Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

[PERSON] у травні місяці 2021 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вартості 1/2 частки майна, що перебувало у спільній власності подружжя і вимагала ухвалити судове рішення про стягнення з відповідача на її позивача- користь вартість 1/2 частки автомобіля марки «Hyundai H-1», 2005 року випуску в сумі 68800 грн, стверджуючи автомобіль було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі на спільні грошові кошти, а у травні місяці 2020 року відповідач самостійно продав цей автомобіль. У відповідності до положень ст. 33 ЦПК України позов розподілено судді Калашніковій О.І. 07 червня 2021 року ухвалою суду справу прийнято до провадження і призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи відкладався за заявою позивача (підстава хвороба адвоката), заявою відповідача (перебував у відрядженні), у зв`язку з неявкою відповідача і відсутністю належних доказів про сповіщення відповідача про дату, час і місце розгляду справи. До судового засідання сторони (їх представники ) не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи сповіщені. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі. Відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не надав, будь-яких заяв від відповідача до суду не надходило. Судом встановлено: сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2008 року по 15.06.2020 року рішення Київського рай суду м.Одеси про розірвання шлюбу по справі за №947/5500/20. За час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони набули у власність на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.2016 року автомобіль марки «Hyundai H-1», 2005 року випуску д.н.з. [NUMBER] . Сторони припинили сімейні відносини в серпні місяці 2019 року , що встановлено рішенням суду від 15.06.2020 року по справі за №947/5500/20. [PERSON] вказаний автомобіль продав 22 травня 2020 року договір купівлі-продажу №5141/2020/2007701. Угода про добровільний поділ автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не укладалась. Сторона позивача, посилаючись на положення ст.ст.60,70 СК вимагає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частини транспортного засобу, що визначена експертом у висновку №71-20 від 02.04.2021 року. Дослідивши надані до позову докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. У даному випадку судом встановлено на підставі письмових доказів, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу, є об`єктом їх права спільної сумісної власності. Оскільки відповідач відчужив спільне майно самостійно, позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності. Вартість транспортного засобу, проданого відповідачем, у договорі купівлі-продажу вказана як 85 000 грн, вартість 1/2 частки автомобіля відповідно складає 85000 грн :2 = 42500 грн. Суд не приймає до уваги висновок експерта №71-20 щодо визначення вартості спірного автомобіля, тому вартість булі визначено шляхом визначення середньо ринкової вартості транспортного засобу на підставі ідентифікаційних даних. Сам автомобіль експерт не оглядав і не досліджував. Цивільне судочинство, відповідно до приписів ч.1,3 ст. 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України регламентовано, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідач не надав до суду будь-яких доказів, які б спростовували вимоги і доводи позивача. У відповідності до положень ст..141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн 80 коп.

Outcome: partial