Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

[PERSON] у лютому 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем [PERSON] з 18.06.2011 перебуває у зареєстрованому шлюбі, з 09 листопада 2015 року подружжя проживають окремо. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], народження [INFO], який проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має можливість та повинен надавати грошову допомогу на утримання сина. Просила стягти з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Позивач пояснила, що відповідач добровільно кошти на утримання дитини не надає, просить стягувати їх з відповідача у примусовому порядку. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів визнав у повному обсязі, не заперечував сплачувати їх у розмірі, про який просить позивач. Заслухавши сторін, дослідивши усі наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2011, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 18.06.2011 відділом ДРАЦС Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області (а.с.4). У шлюбі у сторін [INFO] року народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 22.11.2011 Удовиченківською сільською радою Зінківського району Полтавської області (а. с. 5). [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.8). Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча зобов'язаний надавати таку допомогу постійно до повноліття дитини. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст.ст. 180-183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або матері. При цьому суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову при умові, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідач працює, регулярно отримує заробітну плату, здоровий, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене, враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та встановлені вище обставини справи, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку, щомісячно. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved