Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

[PERSON] звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі продажу, скасування реєстрації права власності і визнання права власності, в порядку зміни предмету позову (згідно до ст.. 31 ч. 2 ЦПК України) надав заяву, де зазначив, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], який отримав її відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї дружини [PERSON], яка померла 29.11. 2005 року. [PERSON] являлася його, позивача, рідною тіткою і після її смерті була домовленість з її чоловіком [PERSON], що він буде проживати разом з ним, доглядати його, допомагати по господарству. З 2007 року він проживав у квартирі, ніс витрати по утриманню квартири, сплачував комунальні послуги, здійснював поточний ремонт, як лікар надавав медичну допомогу [PERSON] Після смерті [PERSON] він продовжує відкрито та добросовісно володіти та проживати у цій квартирі, сплачує комунальні послуги, заборгованості не має, тому просить визнати за ним право користування цією квартирою, і зобов»язати Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Бердянської міської ради зареєструвати його у цій квартирі. Вказав також на те, що у квартирі була незаконно зареєстрована [PERSON] зі згоди колишнього власника квартири [PERSON], і просить визнати цю реєстрацію недійсною. В судовому засіданні позивач з представником за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі і просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не явилися, про день слухання справи повідомлені, і суд зі згоди позивача розглядає справу за їх відсутності на підставі наявних доказів. [PERSON] надала суду заперечення, у яких вказала, що дійсно, вона була зареєстрована у спірній квартирі, але з 22. 06. 2016 року знялася з реєстрації, про що надала довідку про зняття з реєстрації місця проживання. Представники 3-х осіб - Бердянського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області та Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Бердянської міської ради в судове засідання не явилися, про день слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки не вказали, тому суд розглядає справу за їх відсутності на підставі наявних доказів. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що після смерті [PERSON] у квартирі [ADDRESS] залишився проживати її чоловік [PERSON], потім з ним став мешкати [PERSON], племінник померлої [PERSON], який допомагав [PERSON] по господарству, у якості кого там мешкав їм не відомо. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Судом остаточно встановлено, що на день винесення рішення квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], який помер 14. 04. 2013 року, що підтверджено копією актового запису про смерть № 493 від 15. 04. 2013 року. Вказана квартира належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31. 05. 2006 року, посвідченого у Бердянській державній нотаріальній конторі, реєстр № 2-497. Після смерті [PERSON] власниками квартири були [PERSON] за договором купівлі продажу від 24. 10. 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 1820; а також [PERSON] за договором купівлі продажу від 13. 12. 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 1878. Вказані договори купівлі продажу визнані недійсними рішенням Бердянського міськрайонного суду від 25. 03. 2015 року (т. 2 л. с. 16), право власності [PERSON] на вказану квартиру скасовано, про що свідчить довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 2 л. с. 53). Таким чином, право власності залишилося за [PERSON] Як вбачається з довідки Бердянської державної нотаріальної контори від 14. 03. 2016 року після смерті [PERSON] 07. 09. 2013 року із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся його племінник [PERSON], доказу родинних відносин з померлим [PERSON] не надав. 15. 10. 2015 року [PERSON] звернувся до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини за законом на підставі ст. 1264 ЦК України як такий, що мешкав однією сім»єю не менше 5 років до відкриття спадщини, посилався на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10. 09. 2015 року про встановлення факту його проживання однією сім»єю зі спадкодавцем [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10. 03. 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10. 09. 2015 року скасовано, заява [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім»єю з померлим 14. 04. 2013 року [PERSON] з 2007 року по день його смерті залишена без розгляду. Після цього [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, де просить визнати за ним право користування спірною квартирою, і зобов»язати Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Бердянської міської ради зареєструвати його у цій квартирі. Проте позивач не зазначив, на якій правовій підставі суд має визнати за ним право користування квартирою, яка перебуває у приватній власності іншої особи, навіть якщо вона померла. Частина 1 і 2 ст. 213 ЦПК України передбачають, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Проте суд позбавлений можливості перевірити, чи відповідають позовні вимоги [PERSON] вимогам закону, оскільки він взагалі не вказав норму права, яка регулює правовідносини, за якими він має право вимагати право користування чужою власністю. Ті вимоги, які позивач заявив у позовній заяві, можуть бути застосовані лише в рамках ст. ст. 64 і 65 ЖК України, проте тільки за тією умовою, що жиле приміщення перебуває у комунальній власності, але судом беззаперечно встановлено, що квартира перебуває у приватній власності, отже позовні вимоги щодо права користування нею за цих підстав задоволені бути не можуть. Глава 32 ЦК України передбачає випадки, коли особа має право користуватися чужим майном, книга шоста ЦК України передбачає набуття права власності на спадкове майно в порядку спадкування, проте про інші підстави визнання за ним права користування цієї квартирою позивач не заявив. Позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі, оскільки [PERSON] як особа, що не має права звернення з цим позовом, не може просити визнати реєстрацію іншої особи у цій квартирі недійсною, а також не довів права на свою реєстрацію у спірній квартирі. Усі надані позивачем докази у вигляді листів про відсутність заборгованості по цій квартирі по сплаті за комунальні послуги, показання свідків щодо часу і порядку проживання позивача у спірній квартирі не можуть бути прийняті судом до уваги як такі, що не стосуються предмету позову в розумінні ст. 58 ЦПК України.

Outcome: dismissed