Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач), посилаючись на те, що в 2006 році вона надала згоду на реєстрацію місця проживання свого онука та його дружини - [PERSON] у своєму будинку. Проте між онуком та відповідачкою під час сімейного життя стали виникати сварки і [PERSON] у квітні 2012 р. виїхала з будинку, забравши всі свої речі, а згодом у 2013 році виїхав і її онук - [PERSON] Після того, як відповідачка виїхала з будинку, вона вже близько трьох років не проживає в ньому, проте залишається там зареєстрованою. Посилаючись у позові на норми ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу УРСР позивач зазначає, що оскільки відповідачка не проживає в її будинку більше шести місяців і не оплачує комунальні послуги за користування будинком та не є членом її сім'ї, вона вважається такою, що втратила право користування будинком, а тому просить суд задовольнити її вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS]. У судовому засіданні [PERSON] свій позов підтримала посилаючись на обставини, що викладені в ньому та додатково пояснила, що будь-яких перешкод у проживанні [PERSON] вона не чинила і остання у 2012 році виїхала з її будинку на інше місце проживання, забравши речі, у зв'язку з отриманням кімнати у гуртожитку педінституту. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоч про час, дату і місце судового розгляду була повідомлена належним чином (а.с. 20), про причини своєї неявки суд не повідомила, а також заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не подала, а тому суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, враховуючи, що позивач не заперечувала проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, перевіривши і дослідивши матеріали справи та подані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 28.10.2005 р. належить на праві приватної власності будинок, з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копіями витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 28.10.2005 р. та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.10.2005 р. (а.с. 5). Згідно записів у будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS], [PERSON] зареєстрована в цьому будинку з 06.10.2006 р., а [PERSON] - з 04.08.2000 р. (а.с. 7-9). В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] посилалась у позові на те, що відповідачка [PERSON] за місцем реєстрації у будинку [ADDRESS], що відноситься до приватного житлового фонду, близько трьох років не проживає, а тому на підставі ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу УРСР втратила право користування зазначеним жилим приміщенням як така, що відсутня за місцем реєстрації без поважних причин понад 6 місяців. Проте норми статей 71, 72 ЖК УРСР регулюють правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду і тому застосовуватись при вирішенні цієї справи не можуть. Водночас, Пленум Верховного Суду України у абзаці 4 пункту 9 своєї Постанови № 5 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз'яснив, що оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Зважаючи на фактичні обставини справи і те, що спірне житло є об'єктом приватної власності, спірні правовідносини в даному випадку повинні врегульовуватись нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки з 2004 року передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, дали покази про те, що колишня дружина онука позивача - [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає з 2012 року. Про даний факт вони стверджують особисто, бо є сусідами позивачки і бачили, що [PERSON] не живе в її будинку. З оглянутої у судовому засіданні довідки № 1331 від 17.04.2015 р., виданою головою квартального комітету Яворською, підпис якої засвідчено головним спеціалістом відділу виконкому міськради Губенко О.А., вбачається, що [PERSON] зареєстрована [ADDRESS], проте з квітня 2012 року і по цей час не проживає в цьому будинку (а.с. 10). Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.11.2012 р. підтверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано за актовим записом № 37 від 20.11.2012 р. (а.с. 6). Таким чином факт відсутності відповідача без поважних причин в спірному жилому приміщенні за місцем її реєстрації понад один рік повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Водночас, жодних доказів, що спростовували б пояснення позивача та піддавали б сумніву подані нею докази, відповідачем суду не надано. Враховуючи, що відповідачка на законних підставах заселилась до спірного житла, як членом сім'ї позивача, проте відсутня без поважних причин у цьому жилому приміщенні за місцем реєстрації понад один рік, а саме протягом трьох років, тому є законні підстави для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним жилим приміщенням. Питання про розподіл судових витрат суд не вирішує, оскільки такі вимоги не заявлялись. На підставі викладеного та відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved