Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю. Позивач зазначала, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року частково задоволено позовну заяву [PERSON] по справі №755/5483/16-ц, зокрема, судом було встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з липня 2010 року по 22 серпня 2016 року. Київський апеляційний суд постановою від 27 листопада 2018 року підтвердив обґрунтованість та законність рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року. 20 вересня 2013 року, тобто у період спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , між останнім та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Писаним В.Г., зареєстрований в реєстрі за №2600, згідно з яким відповідач набув у власність 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 117,7 кв.м., житловою площею 68,4 кв.м., із надвірними будівлями і спорудами: сарай - літера «Г», вбиральня - літера «Д», погріб - літера «Е», вбиральня - літера «Є», тротуар - літера «Т» та огорожа - літера «N», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , за ціною 72000,00 грн. Згідно з п. 8 зазначеного договору купівлі-продажу частини житлового будинку, земельна ділянка загальною площею 0,0271 га, кадастровий номер 3210600000:00:006:1313, на якій розташована частина житлового будинку, що відчужується, належить продавцю і буде відчужена покупцю, одночасно з укладенням цього договору. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №174382866 від 18 липня 2019 року, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3210600000:00:006:1313 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 162907032106) було зареєстровано за [PERSON] 20 вересня 2013 року. Згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підставою для виникнення права власності на вказану земельну ділянку є договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 2603, виданий 20 вересня 2013 року, видавник: Писаний В.Г., приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу. Таким чином, [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3210600000:00:006:1313 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1629070321061) у період спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Також у 2011 році відповідачем було набуто у власність автомобіль ВАЗ 217130 (Lada Рrіоrа), номерний знак [NUMBER] . Згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, автомобіль ВАЗ 217130, номерний знак [NUMBER] , був зареєстрований за [PERSON] 30 березня 2011 року. Таким чином, [PERSON] набув право власності на автомобіль ВАЗ 217130, номерний знак [NUMBER] , у період спільного проживання з [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Крім того, у серпні 2010 року відповідачем було придбано наступну електротехніку: водонагрівач Gorenje GBFU-80 Е; пральна машина Electrolux EWW-12470 W. Вищезазначені обставини підтверджуються видатковою накладною №ЕЛМ-000228 від 06 серпня 2010 року та видатковою накладною №ЕЛМ-000236 від 12 серпня 2010 року. Таким чином, відповідач набув земельну ділянку та автомобіль у власність, а також придбав електротехніку під час проживання однією сім`єю з [PERSON] для спільного проживання у частині житлового будинку, який розташований на цій земельній ділянці, а також спільного використання автомобіля та електротехніки в інтересах сім`ї. Зазначала,\~що до\~переїзду до\~м.\~Києва для\~створення сім`ї\~із відповідачем,\~позивач проживала\~в м.\~Одесі разом\~з матір`ю\~та сестрою,\~вела спільне\~господарство та\~побут.\~За фахом\~позивач є\~медичною сестрою,\~працювала в\~медичних закладах\~м.\~Одеси майже\~безперервно,\~зароблені грошові\~кошти не\~витрачала,\~а накопичувала\~для майбутнього\~подружнього життя.\~Відповідно до\~довідки Пенсійного\~фонду Україні\~щодо заробітної\~плати позивача,\~в період\~з 1998\~року по\~2010\~рік загальний\~розмір її\~доходів до\~переїзду в\~м.\~Київ склав\~124246,88\~грн.,\~що були\~її дівочим\~заощадженням для\~створення сім`ї. Будучи кваліфікованим масажистом, до переїзду в м. Київ, окрім своєї основної роботи, [PERSON] надавала послуги масажу в приватному порядку, що надавало їй можливість не витрачати заробітну плату. Відповідно до довідки №46 від 22 грудня 2015 року, виданої Київською міською дитячою клінічною туберкульозною лікарнею, з 01 червня 2012 року [PERSON] постійно працювала у цьому медичному закладі на посаді медичної сестри, за період з червня 2012 року по січень 2014 року її сукупний дохід становив 61389,28 грн. Окрім того, для купівлі земельної ділянки, кадастровий номер 3210600000:00:006:1313 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 162907032106) матір`ю позивача - [PERSON] було передано [PERSON] 3000,00 доларів США. Вказана обставина підтверджується відповідною розпискою. Вищезазначені обставини, свідчать про те, що позивач також вклала свої кошти у придбання спірної земельної ділянки, автомобіля ВАЗ 217130 (Lada Рrіоrа), номерний знак [NUMBER] , а також вищезазначеної електротехніки. Також вказувала на те, що разом з нею проживає спільна дочка позивача і відповідача - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 800,00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26 квітня 2016 року. Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру боржників наразі на примусовому виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження №54316842 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по аліментам, що свідчить про недобросовісність відповідача щодо сплати аліментів та його ухилення від утримання дитини та виконання батьківських обов`язків. Таким чином, беручи до уваги неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо виховання власної доньки, зокрема, неналежне виконання обов`язків щодо сплати аліментів, а також з огляду на їх недостатність для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування доньки позивача і відповідача, просила суд збільшити частку [PERSON] у їх спільному з [PERSON] майні. Згідно з висновком про експертну оцінку земельної ділянки №6-29/16, підготовленим ТОВ «Інститут земельних реформ та раціонального землекористування», вартість земельної ділянки, кадастровий номер 3210600000:00:006:1313, складає 89782,00 грн. За власним переконанням позивача, сформованим виходячи з ціни на аналогічні речі в аналогічному стані (віці), вартість спірного майна становить: автомобіль ВАЗ 217130 (Lada Рrіоrа), номерний знак [NUMBER] , 2011 року випуску 140000 грн.; пральна машина Electrolux EWW-12470 W 4000 грн.; водонагрівач Gorenje GBFU-80 Е 1000 грн. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати земельну ділянку, кадастровий номер 3210600000:00:006:1313 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 162907032106), автомобіль ВАЗ 217130, номерний знак [NUMBER] , та електротехніку спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки земельної ділянки, на 2/3 частки автомобіля, на пральну машину марки Electrolux EWW-12470 W, визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки земельної ділянки, на 1/3 частки автомобіля, на водонагрівач Gorenje GBFU-80 Е, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Сичов О.О. позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення в повному обсязі, надали пояснення аналогічні позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, оскільки, вважає, що земельна ділянка не є спільною сумісною власністю, адже для її купівлі він взяв у борг гроші у [PERSON] у сумі 50000 гривень, згодом задля повернення заборгованості відповідач був змушений продати свій особистий гаражний бокс № [NUMBER] , що розташований в АК «РАДИСТ», за адресою: м. Київ, вул. Радистів, буд 54. Продаж гаражного боксу підтверджується договором купівлі продажу від 25 серпня 2014 року №574, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироненко М.О. Автомобіль ВАЗ\~217131\~н.з.\~ [NUMBER] \~також не\~є спільною\~сумісною власністю\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~адже був\~придбаний за\~особисті кошти\~останнього,\~які він\~отримав від\~продажу квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що посвідчується\~договором купівлі-продажу\~№463\~від 29\~червня 2010\~року,\~засвідченим приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Лішуновою\~О.М.,\~тобто до\~початку спільного\~проживання з\~позивачем.\~Таким чином,\~кошти,\~за які\~було придбано\~автомобіль були\~особистою власністю\~відповідача.\~Тому вказана\~нерухомість не\~може бути\~спільно нажитим\~майном та\~не має\~бути поділена\~між ними. Щодо електротехніки\~зазначав,\~що водонагрівач\~марки Gorenje\~ним спільно\~з позивачем\~не купувався.\~У купівлі\~даної електротехніки\~не було\~потреби,\~адже за\~місцем їхнього\~спільного проживання,\~більше 10\~років,\~як встановлена\~газова колонка,\~яка й\~нагріває воду,\~тому необхідності\~в купівлі\~водонагрівача вони\~не мали.\~Пральну машину\~Electrolux\~вони дійсно\~купували у\~зазначену дату. Позивач,\~обґрунтовуючи свої\~вимоги щодо\~збільшення її\~частки в\~об`єктах спільної\~сумісної власності,\~не надала\~суду доказів\~того,\~що відповідач\~не дбав\~про матеріальне\~забезпечення сім`ї,\~ухилявся від\~участі в\~утриманні дитини,\~приховував,\~знищував та\~пошкодив спільне\~майно,\~витрачав на\~шкоду інтересам\~сім`ї. Зазначав, що добросовісно виконує покладені на нього зобов`язання щодо сплати аліментів, не зважаючи на те, що з липня 2019 року він є інвалідом 1 групи, не має змоги працювати, потребує значних витрат на лікування та єдиним його доходом є допомога від держави. Позивач всіляко обмежує його у спілкуванні з донькою. Вона не дає її бачити, не дозволяє говорити зі відповідачем по телефону, не забирає з пошти подарунки, які він їй надсилає на свята. Вартість спірного майна оцінював в наступному розмірі: автомобіль ВАЗ 217130, номерний знак [NUMBER] , 2011 року випуску, - 50000 грн., пральна машина марки Electrolux EWW-12470 W 1500-2000 грн. Посилаючись на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2018 року, встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з липня 2010 року по 22 серпня 2016 року. Визнано ј частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , особистою приватною власністю [PERSON] . Визнано ј частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . У порядку поділу спільного майна визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами та визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частку житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами. Доводи позивача [PERSON] щодо її дівочих заощаджень для майбутнього сімейного життя та отримання грошових коштів у борг від матері у розмірі 3000 доларів США відносяться до часового періоду до придбання житлового будинку разом із земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , а тому вже були взяті судом до уваги при розгляді справи про поділ житлового будинку, висновки суду відображені в рішенні від 12 червня 2018 року. Вищевказаним рішенням суду встановлено, що на придбання житлового будинку більшу частину коштів вніс відповідач [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 20 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Писаним В.Г., зареєстрований в реєстрі за №2600, згідно з яким відповідач набув у власність 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 117,7 кв.м., житловою площею 68,4 кв.м., із надвірними будівлями і спорудами: сарай - літера «Г», вбиральня - літера «Д», погріб - літера «Е», вбиральня - літера «Є», тротуар - літера «Т» та огорожа - літера «N», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , за ціною 72000,00 грн. Також, 20 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0271 га, кадастровий номер 3210600000:00:006:1313, на якій розташована частина житлового будинку, за адресою: [ADDRESS] , за ціною 53607 грн. Договір посвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Писаним В.Г., зареєстровано в реєстрі за №2603. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №174382866 від 18 липня 2019 року, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3210600000:00:006:1313 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 162907032106) було зареєстровано за [PERSON] 20 вересня 2013 року. Згідно з частинами першою, четвертою статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є заробітна плата, стипендія, пенсія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 61 СК України). Положення статті 69, 70, 71 СК України, визначають, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними. Якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пунктах 23 та 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з тексту договору купівлі-продажу №463 від 29 червня 2010 року, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лішуновою О.М., продаж квартири за адресою: [ADDRESS] , був вчинений за 76000,00 грн., а [PERSON] належала 1/3 частина квартири. Таким чином від продажу квартири він міг отримати лише 25333,34 грн. Вартість спірного автомобіля значно більша. Крім того, від дати продажу квартири (29 червня 2010 року) до дати купівлі автомобіля (березень 2011 року) минуло понад 7 (сім) місяців, а тому неможливо дослідити, що саме кошти від продажу квартири були використані в грошовій масі коштів для купівлі автомобіля. Зазначаючи про отримання грошових коштів в борг, відповідач не надає до суду копію договору позики або розписки про отримання грошових коштів. А з огляду на вимогу Закону про письмову форму правочину - покази свідка не можуть бути належними доказами підтвердження отримання позики. Таким чином, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що земельна ділянка загальною площею 0,0271 га, кадастровий номер 3210600000:00:006:1313, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та автомобіль ВАЗ 217130, номерний знак [NUMBER] , 2011 року випуску, є спільним майном подружжя, придбані за спільні кошти позивача та відповідача, належних доказів того, що спірне майно було придбано за особисті кошти відповідача [PERSON] не надано, а судом не здобуто. Відповідно до видаткових накладних №ЕЛМ-000228 від 06 серпня 2010 року та №ЕЛМ-000236 від 12 серпня 2010 року, позивачем та відповідачем було придбано пральну машину Electrolux EWW-12470 W та водонагрівач Gorenje GBFU-80 Е, а тому дане майно також є спільним майном подружжя, оскільки було придбано сторонами за спільною згодою, що підтверджується їхніми підписами у вказаних накладних. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року, зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 800,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 26 квітня 2016 року. Згідно розрахунку головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чеграхчі Д.І., заборгованість відповідача [PERSON] зі сплати аліментів станом на 30 жовтня 2020 року становить в розмірі 12000 грн. Дослідивши надані докази та вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів утворилася за період з грудня 2019 року по жовтень 2020 року, внаслідок встановлення останньому з 30 липня 2019 року першої групи підгрупи Б інвалідності. Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №421444, відповідач [PERSON] потребує стороннього догляду. З 09 жовтня 2019 року перебуває на обліку в Пенсійному фонді України, отримує пенсію у разі втрати годувальника, інвалідність з дитинства. З огляду на викладене, надані позивачем докази не можуть свідчити про систематичне неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків. Проживання дитини з позивачем, з огляду на положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, позивач не довела. Отже, спірне майно було придбане подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та в порядку поділу визнання за кожним із подружжя права власності на Ѕ частину спірного майна. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - Конвенція, ЄСПЛ відповідно) як джерело права. ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Outcome: partial