Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на відсутність взаєморозуміння, зловживанням відповідачем алкогольними напоями, відсутність належної уваги з його боку до сімї, внаслідок чого почалися сварки, тому позивач вважає, що шлюб існує формально і його слід розірвати. Як зазначає позивач, сім`я фактично розпалася, у кожного з них своє життя, позивач та відповідач не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, будь-які відносини між ними відсутні, тому примирення не можливе. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Позивач та відповідач у засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. В матеріалах справи є заява позивача про підтримання позовних вимог, в якій вона також просила розглядати справу за її відсутності та неможливість примирення. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він зазначив про свою незгоду на розірвання шлюбу. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 04.10.2018р. за клопотанням відповідача сторонам надавався строк на примирення в один місяць. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 15.06.2016 року у Суворовському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №619. Подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причинами розпаду сім`ї стали відсутність взаєморозуміння та різні погляди на шлюб та сім`ю, у зв`язку з чим сторони не підтримують подружні відносини. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи, що у сторін сім`я розпалася, сторонам надавався строк для примирення, позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу, отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved