Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) просить розірвати шлюб з [PERSON] (надалі відповідач) мотивуючи тим, що відносини в сім'ї не склалися, сторони припинили спільне проживання, протягом чотирьох останніх місяців не підтримують відносини, сім'я фактично розпалася. Від шлюбу дітей не мають, спору про поділ майна немає. Позивач переконаний в неможливості примирення із відповідачем. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, однак до початку розгляду справи її представник [PERSON] подав заяву про визнання позову, в якій вказав, що [PERSON] визнає позовні вимоги і не заперечує проти задоволення позову. Суд проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.4), виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції від 15.07.2011 року, серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 липня 2011 року, актовий запис № 815. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - [PERSON], дружині - [PERSON]. Дітей від шлюбу у сторін немає. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і категорично не погоджуються на примирення, підтвердженням чого є подані заяви. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved