Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

[PERSON] (надалі-Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (надалі-Відповідач) про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з Відповідачем 01 жовтня 2011 року уклали юридичний шлюб. Від спільного подружнього життя народилось двоє дітей, які на даний час є неповнолітніми. Подружнє життя не склалось, оскільки мають різні характери і погляди на сімейні відносини, в зв'язку з чим між ними постійно виникають суперечки, сварки. Відсутнє між ними спільне розуміння сутності проблем, не можуть підтримувати нормальну атмосферу сім'ї, піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги. Відповідач нехтує сімейними цінностями, зловживає спиртними напоями, непоодинокі були випадки застосування ним до членів сімї погроз та фізичних насильницьких дій, що негативно впливає на процес виховання дітей. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб. Позивач надала в судове засідання письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог, на примирення не згідна. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча своєчасно був повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі-ЦПК України) у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 01.10.2011 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ратнівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 64, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (надалі- СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Поряд з цим, відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як передбачає ч.1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачає ч. 4 цієї статті. Із матеріалів справи встановлено, що подружнє життя сторони припинили, збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, підстав для збереження шлюбу немає, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з Відповідача в користь Позивача слід стягнути понесені нею судові витрати у виді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., які пов'язані із розглядом справи і є обґрунтованими та пропорційним до предмета спору.

Outcome: approved