Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

[PERSON], який діє в інтересах [PERSON], за участю зацікавленої особи Генічеського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт смерті [PERSON], громадянина України, [INFO], уродженця м. Самарканд, який помер [INFO]. у м. Сімферополь, АР Крим. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] є дружиною померлого [PERSON]. Останній помер у м. Сімферополь, АР Крим. За фактом смерті [PERSON] [INFO] року видано медичне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] та 10 листопада 2015 року Алуштинським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 713. Представник заявника усно звертався до Генічеського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області з метою отримати свідоцтво про смерть на території України [PERSON], проте йому було відмовлено, оскільки свідоцтво про смерть від 10 листопада 2015 року, є недійсним на території України, що й стало підставою звернення до суду з відповідною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи Генічеського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області у судове зсідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду письмову заяву з проханням розглянути вказану заяву у відсутності представника, вимоги заяви визнав, та не заперечував проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. За положеннями ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 257 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України, яка розглядається невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Згідно зі ст. 257 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис № 311, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13 листопада 2010 року. Згідно медичного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, та свідоцтва про смерть виданого Алуштинським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, серії [NUMBER], актовий запис № 713, встановлено, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] року, у м. Сімферополь, АР Крим. Представник заявника усно звертався до Генічеського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, з метою отримання свідоцтва про смерть [PERSON] на території України, однак йому було в цьому відмовлено. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014р. за №1207 VII тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 вищевказаного Закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим щодо реалізації прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Згідно із ч.1 ст. 17 зазначеного Закону у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Оскільки отримане заявником свідоцтво про смерть від 10 листопада 2015 року, є недійсними, то підставою для державної реєстрації смерті є виключно рішення суду про встановлення смерті особи в певний час. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що заявник не має можливості надати документи, необхідні для проведення державної реєстрації смерті свого чоловіка, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог [PERSON], а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved