Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

[PERSON] свій позов мотивує тим, що з 22 лютого 2016 року працював механіком Волинського військового лісгоспу. 09 березня 2017 року його звільнено з посади за систематичне невиконання обов'язків на підставі п.3 ст.40 КЗпПУ. Вважає звільнення незаконним, оскільки жодних дисциплінарних проступків він не вчиняв, вини в його діях не встановлено, єдина догана, що була застосована до нього за порушення порядку ведення та здачі шляхових листів також є незаконною. Крім того, вказує, що було порушено порядок накладення адміністративного стягнення. З наказом про звільнення з роботи його не ознайомлено, а також не видана йому копія цього наказу. Дисциплінарне стягнення у вигляді догани застосовано до нього в період перебування на лікарняному. Разом з тим він є членом профспілкової організації, однак звільнення відбулося без погодження з профспілковою організацією. Внаслідок незаконного звільнення йому завдано моральну шкоду, пов'язану з втратою роботи. З врахуванням наведених обставин, просить поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду, яку оцінює у 10000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, подавши суду уточнену позовну заяву та просили стягнути з відповідача в користь [PERSON] 31040,07грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу . Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки законність звільнення позивача з роботи підтверджується наданими суду доказами. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 40 КЗпП України визначені випадки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, в т.ч і у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського впливу. Судом встановлено, що [PERSON] з 22 лютого 2016 року працював механіком Волинського військового лісгоспу ДП «Львівський військовий лісокомбінат» (а.с.7-8). 20 грудня 2016 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. З наказу №75-ОС «Про оголошення догани» від 20 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON] подав в бухгалтерію лісгоспу подорожні листи за листопад 2016 року, які були оформлені неналежним чином, оскільки згідно наказу від 02.09.2015 року звіт по використанню ПММ та подорожні листи повинні подаватися в управління лісгоспу до 02 числа наступного місяця (а.с 25). З наказу №14-ос від 09 березня 2017 року вбачається, що позивача звільнено з роботи на підставі п.3 ст. 40 КЗпПУ за систематичне невиконання функціональних обов'язків (а.с 23). Підставою звільнення була доповідна записка водія від 03.03.2017р., в якій зазначено, що на транспортний засіб, який за ним закріплений, закінчився термін дії страхового полісу. Відповідно до п.3 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. З аналізу вказаної норми закону слідує, що найпершою умовою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП є невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудовий договір завжди, незалежно від того, в усній чи письмовій формі його було укладено, містить умови, що визначають обов'язки як працівника, так і роботодавця. Ці умови можуть бути прямими, тобто такими, що визначаються та закріплюються безпосередньо в самому трудовому договорі, а також опосередкованими, які вже встановлені законодавством, колективним договором, посадовою інструкцією, правилами внутрішнього розпорядку, а тому не потребують додаткового закріплення у трудовому договорі. З посадової інструкції механіка встановлено, що він забезпечує безаварійну роботу всіх видів устаткування, автомашин і механізмів. Здійснює нагляд за технічним станом та якістю використання й обслуговування автомашин та механізмів, наявністю технічної та іншої документації. Бере участь у прийманні нових машин і здійснює їх технічний огляд. Готує необхідні матеріали щодо списання машин і механізмів, устаткування. Вживає заходів щодо підготовки автомашин та механізмів до роботи в зимовий період. Контролює своєчасне виконання та якість ремонтних робіт. Веде облік наявності, надходження та переміщень машин і механізмів. Керує роботою монтажу, демонтажу та транспортування немобільних машин та механізмів, устаткування тощо (а.с.32). На підставі наказу від 02 вересня 2015 року 327-ОД, з метою впорядкування звітності, ефективності та оперативності управління виробничим процесом було встановлено подання звіту по використанню ПММ, подорожних листів, автомобілів в управління лісгоспу до 02 числа наступного місяця. Як встановлено судом, із вказаним наказом позивач ознайомлений не був, оскільки його підпис про ознайомлення з наказом відсутній. Саме невиконання вимог у вказаному наказі стало підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани 20 грудня 2016 року, оскільки він подав цей звіт не до другого числа, як зазначено в наказі, а з пропуском строку - 13 грудня 2016 року. Проте з пояснень позивача, а також копії листка непрацездатності вбачається, що позивач не зміг вчасно подати вказаний звіт, оскільки з 30 листопада 2016 року по 09 грудня 2016 року включно, перебував на лікарняному. Приступив до роботи позивач 12.12.2016р. , почав готувати звітність, яку здав в управління лісгоспу 13 грудня 2016 року після вихідних. Вказані обставини дають підстави стверджувати про поважність причин невиконання позивачем його трудових функцій - нездужання (тимчасова непрацездатність), виключає наявність у його діях винної поведінки. Як вбачається з матеріалів справи підставою для звільнення позивача з роботи стало те, що на транспортний засіб, який закріплений за водієм [PERSON], закінчився термін страхового полісу. Відповідно до ч.3 ст 149 КЗпП при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Отже, при вирішенні питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача у вигляді звільнення, відповідач повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок. В судовому засіданні не було надано суду доказів, які б вказували на наявність вище вказаних обставин, тяжкість вчиненого проступку не відповідає обраному дисциплінарному стягненню, оскільки будь-яких наслідків він вчиненого позивачем проступку не настало. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. І оскільки позивача звільнено з роботи незаконно, суд вважає, що він підлягає поновленню на попереднє місце праці - посаду механіка Волинського військового лісгоспу ДП «Львівський військовий лісокомбінат», з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При обчисленні розміру середнього заробітку позивача суд у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Як вбачається із довідки про середню заробітну плату, середньоденний заробіток позивача становить 244 грн. 42 коп. (86768 грн. 48 коп. / (365-10)= 244 грн. 42 коп.) За період вимушеного прогулу з 09 березня 2017 року по день ухвалення даного судового рішення середній заробіток позивача складає 31040 грн. 07коп. і дану суму коштів суд стягує з ДП «Львівський військовий лісокомбінат» на користь [PERSON] Як роз'яснив Верховний суд України у п.9 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової ) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи рішення Європейського Суду з прав людини у справах «Недбала проти Польщі» (2000), «Джабарі проти Туреччини» (2000), «Тома проти Люксембургу» (2001), визнавши звільнення позивача незаконним, суд вважає доведеним, що порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру, що підлягає стягненню з відповідача на відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та спосіб її заподіяння, тривалість часу, протягом якого порушені права не були поновленні, а також ту обставину, що задоволення позову у частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу є одночасно і компенсацією заподіяних моральних страждань, тобто справедливою сатисфакцією та приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача 400 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. та підтверджує їх понесення розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу та квитанцією до прибуткового касового ордера (а.с.14-15). Однак, суд дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 1500 грн. витрат на правову допомогу, із врахуванням складності справи, затраченого часу представника позивача в судових засіданнях, виходячи з вимог розумності та справедливості. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в доход держави в розмірі 1280 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial