Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та процентів. Позивачем також подано заяву про забезпечення позову, в якій просить в порядку ст. 149, 150 ЦПК України вжити заходів забезпечення цивільного позову, а саме накласти арешт на все майно та грошові кошти в межах суми боргу 4 610 050,63 грн; накласти арешт на частку корпоративних прав (статутного капіталу) у ТОВ «САКЦЕНТ ПЛЮС», що належить відповідачу; заборонити вчиняти будь-які дії, пов'язані з державною реєстрацією, перереєстрацією та внесенням змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «САКЦЕНТ ПЛЮС». В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду. Сторони в судове засідання не з'явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та матеріали поданої заяви, суд вважає, що у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити. Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Згідно з ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Заявник просить суд накласти арешт на все майно відповідача та грошові кошти в межах суми боргу 4 610 050,63 грн, проте не надає суду жодного підтвердження того, що [PERSON]належить на праві власності будь-яке майно та на її ім'я відкриті будь-які рахунки в банківських установах. Заявник не зазначає, на яке саме майно необхідно накласти арешт. Щодо накладення арешту на належну відповідачу частку у статутному капіталі суд вважає можливим зазначити наступне. Абзацами 2 та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Враховуючи, що товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, накладення арешту на частку [PERSON] в статутному капіталі ТОВ «САКЦЕНТ ПЛЮС» може перешкоджати його подальшій господарській діяльності та вплинути на реалізацію своїх прав іншими учасниками товариства, а тому не може слугувати підставою для забезпечення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у забезпеченні позову в даній справі слід відмовити, оскільки надані суду документи не підтверджують того, що [PERSON] належить на праві власності будь-яке майно та на її ім'я відкриті будь-які рахунки в банківських установах, а накладення арешту на частку в статутному капіталі ТОВ «САКЦЕНТ ПЛЮС» може перешкоджати його подальшій господарській діяльності та вплинути на реалізацію своїх прав іншими учасниками товариства. Виходячи з принципів справедливості та розумності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Outcome: dismissed