Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до виконавчого комітету Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, третя особа: Царичанська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] року помер - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області [INFO]), з яким вона постійно проживала в незареєстрованому шлюбі з 1988 року за адресою: с.Китайгород вул.Загород (Крупської), 18 Царичанського району Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 2,7257 га, розташована на території Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23.03.2007 року. За життя [PERSON] заповіту не складав. Крім неї, спадкоємців за законом чи заповітом. або осіб, які б мали право на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті [PERSON] немає. Звернувшись в червні 2018 року до державного нотаріуса щодо оформлення своїх спадкових прав, постановою нотаріуса від 06 липня 2018 року їй було відмовлено, оскільки їй необхідно в судовому порядку встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем більше п'яти років по день смерті. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1233, 1268 ЦК України, прохає суд встановити факт постійного проживання однією сім'єю з померлим [PERSON] понад п'ять років та визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та прохала їх задовольнити. Представник відповідача - виконавчого комітету Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають повністю та не заперечують проти їх задоволення. Представник третьої особи Царичанської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у відсутність державного нотаріуса. Свідки [PERSON] та [PERSON], односельці позивача, в судовому засіданні пояснили, що дійсно позивач [PERSON] проживала з померлим [INFO] [PERSON] однією сім'єю з 1988 року, тобто більше п'яти років. Шлюб не реєстрували, родичів у померлого не було. Суд, заслухавши думку сторін, пояснення свідків, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] року помер - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області [INFO]), з яким позивач постійно проживала в незареєстрованому шлюбі з 1988 року за адресою: с.Китайгород вул.Загород (Крупської), 18 Царичанського району Дніпропетровської області (а.с.17). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 2,7257 га, розташована на території Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER] яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23.03.2007 року (а.с.11-15). За життя [PERSON] заповіту не складав. Крім позивача, спадкоємців за законом чи заповітом. або осіб, які б мали право на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті [PERSON] немає. Позивач, звернувшись в червні 2018 року до державного нотаріуса щодо оформлення своїх спадкових прав, отримала постанову нотаріуса від 06 липня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачу необхідно в судовому порядку встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем більше п'яти років по день смерті (а.с.9). Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно проживала з померлим [INFO] [PERSON] однією сім'єю більше п'яти років до часу відкриття спадщини, що також підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON], односельців позивача, згідно яких, дійсно позивач [PERSON] проживала з померлим [INFO] однією сім'єю більше п'яти років. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], яка спадщину прийняла спільним проживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved