Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] - [INFO] та доньки [PERSON] - [INFO], покликаючись на те, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на їх утримання, не виконує умови договору про сплату аліментів на дітей, в результаті чого утворилася заборгованість по сплаті аліментів. Позивачці важко утримувати дітей, тому просить стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 900 гривень щомісячно на двох дітей та стягнути заборгованість за несплату аліментів в розмірі 10800 гривень ту суму судового збору. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить його задоволити. Відповідач позов визнав повністю, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в твердій грошовій суму та згідний сплатити заборгованість по аліментах. Вислухавши сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони уклали шлюб 26 лютого 2000 року в Буському відділі РАГС Буського РУЮ. Від шлюбу мають двох дітей, сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] від 03.11.2000 року, актовий запис № 91) та доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво серії [NUMBER] від 27.06.2006 р., актовий запис № 62). 19 вересня 2013 року між сторонами укладено шлюбний договір серії ВТМ № 222418, нотаріально засвідчений приватним нотаріусом Дякович М.М., за яким визначено долю, набутого під час шлюбу, майна, доходів від трудової, підприємницької та інтелектуальної діяльності. Виходячи з рівності часток в майні подружжя, визначено правовий режим нерухомого майна, яке буде належати на праві особистої приватної власності кожній з сторін, як під час шлюбу, так і у випадку його розірвання. Також 19 вересня 2013 року сторони уклали договір про сплату аліментів на дітей серії ВТМ № 222420, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, реєстровий номер 162, за умовами якого [PERSON] повинен сплачувати [PERSON], на утримання двох дітей, аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 900 гривень 00 копійок щомісяця. Визначені умови, порядок сплати аліментів, інших платежів. Зазначено що виплата аліментів, по даному договору, починається з моменту розірвання шлюбу. Шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Буського районного суду Львівської області від 29 жовтня 2013 року (цивільна справа № 440/1707/13-ц. провадження № 2-о/440/74/2013 р.) Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно з ст. 509 цього ж кодексу, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 530 цього кодексу передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (ст. ст. 526,530 ЦПК України) Судом встановлено, що з часу розірвання шлюбу відповідач аліментів не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість. Позивачка просить стягнути з останнього заборгованість по аліментах за 12 місяців в розмірі 10800 гривень 00 копійок (12 х 900.00), на кожну дитину по 5400 гривень 00 копійок. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Суд, з огляду на те, що в силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, вважає за можливе згідно зі ст. 184 СК України стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі, проти чого відповідач не заперечує. Відповідно до ст. 184 СК України та роз'яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» стягнення, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, та з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивачки на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 900 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття, та стягнути заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 10800 гривень. Позивачка, згідно Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вище викладене, вважаю за необхідне сплату судових витрат покласти на відповідача.

Outcome: approved