Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] року помер її батько [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 06.02.2017 року), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], який належав спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 05 серпня 1976 року, реєстровий напис про право особистої власності в реєстровій книзі №1 за реєстровим №60 від 23.07.1990 року. За життя 15.10.2012 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, заповів їй. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №232. У встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини вона спадщину прийняла, подавши до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, проте звернувшись в червні 2018 року до приватного нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом отримала постанову нотаріуса від 25.06.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з наявністю в заповіті підчисток та дописок, тобто документ неможливо прочитати. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1233, 1268 ЦК України, прохає суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та прохає їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені позивачем позовні вимоги підтримує повністю та прохає їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають повністю та не заперечують проти їх задоволення. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачами, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у підготовчому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] року помер батько позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 06.02.2017 року), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], який належав спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу будинку від 05 серпня 1976 року, реєстровий напис про право особистої власності в реєстровій книзі №1 за реєстровим №60 від 23.07.1990 року (а.с.7). За життя 15.10.2012 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, заповів позивачу. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Цибульківської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №232. У встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач спадщину прийняла, подавши до приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, проте звернувшись в червні 2018 року до приватного нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом отримала постанову нотаріуса від 25.06.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з наявністю в заповіті підчисток та дописок, тобто документ неможливо прочитати (а.с.13). Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При цьому, згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка спадщину прийняла, подавши до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved