Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

[PERSON] у березні 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утриманні неповнолітньої дитини. При цьому вказала, що між нею та відповідачем було укладено шлюб 17.12.2009 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1725. При цьому посилалася на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, внаслідок чого шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. За таких обставин шлюб між ними просила розірвати та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмір 30 % від заробітку чи іншого доходу відповідача, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.05.2017 року, за клопотанням відповідача по справі, сторонам надавався строк для примирення до 16.08.2017 року. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Наполягала на розірванні шлюбу та повідомила суду, що протягом наданого судом строку примирення не відбулося, подружніх стосунків з відповідачем не підтримує, просила після розірвання шлюбу залишити прізвище - [PERSON] та відшкодувати за рахунок відповідача половину сплаченого нею при звернені до суду судового збору. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підтримала в повному обсязі, але з урахуванням того, що за час розгляду справи в суді відповідач надавав добровільно допомогу на утримання дитини просила розпочати стягнення аліментів з 17 серпня 2017 року. Додатково повідомила, що працює економістом на ТОВ «Радіопобутсервіс», її дохід становить 3200 гривень на місяць. Стан здоров'я її та дитини задовільний. Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад. Відповідач позов визнав частково, проти розірвання шлюбу не заперечував, а щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини заперечував щодо розміру заявленого позивачем. Додатково пояснив, що на даний час він працює слюсарем-ремонтником на ПАТ «Азот», його дохід в місяць складає близько 5000 гривень. Він є працездатною особою, інших дітей на його утриманні немає Суд заслухавши пояснення сторін по справі дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], уклали шлюб 17 грудня 2009 року, про що зроблено актовий запис № 1876 у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції (а.с. 5). Сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Спору про батьківство немає. Згідно з ч. 2, 4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст. 110 СК, один з подружжя має право пред'явити до суду позов про розірвання шлюбу. Згідно ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.111 СК суд вжив заходів щодо примирення подружжя, шляхом надання сторонам строку для примирення, проте зазначений захід належного результату не дав. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оскільки перебування їх у шлюбі не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні про розірвання шлюбу вимоги підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні зі позивачем зобов'язаний нести витрати на утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин [PERSON] зобов'язаний утримувати доньку [PERSON] до досягнення нею повноліття. Вказаний обов'язок є безумовним. Враховуючи, що фактично піклуванням дитини займається позивачка, то вона має право на отримання від відповідача аліментів на утримання їх доньки. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічні роз'яснення містить п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вимог статей 182 СК України та обставин встановлених під час судового розгляду, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.08.2017 року і до її повноліття, тобто до [INFO] року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання позивача про покладення судових витрат на неї та відповідача в рівних частинах. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судові витрати щодо вимоги про стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає 640 грн., а судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу, в якості відшкодування понесених позивачем судових витрат в розмірі 320 грн. необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 3, 24, 56, 105, 110, 111, 112, 113, 24, 56, 84, 105, 110, 112, 113, 180-183, 184, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved