Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: 93200, [ADDRESS]) звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: 93200, [ADDRESS]), якою просить розірвати шлюб зареєстрований між ними 28 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 75. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились. До початку розгляду справи судом по суті, представник позивача - [PERSON], через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує, просив позов задовольнити. А відповідач подала заяву, якою просила розглянути справу за її відсутності, позов задовольнити, вказала, що проти розлучення не заперечує. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція позивача полягала у тому, що під час спільного проживання у нього з [PERSON], не склались відносини, появились сварки, внаслідок чого спільне життя та збереження шлюбу стало суперечити його інтересам. У звязку із цим з грудня 2014 року вони припинили шлюбні відносини та перестали вести спільне господарство. Втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними. І як наслідок вважає, що шлюб слід розірвати. Відповідач подала заяву, якою добровільно та безумовно позовні вимоги визнала в повному обсязі. А суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) уклали шлюб, який зареєстровано між ними 28 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Первомайського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 75. При цьому під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила своє прізвище з «Клокол» на «Кубишкіна» (а.с. 7 свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ЕД № 040833). Під час перебування ними у шлюбі [PERSON] народила дитину: [PERSON] ([INFO]) (а.с.8). Разом з цим, у звязку із сварками між подружжям спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам [PERSON], і він подав позов про розірвання шлюбу (а.с.3-4). Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із таких мотивів: Частина 1 статті 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). А частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. При цьому, одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач втратив бажання знаходиться у шлюбі з відповідачем, який ґрунтується на вільній згоді їх обох, суд вважає, що їх подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливими, позаяк у протилежному випадку це буде суперечити інтересу позивача, що має істотне значення щодо знаходження у шлюбі при наявності вільної згоди, тобто у добровільному порядку. Тому, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом розірвання шлюбу за рішенням суду, а відповідач при цьому визнає вказані вимоги, і ці заяви відповідають їх дійсній волі, а підстави вважати, що фактом розірвання шлюбу будуть порушені особисті та майнові права позивача чи відповідача, а також їх дітей (в разі наявності) відсутні, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved