Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03 серпня 2012 року [PERSON] позичив у неї 2700 (дві тисячі сімсот) грн. На підтвердження укладеного між ними договору позики [PERSON] надав їй розписку, в якій зазначив, що взяв у неї в борг 2700 грн. і зобов'язався віддати позичені кошти до 31 жовтня 2012 року. До 31.10.2012 року вказані кошти [PERSON] їй не віддав, і 25.02.2014 року надав їй ще одну розписку, згідно якої зобов'язався повернути заборговану суму коштів в розмірі 2700 грн. до кінця лютого 2014 року. Проте, до цього часу [PERSON] борг не повернув. Її неодноразові прохання щодо повернення грошового боргу [PERSON] ігнорував, що і змусило її звернутися до суду. Прохає стягнути з [PERSON] на її користь борг в сумі 2700 грн. та витрати по сплаті судового збору - 243 грн. 60 коп., а всього - 2943 грн. 60 коп. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підтсав. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України). Нормами ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у судовому засіданні відповідно до норм ч. 1 ст. 61 ЦПК України встановлено наступне. 03 серпня 2012 року відповідач [PERSON] взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 2700 грн., про що ним власноручно була написана розписка (а.с.4). Згідно розписки від 03.08.2012 року [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] гроші 31 жовтня 2012 року. Проте, до 31 жовтня 2012 року вказані кошти відповідач [PERSON] не повернув, внаслідок чого 25 лютого 2014 року останній надав позивачу ще одну розписку, згідно якої зобов'язався повернути заборговану суму коштів в розмірі 2700 грн. до кінця лютого 2014 року (а.с.5). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем зазначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики відповідачем як позичальником не був виконаний, а тому позивач звернулася з даним позовом до суду. В спірних правовідносинах має місце прострочення боржника, оскільки відповідач [PERSON], отримавши від позивача грошові кошти в сумі 2700 грн., не виконав своєчасно взяті на себе зобов'язання з повернення грошових коштів. Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.526 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. За таких обставин, суд дійшов до переконання, що з відповідача слід стягнути на користь позивача грошові кошти в сумі 2700 (дві тисячі сімсот) грн. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати повинні бути покладені на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved