Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] звертаючись з позовом до суду, просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] ціну за бронювання яхти «Соліна» у розмірі 2000,00 грн., стягнути з відповідача судові витрати, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.08.2017 року між нею та відповідачем було укладено договір бронювання яхти, згідно якого позивач внесла на картковий рахунок відповідача суму в розмірі 2000,00 грн., згідно інформації сайту та в телефонній розмові позивачу повідомлено, що яхта «Соліна» вміщує 6 дорослих осіб та одну дитину, однак 25.08.2017 року на мобільний телефон позивача зателефонував капітан та повідомив про необхідність мати палатку для ночівлі однієї людини оскільки спальних місць на яхті 5, так як погодні умови для ночівлі в палатці були не придатними, в позивача такої палатки та намірів її купувати не було, 24.08.2017 року в письмовій формі позивач розірвала договір бронювання яхти, однак в усній формі відповідач повідомив, що кошти за бронювання повертатися не будуть, оскільки такими є умови бронювання, однак в письмовій та усній формі відповідач не повідомляв позивача про умови бронювання, надав недостовірну інформацію, чим порушив її права як споживача послуг, а тому позивач просить відшкодувати понесені нею збитки. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач Фізична особа-підприємець [PERSON] в судове засідання не зявилася, повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомила. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку позивача, яка подала заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Договір - це взаємна угода сторін, тому в ньому містяться окремі положення, умови, визначаються права та обовязки сторін. Сукупність вищезгаданих, погоджених сторонами умов і становить зміст договору. За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Позивач вказує, що 16.08.2017 року в інтернеті вона знайшла інформацію щодо надання послуг відпочинку Київської судноплавної компанії «Рентфлот» на парусній яхті «Соліна» 26-27 серпня 2017 року на добу для 6 дорослих осіб і дитини, вартість якої становила 5700,00 грн. Згідно інформації сайту, яхта «Соліна» має пасажиромісткість 8 місць, тобто 8 банкетних місць та 6 спальних місць. Згідно з ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений на відстані, - договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв'язку. Засоби дистанційного зв'язку - телекомунікаційні мережі, поштовий зв'язок, телебачення, інформаційні мережі, зокрема Інтернет, які можуть використовуватися для укладення договорів на відстані. Як убачається з матеріалів справи 16.08.2017 року між [PERSON] та Фізичної особою-підприємцем [PERSON] за допомогою засобів дистанційного зв'язку було укладено договір, за умовами якого ФОП [PERSON] зобовязалася надати послуги відпочинку на парусній яхті «Соліна» 26-27 серпня 2017 року на 6 чоловік по вул. Дніпровська Набережна, 1 в м. Києві, а [PERSON] зобовязалася оплатити дані послуги в розмірі 5500,00 грн. та 200,00 грн., з обовязковою передплатою в розмірі 2000,00 грн. (а.с. 7) Згідно положень\~ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо її суперечить суті зобов'язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що вставлені договором. (ст.903 Цивільного кодексу України) Виходячи з аналізу правових норм, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами спору, договір про надання послуг\~\~вважається укладеним з моменту оплати послуг. Згідно платіжного доручення від 16.08.2017 року [PERSON] провела оплату суму коштів в розмірі 2000,00 грн. на рахунок [PERSON] (а.с. 6) Вказану передплату було підтверджено стороною відповідача у вигляді повідомлення про отримання грошових коштів в розмірі 2000,00 грн. та повідомлено про доплату на борту яхти в розмірі 3700,00 грн. (а.с. 7) Відповідно до ч. 2 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договорів на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві інформацію про: 1) найменування продавця (виконавця), його місцезнаходження та порядок прийняття претензії; 2) основні характеристики продукції; 3) ціну, включаючи плату за доставку, та умови оплати; 4) гарантійні зобов'язання та інші послуги, пов'язані з утриманням чи ремонтом продукції; 5) інші умови поставки або виконання договору; 6) мінімальну тривалість договору, якщо він передбачає періодичні поставки продукції або послуг; 7) вартість телекомунікаційних послуг, якщо вона відрізняється від граничного тарифу; 8) період прийняття пропозицій; 9) порядок розірвання договору. У разі ненадання такої інформації суб'єкт господарювання несе відповідальність згідно із\~статтями 15\~і\~23\~цього Закону. Факт надання інформації відповідно до вимог частини другої цієї статті повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Інформація, підтверджена таким чином, не може бути змінена продавцем (виконавцем) в односторонньому порядку. Позивач вказала, що стороною відповідача після здійснення оплати за надання послуг повідомлено про необхідність мати з собою палатку для ночівлі одного з пасажирів яхти, що не було обумовлено при попередній домовленості та суперечить умовам договору, у звязку з чим позивач 24.08.2017 року в письмовій формі розірвала договір на бронювання яхти «Соліна» шляхом направлення на електрону адресу компанії «Рефлот» претензії. 25.08.2017 року відповідач повідомила позивача про відміну чартера по ініціативі замовника та вказала, що в перший робочий день буде вирішуватися питання з приводу повернення попередньої оплати, однак як вказала позивачка, кошти попередньої оплати в розмірі 2000,00 грн. відповідач не повернула та в телефонному режимі повідомила про відмову в задоволенні такої вимоги. (а.с. 8) Відповідно до ч.1\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3,5 та 6\~ст.203 ЦК України. \~\~\~\~ Частиною 1\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, а відповідно ч. 2 цієї ж статті умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. \~\~\~\~ Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п.п. 2,4,5 ч. 3\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. \~\~\~\~\~Статтею 16 ЦК України\~\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Згідно ч. 3 ст.\~10, ст.\~60 ЦПК України\~кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ст. 57-60 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, сторона відповідача не повідомила про обставини укладеного між сторонами договору, його умови та наслідки, неявка сторона відповідача яка належним чином повідомлена про розгляд справи має усвідомлювати, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з'ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною п'ятою\~статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Враховуючи те, що відповідач порушила умови договору про надання послуг, що призвело до розірвання позивачем зазначеного договору, жодних доказів на спростування підстав позову суду не надано, тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача завданні позивачу збитки у розмірі 2000,00 грн. Згідно з вимогами частин 1, 3\~ст. 79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема й витрати на правову допомогу. Частинами 1, 2\~ст. 84 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до\~статті 1 Закону України від 20.12.2011 № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У відповідності до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пунктах 47, 48 Постанови від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями\~8,\~59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у\~розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~42,\~56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті\~79, статтях\~84,\~88,\~89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладений договір про надання правової допомоги № 3 від 24.08.2017 року, підтвердженні процесуальні права адвоката, подано розмір витрат на оплату правової допомоги в межах граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 25.08.2017 про оплату гонорару адвокату в розмірі 5400,00 грн., тому вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з\~Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 5400,00 грн. Проте, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 600,00 грн. за судове представництво в судовому засіданні, оскільки такого представництва адвокат [PERSON] не здійснював. Враховуючи наведене та

Outcome: partial