Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2018 року звернувся до суду із позовною заявоюдо [PERSON], у якій просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом у будинку [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 травня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори, він є власником будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку крім нього також зареєстрований його батько [PERSON], який з 2014 року у будинку не проживає, але з реєстраційного обліку не знявся. Вважає, що відповідач втратив право користування житлом, а його реєстрація у будинку порушує право позивача на володіння та користування власністю, унеможливлює оформлення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що його батько з 2014 року у будинку [ADDRESS] не проживає, так як переїхав проживати до будинку своєї співмешканки у [ADDRESS]. Позивач на даний час в будинку не проживає, має намір продати будинок, але реєстрація в ньому відповідача перешкоджає йому це зробити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Пояснив, що він 25 років проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з матір'ю позивача. Вони разом побудували будинок по [ADDRESS]. Після її смерті відповідач не заперечував, щоб син оформив право власності на будинок у порядку спадкування після матері. Відповідач продовжував проживати у будинку, але син із своєю сім'єю створили для нього неможливі для проживання умови і він був вимушений переїхати проживати до будинку рідної сестри померлої дружини у с. Верхоярівка. Іншого житла у нього не має. Він живе у чужій квартирі, з якої його можуть у будь-який момент прогнати, а йти йому більше нікуди. Його син у спірному будинку не проживає. Відповідач має намір проживати у будинку, він декілька раз приходив додому, але потрапити у будинок не міг, так як син позамикав усі двері, а ключ від замка йому не дав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона рідна дочка відповідача. Підтвердила, що батько проживав у будинку по [ADDRESS], але через скандал із сином переїхав проживати до сестри його померлої дружини у с. Верхоярівка. У спірному будинку два роки ніхто не проживає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона проживає по-сусідству з будинком позивача. У цьому будинку тривалий час проживав відповідач з дружиною, проживав він там і після її смерті, але після сварки із сином виїхав у [ADDRESS], де зараз проживає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала показання про те, що знає сторін як сусідів. Відповідач із дружиною разом побудували спірний будинок та проживали там разом із сином [PERSON] Проте син прогнав батька з будинку і той вже близько 4 років там не проживає. У будинок його не пускають, там все зачинено і ніхто не проживає. Свідок [PERSON] підтвердив суду, що будинок по [ADDRESS] був збудований відповідачем з дружиною ще у 80-х роках, вони проживали в ньому усією сім?єю. Після того, як у батька із сином стався конфлікт, батько виїхав з будинку у с. Верхоярівку. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є рідною дочкою відповідача. У 2014 році батько захворів і перебував на лікуванні у ЦРЛ, після чого позивач заборонив йому та своїй рідній тітці, яка приїхала з Криму, повертатися додому. Тому вони і придбали собі хату в с. Верхоярівка. Але хата оформлена на тітку, і вона у будь-який може вигнати батька з будинку, якому більше нікуди йти. Заслухавши позивача, відповідача, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 травня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.6), в якому з 30.03.2001 за згодою попереднього власника - матері позивача був зареєстрований і його батько [PERSON] (а.с.9-10). Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 150 ЖК Української РСР закріплено положення про те, що громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також частина перша статті 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другійстатті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Виходячи з порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК Української РСР, слід дійти висновку, що положення статей 381, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі й тих, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що його відсутність за місцем реєстрації зумовлена перешкодами, створеними йому власником у проживанні в спірному будинку. У 2014 року відносини між сторонами погіршилися, вони конфліктували, що не заперечував позивач, і відповідач був вимушений знайти собі інше приміщення для проживання, що підтверджується показаннями свідків. Відповідач іншого житла не має, а його проживання у будинку сестри померлої дружини в с. Верхоярівка носить вимушений та тимчасовий характер, так як він має намір продовжувати користуватися спірним житлом. У спірному будинку понад два роки ніхто не проживає, позивач поміняв замки, що є перешкодою у користуванні відповідачем житлом. Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач [PERSON] вселився у спірний житловий будинок як член сім'ї його власника та продовжував там проживати після смерті власника як член сім?ї нового власника, при його вселенні не було іншої угоди про порядок користування спірним приміщенням, а тому він набув право користування будинком, який є його єдиним житлом. Відповідач тривалий час не проживав у вищевказаному будинку з поважних причин, оскільки позивач чинив перешкоди у користуванні цим майном, будинок замкнув, ключі від вхідних дверей йому не надав, у зв'язку з чим відповідач був позбавлений можливості зайти у спірне приміщення та користуватися ним. Посилання позивача, що відповідач не бажає проживати у спірному будинку, оскільки залишив його у 2014 року, не заслуговують на увагу. У справі встановлено, що відповідач не проживав тривалий час у спірному будинку з поважних причин. Тому він не може бути визнаний таким, що втратив право користування спірним житлом на підставі частини другої статті 405 ЦК України.

Outcome: dismissed