Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], законним представником якого є [PERSON] (надалі - «Відповідач»), про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, кошти в сумі 138,60 грн., грошові кошти на відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 50 138,60 грн.; у разі відсутності у неповнолітнього [PERSON] майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, відшкодування шкоди в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі покласти на матір [PERSON] [PERSON], [INFO] Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема, як зазначила Позивач в судовому засіданні, 03.06.2018 року, рухаючись разом із малолітньою донькою на нерегульованому пішохідному переході, Позивач з дитиною стали потерпілими в дорожньо-транспортній пригоді за участі неповнолітнього [PERSON], який, керуючи скутером, здійснив на них наїзд, внаслідок якого [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження та були доставлені в лікувальний заклад. Вказаними діями Позивачу було завдано матеріальної шкоди в сумі 138,60 грн. (витрати на лікування та придбання медикаментів), а також моральної шкоди, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, які позначили негативні зміни у житті (щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади емоційні та тілесні спогади при згадування, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту тощо), і яку Позивач оцінює розміром у 50 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог Позивач також посилалася на наявність постанови слідчого про закриття кримінального провадження, яким малолітнього [PERSON] фактично визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху України, що призвело до наїзду керованого ним скутера і травмування на пішохідному переході Позивача разом з її малолітньою дитиною. Законний представник Відповідача - [PERSON] (матір), та її представник - в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме, в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 138,60 грн. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. заперечили, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в поданому до суду письмовому відзиві на позов. Зокрема, обґрунтовуючи заперечення на позов в частині відшкодування моральної шкоди, представник Відповідача покликалася на те, що неповнолітній [PERSON] жодним чином не принижував честь та гідність Позивача, намагався вибачитись перед нею за інцидент, та шкодує про те, що він трапився. Крім того, представник Відповідача в судовому засіданні покликалася на недоведеність Позивачем як самого факту завдання їй моральної шкоди, так і заявленого до відшкодування її розміру у 50 000,00 грн. Заслухавши пояснення Позивача та її представника, Відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 04.06.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за №120180090010002191 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України. Так, 03.06.2018 року близько 12:45 год. водій скутера марки «Honda Dio», рухаючись проїзною частиною вул. Миколайчука в м. Івано-Франківську, зі сторони вул. Івасюка, в напрямку вул. Симоненка, проявив неуважність, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], яка рухалася нерегульованим пішохідним переходом із своєю малолітньою дочкою [PERSON], [INFO], зліва направо відносно напрямку руху скутера. Внаслідок ДТП [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження та були доставлені в лікувальний заклад. Згідно Висновку експерта №366 від 31.07.2018 року (а.с.14-15) у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, рани в ділянках лівої верхньої кінцівки, лівої бокової поверхні живота, лівої ноги. Закрита черпно-мозкова травма зі струсом головного мозку утворилися від дії тупого твердого предмету та відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров'я. Згідно Висновку експерта №358 від 31.07.2018 року (а.с.40-41) у [PERSON] виявлені тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку, садном та синцем потиличної ділянки, які утворилися від дії тупих предметів, які могли утворитися як при нанесенні ударів тупими предметами у вказану вище ділянку, так і при ударі цією ділянкою до таких, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров'я. У зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України (враховуючи те, що потерпілим було завдано легкі тілесні ушкодження), Постановою старшого слідчого слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 10 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження (а.с.11-13) було закрито кримінальне провадження №120180090010002191 від 04.06.2018 року у зв'язку з відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення. Як зазначено у вказаній постанові про закриття кримінального провадження, досудовим слідством встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини малолітнього водія скутера марки «Хонда Діо» [PERSON], який порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме: п.2.3 б), відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.18.1, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Крім того, в постанові про закриття кримінального провадження від 10 серпня 2018 року зазначено про те, що в діях [PERSON] наявний склад адміністративного правопорушення. Згідно зі ст. 12 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які досягли на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку. Відповідно до ч.3 ст. 184 КУпАП вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В ході досудового розслідування законним представником [PERSON] виступала його матір [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим копію постанови про закриття кримінального провадження було направлено начальнику УПП в Івано-Франківській області для притягнення матері малолітнього [PERSON], [PERSON], до адміністративної відповідальності. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року у справі №344/14225/18, яка набрала законної сили 05.10.2018 року, провадження по справі відносно [PERSON] за вчинення правопорушення, передбаченого ч.4 ст.184 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.5 ст.38 КУпАП. Відповідно до частин 4-6 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене та положення частин 4-6 статті 82 ЦПК України, Суд звертає увагу на те, що обставини, встановлені Постановою старшого слідчого слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 10 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження та Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року у справі №344/14225/18, яка набрала законної сили 05.10.2018 року, обов'язкові для суду в даній цивільній справі про відшкодування моральної та моральної шкоди в частині, чи мали місце відповідні дії та чи вчинені вони відповідною особою. Посилаючись на наявність вищевказаних рішень, а також на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди 03 червня 2018 року з вини неповнолітнього [PERSON] Позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди, [PERSON] звернулася до суду з даним цивільним позовом про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн. та матеріальної шкоди, пов'язаної з лікуванням та придбанням медикаментів в розмірі 138,60 грн. Стосовно позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди в розмірі 138,60 грн. Суд вважає за необхідне зазначити наступне. В обґрунтування даної позовної вимоги Позивач покликалася на те, що в результаті ДТП, яке мало місце 03 червня 2018 року з вини Відповідача, їй та дитині було завдано тілесних ушкоджень, у зв'язку з чим вона витрачала відповідні кошти, пов'язані з лікуванням даного ушкодження. На підтвердження даних обставин Позивачем надано суду копії касових чеків з аптечного та медичного закладів (а.с. 16), зі змісту яких вбачається, що нею придбавалися медикаменти та здійснювався благодійний внесок в медичному закладі на загальну суму у 138,60 грн. Частинами 1-3 статті 22 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини 1,2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частинами 1,2,5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Зі змісту Постанови старшого слідчого слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 10 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження та Постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року у справі №344/14225/18, яка набрала законної сили 05.10.2018 року, вбачається, що дорожньо-транспортна пригода 03.06.2018 року, в результаті якої [PERSON] та її малолітній доньці було завдано легких тілесних ушкоджень, сталася з вини неповнолітнього [PERSON] Докази дії непереборної сили або умислу потерпілого при завданні Позивачу та її доньці легких тілесних ушкоджень під час вищезазначеної ДТП в матеріалах справи відсутні. Крім того, відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В поданому відзиві на позов та в судових засіданнях Відповідач та її представник визнали позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди в сумі 138,50 грн. Враховуючи вищезазначене, зважаючи на відсутність у Суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання стороною Відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, коштів в сумі 138,60 грн. Стосовно позовної вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн., Суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши доводи Позивача щодо завданої їй моральної шкоди, форм її прояву, заявленого до відшкодування розміру завданої моральної шкоди у 50 000,00 грн., Суд звертає увагу на те, що належних доказів на підтвердження саме такого розміру завданої моральної шкоди Позивачем Суду не надано. Так, обґрунтовуючи форми прояву завданої їй моральної шкоди, Позивач покликалася на те, що внаслідок наїзду на неї та на дитину вона перебувала у шоковому стані, пережила тяжке душевне хвилювання; її переслідували щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при пригадуванні; важкість виконання повсякденних обов'язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності, побоювання щодо майбутнього стану здоров'я. Враховуючи зазначене, проаналізувавши пояснення Позивача в судовому засіданні щодо форм прояву завданої їй моральної шкоди, зважаючи на те, що в момент вчинення ДТП Позивач перебувала на нерегульованому пішохідному переході з малолітньою дитиною, що, на думку Суду, підсилює емоційність сприйняття Позивачем дії будь-яких негативних обставин (у зв'язку з підвищеною відповідальністю за малолітню дитину, розуміння вразливості дитячої психіки з огляду на вік дитини, побоювання за життя та здоров'я дитини), враховуючи також ту обставину, що внаслідок вчиненої ДТП Позивачу та її дитині було завдано відповідних тілесних ушкоджень (які, в свою чергу, пов'язані з фізичним болем, емоційним потрясінням, підвищеним психологічним хвилюванням), - Суд приходить до висновку про те, що в рамках даної цивільної справи Позивачем та її представником доведено факт завдання їй моральної шкоди [PERSON] Крім того, Суд враховує ту обставину, що Позивач є матір'ю малолітньої дитини, а тому приймає факт підвищеної інстинктивної реакції матері на будь-який негативний вплив зовнішніх факторів на її дитину, та у зв'язку з цим, приймає доводи Позивача щодо пережиття нею негативного емоційного потрясіння в результаті ДТП за участі її дитини. Разом з тим, Суд звертає увагу на те, що в рамках даної цивільної справи доказуванню підлягає не лише факт завдання моральної шкоди та конкретних форм її прояву, а й заявлений до відшкодування розмір у 50 000,00 грн. Доказів на підтвердження того, що розмір моральної шкоди Позивачу за наслідками ДТП 03 червня 2018 року, становить саме 50 000,00 грн., - Позивачем Суду не надано. Отже, враховуючи конкретні обставини спірних правовідносин, враховуючи висновки Постанови старшого слідчого слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 10 серпня 2018 року про закриття кримінального провадження та Постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року у справі №344/14225/18, яка набрала законної сили 05.10.2018 року, характер поведінки сторін після ДТП, спосіб вчинення ДТП, її наслідки, зважаючи на ступінь та характер завданих Позивачу та її неповнолітній дитині тілесних ушкоджень, Суд вважає обґрунтованими вимоги Позивача щодо відшкодування розміру моральної шкоди у 10 000,00 грн., оскільки вважає вказаний розмір розумним, справедливим та адекватним способом відновлення порушеного немайнового права Позивача. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Суд також звертає увагу на те, що статтею 1179 ЦК України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої неповнолітньою особою Так, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Обов'язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Таким чином, за звстановленим цивільним законодавством загальним правилом неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Відтак, розмір відшкодування спричиненої Позивачу матеріальної та моральної шкоди підлягає стягненню з неповнолітнього [PERSON]. Разом з тим, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Отже, законом встановлена спеціальна процедура відшкодування завданої неповнолітньою особою шкоди у разі недостатності або відсутності в неї майна для відшкодування такої шкоди, а тому відповідна позовна вимога про покладення на матір [PERSON] [PERSON], [INFO] р.н, обов'язку відшкодування шкоди в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, у разі відсутності у неповнолітнього [PERSON] майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, - є передчасною. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Проаналізувавши доводи Позивача, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, що в даній цивільній справі Позивачем доведено факт спричинення їй матеріальної шкоди в розмірі 138,60 грн., а також моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., а тому позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Судові витрати слід розподілити відповідно до статті 88 ЦПК України. Отже, враховуючи принцип пропорційності задоволених та відхилених позовних вимог, стягненню з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], підлягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 1233,40 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 22, 23, 1167, 1187 Цивільного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial