Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Адвокат Возьний Я.В. в інтересах [PERSON] звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та просить розділити спільне майно подружжя між позивачем та відповідачем, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 40,1 м.кв., житловою площею 17,1 м.кв., [ADDRESS] , посилаючись на те, що 10 червня 2010 року позивач уклав шлюб з відповідачем [PERSON] який рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області № 596/157/20 від 27.02.2020 року, даний шлюб між ними було розірвано. За час спільного життя з відповідачем в шлюбі вони придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 40,1 м2 житловою площею 17,1 м2 №2 по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу № 1447 від 14.11.2013 року. Хоча право власності на це майно і було зареєстровано на відповідача, то відповідно до чинного законодавства України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). В добровільному порядку відповідач не бажає поділити вищевикладене спільне майно. 18 листопада 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] адвокат Возьний Я.В. подав заяву про розгляд справи в його відсутності позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного. Згідно рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2020 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 10 червня 2002 року Сидорівською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області, відповідний актовий запис за № 5. (Свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане 10 червня 2002 року Сидорівською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області), розірвано. Рішення суду набрало законної сили.(а.с.10-11) Як слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №257359745 від 20.05.2021 року, [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу, серії та номер:1447, від 14.11.2013 року належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 40,1 м.кв., житловою площею 17,1 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] .(а.с.12-13) Статтями ч.1 ст.60,63, ч.1 ст.69, ч.1 ст.70\~СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3 статті 368\~ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, тощо; вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60\~СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Таким чином суд приходить до висновку про обгрунтованість позову, який слід задовольнити, визнавши житловий будинок, [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , провести його поділ, визнавши за кожним із них право власності на Ѕ ідеальну частку даного майна. Відповідно до вимог ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 908 гривень 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved