Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON] звертається з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тому позивач просить примусово стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від його доходів щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини. В ході судового розгляду позивачем позовні вимоги були зменшені, згідно поданої нею заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини ( а.с.17). Сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить поштова кореспонденція ( а.с.15-16). Позивач надала через канцелярію суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити ( а.с.18). У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося через неявку осіб, які беруть участь у розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.08.2010 року (а.с. 3). Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України, статей 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому пріоритет у визначенні способу виконання вказаного обов'язку законодавцем віднесено до взаємного волевиявлення батьків. За відсутністю такого волевиявлення, питання визначення та стягнення аліментів віднесено до компетенції суду. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, оскільки неповнолітня дитина знаходиться на утриманні позивача, що не було спростовано відповідачем, позовні вимоги позивача про стягнення аліментів обґрунтовані і підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, майновий стан відповідача, наявність у нього іншої дитини - сина [PERSON], 1998 року народження, відсутність непрацездатних членів сім'ї, родичів яких він зобов'язаний утримувати. Виходячи з вищевикладеного, суд погоджується з визначеною позивачем часткою аліментів на утримання неповнолітьої дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати покласти на відповідача. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved