Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] у вересні 2017р. звернувсь з позовом до [PERSON] про стягнення 17\~000 грн. боргу за договором позики. В обґрунтування позову посилався на те, що у період з 27 січня 2016 р. по 23 квітня 2016р. він надав відповідачу своєму батьку, у користування картку ПАТ «ПРИВАТБАНКУ» з якої дозволив зняти у позику 15000 грн. Вказані кошти батько зняв, витратив на лікування та із вказаної суми повернув 5000 грн. Після цього він знову позичив батьку 7000 грн. на лікування. Кошти відповідач зобов»язавсь повернути до 31 грудня 2016 року, однак цього не зробив. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, з вищенаведених підстав та доповнив, що вказану карту Банку він передав батьку через іншу особу і батько визнавав наявність боргу перед ним (позивачем), однак ніякої розписки про позику не написав. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечив проти його задоволення та пояснив, що він ні від сина (позивача) та ні від будь кого іншого, не отримував картку ПАТ «ПРИВАТБАНКУ» та грошові кошти з картки не знімав і не позичав у сина, а також йому не повертав грошові кошти. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2\~ст.1047 ЦК України\~на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тому письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною першою та другою\~ст.202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Згідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Отже за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Тобто розписка, як документ, що підтверджує укладення договору займу і фіксуючим передачу грошових коштів, повинна містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину. При цьому у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості займу з обов'язком наступного повернення. Відсутність такої оговори є підставою для відмови у позові до позичальника про стягнення отриманих коштів. Тому, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, потрібно виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до\~ст.119 ЦПК України\~підставами позову, є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги. При вирішенні справи суд враховує підставу та зміст позовних вимог викладених в позовній заяві. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.10, 11 ЦПК України\~кожна сторона повинна надати докази на підтвердження своїх доводів, отже у даному випадку саме позивач мав надати докази. Позивач [PERSON] на підтвердження обґрунтованості своїх вимог щодо існування у відповідача [PERSON] боргу за договором посилається на висновок Старокостянтинівського ВП ГУ НП Хмельницької області від 05 квітня 2017р. Однак зазначений висновок не містить фіксації факту передачі грошових коштів від [PERSON] відповідачу [PERSON] в якості позики із зобов'язанням наступного повернення та у висновку зазначено, що [PERSON] категорично заперечує факт отримання від сина - [PERSON] грошових коштів у позику та банківської картки. Разом з тим, [PERSON] не представив суду договір позики між ним та відповідачем, який був би укладений відповідно до вказаних вимог Закону, отже, договір позики між сторонами у справі відсутній та матеріали справи також не містять доказів виникнення між сторонами правовідносин за договором позики, тому суд прийшов до висновку щодо необґрунтованості позовних вимог [PERSON] За таких обставин у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення 17\~000 грн. боргу за договором позики слід відмовити за необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed