Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», надалі відповідач, про визнання недійсним пункту 6.2 статті 6 «Врегулювання спорів» Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-784-08 від 05.08.2008р. Згідно заяви від 28.01.2016р. [PERSON] просить розглядати справу без його участі з підтриманням позовних вимог. Відповідно до позовної заяви та поданих додаткового пояснень по суті справи, [PERSON] в обґрунтування заявленого позовну посилається на ті обставини, що від імені АКБ «Укрсоцбанк» кредитний договір був підписаний заступником керуючого Тернопільської обласної філії [PERSON], який діяв на підставі Довіреності від 29.12.2007р., посвідченої приватним нотаріусом. Однак, із змісту вказаної довіреності випливає, що вона видана лише для підписання кредитних договорів. Такий зміст довіреності визначає повноваження представника як суто фінансові, з питання укладання кредитних угоди та супутніх його договорів та не містить в своєму тексті окремих положень про надання права АКБ «Укрсоцбанк» [PERSON] укладати третейські угоди чи застереження. Пункт 6.2 Кредитного договору, а саме викладена в ньому третейська угода не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про третейські суди», оскільки не містить конкретного зазначення всіх істотних умов та предмету спору, проте третейська угода обовязково має містити вказівку на вичерпне коло питань, які передаються на третейський розгляд. Такі домовленості звужують право осіб на судовий захист тільки в третейському суді. В даному випадку відсутнє волевиявлення позивача щодо розгляду справи третейським судом. Третейська угода повинна була б укладатися після виникнення спору між сторонами по договору. При підписання кредитного договору спору між сторонами не було, проте третейське застереження було передбачено в умовах договору при його підписанні. Позивачу не надано перед підписанням кредитного договору для ознайомлення з умовами Регламенту Третейського суду, який є невідємною частиною третейської угоди та згоди з такими умовами. Третейське застереження суперечить Регламенту третейського суду в частині призначення суддів, що само по собі вказує на недійсність застереження в цій частині з моменту підписання договору. Враховуючи те, що кредит був наданий в іноземній валюті розгляд третейським судом будь-яких спорів не допускається. Позивач стверджує, що через наявність у кредитному договорі третейського застереження будуть порушенні його права, оскільки Банк буде матиме можливість розглядати справу при виникненні між сторонами спору третейським судом без його часті , чим будуть обмежуватися його права на свій захист. Тому, пункт 6.2 договору від 05.08.2008р. не відповідає нормам законодавства, суперечить актами цивільного законодавства, не підтверджено наявність в особи, яка вчинила правочин з боку відповідача необхідний обсяг повноважень цивільної дієздатності, а відтак пункт 6.2 кредитного договору слід визнати недійсним. Представник відповідача в судове засідання не зявився, згідно поданих заперечень просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що договір від імені відповідача укладався заступником відділення, який мав всі необхідні повноваження, в тому числі і на підписання договору з третейським застереженням, позивач був ознайомлений з договором та надав свою згоду на його підписання. Умови договору відповідають актам цивільного законодавства та позивачем не доведено, яким чином порушенні його права та інтереси наявність в умовах кредитного договору пункту щодо третейського застереження. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши норми чинного законодавства. прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Стаття 627 Цивільного кодексу України, з посиланням на статтю 6 Кодексу передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір, в силу ст. 638 ЦК України вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечить актами цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 05 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-784-08, за умовами якого кредитор зобовязується надати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поверненості, строковості, платності та цільового використання. Згідно пункту 6.2 статті 6 Договору від 05.08.2008р. сторони передбачили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів сторони,

Outcome: dismissed