Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

[PERSON] (надалі також позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідач) про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. Позивач обґрунтовував позов тим, що 06.10.2015 р. між ним та Глухівською міською виборчою комісією був укладений договір про надання послуг, повязаних з підготовкою та проведенням місцевих виборів. 07.10.2015 р., коли він перебував у приміщенні виборчої комісії на своєму робочому місці на роботу зявилась [PERSON], яка у присутності інших членів виборчої комісії [PERSON], [PERSON], [PERSON] та одного з кандидатів [PERSON], стала його всіляко ображати та заявила дослівно …Вы убийца, если бы я знала кто [PERSON] такой, я бы с Вами никаких договоров не подписывала, что [PERSON] тут делаете… Позивач зазначає, що на його зауваження, що сталося та з яких причин відповідач його прилюдно принижує, остання зазначила дослівно …Скажите еще, что [PERSON] не знаете, не прикидывайтесь здесь… З цього позивач зробив висновок, що відповідач отримала десь інформацію, про те, що у 2010 р. у м. Глухові відбулась ДТП з його участю, як водія, внаслідок чого помер потерпілий [PERSON], який був пішоходом. Позивач вважає, що дослівне тлумачення в такому контексті, яке було застосовано відповідачем на його адресу твердження про те, що він «убийца», є нібито вчинення ним протиправних дій спрямованих на умисне позбавлення когось життя. При цьому позивач вважає, що ставиться основний фразовий наголос на протиправність його дій, з точки зору вчинення ним правопорушення, у вигляді вчинення злочину (вбивства людини), відповідальність за яке передбачена ст. 115-119 КК України. На думку позивача, висловлювання, які були допущені відповідачем формують у присутніх думку, що він є злочинцем, засудженим за тяжкий злочин і можливо має звязки з криміналітетом. З огляду на це вважає, що інформація, яка була поширена відповідачем є грубим наклепом і це порушує його особисті немайнові права, зокрема честь, гідність, ділову репутацію. У звязку з наведеним позивач просив визнати недостовірною та такою, що порушує його особисте немайнове право, ганьбить честь та гідність інформацію поширену відповідачем 07.10.2015 р., про те, що позивач є вбивцею, в приміщенні Глухівської міської виборчої комісії, в присутності заступника голови комісії [PERSON], секретаря комісії [PERSON], члена комісії [PERSON] та голови Глухівської міської партійної організації політичної партії «Партія простих людей [PERSON]» - [PERSON]. Також позивач просив стягнути з відповідача, моральну шкоду в сумі 10000 грн., яку обґрунтовував тим, що у звязку з неправомірним поширенням відповідачем широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно нього, він відчув значне нервове напруження та стрес, у результаті чого знизилась працездатність та погіршився сон. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, що у ньому викладені. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, зазначаючи, що вона достовірно не памятає, чи говорила вона перед засіданням комісії слова про те, що позивач є вбивцею. Проте зазначає, якщо таке й було, то це адресувалось саме позивачу у ході розмови між ними і з приводу ДТП, яке вчинив позивач і у якому загинула людина. Будь-яку недостовірну інформацію щодо позивача, вона нікому не розповсюджувала. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні через те, що ніякою інформації, яка б порочила честь та гідність позивача, [PERSON] не поширювала, висказування щодо ДТП, були у розмові між нею та позивачем і факт ДТП мав місце. Також просив врахувати, що відповідач не має юридичної освіти, а моральну шкоду позивач взагалі нічим не обґрунтував. Суд за клопотанням сторони позивача допитав свідків, які повідомили про наступне. Свідок [PERSON] показав, що 07.10.2015 р. повинно було відбутись засідання міської виборчої комісії. У приміщенні комісії знаходилось 6-7 осіб. Преси у приміщенні не було. До початку засідання комісії до приміщення зайшла [PERSON], яка повідомила про те, що засідання комісії не відбудеться. [PERSON] став їй казати, як це не буде, оскільки сьогодні останній день, коли необхідно вирішити питання по бюлетеням. На що вона сказала дослівно: «А с Вами, с убийцей, я разговаривать не буду. Если бы я знала, я бы на работу не взяла». Далі вона назвала, якесь прізвище, з чим були повязані ці слова. Розмова була на підвищених тонах, що далі перейшло у суперечку. Потім пізніше свідок підходив до [PERSON] і окремо запитував про те, що трапилось, на що вона йому розповіла про ДТП Павленка з [PERSON]. Свідок [PERSON] показала, що 07.10.2015 р. повинно було відбутись засідання міської виборчої комісії на якому комісія повинна була вирішити питання по бюлетеням, бо це був останній день, коли повинно було вирішуватись це питання. У приміщенні комісії знаходилось 6 осіб. Преси у приміщенні не було. До початку засідання комісії до приміщення зайшла [PERSON], яка повідомила про те, що засідання комісії не відбудеться і вона відміняє це засідання. [PERSON] сказав, що не потрібно відміняти засідання, бо це останній день по бюлетеням. На що [PERSON] йому сказала дослівно: «[PERSON] убийца, я с Вами разговаривать не хочу». [PERSON] продовжував стояти на своєму. Свідок [PERSON] показав, що 07.10.2015 р. повинно було відбутись засідання міської виборчої комісії. У приміщенні комісії знаходилось 6 осіб. Преси у приміщенні не було. До початку засідання комісії до приміщення зайшла [PERSON], яка сказала, що засідання комісії не буде. [PERSON] сказав, їй, що сьогодні останній день по бюлетеням. На що [PERSON] сказала йому дослівно: «[PERSON] убийца, я с Вами не буду разговаривать». З приводу цього свідок зробив зауваження [PERSON] про те, що такого не треба говорити, бо Павленко амністований. З контексту висловлювання [PERSON] на адресу [PERSON], свідок зрозумів, що це стосується ДТП у 2010 році. Заслухавши сторін та представника відповідача, допитавши свідків, та розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У відповідності до частини 1 статті 277 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Позивач покликається у своєму позові на те, що висловлюваннями відповідача в його адресу, що мали місце перед засіданням міської виборчої комісії, були порушені його особисті немайнові права на повагу до гідності та честі і недоторканність ділової репутації. Водночас, у відповідності до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Розкриваючи основоположні принципи цього права, Європейський суд з прав людини у пункті 41 свого рішення від 10.08.2006 р. по справі «Ляшко проти України» (Lyashko v. Ukraine), заява № 21040/02, зазначив наступне: «Свобода вираження поглядів становить одну із фундаментальних основ демократичного суспільства та одну з базових умов його розвитку і самореалізації кожного індивіда. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Як передбачено в статті 10, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена». З наведеного вище, випливає, що навіть у тому разі, коли поширювач інформації не зміг довести її достовірності, до нього не може автоматично застосовуватися обовязок спростувати цю інформацію, оскільки, застосування санкцій в таких випадках має бути виправданим в демократичному суспільстві. Попри те, що відповідач і посилалась на те, що конкретно вона не памятає чи називала позивача вбивцею, з показів свідків, які узгоджуються з поясненнями позивача, суд встановив, що такий факт мав місце. Зокрема допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, показали, що вони були присутніми 07.10.2015 р. у приміщенні, де повинно було відбутись засідання міської виборчої комісії. У приміщенні комісії знаходилось приблизно 6 осіб. Преси і інших сторонніх осіб у приміщенні не було. До початку засідання комісії до приміщення зайшла [PERSON], яка сказала, що засідання комісії не буде. У відповідь на це [PERSON] сказав відповідачу, що сьогодні останній день по бюлетеням і потрібно провести це засідання, на що [PERSON] сказала в його адресу висловлювання, у якому вжила слова «[PERSON] убийца», «Я с Вами не буду разговаривать». При цьому також вжила й прізвище «Бестфатер». Свідок [PERSON] пояснював, що розмова між відповідачем та позивачем у той день відбувалась на підвищених тонах і у суперечці. Аналізуючи обставини, при яких відповідач ужила слова «[PERSON] убийца», суд звертає увагу, що ці висловлювання [PERSON] були адресовані конкретно позивачу і прозвучали у присутності невеликої обмеженої аудиторії перед початком роботи виборчої комісії. Зміст цих висловлювань не став відомим широкому загалу, у справі не брала участь преса, а також не було будь-якої іншої форми публічного розголосу з боку відповідача. Таким чином, негативний вплив на репутацію позивача, якщо такий був, від висловлювань позивача, міг бути досить обмежений, а відтак втручання у право відповідача на вільне вираження поглядів, у будь-якому разі буде не пропорційним меті, визначеній у пункті 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Вирішуючи питання про те чи носили висловлювання відповідача характер оціночних суджень чи були твердженням про факти, суд відзначає, що виходячи з положень сформульованих у пункті 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, навіть якщо висловлювання є за своєю суттю оціночними судженнями, то й тоді і пропорційність втручання в їх вираження залежить від того, чи ґрунтуються вони на фактах. Повертаючись до фактів у цій справі, суд відзначає, що відповідач повязала свої висловлювання з прізвищем [PERSON], чого й не заперечував сам позивач. Крім того, свідок [PERSON] зазначив, що він зрозумів, що висловлювання відповідача стосувались ДТП, яка була у 2010 році. У тлумачному словнику російської мови під редакцією [PERSON] (Толковый словарь русского языка: В 4 т./Под ред. [PERSON].\~ М.: 1935 1940.\~ 45 000 экз.) слово «убийца» означає наступне: уб?йца, убийцы, ·муж. и ·жен. - человек, убивший, преступно умертвивший кого-нибудь. Отже, в розумінні пересічного громадянина, який не володіє спеціальними знаннями в галузі права, особа, яка причетна до позбавлення життя іншої людини і є «вбивцею», незалежно від форми вини, мотивів чи обставин його вчинення. Тому, найімовірніше, що саме так може зрозуміти це слово громадськість, а не в розумінні умисного (що до-речі не зазначалось відповідачем) вбивства у вигляді злочинів передбачених статтями 115-119 Кримінального кодексу України, як це стверджує позивач. Позивач у своєму позові зазначає, що дійсно у 2010 р. мала місце дорожньо-транспортна пригода з його участю як водія та участю [PERSON] як пішохода, під час якої останній загинув. Додатково це підтверджується й вироком Глухівського міськрайонного суду від 01.07.2011 р., яким позивача було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України дорожньо-транспортної пригоди під час якої загинув [PERSON] (а.с.40-45). Суд визнає, що дійсно, висловлювання відповідача мали відтінок ворожості, однак попри таке забарвлення ці висловлювання були субєктивною думкою відповідача, що мала фактичне підгрунття та стосувались питання особисто позивача щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди з його участю, у якій загинула людина, і, зважаючи на обставини при яких були здійснені ці висловлювання, про які суд наводив вище, що також було обумовлено «ситуацією суперечки», були радше оціночними судженнями, аніж простими твердженнями про факти. З наведених підстав, суд не вбачає порушень особистих немайнових прав позивача у діях відповідача, а тому відмовляє у задоволенні вимог щодо визнання інформації недостовірною та її спростування. Також суд зазначає, що оскільки факт порушення особистих немайнових прав позивача судом не встановлений, то й підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди немає. На додаток, суд відзначає й те, що позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили, що від цих висловлювань він зазнав моральної шкоди на суму 10000 грн., попри те, що він сам у своїй позовній заяві зазначив, що має міцні нерви. З цих підстав, суд відмовляє у задоволенні вимог про моральну шкоду. На підставі викладеного та відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 15, 16, 277 ЦК України, статті 30 Закону України «Про інформацію»,

Outcome: dismissed