Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя, уточнивши який просить розірвати шлюбу укладений між [PERSON] та [PERSON] 23 вересня 2000 року, провести поділ майна подружжя шляхом визнання права власності [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позов обґрунтовано тим, що 23 вересня 2000 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] вказує, що наприкінці 2016 року сімя фактично розпалася, сторони припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведеться. З зазначених підстав вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки втрачено почуття любові та поваги, що суперечить інтересам як самого подружжя та і інтересам дітей. Разом з позовними вимогами про розірвання шлюбу позивачка просить суд поділити майно подружжя набуте ними за час перебування у шлюбі, а саме квартиру [ADDRESS], вказуючи що відповідно до свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 282271 від 27.03.2006 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської Ради та інформаційної довідки з Державного реєстру речових право на нерухоме майно № 98300764 від 25.09.2017 року квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON], хоча придбана за час їхнього з відповідачем шлюбу. Оскільки вони з відповідачем не можуть досягнути згоди щодо поділу майна у добровільному порядку, вимушена звернутися з даним позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, прийнявши до уваги позовні вимоги, викладені у заяві про зменшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій вимоги позивачки про розірвання шлюбу визнав та просив суд розглянути справу за його відсутності за участю адвоката [PERSON]. Адвокат [PERSON] подала до суду заперечення щодо певної частини повних вимог, в яких звернула увагу, що [PERSON] є титульним власником квартири [ADDRESS], право власності за ним на зазначене нерухоме зареєстровано 04 квітня 2006 року в КП «ОМБТІ та РОН» реєстраційний номер 14365437. Тому позовні вимоги щодо розподілу спільного майна подружжя [PERSON] не визнає в частині визнання за ним судовим рішенням права власності на ? квартири, яке за ним і так закріплено. Представник відповідача вказувала, що відповідач [PERSON] жодним чином ніколи не заперечував що квартира придбана у період шлюбу з [PERSON] у звязку з чим погоджувався на її позасудовий поділ. При прийнятті судом рішення просила врахувати ці обставини. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 2000 року позивач та відповідачка уклали шлюб, у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради Одеської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 307. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] 06 січня 2003 року та дочка [PERSON] 28 квітня 2009 року. Шлюбні відносини між сторонами припинились та спільне господарство сторони не ведуть. За час шлюбу, сторони придбали майно, що є їх спільною сумісною власністю, а саме квартиру [ADDRESS] в мсті Одесі. Відповідно до свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ № 282271 від 27.03.2006 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської Ради та інформаційної довідки з Державного реєстру речових право на нерухоме майно № 98300764 від 25.09.2017 року квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON]. Сторонами не оспорюється, що вищезазначена квартира є обєктом спільного майна подружжя. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлює порядок виконання рішення суду у відповідній частині. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на підставі спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно ст.70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а відповідно до вимог ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. З урахуванням тієї обставини, що квартира за адресою: [ADDRESS] зареєствроана на праві власності за [PERSON], який є титульним власником, враховуючи, що відповідач визнає вищевказану квартиру обєктом спільногомайна подружжя [PERSON], суд приходить до висновку, що спільне майно подружжя [PERSON] має бути розподілене між сторонами шляхом визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS].

Outcome: approved