Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] , що є об`єктом спільної часткової власності: [PERSON] (1/3 частина), [PERSON] (1/3 частина) та [PERSON] (1/3 частина). В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира є двохкімнатною, належить сторонам на праві спільної часткової власності (по 1/3 частині кожному). На даний час позивач змушена проживати за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідачі чинять перешкоди у користуванні майном, не впускають її до квартири, що належить їй на праві спільної часткової власності. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] та [PERSON] позивач постійно перебуває в стані психологічної напруги, страху та тривоги, неодноразово зверталася за допомогою в поліцію, оскільки на її прохання відповідачі не реагували. На даний час,[PERSON] не має постійного місця проживання та вимушена тривалий час орендувати квартири для тимчасового проживання. Вважає, що відповідачі порушують її право на спокійне життя, завдають їй моральних страждань та перешкоджають вільно користуватись належною їй власністю. Сторони не можуть дійти добровільної згоди щодо порядку користування спірною квартирою. Відповідачі відзиву на позов не подавали. 02 липня 2021 року у даній справі проведено підготовче судове засідання за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Також, у судовому засіданні зазначила, що на даний час відповідачі не впускають її до квартири [ADDRESS] , де остання зареєстрована, у тому числі не надають їй ключі від вхідних дверей зазначеного житлового приміщення. Представник [PERSON] - адвокат Пономаренко І.А. в судовому засіданні позовних вимог не визнав та проти їх задоволення заперечив. Також вказав, що вселення позивача до спірної квартири буде суперечити умовам співжиття, оскільки у ній проживають та зареєстровані відповідачі та старший неповнолітній син позивача [PERSON] , [INFO] . Також зазначив, що відповідач [PERSON] , яка є матір`ю позивача не бажає із нею проживати, а тому пропонує винаймати їй житло за яке буде платити самостійно. Крім цього, пояснив, що позивач неодноразово приходила у нетверезому стані, влаштовували скандали, про що повідомлялись органи Національної поліції України. Перешкод позивачу [PERSON] у її проживанні у спірному житлі не чинить, проте не бачить можливості проживати із нею в одній квартирі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та про причину неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №256344672 від 13 травня 2021 року, [PERSON] , на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м. Іншими співвласниками спірної квартири є [PERSON] та [PERSON] , яким також належить по 1/3 частині (Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13827845, виданий 10.03.2007 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації», а також свідоцтво про право власності на житло від 17.11.2006 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації). Судом встановлено, що спірна квартира складається із двох окремих житлових кімнат, площею 10,8 кв.м. та 18,6 кв.м., кухня площею 8,7 кв.м., ванна кімната - 2,6 кв.м., вбиральня - 1 кв.м., коридор - 8,7 кв.м., балкон - 0,9 кв.м., що підтверджено копією технічного паспорту на зазначене житло від 17.11.2006 року складеним ТзОВ «Тернопільське міське бюро технічної інвентаризації». Судом встановлено, що на момент вирішення спору, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , відповідачі [PERSON] , яка є матір`ю позивача та [PERSON] , який є рідним братом позивачки, а також неповнолітні діти позивача [PERSON] , [INFO] та її малолітній син [PERSON] , [INFO] . Зазначені обставини визнаються представником відповідача, а тому в силу вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Судом також встановлено, що 20 травня 2021 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 20 травня 2021 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопілсьькому районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)). У даному шлюбі [INFO] народився [PERSON] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ)). Судом із пояснень позивача та представника відповідача [PERSON] встановлено, що [PERSON] з боку відповідачів чиняться перешкоди у її вселення у спірне житло, які полягають у не допуску позивача до зазначеної квартири, внаслідок відсутності у них бажання спільного проживання із нею. Зазначені обставини підтверджено копією талону повідомлення підрозділу Національної поліції України про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення чи іншу подію [PERSON] , з якої вбачається, що остання 13.05.2021 року зверталась до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області із заявою про те, що її брат [PERSON] перебуває у стані алкогольного сп`яніння та не впускає її до квартири. Стаття 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки само по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до вимог ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а тому зазначена норма закону передбачає усунення будь-яких порушень права власності, у тому числі й шляхом вселення. Відповідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ч. 1 та ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У постанові від 16 листопада 2016 року в справі № 6-709цс16 Верховний Суд України зазначив, що згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Таким чином, суд дослідивши та оцінивши матеріали даної справи, врахувавши пояснення сторін, приходить до переконання, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення. При цьому, задовольняючи позов позивача, суд враховує обставини встановлені судом, зокрема статус спірної квартири, що перебуває у спільній частковій власності сторін, а також той факт, що місце проживання позивача та її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] зареєстровано у вказаній квартирі, іншого житла у позивача, де б вона могла проживати не має. При цьому, суд приходить до переконання, що з боку відповідачів чиняться перешкоди позивачу у праві користуванні майном через їх небажання щодо проживання позивача у спірній квартирі. На підставі наведеного,

Outcome: approved