Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON], уточненим в ході розгляду справи (а.с. 63-65), вказавши, що позивачі є дідом та бабусею, а відповідач матірю неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних стосунків між сином позивачів [PERSON] та [PERSON] відповідач [PERSON] створює перешкоди позивачам у спілкуванні з онуками, не надає можливості спілкування, тому позивачі просять визначити способи участі їх у вихованні обох онуків шляхом встановлення систематичних зустрічей з [PERSON] кожної першої неділі місяця з 14.00 години до 17.00 години без присутності матері за місцем проживання позивачів з правом відвідування навчальних та культурно-розважальних закладів; дати можливість спільного відпочинку позивачам разом з [PERSON] у літній період протягом 10 днів поспіль у зручний для дитини час за умови своєчасного повідомлення матері про наміри проведення такого відпочинку, повідомлення про подальше перебування дитини, враховуючи стану здоровя дитини та інших обставини, що можуть мати істотне значення; встановлення систематичних зустрічей з [PERSON] кожної першої неділі місяця з 17.00 години до 19.00 години без присутності матері за місцем проживання позивачів. В судовому засіданні позивачі та їх представник на заявлених вимогах наполягали. Позивач [PERSON] вказав, що протягом сумісного проживання сина з невісткою в належному йому з дружиною будинку [PERSON] усіляко перешкоджала спілкуванню [PERSON] з бабусею та дідом, запираючись з донькою в кімнатах на другому поверсі та не даючи змоги дитині спілкуватися з дідом та бабусею, причини такого ставлення їм не повідомляла. Під час перебування у шлюбі [PERSON] знайшов роботу у Російській Федерації та працював у м. Москва, а [PERSON] мешкала в їх будинку. За деякий час після народження [PERSON] відносини між [PERSON] та [PERSON] погіршились, а потім позивачі та [PERSON] остаточно вирішили переїхати до іншої країни, оскільки там мали роботу. Приїжджаючи до України [PERSON] телефонував [PERSON] кожного разу, однак, вона на дзвінки не відповідала, а коли відповідала, то відмовляла у зустрічі з різних причин, а також [PERSON] та її мати вимагали грошових коштів, хоча [PERSON] сплачує аліменти на утримання дітей. Згодом [PERSON] взагалі припинила відповідати на дзвінки. Також позивач вказував, що намагався дізнатися де навчається [PERSON], однак, йому це не вдалось. Позивач [PERSON] на позовних вимогах наполягала, вказуючи, що подружжя [PERSON] та [PERSON] переїхало мешкати до належного позивача будинку, коли [PERSON] виповнився рік. Водночас під час проживання у будинку позивачі мешкали на першому поверсі, а [PERSON] та [PERSON] з донькою на другому поверсі будинку, при цьому [PERSON] зачиняла [PERSON] у кімнаті, щоб не давати змоги спілкуватися з бабусею та дідусем, вимагаючи, що позивачеві передали їй право власності на половину належного їм будинку. Коли позивач [PERSON] вдавалось поспілкуватись із онукою, то [PERSON] розповідала, що [PERSON] називає її образливими словами, як то «стерво» чи «пацюк». Коли позивачі прийняли рішення переїхати на постійне проживання до іншої держави, то [PERSON] було запропоновано або виїхати або залишись в будинку та мешкати у ньому за умови, що вона буде самостійно сплачувати комунальні послуги, однак, [PERSON] відмовилась та виїхала до своїх батьків. Позивач зазначала, що вони мають змогу та бажання спілкуватись з онуками та опікуватись ними, періодично приїжджають до України, де мають облаштований будинок, тому просила встановити графік побачень та час для відпочинку з [PERSON] Представник позивача, підтримуючи позов, вказувала, що [PERSON] та [PERSON] є дідусем та бабусею дітей, [PERSON] працює на території іншої держави, але позивачі систематично приїжджають до України, де мають будинок, придатний для проживання та зустрічей з онуками. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала повністю, вказуючи, що позивачі не виявляли бажання спілкуватися з онуками аж доки вона не звернулась з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. Після того, як позивачі вирішили переїхати до іншої держави, вони вигнали її з дітьми з будинку. Малолітньому [PERSON] [PERSON] про існування бабусі та дідуся не розповідала, він про їх існування не знає. На пропозицію суду висловити свою думку щодо запропонованого позивачами графіку побачень або запропонувати якийсь інший час, який був би їй зручним, укласти мирову оду, тощо, категорично відмовилась навіть після ухвалення судом рішення про вирішення подібного спору за позовом батька дітей [PERSON] Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування в судовому засіданні вказала, що [PERSON] та [PERSON] звертались до органу опіки для встановлення графіку побачень з онуками, але створеною комісією було заслухано батьків дітей, а також бабусю та дідуся, дитину [PERSON] та відмовлено у визначенні способів участі бабусі та дідуся з вихованні онуків. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. Батьками [PERSON], 02.08.2007 року, та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], на підтвердження чого надані копії свідоцтв про народження дітей (а.с. 14.-15). Батьками [PERSON] у свою чергу є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Отже позивачі [PERSON] та [PERSON] є відповідно дідусем та бабусею щодо [PERSON] та [PERSON] Позивачі зареєстровані проживаючими на території України за адресою: м. Запоріжжя, вул. Хворостяна, 24 (а.с. 31, 32, 68). Де характеризуються з позитивного боку (а.с. 69, 70. 23.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про сплату аліментів, яким погоджено між сторонами обовязок [PERSON] сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання обох дітей в сумі по 1000 гривень на кожну дитину (а.с. 16.17). Факт проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом із матірю [PERSON] сторонами в судовому засіданні не заперечувався. При зверненні [PERSON] та [PERSON] до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування, як вбачається з висновку від 18.04.2017 року, будь-якого способу участі дідуся та бабусі у вихованні онуків органом опіки не визначено та таку можливість фактично перекладено на суд. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 150 ч. 1, 2 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як вказує ст. 155 ч. 1, 2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Як вказує ст. 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Згідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремою, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Оскільки всупереч вимогам чинного законодавства органом опіки та піклування не визначено способів участі у вихованні дітей бабусею та дідусем, тож суд вважає за необхідне визначити їх самостійно з урахуванням думки учасників провадження. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципу безумовного права бабусі та дідуся на спілкування з онуками та забезпечення їх права брати участь в житті та вихованні онуків, яке може бути обмежено виключно у разі, коли це безумовно та невідворотно може зашкодити самій дитині. Стаття 3 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст. 4 ЦПК України. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні графіку побачень [PERSON] та [PERSON] з онуками, а також часу для спільного відпочинку зі старшою онукою, суд враховує запропонований позивачами графік побачень з урахуванням пояснень представника позивачів щодо того, вірним є бажання позивачів спілкуватися з онуком [PERSON] саме у неділю, а не у суботу, як помилково вказано в уточненій позовній заяві, оскільки відповідачеві як представником позивача, так і судом багаторазово пропонувалось висловитись з приводу запропонованого графіку або вказати будь-який зручний для неї та дітей час для побачень з позивачів з онуками, натомість відповідач від цього відмовилась, у такий спосіб розпорядившись своїми правами щодо надання заперечень по суті спору. Навіть після розгляду судом справи за позовом [PERSON] та [PERSON] про визначення способів участі батька у вихованні дітей відповідач відмовилась висловитись з приводу графіку та категорично відмовилась від розгляду питання про укладення мирової угоди чи вирішення спору в інший спосіб за взаємною згодою. За таких обставин, враховуючи те, що на час розгляду справи позивачі постійно проживають в іншій державі та не мають змоги часто відвідувати Україну, суд вважає доцільним встановити наступний графік спілкування [PERSON] та [PERSON] з онуками, а саме кожної першої неділі місяця у час з 14.00 д 17.00 годині, що також узгоджується з графіком спілкування батька з дітьми, який визначений іншим рішенням суду, а також визначити час для спільного відпочинку позивачів з [PERSON] На думку суду визначення часу для спілкування позивачів з онуками порізно не відповідатиме їх інтересам, утворить певні складнощі у тому, щоб їх привезти та забрати, натомість як спілкування з ними разом спростить порозуміння та допоможе усунути деякі складнощі на перших порах. При цьому суд також вважає за доцільне надати право під час побачень позивачів з онуками відвідувати культурні та розважальні заклади, що, на переконання суду, сприятиме нормальному та всебічному їх розвитку. Вирішуючи питання щодо необхідності присутності під час побачень позивача з дітьми також і матері дітей відповідача [PERSON], суд, враховуючи конфліктні стосунки між позивачами, [PERSON] та [PERSON], які ґрунтуються на особистих образах, неготовність відповідача до узгодження спору мирним шляхом та її вперте небажання вирішувати питання щодо виховання дітей у цивілізований спосіб, вважає недоцільним визначати обовязковою присутність відповідача при зустрічах позивачів з онуками, оскільки як [PERSON], так і [PERSON] досягли віку, коли вони можуть тимчасово перебувати за відсутності матері, а конфлікти та сварки, які виникають між сторонами, на переконання суду, не сприятимуть психологічному комфорту дітей та можуть привести до негативних наслідків для них. Посилання відповідачки на те, що син не знає дідуся та бабусю та не чув про їх існування, судом не приймаються до уваги, оскільки інформуванням про родинні стосунки та вихованням дітей займається саме [PERSON], тож саме її як матері думка та ставлення мають пріоритетне значення для формування уявлень дітей про рідних бабусю та дідуся. На підставі викладеного,

Outcome: partial