Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] (надалі позивачі) в березні 2014 року звернулися до суду з позовом до Звенигородської сільської ради м. Олександрія (надалі відповідач) про визнання за ними права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO], залишилася спадщина, а саме: житловий будинок разом з надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS]. Після смерті їх матері та бабусі вони звернулися із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не можуть через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, про що свідчить лист нотаріуса від 05 листопада 2013 року. Відповідно даних Олександрійського МБТІ вказаний житловий будинок не значиться за померлою, має інвентарним номер 22, за життя спадкодавця не була проведена його державна реєстрація і відповідно відсутній правовстановлюючий документ, про що вказано і в письмовій відмові нотаріуса. Зважаючи на викладене вони змушені звертатися до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача на позовних вимогах наполягають, посилаючись на викладенні обставини. Інтереси позивача [PERSON] в суді по довіреності представляв [PERSON] Представник Звенигородської сільської ради м. Олександрія в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи, в листі до суду просить розглянути справу без його участі. Заперечень проти позовних вимог немає. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст. ст. 3-11, 15, 16, 22, 181,182, 328, 392, 657, 1216 - 1222, 1261, 1266, 1268,1269, 1270-1275 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 ЦК України позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до вимог ст.ст. 1266, 1267 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їх матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Позивач [PERSON] також є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Судом встановлено, що [INFO] у віці 82 роки померла [PERSON] - мати та бабуся позивачів, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть та копіями свідоцтв про народження, одруження. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке до цього часу не успадковане. За життя спадкодавець 11 січня 1991 року склала та посвідчила заповіт, за яким своє майно - саме житловий будинок з будівлями [ADDRESS] заповідала в рівних частинах своїм дітям [PERSON] та [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 03). Згодом [PERSON], громадянин Росії, [INFO] помер , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. Його донька - [PERSON]- позивач у справі після смерті її бабусі за законом успадковує ту частку, яка припадала б на її батька, якби він був живий. Судом також встановлено, що відповідно до ст. 1268 ЦК України позивачі є спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця і вони є такими, що прийняли спадщину, оскільки після відкриття спадщини вони звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, що підтверджується письмовою відмовою нотаріуса від 05 листопада 2013 року, за змістом якої відсутність факту державної реєстрації майна в МБТІ м. Олександрії за померлою і відповідно витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, перешкоджає позивачам оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Про те, що померла користувалася та володіла житловим будинком № 08 разом із господарськими будівлями, що знаходяться на присадибній земельній ділянці по вул. Берегова в с. Звенигородка м. Олександрія Кіровоградської області свідчать такі докази: - Свідоцтво про право власності від 15 січня 1985 року на 1/2 частину житлового будинку та прибудов, що знаходиться в [ADDRESS], видане державним нотаріусом та зареєстроване в реєстрі за №2 -122; - Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 січня 1985 року на 1/2 частину житлового будинку та прибудов, що знаходиться в [ADDRESS], видане державним нотаріусом та зареєстроване в реєстрі за №2 -124; - технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, інвертарний номер 22. Суд приймає до уваги, що позивачі, своєчасно звернувшись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, отримати свідоцтво про право на спадщину не можуть через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, про що свідчить відмовний лист державного нотаріуса. Суд також приймає до уваги, що відповідно даних Олександрійського МБТІ вказаний житловий будинок не значиться за померлою і відповідно відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджується довідкою Олександрійського МБТІ від 18 жовтня 2013 року № 370. Судом враховано, що відповідно до ст. 1235 ЦК України позивачі є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] і згідно ст. 1268 ЦК України вони є такими, що прийняли спадщину. Звернення до суду свідчить про те, що позивачі від спадщини не відмовляються , що дає суду підстави для того, щоб визнати їх єдиними спадкоємцями за законом на спадкове майно, що раніше належало матері та бабусі позивачів - [PERSON], яка померла [INFO]. Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, про що свідчить копія спадкової справи. Оціночна вартість житлового будинку із надвірними спорудами складає 29 260 грн., що підтверджується даними БТІ та відповідно до цієї суми і сплачений судовий сбір позивачами при зверненні до суду. Зазначені обставини вказують на те, що відповідно до вимог ст.ст. 181, 392 ЦК України та відповідно до вимог ст.ст. 1217-1222 ЦК України є наявним право позивачів про визнання за ними права власності на спадкове домоволодіння, на котре, як установлено судом не видавалось свідоцтва про право власності та не було зареєстрованим в Олександрійському МБТІ як нерухоме майно, тобто не видавалося раніше будь-кому свідоцтво про право власності та відсутня правова реєстрація цієї садиби в БТІ. Суд дійшов висновку, що сама по собі відсутність реєстрації в Олександрійському МБТІ не свідчить, що будинок є самочинним, оскільки така відмітка в технічному паспорті на будинок відсутня. Оскільки позивачі в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності , захистити своє порушене право не можуть, то суд вважає за можливе визнати за ними право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Викладене є підставою для суду встановити право власності позивачів за законом на спадщину, що залишилося після смерті матері та бабусі позивачів - [PERSON], яка померла [INFO]. Щодо позовних вимог про визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом за кожним на 1/2 частку житлового будинку і після смерті спадкодавця [PERSON], померлого [INFO], - вони задоволенню не підлягають, оскільки його дружина - [PERSON] після смерті свого чоловіка в січні 1985 року успадкувала 1/2 частину житлового будинку. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: partial