Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Чорнянської сільської ради Каховського району Херсонської області, Каховської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання права власності на земельну частку (пай). Вимоги мотивовано тим, що з 22.12.1992 року по 20.02.1998 року вона була членом колгоспу ім..Леніна (з 01.10.1997 року - КСП ім..Леніна) У 1993 році розпочато розпаювання земель колгоспу ім..Леніна Каховського району. На момент розпаювання позивачка була членом зазначеного колгоспу, але її прізвища в списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) не було, хоча вона була працівником і членом вказаного колективного сільськогосподарського підприємства і має право на виділення їй земельної частки (паю). Просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП ім..Леніна Каховського району Херсонської області у розмірі 5,48 умовних кадастрових гектарів. В судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримали у повному обсязі на підставах, зазначених в позові. Представник відповідача Чорнянської сільської ради Каховського району Херсонської області позов не визнала, пояснивши, що розпаювання земель КСП ім..Леніна Каховського району вже закінчилось, розпаювання відбувалося згідно закону. Просила відмовити в задоволенні позову через сплив строку позовної давності. Представник відповідача Каховської районної державної адміністрації Херсонської області позов не визнала, надала письмове заперечення на позовну заяву про визнання права власності на земельну частку (пай) та пояснила, що позивачем пропущено строк звернення до суду, поважних підстав пропущення строку не зазначено. Просила застосувати позовну давність. Суд, заслухавши пояснення представників позивачки, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.1992 року позивачка була прийнята в члени колгоспу ім..Леніна, 01.10.1997 року колгосп ім..Леніна реорганізовано у КСП ім..Леніна. 20.02.1998 року позивачка була звільнена з КСП ім..Леніна у зв»язку зі зміною місця проживання (а.с. 5). Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім..Леніна виданий рішенням Чорнянської сільської ради народних депутатів 18.11.1993 року, що підтверджується довідкою управління Держземагенства у Каховському районі Херсонській області від 07.02.2014 р. № 8/02-05. В списках громадян, які мають право на земельну частку (пай) по КСП ім..Леніна позивачка не значиться. (а.с. 7). Сертифікат на земельну частку (пай), які отримували члени КСП їй не видавався. Вказані обставини сторонами визнаються і не заперечуються. Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Згідно із п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Отже, необхідною умовою для отримання земельної частки (паю) є членство в колективному підприємстві. Як зазначено вище, на час отримання Державного акту на право колективної власності на землю, [PERSON] була членом КСП ім. Леніна та мала право на земельну частку (пай), але до списків на отримання земельної частки (паю) із невідомих причин внесена не була. Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом у квітні 2014 року, через 17 років після того, як відбулося розпаювання земель колишнього колгоспу ім. Леніна та правонаступнику останнього - КСП ім. Леніна - було передано Державний акт на право колективної власності на землю. Причини поважності пропуску строку [PERSON] не зазначає, вимогу про повнолення строку давності не заявляє. Відповідно до ст.71 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), що була чинна на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права (ст.76 ЦК УРСР). Статтею 75 ЦК УРСР передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін по справі. Згідно із ч.1 ст.80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року), правовідносини, які виникли до набрання ним чинності, повинні регулюватися законодавством, яке діяло на час їх виникнення, а пунктом 6 передбачено застосування його правил про позовну давність до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. На пред'явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 50 Закону України «Про власність» і ст. 71 ЦК УРСР (чинних на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності, якщо інше не передбачено законом. Право на позов у позивачки виникло ще в 1993 році, про що вона, будучи членом колективного сільськогосподарського підприємства, повинна була знати, тому трирічний строк позовної давності минув ще до набрання чинності ЦК України 2004 року.

Outcome: dismissed