Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідач), в якому просить розірвати шлюб зареєстрований між сторонами, мотивуючи тим, що спільне життя між сторонами не склалося, дітей від шлюбу вони не мають, однак відповідач заперечує проти добровільного розірвання шлюбу, відтак вона змушена звернутися до суду. У підготовче судове засідання сторони не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. 25 травня 2018 року позивач подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позов просила задовольнити. 24 травня 2018 року відповідач подав до суду нотаріально завірену заяву, в якій вказав, що позов визнає, оскільки підстав для збереження шлюбних відносин із позивачем у нього немає. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для визнання позову відповідачем та задоволення позову у звязку з цим, суд враховує наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 29 травня 2015 року, серії І-ГЮ №108097, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29 травня 2015 року, актовий запис №561. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові Костюк, дружині Костюк. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і бажають розлучитися. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 704, 80 грн. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved