Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд із вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 14 грудня 1996 року є власником ј частини житлового будинку по [ADDRESS] . На добровільних засадах, вона прописала у вищевказаному будинку свого рідного сина, [PERSON] , який на той час проживав в її будинку в якості члена її сім`ї. Однак, більше одного року, а саме: з грудня 2018 року , відповідач [PERSON] самовільно виїхав з її будинку, та став фактично проживати за іншою адресою. Весь цей час він будинком не користувався, в добровільному порядку виписатися з нього не бажає, що в свою чергу, затрудняє їй як власнику, виконувати обов`язки пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг. Просила визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася завчасно та належним, до суду надала заяву про підтримання своїх позовних вимог, просила справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав. В судове засідання сторони не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. З фотокопії свідоцтва про право власності, посвідченого державним нотаріусом Вовчанської державної нотаріальної контори від 14 грудня 1996 року та довідки КП «Вовчанське БТІ» від 02 червня 2020 року, вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить ј частина житлового будинку по [ADDRESS] .(а.с. 3) З фотокопії будинкової книжки, вбачається, що [PERSON] , значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-10). Довідкою депутата Вовчанської міської ради, [PERSON] , на підставі свідчень сусідів позивача, [PERSON] та [PERSON] , підтверджено, що за місцем реєстрації в будинку [ADDRESS] [PERSON] більше року не зявляється, а саме: з грудня 2018 року не проживає. ( а.с. 14) Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК України). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що підставою для визнання члена сім`ї власника таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, є його відсутність протягом року без поважних на це причини. Вказаним слугує свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату ним інтересу до такого житлового приміщення. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] був зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] як член сім`ї власника будинку, проте він більше року не проживає у спірному будинку, будинком не цікавиться, не несе витрати по його утриманню. Доказів, які б свідчили про поважність причин не проживання [PERSON] в спірному будинку, суду не надано. Виходячи з того, що відповідач в спірному будинку не проживає без поважних причин, суд приходить до висновку, що він втратив право на житлову площу в будинку. Позивачу, факт реєстрації у зазначеному житловому будинку відповідача, створює перешкоди у розпорядженні власним будинком. Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею в житловому будинку [ADDRESS] , оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved