Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Адвокат Ульянов С.М. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 9442,75 грн.; суму інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 17065,00 грн.; сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн. В обгрунтування позову зазначає, що Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області по справі № 712/13046/13-к від 26 грудня 2017 року було змінено вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2015 року стосовно [PERSON] . Зменшено суму стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] з 127296 грн. до 95612,18 грн. 02 травня 2019 року Соснівським районним судом м. Черкаси було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 95612,18 грн. та кошти витрачені на залучення експерта з проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 1766,40 грн. та в сумі 9862,40 грн. за проведення судово-економічної експертизи в сумі 2998,80 грн., а всього 110239,78 грн. 14 травня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. було відкрите виконавче провадження та розпочате примусове виконання. 26 грудня 2017 року вирок стосовно [PERSON] набрав законної сили. Однак [PERSON] не виконав покладене на нього судом зобов`язання, та не сплатив на користь [PERSON] встановлену судом суму грошових коштів. Тому станом на 28 жовтня 2020 року основна сума заборгованості складає 110239,78 грн. Крім того, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання [PERSON] повинен сплатити відповідачу три проценти річних від простроченої суми та інфляційні збитки. За розрахункомпредставникапозивача за період з 26.12.2017 року по 02.11.2020 року 3% річнихстановлять9442,75грн, а інфляційнівитрати за вказанийперіодстановлять17065,00 грн. Ухвалою Соснівськогорайонного суду м. Черкасивід 03грудня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу термін на подання відзиву до суду. У передбачений законодавством термін відповідач відзиву до суду не надав. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачсвій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Предметом позову у справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 26.12.2017 року по 02.11.2020 року за невиконання грошового зобов`язання щодо стягнення заборгованості, підтвердженої ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26.12.2017 року. Відповідно до частини першоїстатті 509 ЦК Українизобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другоюстатті 509 ЦК Українизобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другоїстатті 11 ЦК Українипідставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей524,533-535і625 ЦК Українигрошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другоюстатті 625 ЦК Україниборжник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК Українирозміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5ЦК Українипоширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України). Таким чином, устатті 625 ЦК Українивизначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписистатті 625 ЦК Українипоширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 грудня 2017 року вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 червня 2015 року стосовно [PERSON] змінено, перекваліфіковано його дії з ч. 4 ст. 191 КК України на ч. 1 ст. 191 КК України. Призначено [PERSON] покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді трьох років і шести місяців позбавлення волі. Зараховано [PERSON] в строк відбутого ним покарання час його перебування під вартою з 03 червня 2015 року по 26 грудня 2017 року. Зменшено суму стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] з 127296 грн. на 95612 грн. 18 коп. Таким чином, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує вказаним рішенням суду. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно достатті 625 ЦК України. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у рішенні від 30.01.2019 року у справі №755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. Згідно останньої правової позиції Великої Палати Верховного Суду з питань поширення дії ч.2ст. 625 ЦК Українина правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц зазначено, що устатті 625 ЦК Українивизначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постанові від 08.11.2019 у справі N 127/15672/16-ц (провадження N 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Приписами статті 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення. Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що «вартість грошей з індексом інфляції за попередній період» є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається «послідовність, утворена за певною закономірністю». У судовій практиці часто виникають проблеми із застосуванням механізму розрахунку інфляційних збитків у випадку часткового помісячного погашення суми основного боргу. З огляду на таке Суд вважає за доцільне роз`яснити, що при зменшенні суми боргу у конкретному місяці «А» на певну суму (до прикладу 100 грн) до уваги береться сума боргу на початок розрахункового періоду «Х», помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу, « і-1»), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою: «Х» * «і-1» - 100 грн = «ЗБ», де «Х» - залишок боргу на початок розрахункового періоду, «і-1» - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а «ЗБ» - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць («ЗБ» відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, і від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося). У випадку, якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду («ЗБ») перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду. Суд зазначає, що такий спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 ЦК України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами. Отже, при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці). Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19. Суд погоджується з розрахунком позивача про розмір інфляційних та 3% річних, оскільки такий розрахунок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19.Так, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні в сумі 17065,00 грн. та 3 % річних за період з 26.12.2017 по 02.11.2020 в сумі 9442,75 грн. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно дост. 141 ЦПК Українисудові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved