Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області про визнання права на майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 09 січня 2014 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-КИ №558527 від 10.01.2014 року, відділом державної ресєтрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 2,640 га, розташована на території Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №135581 від 12.06.2001 року; - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул.Шевченка, 75 с.Рудка Царичанського району Дніпропетровської області, який належав померлому на підставі Свідотцва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами від 29.08.2000 року, записаний в реєстрову книгу №1 за реєстровим №286. За життя [PERSON] 07.04.2011 року склав заповіт, яким все належне йому майно на день смерті заповів їй - [PERSON] Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №23. Померлий [PERSON] був її сусідом, за яким вона понад 30 років доглядала, піклувалася. Інших спадкоємців за законом чи заповітом немає. Після смерті [PERSON] вона звернулася до нотаріуса у встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини із заявою про прийняття спадщини. 27 лютого 2018 року вона звернулася до державного нотаріуса Царичанської нотаріальної контори із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1233, 1268 ЦК України, прохає суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача - Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області в підготовче засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. 09 січня 2014 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-КИ №558527 від 10.01.2014 року, відділом державної ресєтрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [INFO] (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 2,640 га, розташована на території Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №135581 від 12.06.2001 року (а.с.9); - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул.Шевченка, 75 с.Рудка Царичанського району Дніпропетровської області, який належав померлому на підставі Свідотцва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами від 29.08.2000 року, записаний в реєстрову книгу №1 за реєстровим №286 (а.с.11). За життя [PERSON] 07.04.2011 року склав заповіт, яким все належне йому майно на день смерті заповів їй - [PERSON] Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Рудківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №23. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняла, подавши до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини заяву про прийняття спадщини (а.с.12). 27 лютого 2018 року позивач звернулася до державного нотаріуса Царичанської нотаріальної контори із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved