Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] мотивувала позов тим, що вона є наймачем квартири [ADDRESS]. В цій квартирі з 1983 року прописаний брат її покійного чоловіка - [PERSON], проте з 1994 року він не проживав в квартирі, фактичне місце його проживання невідоме. У вересні 2013 року вона дізналась, що відповідач без її відома і дозволу зареєстрував в квартирі своїх неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], хоча жодного дня діти не проживали в квартирі. На підставі ст.ст. 71,72 ЖК України просила визнати [PERSON] та його неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житлом. [PERSON] мотивував свій позов тим, що він перебуває в шлюбі з [PERSON] з 1994 року, від шлюбу має дітей: доньку [PERSON], 1995 р.н., сина [PERSON] 2001 р.н., сина [PERSON] 2005 р.н., доньку [PERSON], 2008 р.н., доньку [PERSON] 2009 р.н., сина [PERSON], 2011 р.н., двоє дітей є інвалідами. Він та його діти зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. Дана квартира надавалась його батькам і йому з братом ще в 1977 році, але на сьогоднішній день квартиронаймачем є [PERSON]. Він сплачує плату за комунальні послуги і борги по житлово-комунальним послугам, але не може проживати разом з дітьми в квартирі, оскільки відповідачка чинить йому перешкоди. Добровільно змінити договір найму та розділити особовий рахунок відповідачка відмовляється, тому він просив вселити його разом з неповнолітніми дітьми в квартиру [ADDRESS] та визнати його зі складом сім`ї - шість осіб, наймачем двох кімнат - площею 17,6 кв.м. та 10 кв.м., а [PERSON] зі складом сім`ї - дві особи, наймачем однієї кімнати, площею 11,4 кв.м., решту приміщень залишити в спільному користуванні (а.с. 91-93 т. 2). Просив зобов`язати виконком укласти з ним договір найму двох кімнат, змінивши договір найму, а [PERSON] та [PERSON] зобов`язати не чинити перешкоди в користуванні кімнатами. Ухвалою суду від 09.12.2013 року дані позови були об`єднані в одне провадження (а.с. 52 т. 1). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, в задоволенні позову [PERSON] просили відмовити. [PERSON] суду пояснила, що з 1994 року відповідач не проживав в спірній квартирі, до серпня 2013 року не платив за житлово-комунальні послуги, оскільки після одруження речі забрав і виїхав, тому він втратив право користування житлом. Де він проживав і де проживали його діти - вона не знає. Вона не чинила перешкоди в користуванні квартирою, оскільки [PERSON] не приходив, ключа від квартири у нього ніколи не було. Вважає, що діти зареєстровані незаконно, без її дозволу, тому вселенню не підлягають. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, в задоволенні позову [PERSON] просили відмовити. [PERSON] суду пояснив, що квартира належала його батькам і він завжди вважав її своїм житлом. Він час від часу проживав в квартирі, оскільки з дружиною були погані відносини, мав ключі від вхідного замка та особисті речі в квартирі, тому міг приходити, коли ще був живий його брат - [PERSON], в будь-який час. Також допомагав брату, коли він був хворий: приносив їжу, гроші, ночував, оскільки сама [PERSON] із сином постійно проживала в селі. Проте, після смерті брата в травні 2012 року, [PERSON] почала чинити перешкоди в користуванні квартирою, заборонила приходити і замінила замки у вхідних дверях. Коли постало питання про приватизацію квартири, він до ЖЕК написав заяву, що не заперечує, щоб квартиронаймачем була [PERSON], але приватизацію квартири не закінчили, оскільки існував великий борг по житлово-комунальним платежам. Більшість боргу і поточні платежі він сплатив. Він має бажання постійно проживати в квартирі з дітьми, оскільки діти фактично проживають в частині старого будинку, яка складається лише з двох кімнат, без зручностей, води і каналізації. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнав, просив розглядати справу у його відсутність, про що надав письмову заяву (а.с. 102 т. 2). Представник органу опіки і піклування Марценюк Л.Є. надала заяву про розгляд справи у її відсутність, при ухваленні рішення просила захистити інтереси дітей (а.с. 101 т. 2). Представник виконкому Вінницької міської ради Кріпак О.М. з приводу вирішення позову [PERSON] покладалась на думку суду, щодо задоволення позову [PERSON] заперечила. Надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 89 т. 2). Прокурор Сичук М.В. позов [PERSON] підтримала, вважає, що він підлягає задоволенню, оскільки на даний час діти проживають в умовах, що не сприяють їх розвитку, а в задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. В судовому засіданні також були допитані свідки з боку позивачки [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з боку позивача [PERSON] - свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що в квартирі весь час проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], а після смерті [PERSON] - лише [PERSON] із [PERSON]. [PERSON] вона не знає, оскільки він не проживав із ними, лише бачила його один раз із Олександром під під`їздом, між ними був конфлікт. Знає, що [PERSON] в літній час проживала в селі, до [PERSON] вона приїжджала і привозила харчі, гроші, доглядала за ним, оскільки він хворів. Підтримала відомості, що викладені в актах від 19.12.2011 р., 22.08.2012 року. Свідок [PERSON] пояснила, що вона часто була в квартирі [PERSON], вони жили лише своєю сім`єю, квартиранти і [PERSON]. з ними не проживали. Після смерті [PERSON] допомагала [PERSON] робити ремонт. Не знає, чи були в квартирі речі [PERSON] але повідомила, що 7 років тому при зустрічі [PERSON] розказував їй, що будує будинок на Хуторах. [PERSON] він не допомагав, оскільки між ними були конфлікти. Свідок [PERSON] суду пояснила, що часто була в квартирі [PERSON], особливо перед смертю [PERSON] але ніколи не бачила речей [PERSON] оскільки він не жив із ними, а лише навідувався до брата і до друзів. При цьому він не допомагав братові, говорив, що хвороба - то його проблеми. [PERSON] весь час жила із чоловіком, лише на вихідні їздила до батьків в село. В квартирі також ніколи не жили квартиранти. 10 років тому [PERSON] говорив, що збирається будувати житло на Хуторах. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] проживав в квартирі ще до одруження, після того вона не бачила його, лише в коридорі будинку один раз. До смерті [PERSON] і після смерті в квартирі проживала лише [PERSON] із сином, квартирантів ніколи не було. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відносини між братами були складні, проте після смерті [PERSON] Вова прийшов і отримав у неї ключі для домофону. Через деякий час [PERSON] знову прийшов до неї і просив мобільний номер [PERSON], оскільки не може її застати дома, трубку вона не бере, а замки від вхідних дверей замінені. Чи жив [PERSON] в квартирі - вона не знає, але вона бачила його часто в коридорі будинку, він приходив до хворого [PERSON] також знає, що в квартирі були квартиранти, коли [PERSON] жив сам. [PERSON] не було поруч, вона жила в селі. [PERSON] приходилось ходити по сусідах, позичати гроші і їжу. Також зауважила, що на прохання [PERSON] підписала порожній бланк акту від 22.08.2012 року, проте вона не може стверджувати, що [PERSON] не проживав з 1994 року. Свідок [PERSON] суду пояснила, що після смерті батьків брати [PERSON] проживали в квартирі самі, після одруження [PERSON] залишився в квартирі із [PERSON], а [PERSON] жив окремо із дружиною. Останні роки перед смертю [PERSON] жив із [PERSON], останній носив йому їжу, гроші, ночував, допомагав брату. [PERSON] жила в селі і рідко до нього приїздила, її кімната була зачинена. Свідок [PERSON] суду пояснила, що за декілька років до смерті [PERSON]. проживав один, 2-3 рази на тиждень вона бачила [PERSON], який ночував і навідувався до брата. Також з ним жили квартиранти, а [PERSON] і [PERSON] вона рідко бачила. Після смерті брата [PERSON] неодноразово приходив сам, із дітьми, жінкою, але не міг потрапити до квартири, тому він заходив до неї, питав, чи не бачила вона [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] після смерті чоловіка змінила замки, оскільки [PERSON] не міг потрапити до квартири, а ключ, що був у нього, не підходив. Він неодноразово приходив із дітьми, чекав [PERSON] Ще за життя [PERSON] постійно мав потребу в їжі, грошах, оскільки [PERSON] більшість часу була в селі. Йому допомагали сусіди, в тому числі і вона, а [PERSON] постійно приходив до брата, ночував. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він часто був у [PERSON] допомагав йому, [PERSON] рідко бачив. Брат [PERSON] приходив, ночував, щось купляв із їжі, в квартирі знаходились його речі. Оскільки по квартирі були борги і фінансові труднощі, [PERSON] тримав квартирантів, а сам переважно жив у великій кімнаті. Потім в квартирі змінились замки і [PERSON]. вже не міг потрапити в середину. Він розшукував [PERSON], але вона не відповідала на телефонні дзвінки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що із [PERSON] вони були кращими друзями, тому він знає, що за ним ніхто не доглядав. [PERSON] навідувалась раз на тиждень, а [PERSON] приходив часто, ночував. В нього були свої речі в квартирі, він міг переодягнутись. Кімната [PERSON] була завжди зачинена, а [PERSON] жив у великій кімнаті. В дитячій були квартиранти. Після смерті брата [PERSON] вже не міг потрапити до квартири, оскільки ключів від нового замка не було, тому заходив до нього або чекав на лавці. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, думку прокурора та представника органу опіки і піклування, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки ЖЕК-7 станом на 16.08.2013 року в квартирі зареєстровані: син - [PERSON] (з 2008 р.), брат чоловіка - [PERSON] (з 1983 р.), діти [PERSON] (з15.08.2013 року) - [PERSON] (2001 р.н.), [PERSON] (2005 р.н.), [PERSON] (2008 р.н.), [PERSON] (2009 р.н.), [PERSON] (2011 р.н.) (а.с. 6 т. 1). Дана квартира була виділена [PERSON] (матері відповідача [PERSON] та покійного чоловіка [PERSON] - [PERSON]) на сім`ю з чотирьох чоловік - [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], виданий ордер на вселення (а.с.19 т. 2). Відповідно до технічного паспорту квартира складається з трьох кімнат - 17,6 кв.м., 10 кв.м., 11,4 кв.м., загальною площею - 66,8 кв.м., житловою - 39 кв.м. (а.с. 80-85 т. 2). В судовому засіданні було встановлено, що до [INFO] (дня смерті попереднього квартиронаймача - [PERSON]) в квартирі проживали і були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. При обґрунтуванні позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом [PERSON] визначила правову підставу позову - ст.ст. 71,72 ЖК України. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Проте, в судовому засіданні із показань самих сторін і свідків було встановлено, що відповідач [PERSON] тимчасово був відсутній в квартирі, проте продовжував зберігати намір ставитись до цього приміщення як до постійного місця проживання. Так, ще до смерті [PERSON], він в будь-який час приходив до квартири, оскільки мав свій ключ, в квартирі були його особисті речі, він залишався на ніч. Починаючи з травня 2012 року [PERSON] в квартиру не міг потрапити, оскільки [PERSON] були замінені замки. Дані обставини підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Крім того, з серпня 2013 року [PERSON] постійно вносить поточну плату за житлово-комунальні послуги і сплачує борги, стягнуті з нього за рішеннями судів від 31.08.2007 року, 02.08.2010 року, що підтверджується наданими квитанціями та постановою державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату від 29.04.2013 року (а.с. 58-76 т. 2). Таким чином, тимчасова відсутність [PERSON] в житловому приміщенні з травня 2012 року є з поважної причини - через неправомірну поведінку самої позивачки. Акт від 22.08.2012 року (а.с. 9), складений [PERSON], [PERSON], [PERSON], про те, що [PERSON] з 1994 року за вказаною адресою не проживає, суд оцінює критично, оскільки в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що підписувала порожній бланк на прохання [PERSON], яка її запевнила, що акт потрібен для зменшення плати за житлово-комунальні послуги і додала, що якби вона знала про зміст акту, вона його не підписала б, оскільки не може стверджувати, що [PERSON] не проживав в квартирі. Вона бачила, що [PERSON] часто був в квартирі, коли хворів [PERSON], отримав ключ для домофону як мешканець даного будинку, говорив, що після смерті брата не може потрапити до житла, оскільки [PERSON] перешкоджає. Надаючи оцінку актам від 22.08.2007 року та від 19.12.2011 року в сукупності з іншими доказами у справі, суд враховує, що вони складені станом на 2007 та 2011 роки відповідно, тобто задовго до подачі позову до суду, крім того, відомості, що викладені в актах, не спростовують того, що [PERSON] ставився до житла як до постійного місця проживання і мав в квартирі особисті речі. Суд також критично оцінює показання свідка [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON], яка може бути зацікавленою в розгляді справи, свідка [PERSON], яка пояснила, що ніколи не бачила [PERSON] в квартирі [PERSON], проте на запитання дала відповідь, що була в квартирі за декілька років до смерті [PERSON] і востаннє - навесні 2013 року (в той час, коли [PERSON] вже не міг потрапити до житла). Показання свідка [PERSON] не можуть ні підтвердити ні спростувати твердження позивачки [PERSON], оскільки вона пояснила, що не знає ні про відносини братів, ні про проживання квартирантів в квартирі, хоча про це повідомляли решта свідків, оскільки до квартири ніколи не заходила. Також свідок [PERSON] повідомила, що в квартиру [PERSON] не заходила, а в 2009-2012 роках була у них 3-4 рази, і їй не відомо, щоб в квартирі жили квартиранти. Акт підписала, оскільки приходили працівники з ЖЕК. Відповідно до ст. 64 ЖК України, якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Враховуючи те, що Самойлову В.В. чиняться перешкоди в користуванні житлом, його позов про вселення разом з неповнолітніми дітьми підлягає задоволенню. Посилання позивачки [PERSON] на те, що діти були незаконно, без її згоди зареєстровані в квартирі, не впливають на рішення суду про вселення дітей до батька, оскільки такий порядок визначений ст. 65 ЖК України. Крім того, реєстрація неповнолітніх визначена ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також п. 2.2, п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС № 1077 від 22.11.2012 року і в даних нормах не передбачено отримання згоди наймача на реєстрацію дітей до 14 років за місцем реєстрації одного з батьків. Така ж відповідь була надана ЖЕК-7 від 01.11.2013 року (а.с. 54 т. 2). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позивачка [PERSON] не довела свої вимоги щодо втрати [PERSON] права користування житлом, проте позов [PERSON] про вселення разом із неповнолітніми дітьми є обґрунтованим. Також суд враховує, що дана квартира є єдиним приміщенням для проживання відповідача, тому, з метою запобігання виникненню негативних суспільних наслідків, пов`язаних з відсутністю в особи житла, суд, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON], також керується ст. 3 ЦК України в якій визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність і розумність. Позов [PERSON] в частині визнання його наймачем двох кімнат, площею 17,6 кв.м. та 10 кв.м. на сім`ю з шести чоловік, а [PERSON] - наймачем кімнати, площею 11,4 кв.м. на сім`ю з двох чоловік задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 104 ЖК України член сім`ї наймача вправі вимагати укладення з ним окремого договору найму лише в тому випадку, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 ЖК України. Відповідно до ч. 2 ст. 63 ЖК України не можуть бути самостійним предметом договору найму : жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ч. 1 ст. 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Враховуючи те, що розмір площі, що припадає на кожного члена сім`ї, становить 4,87 кв.м. (житлова площа - 39 кв.м. поділити на 8 членів сім`ї =4,87 кв.м.), що є значно меншим від розміру, встановленого для надання одній особі і призведе до штучного погіршення житлових умов, окремий договір найму з [PERSON] укладений не може бути. Слід також зазначити, що [PERSON] з відповідною заявою до виконкому Вінницької міської ради щодо укладення з ним окремого договору найму квартири [ADDRESS], не звертався, тому позов в частині зобов`язання виконкому Вінницької міської ради укласти з ним договір найму двох кімнат задоволенню не підлягає. Оскільки позивачем [PERSON] при подачі позову до суду був сплачений судовий збір в сумі 229,40 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 1 т. 2), дана сума підлягає стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved