Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (відповідач 1) та Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (відповідач 2), в якому, з урахуванням уточнень, просить суд: - поновити його право на користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: смт. Високий, [ADDRESS], Харківського району Харківської області; - визнати незаконним та недійсним рішення виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області № 558 від 09.12.1997 року; - визнати недійсним Державний акт Серія [NUMBER] від 26.12.1997 року на право приватної власності на землю, виданий [PERSON]; - скасувати державну реєстрацію Державного акту на право приватної власності на змелю (серія [NUMBER]) від 26.12.1997 року, виданого на ім'я [PERSON], який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1083. В обґрунтування позову зазначає, що співвласниками [ADDRESS] є сторони по справі: [PERSON] - 59/100 частин на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 1-ю державною нотаріальною конторою Харківського р-ну Харківської обл. 20.01.2009 року, р. № 3-84; [PERSON] - 41/100 частин (34/100 ч на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Височанської селищної ради 15.07.1992 р., 7/100 ч на підставі договору дарування, посвідченого 1-ю державною нотаріальною конторою Харківського р-ну Харківської обл. 22.07.1992 р. №3-916). Вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 1971 кв. м (з яких 1870 кв.м перейшли до [PERSON] (прадід позивача) при продажу з прилюдних торгів житлового [ADDRESS] на підставі свідоцтва, посвідченого Харківською міською державною нотконторою від 05.05.1944 р. № 597/4; 101 кв. метр - на підставі рішення виконкому Височанської селищної ради від 11.03.1955 року). Земельна ділянка знаходиться в спільному користуванні співвласників, рішенням суду порядок користування земельною ділянкою між співвласниками не визначався, нотаріальний договір про порядок користування земельною ділянкою співвласниками не укладався. На теперішній час позивачеві стало відомо, що відповідачка [PERSON] отримала державний акт про передачу їй у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS], площею 0,0994 га, що вбачається з довідки виконавчого комітету Височанської селищної ради від 21.08.2014 року №744/02-26. На підставі рішення виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 09.12.1997 року № 538 відповідачці [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0994 га та 27.12.1997 року видано державний акт Серія [NUMBER] на право приватної власності на землю, посвідчений головою Височанської селищної Ради народних депутатів. Зазначений державний акт на право приватної власності на землю зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1083. Позивачеві та його батькам [PERSON] та [PERSON] ніколи нічого не було відомо про рішення виконавчого комітету Височанської селищної ради, яким було закріплено за відповідачкою [PERSON] земельну ділянку площею 985 кв.м з загальної площі 1971 кв. метр по [ADDRESS], в селищі Високий. Також вони не знали і про існування державного акту на право приватної власності на землю від 26.12.1997 р. про передачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,0994 га за зазначеною адресою. Позивач уважає, що відповідачка [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на землю від 26.12.1997 з порушенням вимог діючого на той час законодавства, оскільки площа земельної ділянки, яка могла бути передана їй у приватну власність, повинна складати 808,11 кв. метри, що відповідає її частці в спільному будинку; згоди на розподіл земельної ділянки батько позивача [PERSON] не надавав; відсутній проект відведення земельної ділянки гр. [PERSON]; маються розбіжності розміру земельної ділянки, що передається відповідачці - площа, зазначена в рішенні виконкому - 985 кв.м, площа в державному акті на землю - 0,0994 кв. метри; рішення виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 09.12.1997 року № 558 про закріплення за відповідачкою земельної ділянки, а в Державному акті Серія [NUMBER] від 26.12.1997 року зазначено: «Державний акт видано на підставі рішення виконкому Височанської селищної ради від 09.12.1997р. № 538». Крім того, відповідно до п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні (№280/97-ВР від 21.05.1997року), виключно на пленарних засіданнях сільських, селищних, міських рад вирішуються питання, що регулюють земельні відносини. Позивач уважає, що неправомірними діями відповідачів по справі порушено його право землекористувача земельної ділянки по [ADDRESS], в смт. Високий. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представником відповідача надано письмові заперечення проти позову (т. 1. а.с. 145-147), в яких він уважає позовні вимоги необґрунтованими і зазначає, що ні [PERSON], ні [PERSON] не можуть підтвердити твердження позивача про відсутність їх згоди на приватизацію відповідачкою спірної земельної ділянки. Позовні вимоги суперечать приписам ст. 42 ЗК України від 18.12.1990 року та пункту 21 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7. На момент здійснення відповідачем приватизації земельної ділянки позивач не був ні власником будинку, ні користувачем земельної ділянки, тому його права як користувача земельної ділянки порушені бути не могли. У судовому засіданні відповідач 1 та її представник проти позову заперечували з підстав, викладених у письмових запереченнях, просили у задоволенні позову відмовити. Представником відповідача 2 надано заяву, в якій він проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. Право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], зареєстровано в 59/100 частин за позивачем, в 41/100 частинах за відповідачем, що підтверджується листом КП «Харківське районне БТІ» від 26.11.2014 року (т. 1, а.с. 11). Право власності позивача на 59/100 частин даного домоволодіння належить йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.2009 року після смерті матері [PERSON] (т. 1, а.с. 12). Рішенням Височанської селищної ради народних депутатів Харківського району Харківської області від 01 липня 1994 року «Про передачу повноважень виконкому Височанської селищної ради» передано повноваження по виділенню земельних ділянок під індивідуальне будівництво і городництво на території селищної Ради виконкому селищної ради народних депутатів (т. 1, а.с. 193). Рішенням виконавчого комітету Височанської селищної ради № 558 від 09 грудня 1997 року закріплено за частиною домоволодіння [PERSON] земельну ділянку площею 985 кв.м з загальної площі 1971 кв. м та передано [PERSON] безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 935 кв. м для обслуговування житлового будинку з видачею державного акта на право приватної власності на землю за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 15, 56). Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0994 гектарів для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS], підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 26 грудня 1997 року (т. 1, а.с. 16). Позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження від 27.01.1955 року (т. 1, а.с. 22). [PERSON] помер [INFO], [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (т. 1, а.с. 19, 20). Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи на вказане домоволодіння, за ним закріплено земельну ділянку площею 1971 кв. м на підставі рішення Височанської селищної ради № 6 від 11.03.1955 року (т. 1, а.с. 32). Відповідно до свідоцтва від 05 травня 1944 року (т. 1, а.с. 30), вказане домоволодіння перейшло у власність [PERSON] та складається з житлового будинку, розташованого на земельній ділянці площею 1870 кв. метрів. За договором дарування ? частина домоволодіння подарована [PERSON] [PERSON] [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а.с. 30, звор. бік). Згідно з Договором від 03 серпня 1951 року співвласників спільного домоволодіння про встановлення порядку користування цим домоволодінням, посвідченим державним нотаріусом Мерефянської районної нотаріальної контори 03 серпня 1951 року (т. 1, а.с. 194), [PERSON], [PERSON], [PERSON], що проживають в [ADDRESS], домовились про наступне: в користування [PERSON] переходить 4/8 частин усього домоволодіння, в користування [PERSON] переходить 3/8 частин усього домоволодіння, в користування [PERSON] переходить 1/8 частин усього домоволодіння. Згідно з п. 4 Договору, кожний співвласник користується земельною ділянкою відповідно до тієї частини будинку, яка знаходиться в їх користуванні. Рішенням виконавчого комітету Височанської селищної ради народних депутатів Харківського району № 340 від 14 липня 1992 року змінено ідеальні частки співвласників житлового будинку [ADDRESS] і оформлено право власності на житловий будинок на ім'я [PERSON] в 34/100 частинах замість 7/28 частин, на ім'я [PERSON] в 7/100 частинах замість 4/28, на ім'я [PERSON] в 59/100 частинах замість 17/28 (т. 1, а.с. 195). Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. За змістом статті 15 ЦК України, підставою для захисту особою свого цивільного права чи інтересу в суді є порушення, невизнання або оспорювання цього права чи інтересу. За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 60 ЦПК України, кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Щодо вимог поновити право позивача на користування спільною земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], суд зазначає, що вказані вимоги є неконкретними, оскільки позивачем не зазначено, у чому саме полягає порушення його права користування спільною земельною ділянкою та не надано доказів того, що земельна ділянка, передана у власність [PERSON], перешкоджає реалізації позивачем своїх прав власника спільного будинку (перешкоджає користуванню будинком, його обслуговуванню тощо). На пропозицію суду про залучення судового експерта для вирішення вказаних питань представник позивача відповіла відмовою. У зв'язку з наведеним, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Щодо інших позовних вимог суд зазначає, що передача земельних ділянок у власність радами народних депутатів на момент виникнення спірних правовідносин була врегульована статтею 17 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції від 15.01.1991 року), якою передбачено, що передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно з статтею 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Порядок розпорядження і використання земельних ділянок громадянами, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної (часткової або сумісної) власності на момент виникнення спірних правовідносин було врегульовано статтею 42 ЗК України 1990 року, згідно з якою громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом. Отже, приватизація земельних ділянок для обслуговування жилого будинку, які раніше були надані у користування, на час приватизації [PERSON] спірної ділянки, здійснювалась на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). При цьому виготовлення проекту відведення та надання згоди інших співвласників жилого будинку, який розташований на ділянці, про приватизацію якої просить особа, законодавством не вимагалось. Згідно з частинами 2, 3 статті 42 ЗК України 1990 року, наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Як встановлено судом, між співвласниками будинку, розташованого на спірній земельній ділянці, [PERSON] (4/8 частин будинку), [PERSON] (3/8 частин будинку), [PERSON] (1/8 частина будинку) 03 серпня 1951 року укладено Договір, яким визначено, що кожен співвласник користується земельною ділянкою відповідно до тієї частини будинку, яка знаходиться у його користуванні. Оскільки після зміни співвласників будинку позивач став власником шляхом спадкування частини будинку, яка належала [PERSON], а відповідач стала власником частини будинку, яка належана [PERSON] і [PERSON] (власники 1/2 частини будинку), враховуючи правило частини 2 статті 42 ЗК України 1990 року про те, що наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок не тягнуть за собою змін установленого порядку користування земельною ділянкою, суд приходить до висновку про наявність у [PERSON] права на приватизацію частини земельної ділянки, яка відповідала половині її загального розміру. Щодо посилання позивача на відсутність у виконавчого комітету Височанської селищної ради повноважень на прийняття рішення про передачу земельної ділянки у власність, оскільки такі повноваження згідно з п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 року належали виключно відповідним радам, суд зазначає наступне. Частиною 3 статті 3 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення) визначено, що повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Як встановлено судом, рішенням Височанської селищної ради народних депутатів Харківського району Харківської області від 01 липня 1994 року «Про передачу повноважень виконкому Височанської селищної ради» передано повноваження по виділенню земельних ділянок під індивідуальне будівництво і городництво на території селищної Ради виконкому селищної ради народних депутатів. Отже, виконавчий комітет Височанської селищної ради мав право приймати оспорюване рішення про передачу у власність земельних ділянок, оскільки така можливість була передбачена статтею 3 ЗК України 1990 року, який є спеціальним законодавчим актом щодо регулювання земельних відносин. Щодо посилання позивача на помилкове зазначення в оспорюваному Державному акті на землю номеру рішення виконкому про передачу земельної ділянки у власність (№ 538 від 09 грудня 1997 року замість № 558 від 09 грудня 1997 року) суд зазначає, що підставою для видачі державного акту на землю є відповідне рішення органу місцевого самоврядування, порушень порядку видачі якого судом не встановлено, у зв'язку з чим зазначена помилка, на думку суду, не є суттєвою і не впливає на законність виданого державного акту на землю. Щодо доводів позивача про невірне зазначення в оспорюваному Державному акті площі земельної ділянки (0,0994 га замість 985 кв. метрів відповідно до рішення виконкому № 558 від 09 грудня 1997 року) суд зазначає наступне. Загальний строк позовної давності встановлений статтею 257 ЦК України і становить три роки з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина 1 статті 261 ЦК України). Згідно з наданими стороною відповідача доказами, про існування оспорюваного Державного акту було відомо позивачеві до 13.09.2011 року, що підтверджується копією його клопотання до Харківського районного суду в іншій цивільній справі (т. 1, а.с. 166). З даним позовом позивач звернувся до суду у грудні 2014 року, тобто після спливу трирічного строку від дня, коли дізнався про існування оскаржуваного Державного акту, при цьому доказів поважності причин пропуску строку позовної давності стороною позивача суду не надано. Посилання представника позивача на те, що позов стосується усунення перешкод у здійсненні права користуватися чи розпоряджатися своїм майном, у зв'язку з чим порушення права є триваючим, і тривалість порушення права не перешкоджає зверненню до суду, судом до уваги не беруться, оскільки предметом спору є визнання недійсним конкретного рішення Височанської селищної ради і конкретного державного акту на землю, а не усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування чи розпорядження своїм майном. Враховуючи, що стороною відповідача подано заяву про застосування позовної давності, і строки позовної давності з вимогами про визнання недійсним Державного акту на землю від 26.12.1997 року сплинули, це є підставою для відмови у позові в частині цих вимог. Враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним Державного акту на землю, відповідно не підлягають задоволенню і позовні вимоги про скасування його державної реєстрації. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed