Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

[PERSON] о. звернулася до суду з позовом, який уточнила і вказала, що вона є власницею житлового будинку № 64 по вул. Курортна в м. Бердянську на підставі договору купівлі продажу від 13. 09. 2000 року та договору дарування від 06. 12. 2012 року. Її син [PERSON] має своє особисте житло, а саме квартиру [ADDRESS]. За усною домовленістю з ним вона з чоловіком мешкають у належній сину квартирі, а він зареєстрований та проживає у належному їй житловому будинку. Вони з чоловіком пенсіонери, їм важко підніматися на пятий поверх, де розташована квартира, тому у січні 2015 року вони вирішили повернутися до належного їй житлового будинку. Проте [PERSON] не надає згоду на те, щоб вони повертались у свій будинок, і сам разом зі своєю сім»єю не бажає переїжджати у належному йому квартиру, чим створює їм перешкоди у користуванні своєю власністю. На цій підставі вона просить усунути їй перешкоди у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком по вул. Курортна, 64 в м. Бердянську шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право проживання у ньому, а також виселити його з цього будинку без надання іншого жилого приміщення. У судовому засіданні позивачка [PERSON] з представником за договором про надання правової допомоги та свідоцтвом адвокатом [PERSON] підтримала свій позов і просить виселити сина з будинку зі зняттям його з реєстрації, бо він порушив усну домовленість, не переїжджає до своєї квартири, і не надає згоди на їх повернення в будинок. Представник відповідача за договором і свідоцтвом адвокат [PERSON] у судовому засіданні просить відмовити у задоволенні позову як безпідставному, оскільки позивачка не довела факт перешкоджання їй відповідачем мешкати у належному їй житловому будинку. Він сам зареєстрований у ньому за згодою своєї матері, проживає разом зі своєю сім»єю, сплачує комунальні послуги, ремонтує будинок, має право на користування ним як член сім»ї власника. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з копії договору купівлі продажу від 13. 09. 2000 року, посвідченого державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори, реєстр № 1-876, копій договорів дарування від 06. 12. 2012 року, посвідчених приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON], реєстри № 2361, 2364, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власницею житлового будинку № 64 по вул. Курортна в м. Бердянську Запорізької області і земельної ділянки. Згідно копії домової книги та довідки вуличного комітету № 30 в житловому будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON]. Сторони не заперечують того факту, що на даний час у вказаному житловому будинку мешкає [PERSON], а [PERSON] з чоловіком проживають у [INFO], яка належить [PERSON] На тій підставі, що [PERSON] не надає згоди на те, щоб позивачка з чоловіком мешкали у належному їй на праві власності житловому будинку, вона просить усунути їй перешкоди у користуванні своєю власністю, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Правилами ч. 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка ніяким чином не довела того факту, що відповідач перешкоджає їй користуватись своїм будинком, наявність цих перешкод не може доводитись тим фактом, що він відмовляється переселитись до себе у квартиру, отже дані обставини позивачкою не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] є членом сім»ї власника житлового будинку, заселився в жиле приміщення та зареєстрований за її згоди, користується жилим будинком за згоди свої матері позивача по справі. Визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням можливе лише за підстав, вказаних у даній статті, а саме відсутність без поважних причин у жилому приміщення понад 1 рік. Натомість позивачка вказує на те, що відповідач не відсутній в будинку, мешкає в ньому, користується ним, а отже законних підстав для визнання його таким, що втратив право користування будинком немає. Згідно ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Випадки, коли особа може бути виселена з житлового приміщення без надання іншого житла чітко визначені у ст. ст. 116,117 ЖК УРСР, а саме - якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення; - Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення; - У разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Проте позивачка не зазначила жодної правової підстави, за якої [PERSON] може бути виселений з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. Крім того, суд зважає на той факт, що позовні вимоги є взаємовиключними, а отже такими, що не можуть бути задоволені як безпідставні, такі, що не відповідають вимогам закону та не доведені належними доказами.

Outcome: dismissed