Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

[PERSON] Фатма-ханум Назировна звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що вона з 27.02.2017 року по 09.11.2017 року перебувала в трудових відносинах з ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаським міським РЕМ, працювала на різних посадах, остання з яких фахівець 1-ої категорії групи з договірних відносин ЧмРЕМ. Оскільки відповідачем тривалий час не виплачувалася заробітна плата, вона була змушена звільнитися з підприємства у звязку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного договору, згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України, про що зроблено запис в її трудовій книжці. Вказує, що на день її звільнення заборгованість по заробітній платі складала 28327 грн. 10 коп. за період з 01.09.2017 року по 09.11.2017 року. Після її звільнення ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаський міський РЕМ не розрахувалося з нею і заборгованість по заробітній платі до даного часу не погашена. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вказує, що середній заробіток за час затримки розрахунку складає 257 грн. 67 коп. Також вказує, що внаслідок дій відповідача їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 5000 грн. А тому, просить стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 28327 грн. 70 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення, моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. В судовому засіданні представник ПАТ «Черкасиобленерго», за довіреністю [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, пояснивши, що заборгованість по заробітній платі в сумі 28327 грн. 10 коп. позивачці [PERSON] виплачена повністю і на даний час заборгованості немає. Тому просила врахувати це та відмовити позивачці в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. Також просила врахувати, що затримка розрахунку мала місце з 10.11.2017 року по 08.02.2018 року та становить 62 робочих дні, а середньоденний заробіток позивачки за останні два місяці, які перебували звільненню, складає 285 грн. 78 коп., тому середній заробіток за час затримки розрахунку складає 17718 грн. 36 коп. Також пояснила, що позивачкою не підтверджено належними та допустимими доказами завдання їй моральної шкоди, до того ж на суму 5000 грн., а тому просила відмовити в задоволенні позову в цій частині. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] Фатма-ханум Назировна з 27.02.2017 року по 09.11.2017 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаським РЕМ, в останній час працювала на посаді фахівця 1-ої категорії групи з договірних відносин, що стверджується даними трудової книжки [PERSON] та наказом № 374-п/тз від 09.11.2017 року (а.с. 7-10). Наказом № 374-п/тз від 09.11.2017 року позивачка [PERSON] Фатма-ханум Назировна звільнена з роботи за власним бажання у звязку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного договору, ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Статтею 116 згаданого Кодексу передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Таким чином, відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був у день звільнення [PERSON] виплатити всі належні їй суми, а в разі спору про розмір цих сум виплатити не оспорювану ним суму, однак цього не зробив. На день звільнення позивачки [PERSON] розрахунок з нею проведений не був, а був проведений лише 09.02.2018 року, що стверджується платіжними дорученнями: № 1522 від 20.12.2017 року зі списком, № 1604 від 11.01.2018 року зі списком, № 1662 від 31.01.2018 року зі списком, № 5 від 09.02.2018 року зі списком. Такими чином на час розгляду справи заборгованості відповідача перед позивачкою [PERSON] по заробітній платі немає, тому вимоги позивачки в цій частині є такими, що не підлягають до задоволення. Також в судовому засіданні встановлено, що затримка розрахунку з позивачкою [PERSON] мала місце з 10.11.2017 року по 08.02.2018 року та становить 62 робочі дні. Середньоденна заробітна плата позивачки [PERSON] становить 285 грн. 78 коп., що стверджується довідкою ПАТ «Черкасиобленерго» від 12.02.2018 року. Як передбачено ч. 2 ст. 116 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). Крім того, в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що повний розрахунок з позивачкою [PERSON] в день її звільнення проведений не був з вини відповідача, а саме не була виплачена заробітна плата в сумі 28327 грн. 70 коп., суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача Публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на користь позивачки [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 17718 грн. 36 коп., виходячи із наступного розрахунку: 285 грн. 78 коп. /середній заробіток/ х 62 дні /період затримки розрахунку/ = 17718 грн. 36 коп. Враховуючи, що розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то при виплаті на користь [PERSON]Н середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17718 грн. 36 коп. підлягають утриманню (відрахуванню) роботодавцем податки та обовязкові платежі передбачених законодавством України. Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 5000 грн., виходячи із наступного. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) розяснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Виходячи із вимог зазначеної норми, суд має встановити, у чому полягають моральні страждання, які життєві звязки були втрачені внаслідок невиплати заробітної плати та яких додаткових зусиль від позивачки для організації свого життя вимагає така невиплата. В поданій до суду позовній заяві позивачка [PERSON] не вказує в чому саме полягають моральні страждання, яких вона зазнана, які саме життєві звязки були втрачені внаслідок невиплати заробітної плати та яких додаткових зусиль для організації її життя вимагає така невиплата заробітної плати. Не підтверджують завдання позивачці [PERSON] такої моральної шкоди і додатні нею до позовної заяви докази. А тому, враховуючи вищевикладене, відсутність доказів завдання позивачці [PERSON] моральної шкоди, а також те, що в силу ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. Місцезнаходження відповідача ПАТ «Черкасиобленерго» (18001, м. Черкаси, вул. Гоголя, 285, код ЄДРПОУ 22800735). Місце проживання позивачки [PERSON] (18000, [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]). На підставі викладеного,

Outcome: partial