Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом про стягнення інфляційний витрат, трьох відсотків річних, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.11.2009 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення з відповідача суму пайового внеску із врахуванням капітазованого доходу в розмірі 17779,13 грн., витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. та судовий збір у розмірі 88,65 грн. Позивач посилаючись на те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання рішення суду, через примусове виконання позивачу повернуто частково сума заборгованості у розмірі 614,57 грн., залишок заборгованості складає 17\~164,56 грн., просить стягнути з відповідача 3 % річних від залишку суми неповернутого боргу за період з 02.10.2015 року по 28.09.2018 року у розмірі 1541,99 грн., індекс інфляції від простроченої суми боргу за період з 02.10.2015 року по 28.09.2018 року у розмірі 12104,98 грн. Ухвалою суд від 08.10.2018 року відкрито провадження по справи та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, відзиву суду щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4\~ ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст.ст.\~223 ч. 4, 280\~ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його заяві, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27.11.2009 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення з відповідача суму пайового внеску із врахуванням капітазованого доходу в розмірі 17779,13 грн., витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн. та судовий збір у розмірі 88,65 грн. На стадії примусового виконання судового наказу від 27.11.2009 року, позивачу повернуто частково сума заборгованості у розмірі 614, 57 грн. Залишок боргу на день звернення до суду складає 17\~164,56 грн. Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Стаття 526 ЦК України, зазначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Згідно ст.\~625\~ЦК України,\~боржник не\~звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В порушення зазначених норм закону відповідач свої зобовязання за договором та наступне рішення суду не виконав. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ч. 4\~ ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому не підлягає доказуванню факт, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних від залишку суми неповернутого боргу за період з 02.10.2015 року по 28.09.2018 року у розмірі 1541,99 грн. (3% х 1093/365х17614,56 грн.), індекс інфляції від простроченої суми боргу за період з 02.10.2015 року по 28.09.2018 року у розмірі 12104,98 грн. (91/365 х 43,3% х 17164,56 грн. = 1852,97 грн.; 12,4 % х 19017,53 грн. = 2358,17 грн.; 636/31 х 1,8 % х 21375,70 грн. = 7893,84 грн.). Оскільки чинне законодавство не повязує припинення зобовязання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань та не виключає відповідальності боржника за порушення строків розрахунків, тому позовні вимоги щодо стягнення процентів за договором позики на рівні облікової ставки Національного Банку України підлягають задоволенню в межах заявлених позивачем вимог. Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає у задоволенню. На підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами, що повязані з порушенням їх прав, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимогу розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved