Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Адвокат Грибова\~Ірина Вікторівна звернулася в інтересах [PERSON] до суду з позовною заявою до Луганської обласної державної адміністрації Луганської обласної військово-цивільної адміністрації про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що [INFO] на тимчасово окупованій території в м. Кадіївка Луганської області помер рідний брат позивача - [PERSON] . Оскільки м. Кадіївка Луганської області відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р є територією, де всі державні органи фактично не здійснюють своїх повноважень, позивачу необхідно було звернутися до суду з заявою для встановлення факту смерті її брата та подальшої реєстрації його смерті відповідно до вимог чинного законодавства. Лише 30 січня 2020 року позивач отримала від Броварського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) свідоцтво про смерть [PERSON] українського зразка. Тобто до 24 травня 2020 року [PERSON] ще мала час звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Однак, з 12.03.2020 на території України запроваджено карантинні заходи через спалах коронавірусу, тому на цей період нотаріус перестав здійснювати свою діяльність. В червні 2020 року позивачу таки вдалося подати до нотаріуса відповідну заяву про прийняття спадщини, проте вона отримала від Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області відмову у прийнятті заяви у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Тому їй необхідно звернутися до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після померлого брата [PERSON] . Позивач вважає причини пропуску нею строку для прийняття спадщини поважними, оскільки вона тривалий час не могла отримати свідоцтво про смерть свого брата українського зразка через встановлення факту його смерті у судовому порядку, а згодом через розповсюдження на території України захворювання коронавірусу нотаріус припинив здійснювати свою діяльність та приймати громадян. Тому звернутися з відповідною заявою до нотаріуса вона змогла лише в червні 2020 року. У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк в 2 місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її брата [PERSON] , який помер [INFO] . На виконання ухвали від 19.10.2020 представником відповідача Лавреновою А. до суду подано відзив на позов, згідно з яким Облдержадміністрація не визнає позовної заяви та заперечує проти участі під час розгляду цивільної справи у якості відповідача з наступних підстав. Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення податкового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Зазначена правова позиція визначена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 квітня 2020 року у справі № 352/382/18. У зв`язку з чим представник Облдержадміністрації зазначає, що Луганська обласна державна адміністрація не є належним відповідачем у зазначеній справі як і не є відповідачем жоден з її структурних підрозділів. Тому слід відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Грибова І.В. просила суд замінити неналежного відповідача Луганську обласну державну адміністрацію Луганську обласну військово-цивільну адміністрацію на належного відповідача, а саме на Департамент комунальної власності, земельних, майнових відносин, екології та природних ресурсів Луганської обласної державної адміністрації. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.12.2020 у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Грибової Ірини Вікторівни про заміну первісного відповідача Луганської обласної державної адміністрації Луганської обласної військово-цивільної адміністрації належним відповідачем Департаментом комунальної власності, земельних, майнових відносин, екології та природних ресурсів Луганської обласної державної адміністрації було відмовлено. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, до суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Луганської обласної державної адміністрації Луганської обласної військово-цивільної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача Луганської обласної державної адміністрації Луганської обласної військово-цивільної адміністрації. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 30 січня 2020 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [INFO] у місті Стаханові (Кадіївка) Луганської області помер [PERSON] , про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 132. Отже,\~з досліджених\~в судовому\~засіданні фактичних\~обставин справи\~судом встановлено,\~що спір\~між сторонами\~виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування після померлого брата, у зв`язку з пропуском нею строку для прийняття спадщини. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення вищевказаної норми узгоджуються з положеннями ст. 15 ЦК України, згідно з якою кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, частиною 1\~статті 1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти\~спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відтак передумовою для звернення до суду з позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини є відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка оформляється постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в м. Кадіївка Луганської області. У позовній заяві представник позивача зазначає, що в червні 2020 року позивач звернулася до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області та отримала відмову, однак матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] дійсно зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 1, п. 4 ч. 2 ст. 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Під неналежними відповідачами слід розуміти таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 17.12.2020 у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Грибової Ірини Вікторівни про заміну первісного відповідача Луганської обласної державної адміністрації обласної військово-цивільної адміністрації належним відповідачем Департаментом комунальної власності, земельних, майнових відносин, екології та природних ресурсів Луганської обласної державної адміністрації було відмовлено з таких підстав. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.\~6\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» первинним\~суб`єктом місцевого\~самоврядування,\~основним носієм\~його функцій\~і повноважень\~є територіальна\~громада села,\~селища,\~міста. Територіальні громади в порядку, встановленому законом, можуть об`єднуватися в одну сільську, селищну, міську територіальну громаду, утворювати єдині органи місцевого самоврядування та обирати відповідно сільського, селищного, міського голову. Органи місцевого самоврядування це виборні та інші органи територіальних громад, наділені повноваженнями вирішувати питання місцевого значення. До них належать: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст; районні у містах ради та їх виконавчі органи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації» для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації. Військово-цивільні адміністрації - це тимчасові державні органи у селах, селищах, містах, районах та областях, що діють у складі Антитерористичного центру при Службі безпеки України (у разі їх утворення для виконання повноважень відповідних органів у районі проведення антитерористичної операції) або у складі Об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України (у разі їх утворення для виконання повноважень відповідних органів у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях) і призначені для забезпечення дії\~Конституції\~та законів України, забезпечення безпеки і нормалізації життєдіяльності населення, правопорядку, участі у протидії актам збройної агресії, диверсійним проявам і терористичним актам, недопущення гуманітарної катастрофи в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема проведення антитерористичної операції. Військово-цивільні адміністрації району, області - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження районних, обласних рад, державних адміністрацій та інші повноваження, визначені цим Законом. Отже, відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяв позивачу в реалізації ним прав, передбачених цим Кодексом, зокрема, у своїй ухвалі судом було роз`яснено позивачу та його представнику, що Луганська обласна державна адміністрація Луганської обласної військово-цивільної адміністрації, як і її підрозділи або управління, не можуть бути відповідачами у цій справі. Належним відповідачем у цій справі має бути територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Водночас позивач та його представник більше не виявили бажання подати клопотання про заміну неналежного відповідача, натомість представником позивача [PERSON] була подана заява з проханням розглянути справу за її відсутності та відсутності позивача. Отже, системний аналіз наведених вище положень Кодексу та змісту позову, дає підстави для висновку, що Луганська обласна державна адміністрація Луганської обласної військово-цивільної адміністрації є неналежним відповідачем у цій справі, адже не є територіальною громадою в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а суд позбавлений можливості замінити неналежного відповідача на належного за власною ініціативою, оскільки визначення відповідачів, предмета та підстав позову є виключним правом позивача. За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог адвоката Грибової Ірини Вікторівни в інтересах [PERSON] до Луганської обласної державної адміністрації Луганської обласної військово-цивільної адміністрації про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід відмовити з підстав звернення до суду з позовом до неналежного відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed