Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «КБ «Актив-Банк» (надалі за текстом - відповідач), про стягнення середнього заробітку, нарахованої але не виплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.04.2014 р. позивача було прийнято на роботу на посаду радника голови правління. 19.09.2014 р. позивач звільнився за власним бажанням. На час звільнення позивача з роботи, відповідачем було нараховано позивачу заробітну плату у розмірі 87 137 грн. 82 коп. за період роботи з 22.04.2014 р. по 19.09.2014 р., однак, виплатити заробітну плату, відповідач відмовився. Крім того, відповідач не врахував кошти на картковому рахунку, якими позивач не міг користуватись у зв'язку з відключенням платіжної системи, сума яких складає 90 542 грн. 14 коп. Також, зазначав, що за останні два місяці, що передували його звільненню, розмір заробітної плати склав 100 581 грн. 28 коп., період 44 робочі дні. Таким чином, середній заробіток позивача становить 2 285 грн. 93 коп., станом на 23.10.2014 р. термін прострочки виплати заробітної плати становить 34 дні, а відтак, відповідач заборгував позивачу 77 721 грн. 62 коп. Крім того, вказав, що відсутність нормального матеріального забезпечення його родини внаслідок затримання виплати заробітної плати, призвело до додаткових зусиль для організації свого життя, а саме, довелось звертатись до родичів та знайомих з проханням про фінансову допомогу та позики грошей. Отже, зазначені обставини та відверте нехтування керівництвом відповідача законодавства, призвели до моральних страждань позивача, які останній оцінив в 10 000 грн. З метою захисту порушених прав, позивач звернувся з позовною заявою до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому. Представник відповідача проти позову заперечував, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, про часткове задоволенню позову з наступних підстав. Як встановлено судом, 22.04.2014 р. позивача прийнято на роботу до відповідача на посаду радника голови правління, що підтверджується наказом № 153-п (а.с. 4). 18.09.2014 р. позивач звільнився за власним бажанням, що підтверджується наказом відповідача № 438-п (а.с. 4). Відповідно до довідки № 6396-16/1/2 від 17.10.2014 р. заробітна плата за період з 22.04.2014 р. по 19.09.2014 р. складає 225 129 грн. 87 коп. (а.с. 6). Згідно довідки № 6396-16/1/1 від 17.10.2014 р. заборгованість по заробітній платі станом на 17.10.2014 р. складає 87 137 грн. 82 коп. (а.с. 7) Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (надалі за текстом - Порядок). Відповідно до п. 2 даного Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Час протягом якого працівники згідно із чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а випадку, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до п.п. 3 ч. 6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку. Враховуючи надані позивачем докази на підтвердження заборгованості по виплаті заробітної плати, відсутність належних та допустимих доказів здійснення повного фінансового розрахунку при звільненні відповідачем, заперечення представника відповідача щодо відсутності заборгованості, безпідставності пред'явлених вимог, з урахуванням положень ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду спору по суті. У відповідності до розрахунку середнього заробітку позивача вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку складає 77 721 грн. 62 коп. Розрахунки позивача, відповідачем в цій частині спростовані не були. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України встановлено підстави для звільнення від доказування, зокрема вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В пункті 13 даної Постанови зазначено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає частково доведеними вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди та вважає справедливим та розумним розмір відшкодування у сумі 2 500 грн., що підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На основі з'ясованих обставин справи, на які посилаються позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача не виплачену заробітну плату у розмірі 177 679 гривень 96 копійок, середній заробіток за період затримки розрахунку у розмірі 77 721 гривня 62 копійки, а також компенсацію за спричинену моральну шкоду у розмірі 2 500 грн. Згідно ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі та про стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 797 гривень 61 копійка. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial