Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.07.2003 р., виданого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-1702, їй на праві приватної власності належить відокремлена Ѕ частина житлового будинку [ADDRESS] . Згідно будинкової книги, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області 30.03.2017 р., в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровано, окрім позивача, місце проживання її сина - [PERSON] , [INFO] , невістки - [PERSON] , [INFO] та внука - [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідачі без поважних на те причин не проживають у вказаному вище житловому будинку протягом двох років, про що депутатом Броварської міської ради Київської області Крепаком І.В. 16.03.2021 р. складено відповідний акт обстеження житлово-побутових умов. Відповідачі також не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку їх немає і взагалі будинком вони не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням будинку ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам ніколи не чинили. Факт реєстрації відповідачів порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, зокрема позивач позбавлена можливості оформити субсидію, адже потрібно подання відповідних документів усіх хто зареєстрований в житловому будинку. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Хоменко І.М. позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача, приблизно три роки тому невістка позивача виїхала зі спірного будинку, вона там не живе і речей її немає, перешкод у користуванні житлом ніхто не чинив. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником відокремленої Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.07.2003 р., виданого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-1702. Згідно будинкової книги, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області 30.03.2017 р., в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровано, окрім позивача, місце проживання її сина - [PERSON] , [INFO] , невістки - [PERSON] , [INFO] та внука - [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 16 березня 2021 року, складеного депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області Крепаком І.В., за адресою: [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не проживають протягом останніх двох років. У ст. 383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 р. (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , так як відповідачі понад одного року не проживають у спірному будинку. Крім того,

Outcome: approved