Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Адвокат Свистун Геннадій Валерійович, який діє в інтересах [PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.08.1998 року. В 2008 році позивач зареєструвала у вказаній квартирі свого сина [PERSON] . В травні 2009 року відповідач за власним бажанням переїхав жити до Російської Федерації, де постійно мешкає до теперішнього часу, отримавши в 2016 році російське громадянство. Проте, відповідач залишається зареєстрованим за спірною квартирою, при цьому в сплаті комунальних платежів участі не приймає. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 14.08.1998 року серії ААМ №773573, [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 15.09.2020 №14145, наданою Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, окрім позивача, у вказаній квартирі зареєстрований її син [PERSON] . Позивач стверджує, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, не приймає участі у сплаті за комунальні послуги, квартирою не користуються, оскільки фактично переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Наведене також підтверджується власною письмовою заявою відповідача, в якій він визнав позовні вимоги в повному обсязі та надав до матеріалів справи копію свого паспорта громадянина Російської Федерації. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 72 Житлового кодексу України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем його реєстрації, тому суд вважає, що він втратив право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить позивачу [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

Outcome: approved