Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач»),третя особа - Івано-Франківська міська рада, в якому просивзобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою Позивача площею0,0249 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на [ADDRESS] , кадастровий номер 261010000008011017, яка належить йому на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №946838 від 19.08.2009 року, шляхом знесення за власний рахунок самовільно встановленої бетонно-блокової огорожі. Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивачу, як власнику земельної ділянки площею 0,0249 га, що розташована на [ADDRESS] , кадастровий номер 261010000008011017, з боку відповідача [PERSON] (сусіднього землевласника) чиняться перешкоди у реалізації ним прав власника земельної ділянки, так як Відповідачем самовільно та без попереднього погодження з Позивачем по межі із його земельною ділянкою із порушенням цивільного та земельного законодавства, а також вимог державних норм і стандартів, зведено суцільну глуху (непрозору) бетонно-блокову огорожу висотою 2м, довжиною 33 м. Зведення такої огорожі порушує права Позивача, оскільки не дає йому можливості використовувати належну йому земельну ділянку за її цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також не дає можливості обслуговувати газовий стояк. Крім того, такі дії Відповідача щодо встановлення огорожі призвели до порушення природної вентиляції стін його помешкання. Позивач також скористався правом на подання відповіді на відзив Відповідача. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачем - [PERSON] - подано відзив на позов та заперечення на відповідь на відзив, в яких він заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Зокрема, заперечуючи проти позову, Відповідач у відзиві на позов покликається на те, що суцільну бетонну огорожу встановлено ним на власній земельній ділянці з дотриманням будівельних вимог, норм та стандартів, з метою захисту Відповідача та його сім`ї від протиправних дій Позивача в їх сторону. Крім того, у відзиві на позов Відповідач покликався на те, що саме Позивачем [PERSON] здійснено добудови на його земельній ділянці без будь-яких дозволів, що підтверджено висновками відповідних контролюючих органів. Відповідачем також подано заяву про застосування строків позовної давності. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили та просили відмовити в їх задоволенні з підстав необґрунтованості та безпідставності. Третьою особою Івано-Франківською міською радою подано письмові пояснення на позов. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №946838 від 19.08.2009 року Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0249 га, що розташована на [ADDRESS] , кадастровий номер 261010000008011017. Сусіднім землевласником є Відповідач [PERSON] , якому на праві власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,006 га в [ADDRESS] , кадастровий номер 2610100000:08:011:0346. На власній земельній ділянці (по межі із земельною ділянкою [PERSON] ) [PERSON] було зведено суцільну огорожу. Посилаючись на те, що вказану огорожу зведено з порушенням будівельних норм та стандартів, вимог чинного законодавства, а також з порушенням прав [PERSON] , Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою Позивача шляхом зобов`язання Відповідача знести дану огорожу. Відповідно до частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 103 Земельного кодексу України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Відповідно до ч.ч.2-3 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Як зазначено в пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Так, Суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні обома сторонами визнано ту обставину, що спірну огорожу зведено Відповідачем на його власній земельній ділянці по межі із земельною ділянкою Позивача. Тобто, факту зведення Відповідачем огорожі (або її певної частини) на земельній ділянці Позивача Судом не встановлено, і Позивач на такі обставини не посилався. При цьому, в обґрунтування даного цивільного позову Позивач [PERSON] покликався на те, що вказану спірну огорожу було зведено Відповідачем із порушенням вимог законодавства, будівельних норм та стандартів, та з порушенням прав Позивача як сусіднього землекористувача (унеможливлення використання власної земельної ділянки за її цільовим призначенням). Відповідач в судовому засіданні дані обставини заперечував, посилаючись на відповідність зведеної огорожі будівельним нормам та стандартам та відсутності при її зведенні порушення прав Позивача. В контексті зазначеного Суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК Українисуд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Так, посилаючись на факт невідповідності зведеної Відповідачем на власній земельній ділянці огорожі, Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів. Наведення в позовній заяві конкретних вимог Державних будівельних норм та стандартів та посилання на їх порушення Відповідачем мають характер припущень Позивача, проте не підтверджуються належними засобами доказування. Крім того, Судом за клопотанням Позивача тричі в даній цивільній справі виносились ухвали про призначення судової будівельно-технічноїекспертизи (а.с.157-158, 188-191, 209-212) для вирішення питання відповідності збудованої огорожі вимогам Державних будівельних норм та стандартів, однак вказані експертизи не було проведено у зв`язку з їх не оплатою Позивачем [PERSON] . В контексті зазначеного Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. За таких обставин, Суд звертає увагу на те, що позиція Позивача щодо невідповідності спірної огорожі вимогам вищевказаних норм має характер виключно припущень, що не допускається в цивільному процесі. Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення прав Позивача діями Відповідача щодо встановлення огорожі на своїй земельній ділянці, Позивачем Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено. Необгрунтованими є посилання Позивача в судовому засіданні на ту обставину, що спірну огорожу було зведено Відповідачем без попередньої згоди Позивача, з огляду на наступне. Так, Порядок встановлення огорож у м. Івано-Франківську затверджено рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.02.2015 №84, пунктами 2.1-2.4 якого визначено: 2.1. огорожі земельних ділянок необхідно встановлювати по межі земельних ділянок, визначених документами на власність земельної ділянки або землекористування. 2.2. Встановлення огорожі між суміжними земельними ділянками окремих власників (землекористувачів), конструкція якої передбачає часткове втручання на суміжну земельну ділянку, можливе при умові згоди власника суміжної земельної ділянки. 2.3. У випадку відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки огорожа встановлюється у межах власної (орендованої) земельної ділянки. 2.4. У випадку розміщення будівлі (споруди) по межі ділянки необхідно передбачати встановлення огорожі з примиканням до фасаду будинку. Суд повторно звертає увагу на те, що в судовому засіданні сторони не заперечували тієї обставини, що спірну огорожу було зведено Відповідачем на власній земельній ділянці. Обставин того, що конструкція спірної огорожі Відповідача передбачає часткове втручання на суміжну земельну ділянку Позивача [PERSON] , Судом не встановлено, і Позивачем таких доказів не надано. Відтак, доводи Позивача щодо необхідності отримання Відповідачем попередньої згоди Позивача на встановлення такої огорожі - є безпідставними. Таким чином, враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 15, 321, 391 Цивільного Кодексу України,ст.ст. 103, 152 Земельного кодексу України, Порядку встановлення огорож у м. Івано-Франківську, затвердженого рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.02.2015 №84, пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст.12, 77, 81354-355 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: dismissed