Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулась у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про визначення розміру частки у спільній власності на квартиру. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12.01.2012 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON]. про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. У вказаному рішенні, загальна і житлова площа ? квартири, паво власності на яку визнано за позивачем, не зазначені, а у позові питання про визначення розміру частки не ставилось. Позивач вказує, що у зв'язку із зазначеним, відсутність визначення розміру загальної та житлової площі ? частини квартири унеможливлює її реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому позивач просила визначити площу ? частини квартири [ADDRESS], право власності на яку визнано за [PERSON] у розмірі : загальна - 21,375 кв. м., житлова: 14, 55 кв. м. Позивач в судове засідання не з'явився, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове не з'явився, належним чином повідомлявся, до суду надіслав заяву, в якій позовні вимоги визнав. Третя особа в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене та позицію представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність відповідача за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, пояснення сторін та дослідивши докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12.01.2012 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON]. про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS] (а. с. 5-6). Відповідно до ч. 3 ст. 61 обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішення Голосіївського районного суду від 12.01.2012 року набрало законної сили 07.02.2012 року, з якого вбачається що за позивачем [PERSON] було визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.1. ст.57 ЦПК України будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи є доказами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Таким чином, право власності на ? частину квартири [ADDRESS] підлягає державній реєстрації. Судом встановлено, що позивач звернулась до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, однак рішенням від 07 квітня 2013 року у державній реєстрації права власності було відмовлено, оскільки в рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 12.01.2012 року не вказано загальну та житлову площу вказаної квартири. Відповідно до підп. 2 п. 20 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N 1141 з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно, зокрема, відомості про площу об'єкту нерухомого майна (загальну та (за наявності) житлову). Судом встановлено, що відповідно до технічного паспорту на приватизовану квартиру [ADDRESS], житлова площа квартири складає 29,1 кв. м., загальна площа квартири - 42, 75 кв. м. Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому, оцінюючи зібрані у справі докази та наявні законні підстави, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved