Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.02.2010 року між нею та відповідачем буо укладено письмовий договір згідно до якого відповідач позичив у неї кошти в сумі 8000 дол. США, які зобов'язувався повернути до 25.12.2016 року. Однак відповідач зазначені кошти не повернув. Згідно до відомостей про курс гривні до дол. США курс на 03.07.2018 року складає 26,23грн., а тому сума боргу складає 209 840грн. Позивач зазначила, що на підтвердження отримання коштів відповідач написав та передав позивачу розписку, написано власноручно. Враховуючи наведене просила стягнути з відповідча суму боргу в розмірі 209 840 гривень та судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, просила розглядати даний спір у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву, за змістом якої, заявлені позовні вимоги визнав, просив розглядати даний спір у його відсутності. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно розписки від 01 лютого 2010 року, наданої позивачем до суду, [PERSON] отримав в позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 8000 доларів США, які він зобов'язався повернути до 25.12.2016 року (а.с. 3). Відповідач позовні вимоги визнав, факт написання розписки не оспорював, а тому виникнення боргового зобов'язання за договором позики є встановленим належним доказом, а саме оригіналом даної розписки. У зазначений в розписці строк відповідач, отримані в якості позики кошти не повернув, доказів протилежного відповідачем надано не було. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. При укладенні договорів позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договорів, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказані договори позики вважаються укладеними та підлягають до виконання. Відповідно до розписки від 01.02.2010 року позивач виконав зобов'язання перед відповідачем та надав кошти в борг, в той час як зобов'язання позичальника виконані не були. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 03.07.2018 року офіційний курс Національного банку України становив 26,23 грн. за 1 долар США, а тому розмір заборгованості відповідача еквівалентно 209 840грн. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на її користь заборгованості за договором позики від 01.02.2010 року підлягають до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 8000 доларів США, що еквівалентно 209 840 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 3804,79 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved