Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Четвертої одеської державної нотаріальної контори про визнання постанови нотаріуса [PERSON] №4727/02-31 від 26.11.2014 року недійсною. В ході розгляду справи судом залучено в якості третьої особи [PERSON], [INFO], в інтересах якого діє законний представник [PERSON], його матір. В обгрунтування позову [PERSON] вказувала на те, що вказаною постановою нотаріус безпідставно відмовила їй у видачі свідоцтва на обовязкову частину в спадщині за заповітом матері. При визначенні її пенсійного віку нотаріус застосувала ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тоді як потрібно було застосувати ст.4 вказаного Закону, так як існують міжнародні договори, обовязковість яких визнана Верховною Радою України, які визначають інший порядок пенсійного забезпечення сімей військовослужбовців. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримали позов та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позову та зазначила, що головною умовою видачі свідоцтва про право на спадщину та виникнення права на обов'язкову частку у спадщині є непрацездатність спадкоємця першої черги. Непрацездатними в Україні вважаються повнолітні особи, які досягли встановленого пенсійного віку відповідно до чинного на день відкриття спадщини пенсійного законодавства. Позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії у звязку з тим, що вона не досягла пенсійного віку визначеного ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно з якою призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років. До досягнення цього віку у 2014 році право на пенсію мають жінки 57 років, які народилися з 01 квітня по 30 вересня 1958 року. На день відкриття спадщини [PERSON] було лише 55 років. Законний представник третьої особи заперечувала проти позову посилаючись на те, що позивач не має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки не досягла відповідного віку. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено в ході розгляду справи, що позивач [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON]. (а.с.8,10). 06.07.2014 року померла [PERSON] (а.с.11). За своє життя [PERSON], а саме 07.05.2014 року, залишила заповіт, яким заповідала належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON], [INFO]. 08.10.2014 року [PERSON] звернулася до Четвертої одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на обовязкову частку у спадковому майні після смерті [PERSON] посилаючись на те, що вона є непрацездатною за віком, має право на пенсію в Україні з 55 років та є дружиною військовослужбовця. 26.11.2014 року державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до її змісту нотаріусом вказано було вказано на норми ст.1261 ЦК України. Непрацездатними в Україні вважаються повнолітні особи, які досягли встановленого пенсійного віку відповідно до чинного на день відкриття спадщини пенсійного законодавства. Позивачка досягла 55 річного віку, тоді як нормами ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зазначено про досягнення 57 річного віку для особи при призначені пенсії за віком. Згідно з нормами ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Нормами статті 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. При цьому необхідно звернути увагу, що статтею 26 вказаного Закону визначено умови призначення пенсії за віком , а саме: особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки [INFO] і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року. Отже, згідно з вказаними нормами чітко визначено поняття, згідно до якого статус непрацездатної особи має особа, яка досягла встановленого законом пенсійного віку, а спеціальною нормою (ст.26) при цьому і визначено вік, після досягнення якого, особа вважається непрацездатною. Оскільки позивач, яка народилася 27.08.1958 року, на час відкриття спадщини, тобто на 06.07.2014 року, досягла 55 років, а не 57 років, тому постанова державного нотаріуса є законною, а заявлений позов не підлягає задоволенню. Посилання позивача на досягнення нею 55 років та пенсійного віку за законами Російської Федерації та застосування норми ст.4 Закону , щодо застосування в першу чергу дії міжнародних договорів, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, суд вважає безпідставним, оскільки умови отримання права на обов'язкову частку у спадщині визначені нормами Цивільного кодексу України і спеціальними нормами Законів України. Норми ст.4 та норми міжнародних договорів застосовуються до умов оформлення та отримання пенсії на території України і не розповсюджуються на спадкові права.

Outcome: dismissed