Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], надалі відповідачі, треті особи Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області, Товариство індивідуальних забудовників «Наука», в якому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в [ADDRESS], та зняти [PERSON] і [PERSON] з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] були вселенні в квартиру по [ADDRESS], та здійснена їх реєстрація місця проживання за згодою позивача, яка є власником квартири. Проте, [PERSON] із часу проживання в квартирі не приймає участі в її утриманні, не оплачує комунальні послуги, порушує правила співжиття, [PERSON] не впускав її до квартири, що змусило звернутися до ТІЗ «Наука» із скаргами про порушення правил співжиття та ухилення від сплати комунальних послуг. Відповідачі, в супереч волі [PERSON] продовжують проживати в квартирі та перебувати на реєстраційному обліку, чим порушують її права як власника квартири, і позбавляють можливості в повній мірі використовувати об'єкт власності. Тому, з посиланням на ст.ст. 386, 391 ЦК України позивач просить усунути їй перешкоди в користуванні квартирою шляхом визнання [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право на користування квартирою, а також згідно ст. 7 Закону України «Пор свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просить зняти з реєстраційного обліку відповідачів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, згідно заяви від 30.06.2015р. зазначає, що він не має можливості прибути в засідання через роботу за межами України. Позовні вимоги не визнає, мотивуючи тим, що заявлений позов [PERSON] щодо не приймання відповідачами участі в утриманні квартири, не оплати комунальних послуг, порушення правил співжиття є наклепом, оскільки він перебуває за межами території України на роботі, інколи приїжджає в квартиру. Його син [PERSON] проживає у квартирі та перешкод не чинить. Подання даного позову зумовлене бажанням позивача зняти їх з реєстрації. Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області просить справу розглядати за наявними матеріалами та ухвалити рішення згідно законодавства. Представник третьої особи ТІЗ «Наука» згідно заяви просить справу розглядати без участі представника. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності від 17.07.2014р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Витягом із будинкової книги підтверджується факт реєстрації по місцю проживання [ADDRESS], [PERSON] і [PERSON] із 14 серпня 2014 року. Позивач ствердив, що [PERSON] і [PERSON] були поселені та проведена їх реєстрація по місцю проживання із її згоди. У даній квартирі станом на дату розгляду справи проживає відповідач [PERSON]. Відповідач [PERSON], який є сином позивача перебуває за межами території України. У відповідності до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 383 Кодексу надає власнику житлового будинку, квартири право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст.ст. 386, 391 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, що просить застосувати позивач до відповідачів як наслідок вчинення їй перешкод у користуванні квартирою проводиться за правилами ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України РСР та ст. 405 Цивільного кодексу України і за наявності підстав, які перелічені у вказаних статтях, суд має правові підстави для визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Однак, позивач [PERSON], заявивши вимогу як власник приміщення про усунення перешкод у користуванні ним шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою по [ADDRESS], не наводить, не обґрунтовує і не посилається на підстави, перелічені у ст. 71 ЖК Української РСР, а в даному випадку ст. 405 ЦК України, з підтвердженням відповідними доказами, для застосування такого способу захисту свого права власності як усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Порушення правил співжиття з боку відповідачів не тягне за собою наслідки, які просить застосувати позивач у прохальній частині позову, оскільки дана обставина доводиться доказами і згідно ст. 116 ЖК Української РСР служить підставою для виселення осіб без надання іншого жилого приміщення. Також, позивачем належними і допустимими доказами не підтверджено факту вчинення відповідачами перешкод у користуванні жилим приміщенням, на що йдеться посилання в позовній заяві, а саме порушення правил співжиття, завдання приниження з боку відповідачів, не впускання до квартири, несплата комунальних платежів, що на думку суду не тягне за собою наслідок для визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Позивач не позбавлена права на відшкодування частини оплачених витрат на комунальні платежі. Долучений позивачем до матеріалів справи лист В.о. голови ТІЗ «Наука» щодо звернення [PERSON] із скаргами на порушення правил співжиття та ухилення від сплати комунальних послуг [PERSON] і [PERSON] не може слугувати належним доказом вчинення протиправних дій з боку відповідачів, оскільки не вказано суті нібито вчинених порушень, результатів вирішення скарг та можливого притягнення відповідачем до відповідальності. Разом з тим, [PERSON] не подала до суду доказів відмови їй Управлінням державної міграційної служби України в Тернопільській області у знятті [PERSON] і [PERSON] із реєстраційного обліку по місцю проживання в [ADDRESS], а відтак заявлення вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є передчасною. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки вони не ґрунтуються на нормах законодавства та не підтвердженні належними і допустимими доказами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed