Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

[PERSON] (надалі-Позивач) звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (надалі Відповідачі-1, -2 та -3 відповідно) про визнання частки померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності подружжя, до складу якого входить квартира номер два в двохквартирному житловому будинку, прибудова, сходи, гараж, два сараї, колодязь, огорожа, вбиральня та земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, які розміщені по вул. Воля, 12а, в смт. Ратне Ратнівського району Волинської області, становить 1/2 (одна/друга) та виділення її в натурі, визнання Позивача власником виділеної частки у вказаному майні в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 13 серпня 2016 року. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що спірні обєкти нерухомості подружжя [PERSON] та [PERSON] набуті ними за рахунок коштів, отриманих спільною працею. 13.08.2016\~року подружжя та їх дочки загинули у дорожньо-транспортній пригоді. Після смерті [PERSON] спадкоємцями другої черги за законом є Позивач та його сестра по матері [PERSON] Спадкоємці першої черги відсутні: Батько [PERSON] помер в 1984 році, мама [PERSON] померла 03.03.2016 року. Позивач подав заяву про прийняття спадщини та заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину в державну нотаріальну контору, однак у видачі таких йому відмовлено. [PERSON] не вчинила дій, спрямованих на прийняття спадщини. Разом з тим, Відповідачі -1 та -2 не визнають право позивача на спадкування, як не визнають і частку [PERSON] у спільному майні подружжя. Відповідачем-2 було подано відзив на позовну заяву (а.с. 108-110) та пояснення (а.с. 151-154), відповідно до яких вважають позов необґрунтованим, а тому таким, в задоволенні якого слід відмовити, з огляду на те наступне: -Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження його доводів щодо набуття спірного майна за спільні сумісні кошти подружжя або шляхом спільної праці подружжя; -Позивачем порушено встановлений законом порядок прийняття спадщини і він не має право на звернення до суду; -Позивачем до позову були надані незасвідчені копії документів, які не можуть бути враховані при розгляді справи. До початку розгляду справи по суті Позивачем було змінено позовні вимоги та викладено їх у наступній редакції: «Винести рішення, яким встановити, що частка померлої [PERSON], [INFO] в праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], становить 1/2 (одна/друга). Виділити мені, [PERSON], в натурі 1/2 частки в квартирі номер два в двохквартирному житловому будинку, прибудова, сходи, гараж, два сараї, колодязь, огорожа, вбиральня та земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, які розміщені по вул. Воля, 12а, Ратнівського району Волинської області, та визнати мене, [PERSON], власником виділеної в натурі ? частки в квартирі номер два в двоквартирному житловому будинку надвірних спорудах, земельній ділянці призначеній для будівництва та обслуговування квартири і господарських будівель, які розташовані в смт Ратне, по вул. Воля,12а, Ратнівського району Волинської області, в порядку спадкування після смерті сестри [PERSON], яка померла 13 серпня 2017 року» (аркуші справи 116, 118-120). Ухвалою від 15.12.2017 року провадження у справі було відкрито. Підготовче судове засідання відкладалось за клопотанням представника Відповідачів у справі та неявкою учасників цивільного справи. Ухвалою від 06.02.2018 року позовну заяву Позивача було залишено без руху. Ухвалою від 16.03.2018 року підготовче провадження було закрите та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою від 29.03.2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Позивача залучено нотаріуса Ратнівської державної нотаріальної контори [PERSON] Судове засідання неодноразово відкладалось з підстав неявки сторін та перебування головуючого у справі судді в нарадчій кімнаті за наслідками розгляду кримінальних проваджень в інших справах та з інших процесуальних підстав. Позивач в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні тим, що зазначені у позові, а представники відповідачів аналогічно тим, що вказані у відзиві та поясненні та пояснили, що кошти на купівлю будинку вони подарували своєму сину [PERSON] Ратнівський районний суд Волинської області, заслухавши учасників справи, їх представників, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно зясувавши обставини, на які сторони посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень та які мають значення для правильного вирішення даного спору, надавши оцінку належності та допустимості досліджуваних доказів, достовірності кожного доказу окремо, з врахуванням їх достатності та взаємозвязку доказів у сукупності, беручи до уваги загальні засади цивільного судочинства, при належному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм права процесуального, дійшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є частково обґрунтованими, а отже, й такими, які підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне: Як вбачається з матеріалів, наявних у справі, 18.09.1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, у звязку з чим [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-УГ №256809 від 18.09.1994 року (а.с 9). Від шлюбу у подружжя [PERSON] народилось двійка дітей: [PERSON] та [PERSON] На підставі договору від 8 вересня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Ратнівської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1027, [PERSON] придбав у [PERSON] недобудований житловий будинок, процент готовності якого складав 78 % по вул. Паші Савельєвої, 12 в смт Ратне Ратнівського району Волинської області (а.с. 11-13). Згідно акта від 19 грудня 1997 року, затвердженого рішенням виконкому Ратнівської селищної Ради народних депутатів, прийнято в експлуатацію побудований [PERSON] житловий будинок, житловою площею 82,7 кв.м., загальною площею 112,3 кв.м., по вул. Паші Савельєвої в смт Ратне Ратнівського району Волинської області (а.с. 13). Відповідно до рішення Ратнівської селищної ради №6/12 від 22.04.2016 року вулиця Паші Савельєвої перейменовано на вулицю [PERSON] (а.с. 14). 25 квітня 2002 року [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ВЛ № 017944, площею 844 кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель за адресою: вул. Паші Савельєвої в смт Ратне (а.с. 23). 13 серпня 2016 року [PERSON], [PERSON] та їх дочки [PERSON], [PERSON] загинули у дорожньо-транспортній пригоді (а.с. 18-21). Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст.\~1220\~ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Якщо кілька осіб, які могли б спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи тощо), припускається, що вони померли одночасно. У цьому випадку спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з цих осіб. Як передбачено ст.ст. 1261, 1262\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Враховуючи, що [PERSON] та [PERSON] загинули під час спільної для них небезпеки - дорожньо-транспортної пригоди, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожного з них. Разом з тим Позивач у справі є спадкоємцем другої черги після смерті сестри [PERSON], а Відповідачі -1 та -2 спадкоємцями першої черги після смерті їх сина [PERSON] За таких обставин, Ратнівський районний суд Волинської області зазначає, що сторони у даній справі мають право на спадкування, проте реалізувати його вони можуть в порядку, встановленому законом. Як вбачається з наявних у матеріалах справи витребуваних судом спадкових справ Ратнівської державної нотаріальної контори, заведених після смерті [PERSON] та [PERSON] вбачається, що Позивач із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся 26 серпня 2016 року, а Відповідачі-1 та -2 із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулися 1 вересня 2016 року. При цьому, Відповідач-3 з відповідною заявою до нотаріуса не зверталась. Відповідно до заяв від 01.09.2016 року [PERSON] та [PERSON] (а.с. 177, 178) звернулись до державного нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Згідно заяв від 07.12.2017 року [PERSON] та [PERSON] (а.с. 179, 180) звернулись до державного нотаріуса з вимогою видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] Відповідно до заяви від 26.08.2016 року (а.с. 89) [PERSON] звернувся до нотаріуса з вимогою про прийняття спадщини, а заявою від 01.12.2017 року - задекларував своє волевиявлення на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 90). Наявність зареєстрованої спадкової справи, де спадкодавцем є [PERSON], підтверджується і витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44884448 від 26.08.2016 року (а.с. 22). Згідно відповіді Ратнівської державної нотаріальної контори №1086/02-14 від 29.12.2017 року (а.с. 206) на вказану заяву Позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину, підписану завідувачем Ратнівської державної нотаріальної контори [PERSON], відповідно до якої [PERSON] по суті було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва), оскільки у разі смерті обох з подружжя нотаріус не має права видавати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя. Питання про статус майна в цьому разі має право вирішувати лише суд. Окрім того, серед підстав для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріальна контора вказала й ту обставину, що свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку на підставі державного акта, зокрема, який містить виправлення, або ж на земельну ділянку, яка належить спадкодавцеві на праві спільної сумісної власності, оскільки нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення частки спадкодавця у спільному майні. За таких обставин, Суд дійшов висновку про наявність у спадкоємців перешкод у оформленні спадкових прав на обєкти спадщини, наведені вище, а тому вказані права підлягають судовому захисту. Таким чином, Ратнівський районний суд Волинської області зазначає, що між сторонами у справі виникли цивільні правовідносини, що склались у звязку зі спадкуванням після смерті спадкодавців. При цьому, зясовуючи питання про те, чи квартира з допоміжними приміщеннями та земельна ділянка увійшли до складу спадщини після смерті подружжя [PERSON], Суд звертає увагу на наступне: Як було зазначено вище, існування земельної ділянки, розташованої в смт Ратне на вул. П. Савельєвої, як спадкового майна, обумовлюється наявністю в матеріалах справи копії державного акта на право власності на вказану земельну ділянку серія ІІ-ВЛ № 017944, площею 844 кв.м., цільовим призначенням якої визначено будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель за адресою: вул. Паші Савельєвої в смт Ратне. За таких обставин Ратнівський районний суд Волинської області зазначає, що оскільки вказана земельна ділянка ідентифікована як окремий індивідуально визначений обєкт права спільної сумісної власності подружжя, на неї наявний правовстановлювальний документ, вона входить до складу спадкового майна після смерті подружжя [PERSON]. Щодо житлового будинку, житловою площею 82,7 кв.м., загальною площею 112,3 кв.м., по вул. Паші Савельєвої в смт Ратне Ратнівського району Волинської області, то Ратнівський районний суд Волинської області зазначає наступне: Як вже було зазначено, вказаний будинок як обєкт нерухомого майна було набуто подружжям [PERSON] під час перебування у шлюбі, що підтверджується договором від 8 вересня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Ратнівської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1027, відповідно до якого [PERSON] придбав у [PERSON] недобудований житловий будинок, процент готовності якого складав 78 % по вул. Паші Савельєвої, 12 в смт Ратне Ратнівського району Волинської області. Остаточно вказаний будинок як обєкт нерухомого майна було сформовано за результатами введення його в експлуатацію актом від 19 грудня 1997 року, затвердженого рішенням виконкому Ратнівської селищної Ради народних депутатів, прийнято в експлуатацію побудований [PERSON] житловий будинок, житловою площею 82,7 кв.м., загальною площею 112,3 кв.м., по вул. Паші Савельєвої в смт Ратне Ратнівського району Волинської області. З огляду на наведене та беручи до уваги наявність у матеріалах справи договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом обєкта, акту введення його в експлуатацію після закінчення такого будівництва, Суд дійшов висновку про те, що будівництво житлового будинку, відбувалось відповідно до чинного на час такого будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній і на момент смерті спадкодавців вказаний будинок був повністю збудований і прийнятий в експлуатацію (1997 рік), а тому він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, з огляду на що входить до складу спадкового майна. Вказана позиція кореспондується, зокрема й з позицією Верховного Суду від 05.02.2018 року у справі № 127/26508/16-ц. Щодо позовної вимоги про визнання, що частка померлої [PERSON], [INFO] в праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], становить 1/2 (одна/друга), то Суд звертає увагу на наступне: У поданому позові, [PERSON] стверджує про те, що вказаний вище незавершений будівництвом будинок було придбано у [PERSON] за спільні кошти, які належали Позивачу та його матері [PERSON], але сам договір купівлі-продажу було укладено між [PERSON] та [PERSON], оскільки за усною домовленістю між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] зобовязався половину сплаченої за договором суми повернути [PERSON] Разом з тим, вказані доводи не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, а тому не можуть обґрунтовувати підставність поданого позову в жодній з його частин. Окрім того, й твердження Відповідачів-1 та -2 про те, що вказаний будинок було придбано за кошти, які батьки [PERSON], подарували йому, є необґрунтованими, з огляду на таке: За клопотанням Відповідачів-1 та -2 їх було допитано в якості свідків. Згідно з показаннями, які вони надали в судовому засіданні незакінчений будівництвом будинок, який є обєктом спірних правовідносин, було придбано подружжям [PERSON] та [PERSON]за кошти, які [PERSON] та [PERSON] подарували своєму сину, який загинув [PERSON] для придбання саме цього будинку. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні будь які докази (як то договори дарування з умовою про дарування коштів саме з метою купівлі будинку, чи інші докази), які свідчили б, що саме ці кошти, якщо вони й були подаровані, були використані обдарованим на купівлю будинку з наведеними вище ідентифікуючими ознаками. Окрім того, свідок [PERSON] під час допиту в судовому засіданні визнала, що при закінченні будівництва будинку подружжям [PERSON] за допомогою батьків [PERSON], загибла [PERSON], ведучи спільний побут зі своїм чоловіком, готувала їсти, прибирала та виконувала іншу хатню роботу, без якої нормальне проживання в межах сім'ї було б неможливим, або ж значно ускладнювало нормальне фізичне існування та збереження духовного і психологічного сімейного благополуччя. Також Ратнівський районний суд Волинської області зазначає, що під час розгляду вказаної справи по суті, Позивачем у справі було заявлено клопотання про доручення до матеріалів справи копії трудової книжки [PERSON] (а.с. 183). В обґрунтування підстав неподання такого клопотання до початку розгляду по суті [PERSON] зазначив, що не знав місця зберігання вказаного документу. Взнавши про те, що вказана трудова книжка знаходиться у Ковельській обєднаній податковій інспекції і отримав її лише 18 травня 2018 року. Визнавши доводи Позивача про причини подання вказаного клопотання після початку розгляду даної справи по суті обґрунтованими, Суд його задовольнив та долучив до матеріалів цивільної справи копію трудової книжки [PERSON] Зокрема, відповідно до записів трудової книжки [PERSON] серія АВ № 146871 (а.с. 184-188), померла як на дату укладення договору купівлі-продажу (08.09.1995 року) незакінченого будівництвом обєкта - житлового будинку, процент готовності якого складав 78 % по вул. Паші Савельєвої, 12 в смт Ратне Ратнівського району Волинської області, так і на дату введення вказаного обєкта в експлуатацію (19.12.1997 року), перебувала в трудових правовідносинах та працювала на посаді бухгалтера правління РСС від 03.08.1992 року. Таким чином, за відсутності доказів про протилежне та наявності доказів того, що [PERSON] була працевлаштована на момент набуття у власність будинку, Суд дійшов до висновку про те, що померла не тільки своєю працею у сфері домашнього побуту, а й фінансово була причетною до набуття у власність вказаного будинку та земельної ділянки. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю (чинного на час набуття подружжям спірного майна) передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Аналогічною за змістом є й норма ст. 60 Сімейного кодексу України, відповідно до якої визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~\~або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норму статті 60\~СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Зазначена правова позиція, зокрема, висловлена у постанові Верховного Суду України у справі №376/5390/14-ц від 05.04.2017 року. Беручи до\~уваги ідентичність\~норм статей\~22 Кодексу про шлюб та сім'ю та 60 Сімейного кодексу України, Суд вважає за можливе застосувати вказану правову позицію до спірних правовідносин. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) доказами визнаються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно припису ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 77 ЦПК України). Ч. 4 ст. 77 ЦПК України встановлює, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 78 процесуального Закону суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). З огляду на наведене, Ратнівський районний суд Волинської області дійшов висновку про те, що житловий будинок, житловою площею 82,7 м кв., загальною площею 112,3 м кв, по вул. Паші Савельєвої в смт Ратне Ратнівського району Волинської області та земельна ділянка, на якій він розташований та право власності на яку оформлене Державним актом на право приватної власності на землю серія ІІ-Вл № 017944 від 25.04.2002 року, є обєктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки набуте подружжям під час перебування в шлюбі, за спільні кошти, доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно Суду не надано, частки подружжя є рівними, з огляду на що [PERSON] є власницею ? вказаних житлового будинку та земельної ділянки. За таких обставин, Суд вважає позовну вимогу про встановлення, що частка померлої [PERSON], [INFO] в праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], становить 1/2 (одна/друга), обґрунтованою та такою, яка підлягає до задоволення. Разом з цим, беручи до увагу ту обставину, що після смерті [PERSON], вона не залишила заповіту, спадкоємців першої черги немає, інший спадкоємець другої черги [PERSON] не вчиняла дій, спрямованих на прийняття спадщини, [PERSON] є спадкоємцем другої черги після смерті [PERSON], а тому позовна вимога про визнання [PERSON], власником 1/2 частки квартири №2 (номер два) в двоквартирному житловому будинку з надвірними спорудами, земельній ділянці призначеній для будівництва та обслуговування квартири і господарських будівель, які розташовані в смт. Ратне, по вул. Воля, 12а, Ратнівського району Волинської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 13.08.2016 року, також обгрунтована належними і допустимими доказами у справі та підлягає до задоволення. Разом з цим, щодо позовної вимоги про виділ частки в натурі в квартирі №2 (номер два) в двоквартирному житловому будинку, прибудова, сходи, гараж, два сараї, колодязь, огорожа, вбиральня та земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, які розміщені по вул. Воля, 12а, в смт. Ратне Ратнівського району Волинської області, то Суд зазначає наступне: Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. З огляду на наведене, для вирішення питання щодо можливості виділу ідеальної частки у квартирі, встановлення конфігурації та площ кожного х її приміщень, які підлягають виділу, беручи до уваги відсутність у Суду спеціальних знань у даному напрямку, для прийняття обґрунтованого рішення щодо позовних вимог у цій частині, Суд повинен мати в наявності висновок відповідного експерта. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 81 ЦПК встановлює заборону для суду збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Разом з цим, Суд розяснював сторонам право на заявити клопотання про призначення експертизи та наслідки незаявлення даного клопотання. Сторони вказаним правом не скористались. За таких обставин, беручи до уваги також і принцип змагальності сторін, встановлений ст. 12 ЦПК України, Ратнівський районний суд не призначав з власної ініціативи відповідної експертизи. Клопотання про призначення такої експертизи було подано представником Позивача в останньому судовому засіданні без належного обґрунтування причин, чому відповідне клопотання не було подане до початку розгляду справи по суті, а тому в його задоволенні було відмовлено. Не може суд обґрунтовувати своє рішення й висновком експерта, складеним на виконання ухвали суду в іншій справі, незважаючи на те, що правовідносини, як і субєктний склад учасників цивільного процесу у справі № 166/496/17 є суміжними, з огляду на те, що суд, всупереч вимогам ч. 4 ст. 103 ЦПК України, в даному випадку, був би позбавлений процесуальної дієздатності щодо визначення обсягу питань, які підлягають дослідженню, а також з урахуванням позиції суду апеляційної інстанції, висловленої у постанові від 10.11.2017 року у справі № 166/496/17, щодо висновку експерта (а.с. 27-77). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Субєктивному праву особи на звернення до суду кореспондує, зокрема, її обовязок, передбачений ч. 1 ст. 81 ЦПК України, довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, позовна вимога про виділ частки в натурі в квартирі №2 (номер два) в двоквартирному житловому будинку, прибудова, сходи, гараж, два сараї, колодязь, огорожа, вбиральня та земельна ділянка, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, які розміщені по вул. Воля, 12а, в смт. Ратне Ратнівського району Волинської області, є необґрунтованою та такою в задоволенні якої слід відмовити. Щодо доводів Відповідачів про те, що Позивачем при зверненні до суду з позовною заявою, не було надано належним чином засвідчених копій документів, то вказані твердження не можуть слугувати для відмови у задоволенні позову чи ігнорування Судом таких документів як доказів, оскільки в судовому засіданні судом були досліджені оригінали усіх документів, копії яких були додані до позовної заяви. Доводи Відповідачів про те, що Позивач порушив встановлений законом порядок прийняття спадщини і не має права на звернення до суду, є необґрунтованими, оскільки спростовані наведеними вище матеріалами спадкових справ. Інші доводи Сторін наведених висновків Суду не спростовують. Окрім того, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі наведеного, відповідно до ст. 259, 263-267 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,-

Outcome: partial