Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом про збільшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на її утримання. Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає, що рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 07 травня 2015 року стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 300 грн. щомісячно. Враховуючи, що з 2015 року підвищились комунальні платежі, курс валют, вартість продуктів, одягу, ліків, прожиткового мінімуму - доходів, та відповідно до ст. 22, 48 Конституції України становище позивача не може погіршуватись і позивач має право на достатній життєвий рівень для себе, що включає достатнє харчування, одяг, житло, просить збільшити виплати аліментних сум на користь позивача у твердій грошовій сумі з 300 грн до 2000 грн, але не менше прожиткового мінімум доходів громадян. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання нез'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно належним чином, відзив на позов не подавав, клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції не подав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Судом встановлено, що рішенням Кам»янець-Подільського міськрайонного суду від 07 травня 2015 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 08.04.2015 року і довічно. Позивач є матір'ю відповідача. Як вбачається із змісту статей 202 - 206 СК України до юридичних фактів, які мають істотне значення для розгляду справи належать матеріальний та сімейний стан сторін. [PERSON] є людиною пенсійного віку, непрацездатною особою, в силу свого віку, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням, Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно з ч.1, 2 ст.172 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов'язаних із наданням такого піклування. Відповідно до ч.1 ст.202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); - непрацездатність матері, батька; - потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно вимог п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК), не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Позивач зазначає, що її основним джерелом доходу є пенсія за віком, однак довідку про розмір пенсії позивач не надала. Діючим сімейним законодавством не передбачено звільнення від обов'язку утримувати батьків в залежності від матеріального та сімейного стану платника аліментів. Позивач в порушення статті 81 ЦПК України не надала до суду належних та допустимих доказів що відповідач дійсно в силу свого матеріального становища має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Звертаюсь з таким позовом позивач обґрунтовує його своїми потребами, про те жодним чином не свідчить про реальну можливість відповідача сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Лише та обставина, що на дітей покладено обов'язок утримувати своїх непрацездатних батьків, не враховуючи матеріальний стан платника, сама по собі не може бути підставою для задоволення уточнених позовних вимог в повному обсязі. Згідно інформації, наданої Вінницькоюу становою виконання покарань № 1№ 4/10498 від 16.11.2017 р запсуджений до довічного позбавлення волі [PERSON] не працю., доходів в ід трудового використання не мав, знаходиться на повному державному забезпеченні, на особовому рахунку кошти відсутні. Суд вважає, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження своїх доводів та виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачку в даному випадку лежить обов'язок доведення можливостей відповідачки сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. Відповідно до ч.1 ст.205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Коментована стаття визначає, що розмір аліментів на батьків визначає суд у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу), з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Під матеріальним становищем розуміється рівень забезпеченості платника та одержувача. В кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків. В залежності від цих обставин і визначається розмір аліментів. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. З урахуванням наведеного суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed