Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

[PERSON] у серпні 2015 року звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) про закриття банківського рахунку за договором №SAMDN03000005270672 від 06.01.2006 року, зобовязання списати заборгованість за вказаним договором та відшкодування шкоди у сумі 250000 гривень. Вказав, що 06.01.2006 року уклав із відповідачем договір №SAMDN03000005270672 на відкриття та обслуговування карткового рахунку. В подальшому наказом Жовтневого районного суду м. Луганська з нього була стягнута заборгованість в сумі 300638 гривень, яку він сплатив добровільно у строки встановлені державною виконавчою службою. Однак у травні 2009 року отримав з банку необґрунтовану вимогу про погашення заборгованості в сумі 54996,56 гривень. Після чого звернувся за захистом своїх прав до Ленініського районного суду м. Луганська, який своїм рішенням зобовязав банк списати заборгованість та відшкодути моральну шкоду в сумі 10\~000 гривень. Вимушено переселившись із зони проведення анти-терористичної операції до м. Черкаси звернувся до відділення Приватбанку для того щоб відкрити картковий рахунок і довідався, що за ним рахується заборгованість в сумі більш ніж 20\~000 гривень. Зрозумів, що банк не дивлячись на наявність рішення суду продовжує нараховувати йому проценти на не списаний залишок боргу. Такі дії банку негативно вплинули на стан його здоровя, внаслідок чого він пройшов тривалий курс стаціонарного лікування у кардіологічному відділення обласної лікарні. 30.12.2014 року звернувся із запитом до банку, однак відповідь отримав лише після втручання Міністерства юстиції України та Національного банку України. Просив суд зобовязати відповідача списати з позивача всю наявну і таку, що виникла за час судового розгляду заборгованість і закрити картковий рахунок по договору №SAMDN03000005270672 від 06.01.2006 року, а крім того стягнути з банку на користь [PERSON] як відшкодування шкоди завданої здоровю витрати на неодноразові поїздки в зону проведення анти-терористичної операції для отримання матеріалів суду та моральну шкоду в сумі 250\~000 гривень, оскільки восени поточного року позивачу передбачається лікування із встановлення шунтів. Ухвалою суду від 20.11.2015 року за клопотанням [PERSON] позовна заява в частині позовних вимог про зобовязання списати заборгованість та закрити банківський рахунок залишено без розгляду. У листопаді 2015 року позивач збільшив позовні вимоги, а саме просив суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на відшкодування шкоди завданої здоровю 1\~000\~000 гривень одноразово та по 20\~000 гривень щомісячно на придбання лікарських препаратів, амбулаторне, стаціонарне та санаторно-курортне лікування, встановлення кардіостімулятора та хірургічне втручання при лікування жовчного міхура та нирок. У судовому засіданні позивач підтримав уточнені позовні вимоги, підтвердив обставини викладені у позові та додатково пояснив, що про заборгованість, яка нібито рахується за ним у Приватбанку довідався на початку жовтня 2014 року, коли у відділенні банку де хотів оформити картку, менеджер, прізвище якої він не знає, повідомила, що за ним рахується заборгованість в сумі більш ніж 20\~000 гривень. Після чого він почав самостійно зясовувати що це за заборгованість та звідки вона взялася. На його неодноразові звернення Банк видав довідку від 29.05.2015 року згідно якої за [PERSON] рахувалася заборгованість в сумі більш ніж 20\~000 гривень. Однак в подальшому Банк видав нову довідку від 19.11.2015 року про те, що [PERSON] заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» не має. У період з жовтня 2014 року до теперішнього часу, Приватбанк до нього ніяких письмових вимог про погашення заборгованості не предявляв. Вважав, що внаслідок дій банку була заподіяна шкода його здоровю. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» у період з жовтня 2014 року по теперішній час взагалі не предявляв жодних вимог до [PERSON] про погашення будь-якої заборгованості. Вважав, що між наявними у [PERSON] захворюваннями, перебуванням позивача на лікуванні та діяльністю Приватбанку не має причинного звязку, а тому і відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд в межах позовних вимог, які є предметом розгляду, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Наказом від 22.06.2007 року Жовтневого районного суду м. Луганська з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість в сумі 300638,47 гривень. Жовтневим ВДВС Луганського МУЮ відкрито виконавче провадження №4833580 із примусового виконання судового наказу (а.с. 18). 25.09.2007 року [PERSON] на депозитний рахунок Жовтневого ВДВС перераховано 300638,47 гривень на виконання судового наказу від 22.06.2007 року (а.с. 16). 27.11.2009 року Ленінським районним судом м. Луганська видані виконавчі листи зі рішенням того ж суду від 22.10.2009 року у справі №2-2831/09, яким стягнуто із ЗАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 10\~000 гривень і судові витрати в сумі 588,96 гривень, та зобовязано ЗАТ КБ «ПриватБанк» списати з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 54996,56 гривень за договором №SAMDN03000005270672 від 06.01.2006 року про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (а.с. 6-7). [PERSON] у судовому засіданні предявив для огляду оригінали вказаних виконавчих листів та пояснив, що до органів державної виконавчої служби виконавчі документи не подавав. 30.12.2014 року [PERSON] складено заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» із проханням повідомити суму його заборгованості та причини її виникнення (а.с. 10). 24.02.2015 року [PERSON] звернувся до Міністерства юстиції України з проханням сприяти в отриманні інформації з ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 19). Міністерство юстиції України звернення [PERSON] направлено до Національного банку України, а тим в свою чергу 08.04.2015 року розяснено [PERSON] право звернення до суду, якщо він вважає свої права порушеними (а.с. 21-23). 07.05.2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» для отримання інформації про наявну заборгованість перед банком (а.с. 25). Листом від 15.05.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» розяснено [PERSON] можливість отримання необхідної йому інформації в будь-якому відділенні банку (а.с. 11). 29.05.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» видано довідку №150529/752 про те, що [PERSON] станом на 29.05.2015 року має заборгованість перед Банком за договором/рахунком №29097053746922, сума заборгованості - 20524,71 гривень (а.с. 12). 19.11.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» видано довідку №151119SVAA4900305660, про те, що [PERSON] станом на 19.11.2015 року не має заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 83). Представник відповідача у судовому засіданні не оспорював достовірність довідки від 19.11.2015 року. Згідно виписки №09040 з історії хвороби [PERSON] (а.с. 24), останній з 10 по 22 жовтня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні КЗ «[PERSON] обласна лікарня» з діагнозом, - ішемічна хвороба серця, атеросклероз, атерослеротичний та післяінфарктний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, цукровий діабет, дисциркуляторна енцефалопатія. При цьому згідно анамнезу [PERSON] хворіє на гіпертонічну хворобу протягом багатьох років, в 2008 році переніс гостре порушення мозкового кровообігу, навесні 2014 року переніс інфаркт міокарда. Згідно витягу з історії хвороби №2446 [PERSON] з 3 по 13 листопада 2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні КНП «[PERSON] міська лікарня» з діагнозом, - ішемічна хвороба серця, атеросклероз, атерослеротичний та постінфарктний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, цукровий діабет, дисциркуляторна енцефалопатія. При цьому згідно анамнезу [PERSON] страждає гіпертонією з 55 років, систематично лікувався 1-2 рази на рік у стаціонарі, в 2008 році переніс транзиторну ішемічну атаку, навесні 2014 року переніс інфаркт міокарда. Як на правові підстави своїх вимог позивач посилався на ст. ст. 16, 23, 270, 275, 525, 526, 536, 1164 ЦПК України. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду конкретизовані у Постановах Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992 року № 6 (п.2) та „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 (п.5) за змістом яких заподіяна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла за умови, що дії чи бездіяльність останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. Таким чином у розглядуваній справі обовязковою підставою для задоволення позовних вимог є встановлення причинного звязку між діями (бездіяльністю) ПАТ КБ «ПриватБанк» та станом здоровя [PERSON], з яким він повязував відшкодування шкоди. В той же час досліджені у судовому засіданні докази не доводять такого причинного звязку. Навпаки, з медичних документів наданих позивачем вбачається, що наявні у [PERSON] захворювання, у тому числі серцево-судинної системи організму, з приводу яких він проходив курси лікування у жовтні 2014 року та листопаді 2015 року в медичних закладах м. Черкаси, виникли та існували задовго до отримання ним інформації про стан свого банківського рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того таке лікування [PERSON] у стаціонарі 1-2 рази на рік і до 2015 року було систематичним. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися не припущеннях. Оскільки у судовому засіданні не встановлено, що дії ПАТ КБ «ПриватБанк» у період з жовтня 2014 року по листопад 2015 року з приводу надання довідок про стан банківських рахунків [PERSON] перебувають у причинному звязку з наявними у позивача захворюваннями та курсами стаціонарного лікування які він проходив у жовтні 2014 та листопаді 2015 року, то позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на відшкодування шкоди завданої здоровю 1\~000\~000 гривень одноразово та по 20\~000 гривень щомісячно на придбання лікарських препаратів, амбулаторне, стаціонарне та санаторно-курортне лікування, встановлення кардіостімулятора та хірургічне втручання при лікування жовчного міхура та нирок задоволенню не підлягають. На підставі ст. ст. 15-16, 23, 526 ЦК України,

Outcome: dismissed