Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.03.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-якій момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття бідь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно пунктом 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, а отже, зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку із зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2019 року має заборгованість на загальну суму 149540,01 грн., яка складається з наступного: - 2435,68 грн. - заборгованість за кредитом; - 141859,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 5245,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Враховуючи вищенаведене, а також те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.03.2013 року в розмірі 124580,77 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 2435,68 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 04.03.2013 року по 29.03.2019 року, в сумі 122145,09 грн., а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Також відповідачем подано до суду відзив, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. [PERSON] підтвердила, що дійсно 04.03.2013 року між нею та позивачем було укладено вищезазначений строковий кредитний договір, без номеру, однак, відповідач вважає, що до даного договору неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті Банку неодноразово змінювались, та позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. В обґрунтування наведеного відповідач посилається на позицію Великої Палати Верховного суду, висвітлену у постанові від 03.07.2019 року № 342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах. [PERSON] звертає увагу суду на те, що в її заяві від 04.03.2013 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Враховуючи те, що позивач в обґрунтування нарахування пені та штрафів за порушення зобов`язання за договором, а також в обґрунтування зміни Банком процентної ставки за кредитним договором посилається на додані ним до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи, відповідач вважає дані доводи позивача неправомірними, оскільки їй не були запропоновані конкретні Умови та правила надання банківських послуг. Також [PERSON] звертає увагу суду на те, що Банк звернувся до суду з позовом після спливу строку позовної давності, оскільки строк дії картки закінчився у лютому 2016 року, та після цього й до моменту звернення позивача до суду з даним позовом пройшло більше трьох років. Відповідач не зверталась до Банку з приводу видачі їй нової картки, жодних інших карток їй Банком не видавалося. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до укладеного договору № б/н від 04.03.2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а. с. 7, 134) Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07.05.2008 року (а. с. 5-6), загальна сума заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором станом на 31.05.2019 року має заборгованість на загальну суму 149540,01 грн., яка складається з наступного: 2435,68 грн. - заборгованість за кредитом; 141859,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5245,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Заборгованість до стягнення, відповідно до позовної заяви - 124580,77 грн., з чого 2435,68 грн. - заборгованість за кредитом, 122145,09 грн. - заборгованість за процентами з 04.03.2013 року по 29.03.2019 року. Відповідачем в обґрунтування власного відзиву на позовну заяву було надано суду копію кредитної картки № [NUMBER] , виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з якої вбачається, що строк дії даної картки - по лютий 2016 року. (а. с. 55) 01.11.2019 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив [PERSON] (а. с. 61-69), в якій Банк посилається на те, що укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України), та підписання заяви Позичальник приєднується до запропонованих Банком Умов та Тарифів. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, в результаті чого приєднується і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку, які разом складають Договір про надання банківських послуг. Позивач також звертає увагу суду, що виконання Позичальником Умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором, та оскільки з моменту укладання кредитного договору пройшло шість років, а відповідач не зверталась до Банку з приводу неправильного нарахування відсотків, це свідчить про те, що відповідач знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодилась, про що свідчить те, що відповідач підписала кредитний договір. Також Банк наполягає на тому, що відповідача було ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача в анкеті-заяві. Відповідач користувалась кредитними коштами, частково сплачувала заборгованість за кредитом, розрахунок позивача не спростувала, контррозрахунок не надала. Стосовно того, що відповідач заперечує те, що її було ознайомлено саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, позивач надав суду наказ Банку, яким було затверджено зазначені Умови та правила. Окрім того, згідно з анкетою-заявою [PERSON] , відповідач зобов`язалась самостійно ознайомлюватись зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг на сайті Банку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стверджує, що укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено умови сплати позичальником пені та штрафу. Щодо строку дії кредитної картки та договору Банком зазначено, що картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Згідно з Умовами та правилами, картрахунки відкриті на невизначений строк. Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта тощо. Згідно з Умовами обслуговування платіжних карток, Банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в заяві та в пам`ятці клієнта, а отже картковий рахунок та платіжна картка - це різні поняття. Що стосується посилань відповідача на пропущення Банком строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, позивач наводить, що [PERSON] неодноразово здійснювала погашення заборгованості, останнє з яких було здійснено 25.03.2017 року, а Банк звернувся до суду з позовом 13.06.2019 року, тобто в межах строку позовної давності, а отже вказані посилання відповідача необґрунтовані. У відповідності до виписки за договором № б/н, укладеним між Банком та відповідачем [PERSON] 04.03.2013 року (а. с. 71-73, 130а-132), остання активно користувалась виданою їй кредитною карткою, здійснювала банківські операції, платежі, покупки, поповнювала рахунки тощо. З виписки вбачається, що останнє погашення заборгованості за даною кредитною карткою було здійснено двічі 25.03.2017 року на суми 105,00 грн. та 50 грн. Позивачем суду надано роздруківки «Про внесення змін до тарифів по картам «Універсальна» та «Універсальна GOLD» у формі шаблонів наказу (а. с. 74-79), однак, суд надані докази не приймає за належні, оскільки вони не містять необхідних реквізитів, не мають вигляду документа, відсутні підписи уповноважених осіб, та роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Згідно з поданими на адресу суду поясненнями відповідача (а. с. 89-91), остання наполягала на тому, що з жодними Умовами та правилами надання банківських послуг під час оформлення кредитного договору її не знайомили, а також заперечує, що вона здійснювала погашення заборгованості за кредитом 25.03.2017 року, оскільки після спливу строку дії платіжної картки забороняється користування нею, та вона з 01.03.2016 року не могла користуватися даною карткою, оскільки вона була заблокована. 27.05.2020 року на адресу суду надійшла відповідь Банку на пояснення відповідача (а. с. 119-124), яка є тотожною відповіді позивача на відзив [PERSON] на позовну заяву (а. с. 61-69) Згідно з довідкою, наданою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 133), за кредитним договором, укладеним між Банком та [PERSON] , було видано кредитну картку № [NUMBER] , відкрита 04.03.2013 року, термін дії - 02/16. Інших карток на ім`я [PERSON] не видавалось. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного Кредитного договору № б/н від 04.03.2013 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Однак, відповідач стверджує, що позивачем не надано доказів того, що під час оформлення кредитного договору її ознайомили з Умовами та правилами надання банківських послуг саме в тій редакції, що надана позивачем у підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки під підпис у самому бланку Умов та правил [PERSON] з Умовами та правилами надання банківських послуг не знайомили. Суд враховує наведені заперечення відповідача, однак, як вбачається з анкети-заяви на отримання кредитних коштів відповідач [PERSON] , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, просила відкрити рахунок та оформити на її ім`я кредитну картку, після оформлення активно користувалась кредитними коштами, здійснювала платежі, знімала гроші в банкоматах, здійснювала платіжні операції через термінали самообслуговування тощо. Відповідач не заперечує сам факт оформлення кредиту. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У порушення зазначених норм закону відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконувала, не сплачувала своєчасно заборгованість за кредитом, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідність до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 266 ЦК України із закінченням позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулись до суду з позовною заявою про захист порушеного права 20.06.2019 року. Однак, згідно з наданими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відомостями, а саме - довідкою (а. с. 133), строк дії кредитної картки, виданої [PERSON] на підставі оформленого кредитного договору, б/н, від 04.03.2013 року, - по лютий 2016 року. Останній платіж на погашення заборгованості за кредитом в межах строку дії кредитної картки було здійснено боржником 19.09.2014 року, після цього та до лютого 2016 року, включно, жодних платіжних операції по кредитній картці відповідачем не проводилось. В обґрунтування позовних вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилається на Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, та згідно з пп. пп. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 п. 2.1.1 вказаних Умов та правил, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні картки, включно. Забороняється використання картки (її реквізитів) із закінченим строком дії. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта до банку згідно з діючими тарифами. Перевипуск картки на новий строк здійснюється при дотриманні клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором. У відповідності до пп. 2.1.1.9.5 п. 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, власник картки зобов`язаний не здійснювати операції з використанням реквізитів Карти після її здачі до Банку або після закінчення строку її дії, а також Карти, заявленої як втрачена. З матеріалів справи вбачається, що після лютого 2016 року картка [PERSON] не перевипускалась, даний факт визнаний та підтверджений сторонами. Інших належних і допустимих доказів у підтвердження продовження строку дії картки суду не надано. У своїй постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 686/6697/16-ц. В даному випадку перебіг строку позовної давності для захисту порушених прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо нарахованої та несплаченої відповідачем спірної суми кредитної заборгованості почався з наступного місяця після дати закінчення строку дії картки - 01 березня 2016 року, перебіг строку позовної давності не переривався та не продовжувався. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, судом встановлено, що звертаючись до суду із даним позовом у червні 2019 року банк пропустив строк позовної давності, оскільки згідно з`ясованих судом фактичних обставин справи перебіг позовної давності розпочався 01.03.2016 року та закінчився 28.02.2019 року. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року (далі - Конвенція), передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Позивач, заперечуючи проти того, що перебіг строку позовної давності у правовідносинах, які виникли між позивачем та відповідачем на підставі укладеного 04.03.2013 року кредитного договору, б/н, скінчився, стверджує, що відповідачем [PERSON] 25.03.2017 року було здійснено часткове погашення заборгованості, що зафіксовано у виписки з рахунку відповідача, що свідчить про визнання відповідачем свого боргу перед Банком та в результаті чого перебіг позовної давності перервався та розпочався заново саме з 25.03.2017 року, а отже позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності. Як вбачається з наданої позивачем виписки по рахунку [PERSON] , карта № [NUMBER] , за період з 01.01.1999 року по 20.05.2020 року (а. с. 130а-132), 25.03.2017 року двічі було здійснено поповнення готівкою своє карти в терміналі самообслуговування по [ADDRESS] , магазин «Соняшник», на суми 105,00 грн. та 50,00 грн. Однак, всупереч вказаним у вищезазначеній виписці по рахунку даним, позивачем надано суду довідку, з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] 04.03.2013 року було відкрито кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої - по лютий 2016 року, інших карток на ім`я [PERSON] не видавалось, зазначена у довідці картка не перевипускалась, та з огляду на те, що власно позивачем в Умовах та правилах надання банківських послуг, на які Банк посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, затверджено, що «…картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні картки, включно. Забороняється використання картки (її реквізитів) із закінченим строком дії…» (пп. пп. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 п. 2.1.1 Умов та правил), а отже, судом вбачається, що зазначені у виписці по рахунку [PERSON] платежі від 25.03.2017 року у виді поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування, яке можливе лише за умови наявності активної/діючої картки або з використанням реквізитів активної/діючої картки, мають сумнівне походження та не можуть бути прийняті судом до уваги. Крім того, доказів звернення клієнта до банку із заявою про продовження строку дії картки суду не надано. У відповідності до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з даним позовом поза межами строку позовної давності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed