Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON], через свого представника [PERSON], звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить визначити [PERSON] додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла 17 вересня 2016\~року у м. Маріуполі, строком до 3 місяців. На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що на підставі свідоцтва\~про право на спадщину від 17 листопада 2004 року його мати [PERSON] є власником 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] (вул. Митрополитська) у м. Маріуполі, підтвердженням чого є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 грудня 2004 року. Позивач є сином [PERSON], яка померла 17 вересня 2004 року, про що вчинений актовий запис № 1968. Також, 22 вересня 2016 року помер його батько [PERSON], про що вчинений актовий запис № 1997. 19 грудня 2012 року мати позивача склала заповіт, яким усе своє майно заповіла своєму сину. 13 березня 2017 року позивач склав доручення на імя [PERSON], який повинен був від його імені прийняти спадщину та вести спадкову справу про передачу йому спадкового майна. [PERSON] протягом шестимісячного строку до нотаріальної контори не звернувся, у звязку з чим представник пропустив строк для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] внаслідок своєї юридичної необізнаності, а сам позивач не мав можливості приїхати до міста Маріуполя за станом здоровя. Наведені обставини є перешкодою для позивача отримати свідоцтво про право на спадщину на указану квартиру, вважає, що строк пропущений ним із поважних причин, тому просить позовні вимоги задовольнити. Під час розгляду справи представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву, в якій уточнив підставу позову та вказує, що [PERSON] на теперішній час виповнилося 65 років, у нього дуже слабкий стан здоровя у звязку з перенесеним інфарктом міокарда. Також у нього відсутній закордонний паспорт і дорога у м. Маріуполь із м. Таганрог [PERSON] Федерації закрита у звязку із військовими діями, внаслідок чого він не мав можливості особисто прибути до м. Маріуполя для подачі заяви про прийняття спадщини. 13 березня 2017 року він склав довіреність на [PERSON], який повинен був від його імені подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори та 14 березня 2017 року відправив указану довіреність поштовим відправленням, яку [PERSON] отримав лише через два тижні, тобто 27 березня 2017 року після закінчення 6-ти місячного строку, внаслідок чого [PERSON] і не зміг звернутися до нотаріальної контори у передбачені строки. У звязку із оформленням такої довіреності, представник позивача вважає, що [PERSON] фактично прийняв спадщину за заповітом. Також представник позивача посилається на те, що відповідач визнав позовні вимоги і погодився з тим, що наявні обєктивні причини пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини, зокрема, не вчасне отримання [PERSON] довіреності поштовим відправленням з [PERSON] Федерації. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, у подальшому подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не зявилася, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, з приводу заявленого позову висловила позицію на розсуд суду. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ч.\~2 ст.\~197 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Виконуючи вимоги, передбачені ст. ст. 10, 212-214 ЦПК України, суд виходить з такого. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 27 жовтня 1952 року серії ЮО-100276, [PERSON] народився 08 жовтня 1952 року, його батьками є: [PERSON], [PERSON], актовий запис № 1135 (а. с. 9). За життя [PERSON] склала заповіт від 12 квітня 2012 року, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] (а. с. 10). Відповідно до свідоцтва про смерть від 20 вересня 2016 року серії І-НО № 963459, [PERSON] померла 17 вересня 2016 року, про що складений актовий запис № 1968 (а. с. 21). Також, відповідно до свідоцтва про смерть від 23 вересня 2016 року серії І-НО № 963493, [PERSON] помер 22 вересня 2016 року, про що складений актовий запис № 1997 (а. с. 23). Перша маріупольська державна нотаріальна контора на запит [PERSON] листом від 03 серпня 2017 року № 2223/01-16 повідомила останнього, що для заведення спадкової справи до майна померлої 17\~вересня 2016 року [PERSON], [PERSON] необхідно надати рішення суду про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та у межах установленого судом строку прийняти спадщину шляхом подання заяви особисто, направлення її поштовим відправленням або через представника заяву відповідного змісту із справжністю підпису заявника (спадкоємця), який має бути нотаріально засвідчений (а. с. 44). До матеріалів справи долучений висновок кардіолога Багатопрофільного приватного медичного центру «Сімя» від 21 вересня 2017 року, відповідно до якого [PERSON] хворію серцевими захворюваннями (а. с. 50). Згідно з листом Укрпошти від 17 жовтня 2017 року № 16/10-2-421 строк надходження письмової кореспонденції в Росію складає від 7 до 51 дня (а. с. 65). Вирішуючи питання про заявлені вимоги, суд виходить з такого. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26\~вересня 2012\~року (справа № 6-85цс12) та 04 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15). Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1, 2 ст.\~58 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Оцінюючи представлену суду довідку про стан здоровя [PERSON], слід дійти висновку, що вона не вказує безпосередньо на те, що [PERSON] із 17 вересня 2016 року по 17 березня 2017 року перебував на постійному стаціонарному або ж іншому лікуванні, яке давало суду підстави для висновку про причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для подачі заяви про прийняття спадщини. Та обставина, що [PERSON] видав доручення [PERSON] на подачу ним заяви від його імені про прийняття спадщини, також не може бути розцінена судом як поважана причина пропуску строку на прийняття спадщини, оскільки такі доводи не відповідають положенням п. п. 3.3 3.6 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2017 року № 282/20595, якими визначено, що заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей. З наведеної норми права вбачається, що на спадкоємця покладений обовязок заяву підписати особисто та подати чи направити її поштою нотаріусу, а у даному випадку і з нотаріальним посвідченням підпису. Тому видача позивачем довіреності на імя [PERSON] жодним чином не може указувати на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Також судом не приймаються доводи позивача про те, що внаслідок бойових дій, похилого віку та поганого стану здоровя [PERSON] не міг особисто прибути до м. Маріуполя, оскільки як наведено вище він не позбавлений був права направити заяву про прийняття спадщини поштовим відправленням. Та обставина, що поштове відправлення з [PERSON] Федерації до України та навпаки надходить від 7 до 51 дня не може свідчити про неможливість подачі позивачем заяви про прийняття спадщини у передбачені законодавством України строки, при цьому при направленні заяви поштовим відправленням вважається, що така заява відправлена уперше з моменту здачі її на поштове відділення. Судом не приймаються доводи в уточненій позовній заяві про те, що представник відповідача визнав позовні вимоги, оскільки у своїй заяві представник відповідача висловив позицію щодо поданого позову на розсуд суду, і така позиція сторони не є визнанням позову. Посилання представника позивача на відсутність у позивача закордонного паспорту не може бути розцінена судом як поважана причина неможливості прибуття до м. Маріуполя, оскільки між Україною та [PERSON] Федерацією відсутній візовий режим, і громадяни [PERSON] Федерації можуть прибувати до території України за своїми внутрішніми паспортами на певний проміжок часу. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed