Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] пред`явила позов до [PERSON] , [PERSON] про визнання за нею права власності на 39,61/100 земельної ділянки площею 0,1371 га, що розташована в [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказала, що [PERSON] та [PERSON] як колишнє подружжя є співвласниками нежитлової будівлі станції технічного обслуговування площею 201,5 кв. м та земельної ділянки площею 0,1371 га, що розташовані по [ADDRESS] . На підставі договору дарування, укладеного з [PERSON] , вона набула право власності на гараж площею 132,2 кв. м по [ADDRESS] . Таким чином на підставі ст. 120 ЗК України до неї перейшло право власності на відповідну частку земельної ділянки на якій розміщений гараж. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, у якому вказала, що не заперечує щодо позовних вимог, а також зазначила про розгляд справи за її відсутності. [PERSON] в судовому засідання позов визнав повністю. Представник АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився. Представник Рогатинського РВ ДВС Кривень І. С. позов заперечив з тієї підстави, що визнання за [PERSON] права власності на частку земельної ділянки перешкоджатиме виконанню рішення суду про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк». Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю. 19.12.2012 державним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу Андрейків Т. В. було посвідчено договір дарування гаража за умовами якого [PERSON] безоплатно передав у власність [PERSON] гараж за [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,1371 га, кадастровий номер 26:244:831:01:01:001:0028. У копії витягу про державну реєстрацію прав від 20.12.2012 зазначено, що [PERSON] є власником гаража за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 19.12.2012. В копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 044772 від 30.08.2005, виданому [PERSON] , зазначено, що він є власником земельної ділянки площею 0,1371 га, яка розташована в с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області. Цільове призначення земельної ділянки для автотехобслуговування, код 1.11.1. Кадастровий номер цієї земельної ділянки - 26:244:831:01:01:001:0028. Згідно з копією технічного паспорту на гараж по [ADDRESS] , виданого 01.10.2012 Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на нерухомість, площа гаража дорівнює 132,2 кв. м. і до його складу входять: мийка І, кладова ІІ, кладова ІІІ, мийка ІV. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ч. 4 цієї ж статті у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 16.06.2020 у справі № 689/26/17 при застосуванні положень статті 120\~ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125\~ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (п. 6.28 постанови). Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику (п. 6.28 постанови). Водночас згідно з рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.01.2014 під час поділу спільного майна подружжя за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1/2 частині на: нежитлову будівлю по [ADDRESS] , загальною площею 201,5 кв. м; земельну ділянку площею 0,1371 га (земля автотехобслуговування код 1.11.1) в с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області. Згідно з ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Статтею 129-1 Конституції\~України визначено,\~що суд\~ухвалює рішення\~іменем України.\~Судове рішення\~є обов`язковим\~до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Частиною 5 ст. 11 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.01.2014, яке ухвалено після укладення договору дарування, земельну ділянку площею 0,1371 га визнано спільною сумісною власністю подружжя та поділено між ним. З огляду на положення ст. 129-1 Конституції України під час розгляду цього спору суд не має повноважень визнати за [PERSON] право власності на частку зазначеної земельної ділянки, оскільки це суперечитиме рішенню Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.01.2014. В постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 349/1878/14 зазначено, що постановою про опис та арешт майна (коштів) боржника від 24.04.2018 у виконавчому провадженні № 55011299 головний державний виконавець Рогатинського РВ ДВС Сташків О. Б. описала та наклала арешт на земельну ділянку площею 0,1371 га для індивідуального житлового будівництва, що розташована за адресою: с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області. Ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 08.01.2019 задоволено заяву державного виконавця та звернено стягнення на незареєстроване нерухоме майно боржника [PERSON] Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1371 га згідно з державним актом Ш-ІФ № 028445, зареєстрованим 30 серпня 2002 року, що розташована в с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області, право власності на яку не зареєстроване у встановленому законом порядку. В наданій позивачем копії проекту будівництва гаражу в [ADDRESS] , виготовленого ТзОВ «ГазПромСервіс» на підставі договору від 08.06.2005, замовником якого зазначено [PERSON] , міститься акт обстеження земельної ділянки для реконструкції та переобладнання будівлі під пункт первинного обслуговування автомобілів. В цьому акті зазначено, що земельна ділянка площею 0,1371 га знаходиться в межах Конюшківської сільської ради, на яку виготовлений державний акт Ш-ІФ № 028445, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів від 30.08.2002. Отже, земельна ділянка площею 0,1371 га, на яку видано [NUMBER] , та земельна ділянка площею 0,1371 га, на яку видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 044772, є однією і тією ж земельною ділянкою. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 346 ЦПК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника. Внаслідок звернення стягнення на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1371 га право власності на неї [PERSON] припинилося, тому він є неналежним відповідачем у цій справі. З огляду на встановлені обставини позов не підлягає задоволенню. Рішення суду з іншим висновком унеможливило б виконання рішень судів щодо поділу майна подружжя та щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника, і порушило б принцип цивільного судочинства - обов`язковість судового рішення.

Outcome: dismissed