Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

[PERSON] мотивувала позов тим, що на підставі договору купівлі-продажу вона має на праві власності земельну ділянку та будинок в [ADDRESS]. 08.08.2000 року їй був виданий державний акт на земельну ділянку ВН № 1563. 10.01.2012 року звернулась до ДП «Вінницький інститут землеустрою» з приводу присвоєння кадастрового номеру ділянці і 10.01.2012 року уклала з інститутом договори № 80, № 80/1, № 80/2 щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Договірні зобов`язання по жодному договору не виконані відповідачем, хоча вона сплатила 955 грн. 06.04.2014 року вона звернулась до відповідача з приводу надання пояснень щодо законності укладених договорів і чому ці договори не виконані відповідачем. Оскільки по суті звернення їй не дали відповідь, 18.05.2014 року вона повторно звернулась до відповідача з заявою підтвердити факт виконання зобов`язань по договорам, проте замість надання відповіді по суті 26.05.2014 року відповідач обмежився «відпискою». Вважає, що всупереч Закону України «Про землеустрій», Постанови КМУ № 502 від 11.04.2002 року, п. 2,3,5 ст. 20, п. «а» п.2,3 ст. 22, ст. 120, п. 3 ст. 121, ст. 186, 186-1 ЗК України, ст. 377 ЦК України, ст. 58 Конституції України відповідач безпідставно змінив цільове призначення земельної ділянки і фактично здійснив її поділ на дві ділянки - 0,25 га і 0,0345 га. Просила зобов`язати відповідача надати відповідь в письмовій формі на звернення у скарзі від 06.04.2014 року, від 18.05.2014 року та відшкодувати моральну шкоду в сумі 5 000 грн. в зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань (а.с. 1-3). 06.10.2014 року позивач [PERSON] уточнила вимоги (а.с. 97). 23.10.2014 року позивачка збільшила позовні вимоги (а.с. 108, 145-146) і просила визнати недійсними (нікчемними) договори № 80, № 80/1 від 10.01.2012 року на підставі ст. 203 ч. 1, 3, 5 ЦК України, п. 2 ст. 215 ЦК України; зобов`язати відповідача уточнити в договорі місцезнаходження (адресу) її присадибної земельної ділянки; зобов`язати відповідача (після уточнення місцезнаходження присадибної ділянки) виконати договірні зобов`язання по договору № 80/2 від 10.01.2012 року відповідно до ст.ст. 29, 30, 31, 55 Закону України «Про землеустрій», п. 3, 5 ст. 20, ст. 154, ст. 186, ст. 186-1 ЗК України, Постанов КМУ № 749 від 18.08.2010 року, № 1021 від 09.09.2009 року, № 502 від 11.04.2002 року, п. 2 № 440 від 02.04.2002 року, п. 4 ст. 2 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 629, 633, 837, 865 ЦК України, п. 3, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», наказу Держкомітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010; безоплатно передати проектно-кошторисну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до вимог наказу Держкомітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 року (п. 2 ст. 891 ЦК України). В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги підтримала, пояснила, що відповідач не виконав роботи на місцевості, а відповіді на звернення від 06.04.2014 року, 18.05.2014 року дав не повні. Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі відповідач не виконав і технічне завдання на розробку технічної документації вона не підписувала, тому відповідач безпідставно змінив цільове призначення ділянки і поділив її на дві частини площами 0,2500 га і 0,0345 га. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте повідомив, що усі звернення, які надходили від [PERSON] протягом 2012-2014 років на адресу ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» були розглянуті по суті в межах повноважень. Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2013 року по справі № 127/1911/13-ц було встановлено, що ДП в повному обсязі виконало свої зобов`язання по договорам, укладеним із [PERSON] Їй неодноразово надавались відповіді на поставлені нею питання, в тому числі під час розгляду справи № 127/1911/13-ц Вінницьким міським судом. Оскільки позивач заперечила щодо ухвалення заочного рішення, справа розглянута у відсутність відповідача на підставі наданих суду доказів відповідно до ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,2845 га на території Некрасівської сільради Вінницького району, цільове призначення ділянки - для обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства (а.с.5). 10.01.2012 року [PERSON] уклала із ДП «Вінницький інститут землеустрою» договір № 80 із додатком на виконання землевпорядних робіт - складання технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на землю, площею до 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель на території Некрасівської сільради Вінницького району (а.с. 6). 10.01.2012 року [PERSON] уклала із ДП «Вінницький інститут землеустрою» договір № 80/1 із додатком на виконання землевпорядних робіт - складання технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на землю, площею до 0,20 га для ведення особистого селянського господарства на території Некрасівської сільради Вінницького району (а.с. 7). 10.01.2012 року між цими ж сторонами укладений договір щодо прокладання полігометричних ходів, витрат на транспортування, командировочні співробітників інституту при проведенні інвентаризації земельної ділянки на території Некрасівської сільради Вінницького району Вінницької області (а.с. 8). 06.04.2014 року [PERSON] звернулась до директора ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» із скаргою на те, що по жодному з цих договорів роботи на місцевості (в натурі) виконані не були. Тому вона просила надати чітке роз'яснення на наступні питання: «…1) на підставі якого Закону України укладені між мною і ДП «Вінницький інститут землеустрою» договори № 80, № 80/1 від 10.01.2012 року? 2) коли будуть надані державні акти на землю згідно договорів № 80, № 80/1 від 10.01.2012 року? 3) чому до цих пір не надані державні акти на право власності на землю згідно договорів № 80, № 80/1? 4) чому не виконані договірні зобов'язання п.3.1, 4.1, 4.2 договорів № 80, № 80/1, № 80/2 від 10.01.2012 року та коли будуть виконані? 5) на підставі якого Закону України були стягнуті з мене кошти по договорам № 80, № 80/1, № 80/2? 6) чому до цих пір не установлені межові знаки та не відбулась передача межових знаків на зберігання мені як власнику земельної ділянки за актом прийомки-передачі межових знаків? 7) чому не виїхали на місцевість для проведення інвентаризації земельної ділянки згідно договору № 80/2 від 10.01.2012 року співробітники ДП «Вінницький інститут землеустрою», яким витрати на транспортування і командировочні були оплачені? 8) на підставі якого Закону України було змінено цільове призначення присадибної земельної ділянки? 9) на підставі якого Закону України була поділена присадибна земельна ділянка на дві ділянки - розміром 0,25 га і розміром 0,0345 га, якщо в договорах № 80, № 80/1 від 10.01.2012 зазначено до 0,25 га і до 0,20 га, тобто конкретний поділ присадибної земельної ділянки в договорах не зазначений? 10) коли надана експлікація присадибної ділянки Некрасівській сільраді? 11) коли будуть установлені межові знаки?...» 15.04.2014 року [PERSON] надана відповідь на звернення від 06.04.2014 року і зазначено, що дані питання неодноразово були предметом розгляду ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», тому відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті (а.с. 29). 18.05.2014 року [PERSON] звернулась із заявою, в якій зазначила, що оскільки ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» стверджує про виконання договорів від 10.01.2012 року, просила надати їй наступні документи: «… 1) технічне завдання, затверджене нею як замовником, на виконання (розробку) відповідного виду документації окремо по кожному договору № 80, № 80/1, № 80/2 від 10.01.2012 року 2) виготовлені державні акти на право власності на землю окремо по кожному договору № 80, № 80/1 від 10.01.2012 р.? 3) оскільки інститутом (виконавцем робіт) змінено цільове призначення земельної ділянки - надати рішення виконавчої влади про зміну до технічної документації із землеустрою за 2000 рік 4) кадастровий план окремо на кожну земельну ділянку, які створились в результаті заміни цільового призначення земельної ділянки і в зв'язку з цим поділу земельної ділянки загальною площею 0,2845 га згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки № 036917 від 31.03.2000 року та похідного від договору державного акту на право приватної власності на землю серія ВН № 1563 від 08.08.2000 р. 5) технічне завдання на встановлення меж земельних ділянок (в результаті поділу) затвердженого замовником згідно договорів № 80, № 80/1, № 80/2 від 10.01.2012 року 6) акти прийому-передачі межових знаків на кожну земельну ділянку, що створились в результаті поділу земельної ділянки загальною площею 0,2845 га 7) акти приймання-передачі виконаних робіт на місцевості (в натурі) підписаних окремо по кожному договору № 80, № 80/1, № 80/2 від 10.01.2012 року. 26.05.2014 року [PERSON] надана відповідь про повне виконання договорів від 10.01.2012 року і запропоновано з'явитись до інституту для отримання відповідної документації та для підписання актів приймання-передачі в робочі дні (а.с. 25). Порядок розгляду звернень визначений ст.ст. 16, 19 Закону України «Про звернення громадян». Посилання відповідача на те, що дані звернення [PERSON] є повторними, тому не підлягають розгляду відповідно до ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», є безпідставними, оскільки суду не надано належних доказів відповідачем щодо вирішення аналогічних перших звернень по суті. Враховуючи те, що ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» не надані повні відповіді на звернення [PERSON] від 06.04.2014 року, 18.05.2014 року, суд вважає необхідним, з метою запобігання подальших звернень і скарг, зобов'язати відповідача надати відповідь [PERSON] по кожному пункту її письмового звернення від 06.04.2014 року та від 18.05.2014 року. Вимога в частині зобов'язання надати (надіслати поштою) документи, що були перераховані [PERSON] у зверненні від 18.05.2014 року є безпідставною, оскільки щодо видачі документів із землеустрою або підписання актів приймання-передачі існує відповідний встановлений порядок і відповідачем неодноразово було запропоновано [PERSON] в листах від 04.04.2013 року, 29.04.2013 року, 03.06.2013 року, 15.05.2013 року, 18.05.2013 року, 26.05.2014 року для отримання відповідної документації із землеустрою або окремих документів з неї та підписання актів приймання-передачі виконаних робіт звернутись в робочі дні до ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Відповідно до ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Враховуючи те, що в судовому засіданні не було встановлено неправомірності в діях відповідача при розгляді звернень [PERSON], крім того, оскільки позивачем не було доведено факту завдання моральної шкоди і розміру грошового відшкодування, суд вважає, що позов щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. При цьому суд враховує вимоги ст. 23 ЦК України і приймає до уваги роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Позов в частині визнання недійсними (нікчемними) правочинів від 10.01.2012 року № 80, № 80/1, а також зобов'язання відповідача виконати договори і переробити проектно-кошторисну документацію (а.с. 108) також задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Частинами 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, які є правовою підставою позову [PERSON], визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В судовому засіданні неодноразово було запропоновано позивачу уточнити і обґрунтувати позовні вимоги в цій частині, проте [PERSON] наполягала на вирішенні її позовних вимог саме в такій редакції, як нею заявлені. Разом з тим, позивачем не було доведено підстав для недійсності правочинів або їх нікчемності. В судовому засіданні позивачка [PERSON] стверджувала, що договори від 10.01.2014 року не виконані відповідачем, проте невиконання договорів може бути підставою для їх розірвання відповідно до ст. 651 ЦК України, а не визнання їх недійсними. Суд також приймає до уваги що 12.03.2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області розглянута позовна заява [PERSON] до ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про розірвання договорів та зобов'язання виконання договору, стягнення пені і моральної шкоди, в якій позивачка зазначала, що умови договорів № 80, 80/1, не виконані і їй не надані акти приймання-передачі робіт. В позові було відмовлено, оскільки суд встановив, що при укладанні даних договорів сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договорів і підписали їх. До кожного договору долучено додаток, в якому зазначено кошторис на проектні роботи. Позивач погодилась із ними, про що свідчить її підпис. Суд також встановив, що в лютому 2012 року технічна документація із землеустрою була виготовлена. В березні 2012 року відомості щодо земельних ділянок (обмінні файли, відповідна технічна документація) відповідач подав до Управління Держкомзему у Вінницькому районі Вінницької області для внесення їх до бази даних автоматизованої системи державного земельного кадастру. Посилання позивача на ту обставину, що відповідач не виконав свої договірні зобов'язання, не відповідають даним, які містяться в матеріалах справи. Документація із землеустрою виготовлена і відповідає встановленим вимогам, відомості до автоматизованої системи державного земельного кадастру внесені. Рішення суду першої інстанції набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 11.04.2013 року (а.с. 57). Враховуючи те, що позивачка [PERSON] не довела позовних вимог до ДП «Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати в сумі 243,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved