Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В позові вказала, що їй на праві власності належить домоволодіння, розташоване по [ADDRESS]. За цією ж адресою зареєстрований відповідач, однак з 2007 року фактично там не проживає, не допомагає в його утриманні, в зв'язку з чим, на думку позивача, відповідач втратив право користування її будинком. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком за адресою: [ADDRESS]. Позивач, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не попередив. За наявності згоди позивача, судом проведено заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2014 року [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими побудовами по [ADDRESS] (а.с. 15). Право власності позивача також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності с ЕАО № 499355 (а.с. 16). В цьому будинку зареєстровані позивач, [PERSON] та [PERSON] [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою 23.02.2005 року, проте відповідно до акту вуличного комітету від 14.07.2015 року (а.с. 6) не проживає за цією адресою з травня 2007 року. Допитана в судовому засіданні позивач зазначила, що відповідач є її сином, проте між ними існують напружені стосунки. З 2007 року відповідач не проживає з позивачем. Вищевказані факти в своїй сукупності свідчать, що з 2007 року відповідач не проживає в будинку, належному позивачу, не користується даним житлом, не з'являється в ньому, хоча перешкод в цьому йому ніхто не чинить, не несе жодних витрат по його утриманню, фактично проживає за іншою адресою. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки відповідач без поважних причин понад рік не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS], дане житло залишив добровільно, не є його співвласником, вказаний будинок є приватною власністю позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позов. Судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору підлягають стягненню на його користь з відповідача, оскільки згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved