Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) в березні 2015 року звернулася до суду із позовом до Пантаївської селищної ради м. Олександія (надалі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті [PERSON], яка померла 31 травня 2014 року залишилася спадщина, а саме: житловий будинок №32 разом з надвірними будівлями, що розташований в смт. Пантаївка, м. Олександрія, Кіровоградської області по вул. Пархоменка. За заповітом від 13 січня 2014 року, який не було змінено та скасовано, усе своє майно [PERSON] заповідала [PERSON] позивачу у справі. Після смерті спадкодавця вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, про що свідчить лист нотаріуса від 18 березня 2015 року. Зважаючи на викладене вона змушена звертатися до суду. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладенні обставини. Інтереси позивача в судовому засіданні представляв [PERSON] Представник Пантаївської селищної ради м. Олександрія в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді. В заяві до суду просить суд розглянути справу за його відсутності. Не заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та оцінивши досліджені докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 22, 182, 328, 392, 657,1216 - 1218, 1261, 1269, 1270-1275 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1268 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця. Судом встановлено, що 31 травня 2014 року у віці 86 років померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її смерть. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке до цього часу не успадковане, а саме житловий будинок (літ.А) площею 50, 8 м.кв. та сіни (літ а) площею 5, 3 м.кв. які знаходяться на присадибній земельній ділянці по вул. Пархоменко, 32, в смт. Пантаївка, м. Олександрія, Кіровоградської області, що раніше значилися за померлою. Суд приймає до уваги, що позивач своєчасно, тобто впродовж 6 місяців після смерті спадкодавця звернувся до нотаріальної контори, однак через відсутність правовстановлюючого документу на домоволодіння, який відсутній - позивач позбавлена можливості у нотаріуса оформити спадкове майно після смерті спадкодавця. Суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 1268 ЦК України позивач є такою, що прийняла спадщину, оскільки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Звернення до суду свідчить про те, що позивач від спадщини не відмовляється, що дає суду підстави для того, щоб визнати її єдиним спадкоємцем за заповітом на спадкове майно, що раніше належало спадкодавцю. Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались. Про те, що померла [PERSON] користувалася та володіла будинком № 32 разом із господарськими будівлями, що знаходяться на присадибній земельній ділянці по вул. Пархоменка в смт. Пантаївка, м. Олександрія, Кіровоградської області свідчать такі докази: - копією рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради депутатів № 123 від 16 лютого 1960 року відвід земельної ділянки під індивідуальну забудову площею 7820 кв.м. по вул. Пархоменка в смт. Пантаївка м. Олександрія; - копією договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої влісності з числом кімнат від однієї до пяти включно від 20 грудня 1960 року ; - копією генплану земельної ділянки площею 720 м.кв. та планувального завдання на забудову; - технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду, 30 березня 1960 року (погашений); - технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду, 10 березня 2015 року, інвентарний номер № не вказано. Суд приймає до уваги, що житловий будинок № 32 розташований на земельній ділянці по вул. Пархоменка, в смт. Пантаївка м. Олександрія позначений в технічному паспорті як житловий будинок (літ. А) площею 50, 8 м.кв. та сіни (літ а) площею 5, 3 м.кв. які знаходяться на присадибній земельній ділянці, про що є відмітка в технічному паспорті на будинок. Суд приймає до уваги, що позивач, своєчасно звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, про що свідчить постанова державного нотаріуса 18 березня 2015 року. Оціночна вартість житлового будинку із надвірними спорудами складає 19 829 грн., що підтверджується звітом про незалежну оцінку майна та відповідно до цієї суми і був сплачений судовий сбір позивачем при зверненні до суду. Зазначені обставини вказують на те, що відповідно до вимог ст. ст. 181, 392 ЦК України та відповідно до вимог ст. ст. 1217-1222 ЦК України є наявним право позивача про визнання за нею права власності на спадкове домоволодіння, на котре, як установлено судом не видавалось свідоцтва про право власності та не було зареєстрованим в Олександрійському МБТІ як нерухоме майно, тобто не видавалося раніше будь-кому свідоцтво про право власності та відсутня правова реєстрація цієї садиби в БТІ. Викладене є підставою для суду встановити право власності позивача за законом на спадщину, що залишилося після смерті спадкодавця. Суд дійшов висновку, що сама по собі відсутність реєстрації в Олександрійському МБТІ не свідчить, що будинок є самочинно збудованим. Згідно архівної довідки Олександрійського МБТІ від 02 березня 2015 року право забудовника по вул. Пархоменка 32 в смт. Пантаївка м. Олександроія належало [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки під забудову 28 грудня 1960 року. Акт прийомки відсутній. Суд приймає до уваги, що в 1955-1957 роках питання набуття права власності регулювалось указом Президії Верховної ради СРСР «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26 серпня 1948 року і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради міністрів СРСР «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. За цим указом та постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був сам факт спорудження ним цього будинку з додержанням вимог указаних актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Суд дійшов висновку, що ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відсутність факту державної реєстрації майна в МБТІ м. Олександрії і відповідно витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Викладені обставини є підставою для суду встановити право власності позивача за заповітом на спадщину, що залишилося після смерті спадкодавця. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved