Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування\~позовних вимог\~представник позивача\~вказав, що між АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк») та [PERSON] 15.11.2007 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф070883П, за умовами якого Банк надав позичальнику 124\~000,00 грн. зі сплатою 15 % річних та кінцевим терміном повернення до 14.11.2019. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 16.11.2007 між Кредитором та Іпотекодавцем, яким є [PERSON] укладено іпотечний договір №02-23-Ф0708883П-1775, відповідно до якого останній передав Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] / [ADDRESS] . Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 18.06.2019 складається з: строкової заборгованості 4 621,00 грн.; простроченої заборгованості 103 020,00 грн.; строкової заборгованості по нарахованих відсотках 358,80 грн.; простроченої заборгованості по нарахованих відсотках 141 446,40 грн. З наведених підстав позивач просив суд: 1) В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №Ф070883П від 15.11.2007 в сумі 249\~446,20 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки двокімнатну квартиру [ADDRESS] / [ADDRESS] , на користь АТ «Альфа-Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеного на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій; 2) Стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 07.11.2019 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 36-37). 11.01.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих та заявлених поза межами строку позовної давності. Подав заяву про застосування строків позовної давності в порядку частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) (а.с. 54-56, 59-63). Ухвалою суду від 04.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 89-90). В судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк» адвокат Шевцов О. С. просив задовольнити позовну заяву з підстав у ній наведених. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заявлених позивачем вимог через їх необґрунтованість та сплив строку позовної давності. Третя особа [PERSON] підтримав позицію відповідача. Заслухавши доводи учасників судового процесу, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4\~ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини 1 та 2 статті 12\~ЦПК України). За змістом частин 1 та 6 статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). За частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. 15.11.2007 між [PERSON] та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» було укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії №Ф070883П, згідно умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 124\~000,00 грн., з порядком повернення кредиту, передбаченим п.1 Договору зі сплатою 15% відсотків річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за Договором кредиту до 14.11.2019 (а.с. 6-11). Також, 16.11.2007 між [PERSON] та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір №02-33-Ф070883П-1775, відповідно до якого поручитель передав в іпотеку в забезпечення зобов`язань [PERSON] по Договору №Ф070883П належну йому на праві власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] / [ADDRESS] (а.с. 15-18). Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 25.03.2019, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 03.09.2019, визнано виконавчий напис №3416 від 17.03.2017, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. за договором кредиту №Ф070883П від 15.11.2007, таким, що не підлягає виконанню (а.с. 64-65, 66-68). Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 17.03.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі\~\~№ 3416, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на квартиру\~\~ [ADDRESS] , і за рахунок коштів, отриманих від реалізації Предмету іпотеки запропоновано задовольнити вимоги Стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Боржниками умов Кредитних договорів за період з 10 вересня 2015 року по 09 лютого 2017 року, загальна сума заборгованості визначена у розмірі 107 641,00 грн. Звертаючись до суду з даним позовом АТ «Альфа-Банк» як правонаступник АТ «Укрсоцбанк» просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 249\~446,20 грн., яка складається з: 4 621,00 грн. строкова заборгованість; 103\~020,00 грн. прострочена заборгованість; 358,80 грн. строкова заборгованість по нарахованих відсотках; 141 446,40 грн. прострочена заборгованість по нарахованих відсотках (а.с. 19). Позивач не надає розгорнутого детального помісячного розрахунку такої заборгованості, не зазначає час, з якого вона виникла, суму коштів, які сплачувались і коли був останній платіж, а лише вказує в долученій до позову «довідці-розрахунку заборгованості» наведені вище суми. За таких обставин неможливо перевірити обґрунтованість та достовірність наведеної вище інформації, оскільки позивач не повідомляє, які вихідні дані він використовував та за якою формулою розраховував загальну суму заборгованості та її складових. Тоді як, у пункті 4.5 укладеного між сторонами кредитного договору зазначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пп. 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України). Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Пред`явлення позову до суду це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності. За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників. Отже, позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 статті 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. За змістом частини п`ятої статті 3\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 25.03.2019, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 03.09.2019, при розгляді справи за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: [PERSON] , Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, встановлено, що останній платіж за договором №Ф070883П від 15.11.2007 позичальником було здійснено 15.06.2009 і з цього дня позичальником не виконуються обов`язки визначені п.п. 3.3.8, 3.3.9 цього Договору. Таким чином, починаючи з 16 серпня 2009 року, тобто після спливу 60 календарних днів з моменту здійснення останнього платежу, в банку виникло право вимагати дострокового погашення кредиту. Однак, ПАТ «Укрсоцбанк» не звертався у визначений чинним законодавством спосіб та встановлені строки з позовом до [PERSON] та [PERSON] , як позичальника та майнового поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором, що не спростовано стороною позивача. Внаслідок цього Банком пропущені строки позовної давності, а згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд не погоджується із доводами представника банку щодо визнання відповідачем сплати заборгованості в 2015-2016 роках та відповідно переривання строків позовної давності, оскільки незважаючи на подану відповідачем заяву про застосування строків позовної давності стороною позивача не надано суду належних та достатніх доказів у розумінні статей 77, 80\~ЦПК України на спростування вказаних обставин. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому, слід відмовити у задоволенні вказаних вимог банку у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з таким позовом за вище встановлених обставин.

Outcome: dismissed