Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач»), в якому з урахуванням остаточних позовних вимог просила стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрований за адресою: Івано-Франківськ а обл., м. Тисмениця, вул. Липова, 17/а/1, працюючого вчителем фізкультури у Тисменицькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів, аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частин усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні Позивач позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, вказавши при цьому, що Відповідач матеріально забезпечений, має постійне місце праці, займає посаду вчителя фізкультури у Тисменицькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів, враховуючи те, отримує стабільну заробітну плату, має інші не обліковані доходи, відповідно, має можливість матеріально забезпечувати свою дитину, а тому з наведених в позові підстав та наданих в судовому засіданні пояснень просила призначити аліменти на утримання сина- Василіва [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частин усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов в частині оплати аліментів в розмірі 1/3 його доходів визнав, а саме висловив готовність сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частин усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Заслухавши пояснення Позивача, Відповідача та його представника в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, [PERSON] встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 2001 року по 2016 рік. Згідно з рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.03.2016р. шлюб між сторонами розірвано ( а.с.6). Під час перебування у шлюбі у них народилися діти зокрема, відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-НМ №106069 [PERSON], [INFO] ( а.с. 7) та згідно до свідоцтва про народження серії І-НМ №189128 [PERSON], [INFO] ( а.с.8). Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Як зазначила Позивач та не заперечив Відповідач, станом на сьогоднішній день неповнолітній син [PERSON], [INFO], проживає з Позивачем та перебуває на її утриманні. Враховуючи вищевикладене, Позивач просила стягувати з Відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від доходів Відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму визначеного для дітей відповідної вікової категорії. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, визначених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» «за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно». Порядок визначення розміру аліментів в частці від заробітку (доходу) її матері, батька визначено статтею 183 СК України. Матеріалами справи підтверджується, що Відповідач обіймає посаду вчителя фізкультури у Тисменицькій спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів, розмір його заробітної плати становить в середньому 2300 грн., про що свідчить довідка про доходи, яка міститься в матеріалах справи ( а.с. 21). Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів малолітньої дитини, визнання позову Відповідачем, Суд дійшов висновку про доцільність стягування з Відповідача аліментів на утримання дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму визначеного державою для відповідної вікової категорії дітей, щомісячно до досягнення ним повноліття. При визначенні розміру аліментів Суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, зокрема те, що неповнолітній син [PERSON] проживає разом з Позивачем. Також [PERSON] враховано, що Відповідач є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання сина. Доказів, які б спростовували вищевказане, Відповідачем [PERSON] подано не було, а [PERSON] таких обставин не встановлено. Також Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум дитини, віком до 6 років становить: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1313 гривень. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити: стягувати з [PERSON], [INFO] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частин усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Стягнення аліментів слід розпочати з 27 квітня 2016 року (з часу звернення з позовом до суду). На підставі ст. 180, 181, 182, 183,184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved