Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 20 січня 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті його батька - [PERSON], який помер [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті батька залишилось спадкове майно, а саме частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS]. Дружина померлого - відповідач [PERSON] 22 серпня 2011 року подала заяву до нотаріуса, в якій від спадщини відмовляється. 22 серпня 2011 року він подав заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька. Від спадщини він не відмовляється, будучи спадкоємцем за законом, однак за його зверненням до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність правовстановлюючого документу на квартиру, про що свідчить письмова відмова нотаріуса від 30 жовтня 2013 року. Зважаючи на викладене він змушений звертатися до суду. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладенні обставини. Інтереси позивача в суді по довіреності представляв [PERSON] Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою, до суду не з'явилася, за письмовою заявою, що надійшла до суду, просить розглянути справу за її відсутності, проти позовних вимог заперечень не надійшло. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст.3-11, 14,15, 16, 22, 182, 328, 392, 1217, 1226, 1228, 1261, 1267, 1268, 1270-1275, 1296, 1299 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Судом враховано, що відповідно до ст. 1268 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця і він є таким, що прийнялв спадщину, оскільки до смерті свого батька вони проживали разом за вказаною адресою, після відкриття спадщини він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується письмовою відмовою нотаріуса. Судом встановлено, що [INFO] у віці 75 років помер [PERSON], батько позивача, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про смерть. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, яке до цього часу не успадковане. Судом встановлено, що за життя дружина та чоловік, діти постійно проживали разом в [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право спільної сумісної власності на житло, за відсутної правової реєстрації цієї квартири в Олександрійському МБТІ. Звернення до суду свідчить про те, що позивач від спадщини не відмовляється, що дає суду підстави для того, щоб визнати його спадкоємцем за законом на спадкове майно, що раніше належало його батькові. Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, крім матері, яка відмовилась від частки - не звертались. Про те, що саме позивач, мати та померлий батько користувалися та володіли квартирою [ADDRESS], свідчать такі докази: - технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], що знаходилася у власності подружжя [PERSON] та їх сину (всього 3 особи), - свідоцтво про право власності на житло, видане 12 січня 2006 року на квартиру [ADDRESS], яке в подальшому не було зареєстроване в Олександрійському МБТІ. Оціночна вартість вказаної частини квартири складає 29 350 грн., що підтверджується експертним висновком про вартість частини нерухомості та відповідно до цієї суми був сплачений судовий сбір позивачем при зверненні до суду. Зазначені обставини вказують на те, що відповідно до вимог ст.ст. 181, 392 ЦК України та відповідно до вимог ст.ст. 1217-1222 ЦК України є наявним право позивача про визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно, на котре, як установлено судом було видано подружжю свідоцтво про право власності, яке не було ними зареєстрованим в Олександрійському МБТІ як нерухоме майно. Судом встановлено, що раніше будь-кому свідоцтво про право власності на цю квартиру не видавалося. Викладене є підставою для того, щоб встановити право власності позивача в порядку спадкування по закону на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Суд також приймає до уваги, що позивач, після смерті батька, своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не може через відсутність реєстрації правовстановлюючого документу на квартиру у відповідних реєструючи органах, про що свідчить постанова нотаріуса від 30 жовтня 2013 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Суд дійшов висновку, що факт не дооформлення спадкодавцем у встановленому порядку права власності на квартиру, не є перешкодою для визнання права власності на частину вказаної квартири за позивачем в порядку спадкування за законом. Викладене є підставою для суду встановити право власності позивача за законом на спадщину, тобто на 1/3 частку квартири, що залишилося після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved