Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON], що діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно його малолітнього сина: [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що 8.10.2010 року між позивачем та відповідачем укладений шлюб, розірваний рішенням Ленінського районного суду м.Донецьку від 11.09.2012 року. Від цього шлюбу мають сина : [PERSON], який проживає з нею у м.Донецьку, а відповідач в м.Маріуполі. Зі свого боку усі батьківські обов'язки позивач виконує щодо виховання дитини та матеріального забезпечення. Разом з тим відповідач з дитиною не спілкується з дня народження, матеріально не допомагає, не приймає участі в моральному, духовному та фізичному виховані дитини. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Особисто позивач зазначила, що на теперішній час вона проживає у цивільному шлюбі, [PERSON] називає її чоловіка батьком, задоволення позовних вимог необхідне їй у тому числі для безперешкодного виїзду за кордон, з боку відповідача немає дій які б принижували сина. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення посилаючись на ті обставини, що до розлучення [PERSON] доволі часто їздив у м.Донецьк, але йому не завжди давали можливість побачитися з сином. Матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] надавав за власною ініціативою та давав згоди на виїзд дитини за кордон. За їх переконанням позов [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав є підставою здійснення бажання позивача змінити прізвище сина на прізвище чоловіка з яким вона бажає укласти шлюб і якого син [PERSON] називає батьком. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради, належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутності, ухвалення судом рішення з урахуванням інтересів дитини. Прокурор прокуратури Жовтневого району м.Маріуполя Тохтамиш В.В. заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважає вимогу позивача про позбавлення батьківських прав такою, що підлягає застосуванню у виключних випадках, враховуючи, що позивачем не доведені обставини за яких відповідача можливо позбавити батьківських прав відносно сина. Суд, вислухавши пояснення сторін, думку прокурора, дослідивши представлені у справі докази, приходить до висновку, що в позові слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 15.04.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Донецьку. За рішенням Ленінського районного суду м.Донецька від 11.09.2012 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Згідно заяви [PERSON] до компетентних органів держав від 25.07.2015 року, посвідченої нотаріально, зареєстрованої в реєстрі за №1940 ним дана згода по 25.07.2016 року на виїзд сина [PERSON] за кордон, на тимчасово окуповані території України у супроводі його матері [PERSON] Згідно довідки ТОВ «Маргаз» від 19.01.2016 року, за місцем останньої роботи відповідача, з його заробітної плати у добровільному порядку проводилось відрахування аліментів на утримання сина, останній раз переказ грошових коштів у розмірі 1000 грн. здійснено 17.11.2015 року. Згідно висновку органу опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 1.02.2016 року вважається недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON]. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачені підстави для позбавлення батьківських прав. Мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1. Не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2. Ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3. Жорстоко поводяться з дитино; 4. Є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5. Вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6. Засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Викладені в позовній заяві доводи про те, що відповідач не дає своєї згоди на виїзд дитини за кордон спростовуються копією заяви про надання такого дозволу в липні 2015 року. Встановлені судом обставин та пояснення сторін у справі дають суду робити висновок, що позивач навмисно створює умови за яких відповідач [PERSON] не має можливості приймати участь у вихованні сина, коли останній вважає батьком іншу особу. Основною підставою позбавлення батьківських прав [PERSON] позивач вважає його ухилення від виконання свої обов'язків по вихованню дітей, але з цим твердженням суд не може погодитися, дослідженні судом докази й пояснення сторін свідчать про відсутність свідомої поведінки відповідача, направленої на невиконання своїх обов'язків по вихованню сина, так як не завжди він має реальну можливість виконати свої обов'язки, він не ухиляється від спілкування з сином і готовий проявляти батьківську турботу про нього. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не надала суду, а в судовому засіданні не встановлено достатніх доказів винної поведінки [PERSON], свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. При цьому суд виходить із вимог ст. 9 Конвенції «Про права дитини» від 20.11. 1989 року, в якій зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками , крім випадків, коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При вказаних обставинах суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволені позову про позбавлення батьківських прав. За ст.88 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про відмову позивачу у задоволені позову, підстав для стягнення з відповідача сплаченого судового збору суд не вбачає.

Outcome: dismissed