Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулась 29.01.2018 року з позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідач), в якій зазначає, що є власником квартири, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, вул.Українська (Радянська), б.21 кв.60, що підтверджено копією договору міни від 25.06.2002 р. посвідченого приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] і зареєстрованому у реєстрі за №4685 (а.с.3), копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №83261288 від 23.03.2017 року (а.с.5) та технічним паспортом на квартиру від 10.07.2002 р. (а.с.6-6зворот). В її квартирі ніхто не зареєстрований, що підтверджено довідкою №70, виданою сектором реєстрації Енергодарської міської ради від 04.01.2018 року (а.с.8-зворот). Набувши право власності на вищевказану квартиру, позивач зазначає, що дозволила відповідачу проживати в ній, оскільки після розірвання шлюбу, він залишився без житла. З відповідачем договорів найму чи піднайму не укладався, за користування квартирою відповідач коштів не сплачує. Відповідач, повторно одружившись, без її дозволу, вселив у її квартиру свою теперішню дружину. В 2017 році, після смерті батька, родинні відносини між позивачем та відповідачем погіршились. Крім того, на даний час у позивача виникла необхідність зробити відчуження її власності, але здійснити це мені їй вдається, оскільки зайти у свою власну квартиру позивач не може. Позивач як повноправний власник, стала вимагати від відповідача звільнити квартиру та повернути ключі, однак на її вимоги, відповідач не реагує, ключі не повертає та не виселяється із квартири. На її звернення до міліції з даного приводу від 08.12.2017 року, позивач отримала висновок № 6217 від 14.12.201 7 року, згідно якого рекомендовано звертатись до суду, оскільки в наявності ознаки цивільно-правових відносин (а.с.9, 10). Також зазначає, що відповідач, працюючи на ВП «ЗАЕС», отримав власну квартиру, де зареєстрував своє місце проживання, але в отриману квартиру він вселив родичів його теперішньої дружини. Оскільки замки у вхідних дверях відповідач поміняв то потрапити до своєї квартири позивач не може, а добровільно вирішити питання також не вдається. Крім того, позивач зазначає, що на її імя, за адресою вищевказаної квартири, укладені договори на надання комунальних послуг (а.с.11-12, 13-14, 15-16). Посилаючись також на те, що самовільне користування відповідачем її майном суттєво погіршує житлові умови родини позивача, створює перешкоди в користуванні квартирою, порушує право як власника на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним майном, при цьому не маючи законного права на користування цим жилим приміщенням, відповідач чинить перешкоди у користуванні її власним помешканням, просить суд: - Усунути перешкоди у здійсненні права користування власністю - квартирою №60, розташованою за адресою: Запорізька область, м. Енергодар. вул. Українська (Радянська), буд.21, шляхом виселення [PERSON], разом із своєю сім'єю, із вказаної квартири без надання іншого житла; - Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір згідно квитанції. В судове засідання сторони не зявились. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, не заперечує щодо розгляду справи у порядку заочного провадження (а.с.24). Відповідач в судове засідання повторно не зявився, паро поважність причин неявки суд не повідомив, заперечень або відзиву на позовну заяву не надав, заяв про відкладення слухання справи до суду не надав, згідно рекомендованого поштового листа, про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином (а.с.23) Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи та вимоги ст.223, 280-283 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних чи доказів, в порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечує позивач. У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши наявні у справі докази, суд прийшов до наступних висновків: Згідно ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За змістом ч.1\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так судом встановлено, що позивачу по справі, належить спірна квартира, що підтверджується копією Договором міни від 25.06.2002 р. зареєстрованим у реєстрі за №4685 (а.с.3), копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №83261288 від 23.03.2017 року (а.с.5), технічним паспортом на квартиру від 10.07.2002 р. (а.с.6-6зворот). Крім того, згідно довідки №70 від 04.01.2018 року, виданою [PERSON], зазначено про те, що вона є власником спірної квартири та згідно даних у спірній квартирі ніхто не зареєстрований (а.с.8-зворот). Між позивачем та підприємствами, які надають послуги, укладено договори по спірній квартирі (а.с.11-12, 13-14, 15-16). Отже, з досліджених доказів, судом встановлено, що саме позивач по справі є власником квартири розташованої за адресою: Запорізька область, місто Енергодар, вулиця Українська (Радянська)[ADDRESS] На виконання Закону України від 09.04.2015 № 17-VІІІ «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», розпорядженням Енергодарського міського голови «Про перейменування вулиць Комсомольської і Радянської в м. Енергодар» від 18.02.2016р. № 56-р вул. Радянська перейменована на вулицю Українську (а.с.17) Статтею 41 Конституції України\~та статтею\~1\~Першого\~протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7,\~\~11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.\~\~ Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.\~379,\~382 ЦК України). Відповідно\~\~до\~ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника\~\~можливе лише з підстав передбачених законом.\~\~ Відповідно до\~ст.ст. 319, 383 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та\~ має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання своєї родини, інших осіб.\~\~ Відповідно\~\~ст.155 ЖК України,\~\~жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян,\~\~не\~\~може\~\~бути\~\~в\~\~них вилучено,\~\~власника не\~ може бути позбавлено права користування\~\~жилим\~\~будинком\~\~(квартирою),\~\~крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права приватної власності чи обмежений у його здійснені. Виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як встановлено в ході розгляду справи та не спростовано відповідачем, відповідач по справі - [PERSON] проживає в спірному житлі без відповідних правових підстав, не є власником, не зареєстрований у спірному майні, не є членом родини власника позивача по справі [PERSON] та не має права користування жилим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: Запорізька область, місто Енергодар, вулиця Українська (Радянська)[ADDRESS], у звязку із чим, підлягає виселенню з нього, а отже вимоги позивача в частині виселення з квартири відповідача без надання йому іншого житлового приміщення підлягають задоволенню. Однак, позивач також просить висилити зі спірної квартири і сім`ю відповідача, при цьому позивач не конкретизує кого саме, а отже в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд враховуючи наявність підтвердження, що позивачем сплачено судовий збір за звернення до суду в розмірі 704 гривень 00 копійок (а.с.1) та приписи ст.141 ЦПК України, вважає в цій частині вимоги також задовольнити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial