Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання їх малолітньої дитини. Вимоги мотивовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 листопада 2002 року, є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Спільне господарство подружжям не ведеться, припинили проживати однією сім'єю з 2014 року. На даний час дитина проживає з матір'ю та потребує матеріальної допомоги, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вважаючи, що сім'я розпалася, позивач просила розірвати шлюб між сторонами, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини, у розмірі 30 % з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, відповідно до змісту якої на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі з підстав викладених в позові. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав в повному обсязі, просив при визначенні розміру аліментів врахувати той факт, що він відповідно до довідки МСЕК втратив 25% працездатності, а такоже те, що на його утриманні перебувають батьки похилого віку. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, а також на повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, cуд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 листопада 2002 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за № 72 (а.с. 6). Відповідно до ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожний з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, за час наданий судом для примирення подружжя не прийшло до взаємо порозуміння, а отже наміру відновлювати сім'ю не мають. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається, тому шлюб між ними має бути розірваний. Відповідно до свідоцтва про народження - [PERSON], народився, [INFO] року, його батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 5). Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 12 лютого 2016 року [PERSON] разом з сином [PERSON] фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). Згідно до довідки МСЕК від 28 листопада 2007 року [PERSON] втратив 25 % професійної працездатності. Відповідач в порушення ст. 180 СК України ухиляється від матеріального забезпечення дитини. Згідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Згідно зі ст. 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18 Конвенції про захист прав дитини). Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] надали покази про те, що після одруження сторони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство є батьками малолітньої дитини. З 2014 року після сварки сторони припинили проживати разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є близьким другом родини, знає сім'ю [PERSON] тільки з позитивного боку, подружжя кохає один одного. Суд вбачає доведеною ту обставину, що відповідач не виконує свого батьківського обов'язку по утриманню спільної із позивачем дитини, тому вимога про стягнення аліментів є правомірною. Враховуючи вищенаведене та виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, враховуючи вік дитини, стан здоров'я відповідача, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача в розмірі - ? частини, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та обов'язку обох батьків її утримувати. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial