Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач зазначала, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 жовтня 2013 року, проте сімейні стосунки в них не склалися, тому на даний час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Від спільного подружнього життя мають одного неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Позивач не може самостійно забезпечити нормальні умови життя дитини, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Домовленість між позивачем та відповідачем щодо сплати аліментів відсутня. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с.9) і, на підставі ст.180 Сімейного Кодексу України, відповідач зобов`язаний утримувати неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, моральної соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. В ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: з 01 січня 2021 року - 1921 грн., з 01 липня 2021 року - 2013 грн., з 01 грудня 2021 року - 2100 грн. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з відповідною індексацією згідно закону, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з [INFO] по [INFO] . Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved