Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернувся в суд з позовом до [PERSON], надалі відповідач, в якому просить стягнути грошову компенсацію 1/2 вартості квартири [ADDRESS] в сумі 538815 грн. і припинити його право власності на частку у квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, в їх обґрунтування зазначає, що він із відповідачем є співвласниками квартири по [ADDRESS], в ідеальних частках. Відповідачем постійно чиняться перешкоди у користуванні квартирою, не дивлячись на те, що судовим рішенням було зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні квартирою та виділено у користування відокремлену кімнату. Вказує, що проживання у квартирі є неможливим, так як відповідач поселив проживати в ній свою сім'ю, між ними був підписаний договір про сплату відповідачем грошової компенсації за 1/2 частку власності [PERSON], який в свою чергу відмовляється від своєї частки, даний договір не виконується, а позивач має намір отримати кошти та в добровільному порядку відмовитися від своєї власності у квартирі. Тому, згідно приписів ст. 364 ЦК України просить стягнути із відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 його частки в квартирі, припинивши при цьому право власності у квартирі. Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не подав, а тому суд в порядку ст. ст. 169, 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах доказах. Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 11.11.2010р. [PERSON] є власником 1/2 частки квартири по [ADDRESS] на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02.06.2010р. №2-68/2010. Даним рішенням встановлено також належність за [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири по [ADDRESS]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.11.2012р. по справі №1915/13506/2012 зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] та поселено [PERSON] у вказану квартиру. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.06.2014р. по справі №607/2728/14-ц виділено [PERSON] житлову кімнату площею 10 кв.м. у квартирі [ADDRESS]. 17 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір, за умовами якого [PERSON] виплачує [PERSON] на основі нотаріального завіреного договору намірів по купівлі-продажу кошти в розмірі 1/2 від вартості, що буде зазначена у висновку незалежного експерта, спірного житла - квартири [ADDRESS]. Строк виплати встановлюється за спільної згоди та становить 2 календарних роки, перебіг якого починається з наступного дня після укладення нотаріально завіреного договору намірів по купівлі-продажу. В свою чергу [PERSON] відмовляється від користування, вселення та чинити будь-які дії по відношенню до житла за адресою [ADDRESS], до моменту повної виплати згідно договору намірів по купівлі-продажу. Як вбачається із матеріалів справи, 26 березня 2015 року [PERSON] була направлена заява із повідомленням про продаж [PERSON] 1/2 частки квартири по [ADDRESS] та наявність у [PERSON] як іншого співвласника переважного права купівлі. Із наданих пояснень позивача слідує, що його частка квартири не продана, спільне проживання у квартирі є не сумісне, а тому, приймаючи до уваги наявність договору про зобов'язання [PERSON] сплатити вартість 1/2 частини квартири, яка згідно висновку ПП «Тернопільське експертно-консультаційне бюро» 538815 грн., просить стягнути дану суму із відповідача, припинивши право власності [PERSON] на 1/2 частку власності у квартирі за правилами ст. 364 ЦК України. Суд, дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши норми чинного законодавства, прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є співвласниками (по 1/2 частки) трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 58,4 кв.м. Дана квартира розташована на четвертому поверсі. Здійснити реальний виділ частки позивача з квартири є технічно не можливий. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до частин 1, 2 статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. На думку суду, при вирішенні даної справи, крім спеціальної норми, яка регулює дані відносини співвласників квартири, слід також враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. Із наданих в судовому засіданні пояснень позивача вбачається, що спільне проживання в квартирі є неможливим, позивач не зловживає своїм правом на отримання грошової компенсації вартості частки в майні, однак, реалізація його права в даному випадку порушить права та інтереси іншого співвласника [PERSON], який не з'являвся в судове засідання, не з'ясована його думка щодо можливості сплатити визначений Звітом розмір 1/2 частки, бажання отримання у власність у зв'язку із сплатою грошової компенсації належну [PERSON] 1/2 частку у майні. Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, суд виходить із того, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. В даному випадку позивачем [PERSON] ставиться питання щодо примусового стягнення грошової компенсації та примусового набуття права власності відповідачем. Долучений до матеріалів справи договір від 17.11.2011р., укладений між сторонами по справі на думку суду не можу свідчити про наявність правових підстав, поряд із ст. 364 ЦК України, для стягнення із відповідача вартості 1/2 частки майна, оскільки процедура сплати [PERSON] коштів за 1/2 частки квартири чітко прописана у договорі із встановленням строку виплати, який ще не настав. Разом з тим, позивач подав суду заяву про звільнення його від сплати судового збору, яка підлягає до задоволення в порядку ст. 82 ЦПК України, оскільки матеріалами справи підтверджено важкий матеріальний стан позивача, факт навчання на денній формі навчання, віднесення [PERSON] до осіб, що позбавлені батьківського піклування Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed