Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] та з врахуванням уточнених позовних вимог просили усунути їм перешкоди в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS], по ? частині кожному, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлоплощею в цій квартирі, посилаючись на те, що вони є співвласниками по ? частині кожний спірної квартири, відповідач є сином і братом позивачів відповідно та був зареєстрований в квартиру [ADDRESS] в 2006р., періодично проживав в ній, однак у липні 2013р. він повідомив, що зустрів жінку, з якою має намір проживати разом, у зв*язку із чим добровільно забрав усі свої речі та залишив спірну квартиру, з цього часу в ній не проживає, витрати на утримання будинку і комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, хоча має ключі від неї, вони замків у вхідних дверях не змінювали, однак вони змушені сплачувати комунальні послуги та нести витрати а утримання будинку за відповідача, що тягне для них необґрунтовані додаткові витрати. Просили задовольнити позов на підставі ст.405 ЦК України. В судовому засіданні позивачі уточнені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та на порушення відповідачем їх права власності на спірну квартиру. Відповідач в судове засідання не з*явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації в спірній квартирі, що підтверджується актом ЖЕД №3 від 10.03.2015р. (а.с. 15), поштовим конвертом, повернутим на адресу суду за закінченням терміну його зберігання на пошті (а.с. 24), у зв*язку із чим суд вважав за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно правил частини 4 ст.169 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених і уточнених позовних вимог, заслухавши пояснення позивачів, допитавши свідків позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] по ? частині кожний (а.с. 4 - копія свідоцтва про право власності на житло). Як вбачається з довідки по формі №3, в спірній квартирі зареєстровані сторони (а.с. 5 - довідка). В матеріалах справи є акти КП Рео-3 від 22.07.2014р. (а.с. 8), від 22.10.2014р. (а.с. 6), від 23.12.2014р. (а.с. 7) про не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS]. З приводу не проживання відповідача позивачка зверталася до Святошинського РУ ГУМВС України в м.Києві, про що отримала відповідь від 28.01.2015р. щодо відсутності ознак кримінального правопорушення (а.с. 25 - лист). Із заявами до Філії 801-804 за останні три роки [PERSON] не звертався (а.с. 26 - копія листа КП «ДЗУОЖФ в Святошинському районі м.Києва»). В судовому засіданні були допитані свідків позивачів. Свідок [PERSON] показав про те, що є сусідом сім*ї [PERSON] і з 1986р. мешкає в квартирі [ADDRESS], молодшого брата в сім*ї сусідів [PERSON] знає, колись він проживав, але з літа 2013р. його не бачив жодного разу, не живе більше трьох років, знає, що він має жінку, з якою проживає окремо. Свідок [PERSON] показала про те, що мешкає в квартирі [ADDRESS] з 1969р. і є сусідкою сім*ї [PERSON] з квартири [NUMBER], що на сьомому поверсі, раніше проживав чоловік [PERSON] і два сини: [PERSON] і [PERSON], потім [PERSON] з чоловіком розлучилась і він виїхав із квартири, потім [PERSON] женився і також виїхав із квартири, не бачила його приблизно з осені 2013р., [PERSON] вживав спиртні напої, зараз проживає [PERSON] із старшим сином [PERSON]. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. В частині 1 ст.316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно частини 1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А у відповідності до частини 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, відповідно до частини 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом частини 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов*язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов*язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред*явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. Частина 2 ст.405 ЦК України вказує про те, що член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що відповідно до частини 2 ст.405 ЦК України є правовою підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням та задоволення позову. Крім цього, підлягають задоволенню позовні вимоги і в частині усунення перешкод позивачам в користуванні власністю - спірною квартирою, які полягають у необхідності сплачувати витрати на утримання будинку і комунальні послуги за фактично відсутнього в цій квартирі відповідача.

Outcome: approved