Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

[PERSON] у січні 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення процентів, вказавши, що у період з 11.10.2003 року по 06.12.2011 року перебувала у шлюбі із відповідачем. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.04.2013 року задоволено позов про поділ спільного майна подружжя та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 46632 гривень. Рішення суду набрало законної сили і 10.02.2015 року [PERSON] звернулась до виконавчої служби для примусового виконання рішення суду від 08.04.2013 року. Виконавче провадження було закінчено 15.04.2016 року у звязку із фактичним повним виконанням. Позивач вважала, що за час невиконання судового рішення відповідач повинен сплатити їй проценти в сумі 12246,03 гривень за період з 11.02.2015 року по 11.02.2016 року відповідно до положень статей 536 та 1048 Цивільного кодексу України. Проценти позивачем розраховано на рівні облікової ставки НБУ за кожен день у період з 11.02.2015 року по 11.02.2016 року. У судовому засіданні представник позивача підтвердив обставини викладені у позові, наполягав на задоволенні позовних вимог. Позивач у судове засідання не зявилася. Відповідач та його представник проти позову заперечували, оскільки згідно правових позицій Верховного Суду України до правовідносин, які виникли у звязку з несвоєчасним виконання рішення суду про поділ майна подружжя не можуть застосовуватися норми що передбачають сплату процентів (ст. 1048 ЦК) або цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (ст. 625 ЦК). [PERSON] додатково пояснив, що не ухилявся від виконання рішення суду про сплату компенсації [PERSON], а збирав гроші для того щоб виплатити присуджену суму одним платежем. Крім того просив врахувати що в цей же час був вимушений виплачувати спільний кредит, взятий під час шлюбу із [PERSON]. Суд вислухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.04.2013 року у цивільній справі №2314/1175/12 (провадження №2/711/84/13) за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, третя особа АКБ «УкрСибБанк» позовні вимоги [PERSON] задоволено, - визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на ? частину квартири [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]; стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 46632 гривні як вартість ? частини квартири [ADDRESS]; стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 707,3 гривень (а.с. 6-7). Зі змісту рішення суду від 08.04.2013 року вбачається, що сума 46632 гривні є компенсацією [PERSON] за її частку у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS]. Рішення суду від 08.04.2013 року набрало законної сили 10.04.2014 року. За рішенням суду 16.05.2014 року видано виконавчий лист та 10.02.2015 року постановою державного виконавця Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ відкрито виконавче провадження №46468323 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 46632 гривні. 15.04.2016 року постановою державного виконавця Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ виконавче провадження №46468323 закінчено у звязку із фактичним повним виконанням рішення (а.с. 8). Позивач вважала, що має право на отримання процентів відповідно до ст. 536 та 1048 ЦК України. Так, статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Стаття 1048 ЦК України передбачає що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Саме на рівні облікової ставки Національного банку України позивач і розрахувала проценти в сумі 12246,03 гривень, які просила стягнути із [PERSON]. Однак суд не може погодитися із доводами [PERSON] з наступних причин. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, - висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Згідно Правової позиції Верховного Суду України висловленої під час розгляду справи №6-2759цс15 (постанова від 20.01.2016 року), - правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання. Вказана Правова позиція застосована зокрема і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ під час розгляду справи №666/3753/15-ц (Ухвала від 25.05.2016 року). Норми ст. 1048 ЦК України, які встановлюють проценти за договором позики, не можуть бути застосовані у даній справі оскільки правовідносини між [PERSON] і [PERSON] щодо сплати компенсації за частку у спільному майні подружжя виникли не з договору позики, а з рішення суду. При цьому ні самим рішенням суду від 08.04.2013 року, ні діючим законодавством України не передбачена сплата процентів на рівні облікової ставки НБУ за несвоєчасне виконання рішення суду про сплату компенсації за частку у спільному майні подружжя. За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення процентів. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не відлягають. На підставі ст. 71 СК України, ст. 11, 509 ЦК України, ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218, 360-7 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed