Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] звернулися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявники зазначали, що [INFO] у них народилася донька - [PERSON] в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та яка має генетичну спорідненість з заявниками. У зв`язку з відповідними нормами законодавства ФРН, у заявників виникла потреба у встановлення факту того, що громадянка ФРН [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) [PERSON] та громадянин ФРН [PERSON] є відповідно матір`ю та батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] з метою реалізації права заявників та їхньої малолітньої дитини на повагу до приватного та сімейного життя, забезпечення якнайкращих інтересів дитини, набуття інших особистих немайнових прав відповідно до законодавства ФРН. Посилаючись на викладене, заявники просили суд встановити юридичний факт, що громадянка ФРН [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) [PERSON] та громадянин ФРН [PERSON] є відповідно матір`ю та батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] . В судове засідання представник заявників [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання представник заінтересованої особи Солом`янського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Направили до суду заперечення, в яких зазначали, що в матеріалах справи є свідоцтво про народження дитини повний витяг про народження, які підтверджують що батьками дитини є заявники, рішення суду про встановлення юридичного факту суперечить чинним нормативно-правовим актам України, а доведення факту народження за законодавством іншої держави повинно проводитись на території держави, яка вимагає такого підтвердження. Посилаючись на викладене, просили суд відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі. Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що [INFO] у подружжя громадян ФРН [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) [PERSON] (далі по тексту - заявники) народилася донька - [PERSON] в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та яка має генетичну спорідненість із заявниками (а.с.38,39,55). Згідно медичного свідоцтва про народження дитини №1495 від 11.05.2020 р., виданого КНП «Київський міський пологовий будинок №5», [PERSON] народила дитину жіночої статі вагою 3610 грамів (а.с.40). Відповідно до заяви [PERSON] , засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. від 14.05.2020 р., вона надала згоду на те, щоб батьками народженої нею у м. Києві дитини жіночої статі [PERSON] , яка народилась в результаті застосування репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та має генетичну спорідненість зі своїм генетичним батьком громадянином ФРН - [PERSON] та генетичною матір`ю громадянкою ФРН - [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) [PERSON] , були записані ці особи, які є генетичними батьками новонародженої дитини (а.с.45). Відповідно до заяви [PERSON] , засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. від 14.05.2020 р., вона вказала, що ніколи в зареєстрованому шлюбі як в Україні, так і за її межами, не перебувала та не перебуває у даний час (а.с.46). Заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі згідно актового запису про укладення шлюбу №Е/139/2011, шлюб зареєстровано 21.05.2011 р. у м. Людвігсхафен-ам-Райн (а.с.33-37). Відповідно до ч. 2 ст. 123 Сімейного Кодексу України, у разі народження дружиною дитини, зачатої в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, здійснених за письмовою згодою її чоловіка, він записується батьком дитини. Згідно п. 11 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою, а також довідка про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом. Верховний федеральний суд ФРН у справі XII ZВ 320/17 від 20 березня 2019 року, предметом розгляду у якій було питання запису матір`ю в Німеччині саме особи, яка була записана такою у свідоцтві про народження в Україні відповідно до українського права, зробив такий висновок: «Запис в українському реєстрі про народження, а також видане на його підставі свідоцтво про народження, не є рішенням, яке може бути визнаним в розумінні частини 1 параграфу 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності» (а.с.7-30). Відповідно до ч. 1 параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону ФРН «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності», за винятком рішень у справах про шлюб, рішення, прийняті за кордоном визнаються без особливого провадження (а.с.31-32). У рішеннях у справі «Меннессон проти Франції» скарга №65192/11 та у справі «Лабассе проти Франції» скарга №65941/11, Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак, Суд також визначив, що заборона сурогатного материнства не може впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті Суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. З урахуванням висновку, викладеного у рішенні Верховного федерального суду ФРН XII ZВ 320/17 від 20 березня 2019 року, таке порушення прав може бути усунуто шляхом встановлення факту родинних відносин в суді України. Дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що є достатньо підстав вважати, що громадянка ФРН [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) [PERSON] та громадянин ФРН [PERSON] є відповідно матір`ю та батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] . За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог в повному обсязі.

Outcome: approved