Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовною заявою, в якій просять постановити рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою № 107 на вул. Золотій, 21 у м.Львові, оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає без поважних причин, його речей у квартирі немає, участі в утриманні житла не приймає, що підтверджується актами про не проживання, не оплачує комунальних послуг. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, покликаючись на вказані у позовній заяві обставини. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення у засобах масової інформації. Про причини своєї неявки в засідання відповідач суду не повідомив, відзиву на позов не подав. Представник залученої судом третьої особи Сектору громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РВ УМВСУ у Львівській області в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст. 223, 280, ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що відповідач є колишнім чоловіком позивачки [PERSON], батьком позивачки [PERSON] Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 20.05.2009р. Квартира № 107 на вул. Золотій, 21 у м.Львові належить позивачам, [PERSON] та [PERSON], на праві спільної часткової власності за договором про визначення розміру часток в спільному сумісному майні від 19.07.2018р. та договором дарування 1/3 частини квартири від 19.07.2018р. Даний факт стверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №131430130 від 19.07.2018р., №131430921 від 19.07.2018р. та №131482910 від 19.07.2018р. Квартира складається з двох житлових кімнат площею 28,9кв.м, кухня та коридор знаходиться у спільному користуванні. Загальна площа квартири становить 41,4кв.м. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку №99 від 12.09.2018р. у квартирі № 107 на вул. Золотій, 21 у м.Львові зареєстровано троє осіб: [PERSON], 12.06.1963р.н., [PERSON], 20.01.2000р.н. та [PERSON], 29.07.1969р.н. Дата реєстрації у квартирі позивачів та відповідача -02.06.2008р. З пояснень позивачів, відповідач [PERSON] у квартирі за місцем своєї реєстрації не проживає протягом останніх трьох років, участі в її утриманні не приймає, речей його у квартирі немає, перешкод у користуванні квартирою йому ніким не чинилося, оплати за комунальні послуги не проводить, має іншу сім`ю. Поважних причин не проживання відповідача у спірному житлі судом не встановлено. Факт не проживання відповідача у квартирі впродовж тривалого часу підтверджується складеними комісією та затвердженими директором ДП «Промінь-житло» актами від 18.09.2017р., 25.04.2018р., 20.06.2018р. Відповідно до ст. 41 Конституції України та рішення Конституційного суду України від 11.05.2005 року власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач понад один рік у житловому приміщенні за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, його слід визнати таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням зі зняттям його з реєстрації за цією адресою. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved