Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначає, що 01 серпня 2009 року між ними зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що шлюбні стосунки з відповідачем припинені з 15.03.2021 року, подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просить розірвати шлюб. Ухвалою суду від 23 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить задовольнити, слухання справи здійснювати без її участі, про що надала відповідну заяву. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про визнання позовних вимог, просить слухати справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Як убачається з матеріалів справи, 01 серпня 2009 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, про що Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, складено відповідний актовий запис № 545. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 28). У шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам сторін, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ч.1 ст. 142 ЦПК передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141, 142 ЦПК України, а саме у зв`язку з визнанням позову відповідачем, на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50% сплаченого ним при поданні позову судового збору, решту слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved