Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, в якій просила: встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] та визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] у селі Слобода-Підлісівська Ямпільського району Вінницької області помер її батько [PERSON] . [INFO] у селі Підлісівка Ямпільського району Вінницької області померла її мати [PERSON] . Після одруження вона змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Відповідач по справі є її рідна сестра і відповідно донька [PERSON] та [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] , який рахується за батьком. Право власності на вказаний будинок станом на 31.12.2012 не зареєстровано. Після смерті батька вона вважається такою, що фактично прийняла спадщину за правилами ч.1 п.1 ст.549 ЦК УРСР (1963 року), оскільки фактично вступила в управління та володіння його спадковим майном, і у неї на руках є документи, необхідні для оформлення спадщини. Вона здійснювала поховання батька, та після смерті вона проживає в його будинку по [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася. Її представник - адвокат Вітвіцький О.Ю., який діє на підставі Ордеру серії ВН №179865 від 15.07.2021, у підготовчому засідання позовні вимоги своєї довірительки підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Вказав, що позивач вважається такою, що фактично прийняла спадщину за правилами ч.1 п.1 ст.549 ЦК УРСР (1963 року), оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим будинком. Вона проживала до дня смерті батька, і продовжує проживати у спадковому будинку. До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач не зверталася, так як вважала себе такою, що прийняла спадщину. [PERSON] є належним відповідачем у справі, так як є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] . Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Вказала, що вона на спадковий будинок не претендує. Позивач зареєстрована у вказаному будинку і до дня смерті проживала і продовжує проживати в ньому. Після смерті матері до нотаріуса ніхто не звертався. Вона не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Батьки проживали у спадковому будинку. Батько [PERSON] будував будинок, але право власності за ним зареєстровано не було. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи що відповідач визнала позовні вимоги у повному обсязі, тому суд вирішив ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Заяви, клопотання: клопотання позивача про витребування доказів від 17.06.2021 вхід.№4016 (а.с.11); клопотання представника позивача про допит свідків від 15.07.2021 вхід.№4593. Інші процесуальні дії у справі: відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання на 15 липня 2021 року на 11 годину 00 хвилин; витребування доказів, про що постановлено ухвали окремими процесуальними документами, задоволення клопотання про виклик і допит свідків, яка постановлена без виходу суду до нарадчої кімнати. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із показань відповідача [PERSON] , яка була допитана у якості свідка, судом встановлено, що після смерті батька [PERSON] залишився житловий будинок, право власності на будинок за батьком зареєстровано не було. Позивач проживала і продовжує проживати у спадковому будинку. Позивач фактично прийняла спадщину батька, так як вступила в управління та володіння будинком. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Із показань свідка [PERSON] даних ним у судовому засіданні, судом встановлено, що позивач є його матір`ю. Вона постійно проживала і продовжує проживати у спадковому будинку, який рахувався за її батьком [PERSON] . Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - копії паспорта громадянина України (а.с.3) судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у селі Підлісівка Ямпільського району Вінницької області, там і зареєстрована. Із копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.03.2010 (а.с.4 на зворотному аркуші) судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у селі Підлісівка Ямпільського району Вінницької області. Із копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.07.1993 (а.с.5) судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у селі Слобода - Підлісівська Ямпільського району Вінницької області. Із копії Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 08.08.1952 судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.08.1952, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] ». Із копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 30.08.1969 (а.с.6) судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Із копії Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24.06.1972 судом встановлено, що [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] ». Із копії довідки старости Слободо-Підлісівського старостинського округу №03-07.16/226 від 24.05.2021 (а.с.7) судом встановлено, що житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] рахується за померлим [PERSON] . Із копії довідки начальника КП «Ямпільське РБТІ» №387 від 04.06.2021 (а.с.8) судом встановлено, що право власності на житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 не зареєстровано. Із копії довідки старости Слободо-Підлісівського старостинського округу №03-07.16/267 від 10.06.2021 (а.с.10) судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а з часу смерті батька, [PERSON] , яка настала [INFO] фактично проживає по [ADDRESS] . Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №65419879 від 02.07.2021 (а.с.30) судом встановлено, що у Спадковому реєстрі інформація щодо заведення Спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відсутня. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків: Відповідно ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у т ому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (ред.1963 року), що діяв на момент відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийняття спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР (ред.1963 року), що діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно ч.2 ст.553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно ч.1 ст.555 ЦК УРСР спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповів державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 2 і 4 частини третьої статті 175 ЦПК України). Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У цій справі позивач [PERSON] пред`явила позов до [PERSON] , яка жодним чином не порушила, чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача [PERSON] , так як відповідач не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тому вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] . Належним відповідачем у цій справі повинна бути Ямпільська міська рада Могилів-Подільського району Вінницької області, як територіальна громада за місцем відкриття спадщини. Позивач [PERSON] чи її представник адвокат Вітвіцький О.Ю. у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляли. Разом з тим, із матеріалів справи не прослідковується родинні відносини між позивачем [PERSON] та батьками [PERSON] та [PERSON] . У свідоцтві про укладення шлюбу (а.с.6) позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », проте у паспорті прізвище позивача зазначено як « [PERSON] ». Також, у свідоцтві про народження [PERSON] зазначено матір`ю « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть вказано « [PERSON] ». Окрім того варто зазначити, що право власності на спадкове майно набувається шляхом прийняття спадщини та оформлення права на спадщину шляхом звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, матеріали справи не містять мотивованої відмови нотаріуса в оформленні за [PERSON] права на спадщину, яка відкрилася після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] у селі Слобода-Підлісівська Ямпільського району Вінницької області. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 23 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса в оформленні права на спадщину, а тому, позивач має право оформити свої спадкові права через нотаріальну контору, оскільки як вказує під час дачі пояснень представник позивача, відповідач [PERSON] та свідок [PERSON] , позивач [PERSON] проживала разом із батьком - спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини в спадковому будинку і продовжує в ньому проживати, тому вважається такою, що відповідно до ч.1 п.1 ст.549 ЦК УРСР (1963 року), прийняла спадщину, а під час дачі пояснень встановлено, що до нотаріуса ніхто не звертався із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та матері [PERSON] , нотаріус не відмовляла у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, а тому відсутні підстави для судового розгляду вимоги про визнання права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що позов у цій справі пред`явлений до неналежного відповідача, позивач має право оформити свої спадкові права через нотаріальну контору, а також судом не прослідковуються родинні відносини між позивачем та спадкодавцями (оскільки наявні розбіжності у написанні прізвища позивача - « [PERSON] » та « [PERSON] » та імені покійної матері - « [PERSON] » та « [PERSON] »), суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. При вирішення питання про розподіл судових витрат, суд на підставі ст.141 ЦПК України, враховує, що у задоволені позову [PERSON] відмовлено, а тому вважає за необхідне судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed