Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] у своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком. У обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що проживають у житловому будинку по [ADDRESS], в якому також проживав батько [PERSON] - [PERSON] Зазначив, що власником вказаного будинку є відповідачка, котра чинить їм перешкоди у користуванні таким і тим самим порушує їх право на житло, за захистом якого вони змушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять відповідачку зобов`язати не чинити їм перешкоди у користуванні спірним будинком шляхом визнання за ними права користування та проведення реєстрації за вказаною адресою. У судовому засіданні представник позивачів - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат [PERSON] подав до суду заперечення, в якому зазначив, що спірний житловий будинок належить на праві власності [PERSON], яка має право на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Зазначив, що факт проживання позивачів у житловому будинку по [ADDRESS] не є підставою для виникнення права власності чи права користування майном. Крім того, вказав, що позивачі не є членами сім`ї відповідачки, відтак посилання у позовній заяві на норми ст. 405 ЦК України вважає безпідставними, як і заявлені позивачами позовні вимоги, у задоволенні яких, на його думку, слід відмовити. У судовому засіданні представник відповідачки проти позову заперечив з вищенаведених підстав, просив у задоволенні такого відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи - служби у справах дітей Сколівської РДА у судовому засіданні при вирішенні спору посилався на розсуд суду, просив суд ухвалити рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідачки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та не оспорюється позивачами та їх представником, що власником житлового будинку по [ADDRESS] є відповідачка [PERSON], що підтверджується копіями витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України із змінами та доповненнями, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. З огляду на вказане, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, а тому виникнення права членів сім'ї власника житла на користування ним та обсяг цього права залежить від виникнення у власника житла права власності на нього. Таким чином, припинення права власності особи на житло припиняє право членів сім'ї на користування цим житлом, а права членів сім'ї власника будинку (квартири) на об'єкт власності є похідним від права самого власника. Частина 4 ст. 156 ЖК України із змінами та доповненнями передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, однак при цьому є важлива умова, а саме - збереження права власності на житло цього власника, тобто незмінність власника майна. Отже, користувач повинен бути членом сім`ї власника та проживати разом з ним. Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Судом встановлено, що позивачі, з урахуванням вищенаведених вимог законодавства, не є членами сім`ї відповідачки, відтак не мають права користування спірним житловим будинком. Суд не бере до уваги твердження позивачів та їх представника про незаконність набуття відповідачкою права власності на житловий будинок по [ADDRESS], оскільки таке спростовується матеріалами справи, зокрема: договором дарування від 13.11.2006 року, який не оскаржувався та не був визнаний недійсним у судовому порядку і на підставі якого за відповідачкою було визнано право власності на 7/8 даного будинку; копією судового рішення від 26.05.2011 року, яке набрало законної сили, та яким було припинено право [PERSON] - батька позивача [PERSON] на 1/8 частку спірного будинку. Суд також не бере до уваги посилання позивачів та їх представника на довідку Сколівської міської ради від 07.07.2014 року, як на доказ постійного проживання позивачів у житловому будинку по [ADDRESS], оскільки така свідчить лише про те, що позивач [PERSON] проживає за вказаною адресою без реєстрації. Крім того, факт постійного проживання встановлюється судовим рішенням, а таке в матеріалах справи відсутнє, більш того, як встановлено у судовому засіданні, заява [PERSON] до Сколівського районного суду Львівської області про встановлення факту постійного проживання у спірному будинку була залишена без розгляду ухвалою суду, яка [PERSON] не оскаржувалась та набрала законної сили. У відповідності до ст. 391 ЦК України позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, може пред`явити власник цього майна, а тому суд прийшов до висновку про те, що позивачі не є особами, яким належить право звернення до суду з даним позовом, у задоволенні якого слід відмовити.

Outcome: dismissed