст.141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача не надав жодного доказу про отримання ним 13 000 грн. за надання професійної правничої допомоги, тому суд не бачить підстав для задоволення позову у цій частині.

Outcome: partial