Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] з обмеженою відповідальністю [PERSON] Близнюки» (надалі [PERSON]) звернулося до суду з позовом до [PERSON], фізичної особи-підприємця [PERSON] (надалі ФОП [PERSON]М.) в якому, після уточнення позовних вимог (т.1 ст.ст.93,94), просять визнати недійсним договір оренди землі б/н від 14.03. 2014 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] (надалі [PERSON] 2) , посилаючись на наступне. 15.01.2011 року [PERSON] та [PERSON], строком на 15 років, уклали договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 6320686300:03:000:0165 загальною площею 5,2681 га. [PERSON] був зареєстрований відділом Держкомзему у Близнюківському районі Харківської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2012 за № 632068634000229. (В подальшому було встановлено, оскільки зазначено на самому договорі, що він укладений 15.02. 2011 року) (надалі [PERSON] 1) Відповідно до умов [PERSON] 1 [PERSON] здійснювало обробіток земельної ділянки та своєчасно і в повному обсязі сплачувало орендну плату [PERSON] Навесні 2014 року [PERSON] звернулась до керівництва [PERSON] з проханням купити цей земельний пай так, як їй була необхідна була велика сума коштів. На це прохання вона отримала розяснення, що чинне законодавство не передбачає реалізацію земель сільськогосподарського призначення. Приблизно через тиждень [PERSON] приступило до виконання весняно - польових робіт на полі де знаходилась і земельна ділянка [PERSON] але виявилось, що боронування на ній провів ФОП [PERSON] який пояснив що він уклав договір оренди землі з [PERSON] На заперечення керівництва [PERSON] що з [PERSON] [PERSON] раніше укладено договір оренди, який зареєстрований у встановленому порядку, [PERSON] не звертав ніякої уваги. На даний час земельна ділянка засіяна [PERSON] насінням соняшника і [PERSON] не використовується. Розуміючи, що [PERSON] ошукала [PERSON], вони звернулось до прокуратури щодо притягнення останньої до відповідальності за ст.190 КК України з приводу шахрайства під час укладення договору оренди землі. По даному факту Лозівським MB ГУ МВС України в Харківській області було розпочато кримінальне провадження № 12014220380000883 за ст.192 ч. І КК України. В ході вивчення матеріалів прокурорської перевірки, на прохання [PERSON], їм було надано в копіях наступні документи : - лист № 01-26/1 від 02.04.2014 відділу Держземагенства у Близнюківському районі, в якому зазначено, що договір оренди землі на 15 років з TOB «СОФІЯ-БЛИЗНЮКИ», кадастровий номер 6320686300:03:000:0165, площею 5,2681 га зареєстрований 30.01.2012 року і дійсний до 30.01.2027 року; - інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій зазначено, що рішенням реєстраційної служби Близнюківського РУЮ 17.03.2014 року було здійснено реєстрацію права оренди земельної ділянки строком на 49 років, кадастровий номер 6320686300:03:000:0165. Орендар фізична особа -підприємець [PERSON]. Сам договір оренди між [PERSON] та ФОП [PERSON], на підставі якого відбулась реєстрація права, в матеріалах прокурорської перевірки був відсутній. В підтвердження незаконності укладення [PERSON] 2 між [PERSON] та ФОП [PERSON] вказують на таке. [PERSON] та [PERSON] уклали [PERSON] 1. Даний договір був зареєстрований відділом Держкомзему у Близнюківському районі Харківської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2012 за № 632068634000229. [PERSON] сторонами не розривався і він є чинним в силу вимог ст.ст. 629, 654 ЦК України та ст.32 ЗУ «Про оренду землі». Отже [PERSON], під час перебування спірної земельної ділянки в оренді [PERSON], в порушення вимог ч.ч.1-3 ст. 13, 654,629 Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК України) , ст.32 ЗУ «Про оренду землі», п. 28 [PERSON] оренди від 05.01. 2011 року повторно уклала [PERSON] оренди від 14.03. 2014 року з ФОП [PERSON] не повідомивши [PERSON]. Цей договір відповідно до вимог ст.ст.203, 215 ЦК України є недійсним внаслідок недодержання відповідачами в момент його вчинення вимог цивільного законодавства України. Також мотивують незаконність рішення про реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки на підставі [PERSON] 2. В подальшому від вимог в цій частині відмовилися. Посилаючись на наведене і просять позов задовольнити, стягнути на їх користь солідарно із відповідачів понесені витрати по сплаті судового збору(т.1 а.с.94). До початку розгляду судом справи по суті [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсним [PERSON] 1. з моменту його державної реєстрації (т. 1 а.с.67- 91). Ухвалою суду від 16.10. 2014 року, за клопотанням представника [PERSON] [PERSON], позови обєднані в одне провадження. Представник позивача за первісним позовом проти цього заперечував (т.1 а.с.139-141). В обгрунтування свого позову [PERSON] посилається на наступне. Під час ознайомлення з наданими Tовариством суду письмовими доказами, а саме договором оренди земельної ділянки від 15 лютого 2011 року, актом прийому-передачі земельної ділянки [PERSON], актом визначення меж земельної ділянки [PERSON] в натурі, їй стало відомо, що Близнюківським РВ Держкомзему 30 січня 2012 року зареєстровано договір оренди земельної ділянки (паю), що належить [PERSON], площею 5,2681 га, розташованої на території Софіївської сільської ради, Близнюківського району Харківської області терміном на 15 років. Вивчивши зазначений договір вона зрозуміла що він є незаконний ні за формою, ні за змістом. Вона ніколи не подавала заяву про державну реєстрацію [PERSON] 1 і не підписувала договір з такими умовами. Подаючи цей договір на реєстрацію [PERSON] ввело в оману і державного реєстратора оскільки особа яка підписала цей договір не мала на те права. Зміст [PERSON] 1 не відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року, №220, та ст. 15 Закону України «Про оренду землі» а саме: - у розділі «Об'єкт оренди», відсутній кадастровий номер земельної ділянки; - п.8 [PERSON] - «Строк дії договору», не відповідає вимогам Типового договору, який передбачає: у разі укладення договору оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва - з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. - п.9 договору оренди - «Орендна плата», в якому зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у натуральній формі: 1,5 % на суму 938, 08 грн., не відповідає вимогам Типового договору, який у разі натуральної форми оплати передбачає зазначення переліку, кількості або частки продукції, одержуваної із земельної ділянки, якісні показники продукції, місце, умови, порядок, строки поставки. - у договорі оренди відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Посилаються на ст.15 Закону України «Про оренду землі» в якій зазначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); орендна плата із зазначенням її розміру, індексацій форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним. У [PERSON] 1, в розділі «Орендар», зазначено - директор [PERSON] та стоїть особистий підпис, відсутні номер довіреності, наданої на укладання договору оренди землі. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців в розділі «прізвище, ім'я, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи» зазначено: [PERSON], 01.08.2010 (без обмежень) - керівник, [PERSON], 01.08.2010 (без обмежень)-підписант. [PERSON] підписано [PERSON] яка на дату укладення договору не була директором TOB «СОФІЯ-БЛИЗНЮКИ» і не мала повноважень підписувати угоди від імені юридичної особи. Директором [PERSON] на той час був [PERSON] Як на правову підставу цього твердження посилаються на ч.2 ст. 203, ст.37 ЦК України, ст.16, ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Крім того вказують, що первісний позов не може розглядатися за правилами цивільного судочинства, проте, після уточнення первісним позивачем своїх вимог, який від вимог в цій частині відмовився, на цьому не наполягали. У судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] на задоволенні первісного позову та відмові у задоволенні зустрічного позову наполягав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а крім того вказав і на таке. [PERSON] оренди від 15.02. 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений та належним чином зареєстрований. Під час реєстрації була проведена перевірка на відповідність його вимогам закону. [PERSON] виконувався сторонами. Про це було відомо [PERSON] [PERSON] сплачувало орендну плату. [PERSON] самостійно цю землю не обробляла. [PERSON] чинний, він не розривався. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. Щодо [PERSON] оренди від 14.03. 2014 року погоджуються, що він відповідає Типовому договору оренди землі крім змісту п. 8.1 де вказано, що на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження), оскільки ділянка перебувала в оренді. Не заперечувати ту обставину до [PERSON] оренди від 15.01. 2001 року був підписаний від імені товариства не [PERSON] як директором товариства, а [PERSON], яка тимчасово, у звязку із відрядженням директора в період з 14.02. 2011 року по 04.03. 2011 року, виконувала обовязки директора, працюючи бухгалтером товариства, що підтверджується відповідним наказом. Такі дії, на їх думку, відповідають ч.3 ст.92 ЦК. [PERSON] схвалило укладений [PERSON] договір оренди, що підтверджується сплатою орендної плати, що передбачено ч.1 ст.241 ЦК України (а.с.1-5,128-131,206-209). [PERSON], як відповідач за первісним позовом та його представник адвокат [PERSON] та [PERSON] як представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, зустрічний позов [PERSON]П, просять задовольнити, посилаючись на обставини викладені в зустрічній позовній заяві та письмових запереченнях [PERSON] на первісний позов (т.1 ст. 74-80,95-102) Останні зокрема зводяться до наступного. Укладений 14.03.2014 року між ФОП [PERSON] та Богданюк [PERSON] оренди землі від 14.03.2014 року площею 5,2681 га, кадастровий номер 6320686300:03:000:0165, розташованої на території Софіївської сільської ради, Близнюківського району. Харківської повністю відповідає вимогам законодавства. Під час укладання цього договору ніяких відомостей щодо обмежень, обтяжень реєстратором на земельну ділянку не встановлено. Зі слів власника земельного паю [PERSON] його було відомо, що станом на 2014 рік вона самостійно здійснює обробіток цієї землі. Текст даного [PERSON] цілком і повністю відповідає Типовому [PERSON] оренди землі, затвердженому Постановою КМУ від 03 березня 2004 р. N 220, «Про затвердження Типового договору оренди землі», в ньому зауважено всі істотні умови [PERSON] оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Після укладення договору відбулася його реєстрація у Державному реєстрі Близнюківським державним реєстратором Управління юстиції Харківської області [PERSON]Т.( запис №5001128 від 14.03.2014 року). Невідємними додатками до [PERSON] 2 є план або схема земельної ділянки, кадастровий план земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання - передачі об'єкта оренди. Дійсне волевиявлення сторін підтверджене фактичною передачею об'єкта оренди, використання його у відповідності до умов договору, та здійснення розрахунку за використання об'єкта оренди у вигляді орендної плати за 2014 рік, у сумі 2200 грн. Надана відомість виплати орендної плати(а.с.170). Підстав визнання цього правочину недійсним у судовому порядку, не існує. Щодо підписання [PERSON] 1 [PERSON] замість [PERSON] вказують на те, що було порушено вимоги ч.2 ст. 207 ЦК України оскільки на день підписання цього договору та при поданні заяви про його державну реєстрацію [PERSON] не мала це повноважень. Зокрема на його запит від 18.04.2014 року до агенства у Близнюківському районі Харківської області щодо державної реєстрації [PERSON] оренди земельної ділянки кадастровий номер 300:03:000:0165. загальною площею 5,2681 га, між [PERSON] та TOB «СОФІЯ -БЛИЗНЮКИ», зареєстрований відділом Держкомзему у Близнюківському районі Харківської про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2012 року за № 34000229, була отримано копія реєстраційної справи, та супровідний лист вих.№01-18.07.2014 року, з якого випливає, що у Відділі держземагенства у Близнюківському районі яке є правоноступником Близнюківського відділу держкомзему. відсутній документ який підтверджує повноваження представника юридичної особи TOB «СОФІЯ - БЛИЗНЮКИ», діяти від її імені, та підписувати правочин. Отже особа, яка реєструвала договір була введена в оману щодо обсягу цивільної дієздатності представника [PERSON]. Ухвалою суду від 01.02. 2016 року, у звязку із реформуванням (ліквідацією), до участі у справі були залучені правонаступники третіх осіб, які вказані в позовних заявах (т. 3 а.с. 34,35). [PERSON] та треті особи, своєчасно та належним чином повідомлялися судом про час та місце розгляду справи але у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.123,124,193). Крім цього [PERSON] у задоволенні первісного позову просить відмовити, зустрічний позов просить задовольнити (а.с.125,126). До суду надано письмову заяву Начальника реєстраційної служби Близнюківського районного управління юстиції Харківької області в якій мотивовано вказують, що державна реєстрація [PERSON] оренди від 14.03. 2014 року відбулася у відповідності до вимог закону, а тому проти задоволення вимог в части незаконності державної реєстрації просять відмовити (а.с.123,124). Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення осіб, які зявилися у судові засідання, письмові заперечення на позов, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити повністю, виходячи із наступного. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.\~\~ Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у\~ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 2 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 2\~ст. 16 ЦК України). Частиною четвертою\~ст. 124 Земельного кодексу України\~(далі -\~ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно із ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Статтею 627 ЦК України\~встановлено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За ч.2 \~ст. 792 ЦК України\~відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема\~ЗК України,\~Законом України «Про оренду землі». Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про оренду землі»\~під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до положень\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що були обумовлені ним. [PERSON] 1 вбачається, що орендодавець [PERSON] з одного боку та Орендар ТОВ «СОФІЯ БЛИЗНЮКИ» в особі директора [PERSON], що діє на підставі Статуту підприємства, зареєстрованого Виконавчим комітетом Лозівської міської ради 09.09. 2008 року №14761020000000569, з другого, уклали договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,2681 га яка знаходиться в межах Софіївської сільської ради Близнюківського району Харківської області строком на 15 років (т.1 а.с .6-13). В п.41 договору передбачено що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. В розділі договору «Реквізити сторін» - орендодавцем зазначена [PERSON] та є підпис, а орендарем ТОВ «СОФІЯ БЛИЗНЮКИ» та підпис директора - [PERSON] [PERSON] був зареєстрований відділом Держкомзему у Близнюківському районі Харківської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2012 за № 632068634000229. Зазначене підтверджене листом Відділу Держземагенства у Близнюківському районі Харківської області від 02.04. 2014 року №01-26/1(а.с.14). До договору додано [PERSON] визначення меж земельної ділянки в натурі без дати та [PERSON] прийому - передачі ділянки без дати з підписами цих же осіб (т.1 а.с.10,11). Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджене Державним актом серія ЯД №038257 та Інформаційною довідкою з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна (а.с.12,15). Відповідачами за первісним позовом та їх представниками стверджується, що [PERSON] 1 [PERSON] з [PERSON] не укладала, а крім того цей договір не мала права від імені [PERSON] підписувати [PERSON] оскільки на той час не була директором [PERSON]. Ст. 92 ЦК України\~передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. При ознайомленні з [PERSON] 1 судом було встановлено, що від імені [PERSON] як орендаря договір було укладено [PERSON] саме як директором [PERSON] який діє на підставі Статуту товариства. Для перевірки цих обставин судом було вивчено та зясовано наступне. Із протоколу №1 загальних зборів засновників [PERSON] від 04.09. 2008 року вбачається що його засновники [PERSON] та [PERSON] вирішили і створили ТОВ «Софія- Близнюки», затвердили статут [PERSON]. Було ухвалено призначити директором [PERSON] [PERSON], тобто особу яке не є засновником та власником [PERSON](т.2 а.с.26,27). Із статуту [PERSON], державну реєстрацію якого було проведено 09.09. 2008 року, вбачається, що виконавчим органом [PERSON] є Директор (п.5.1). До виключної компетенції Загальних зборів [PERSON] віднесено призначення та відкликання Директора товариства (п.7.1.3) (т.2 а.с. 32). В п. 8.2 Статуту закріплена норма яка забороняє директору приймати рішення які належать до компетенції Зборів учасників [PERSON] (т.2 а.с.32). Таким чином, Статутом [PERSON] не передбачене право Директора призначати замість себе виконуючого обовязки тим більше з усіма правами Директора відповідно до Статуту, оскільки це виключна компетенція Зборів учасників [PERSON]. До компетенції виключно Директора віднесено право укладати договори (п.8.7.9 Статуту). Із протоколу загальних зборів [PERSON] від 31 липня 2010 року вбачається, що [PERSON] звільнено із посади директора [PERSON] та призначено директором [PERSON] [PERSON] (т.2 а.с.32). Отже, починаючи 31 липня 2010 року і по цей час, як вбачається із позову та пояснень у суді [PERSON], він був і є директором [PERSON]. Зазначене підтверджується і Витягом є Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія АВ №427831 де вказано, що [PERSON] з обмеженою відповідальністю («СОФІЯ БЛИЗНЮКИ» ТОВ «СОФІЯ БЛИЗНЮКИ») є юридичною особою, код ЄДРПОУ 35462911, ідентифікаційний код юридичної особи 35462911. При цьому у розділі «Прізвище, імя, по батькові, дата обрання (призначення) осіб, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичних осіб» зазначено що такою особою є [PERSON] без обмежень, підписант (а.с.16). Наведене свідчить, що представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, має право лише директор [PERSON] [PERSON] Відповідно до п. 4\~ст. 89 ЦК України\~ до Єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом. Відповідно ч. 2 ст. 17 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, прізвище, ім'я, по-батькові та ідентифікаційні номери фізичних осіб - платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або осіб, які мають право вчиняти від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори. Відповідно до ст. 18 ЗУ „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості. Спірний [PERSON] 1, як вбачається, підписаний 15.02. 2011 року, тобто в період коли директором [PERSON] був [PERSON] [PERSON] на цей час уже була звільнена із цієї посади. Позивач за та його представник за первісним позовом цю обставину пояснюють тим, що [PERSON] на час укладення [PERSON] 1 була виконуючим обовязки директора у звязку із відрядженням директора [PERSON], надавши цей наказ суду. Проте суд зважає на наступне. З [PERSON] 1 не вбачається, що [PERSON] його підписала як «виконуючий обовязки директора» та на підставі наказу (довіреності) тощо. Вказано, що вона підписала договір саме як директор який «діє на підставі Статуту». Щодо наказу про відрядження директора [PERSON] від 10 лютого 2011 року (надалі Наказ) (а.с.210). З цього Наказу вбачається, що на період відрядження з 14 лютого 2011 року по 04 березня 2011 року директор [PERSON] [PERSON] виконуючим обовязки призначив головного бухгалтера товариства [PERSON]. Наказ не містить номера чи інших реєстраційних відміток. Долучений до справи документ містить відтиск печатки та штампу [PERSON] «Згідно оригіналу» що скріплено підписом директора. Отже це виглядає як посвідчена копія Наказу. Проте Наказ містить і «мокрий» підпис директора, виконаний кулькою (іншою) ручкою синього кольору, отже не є електрофотокопією. Пізніше суду надано оригінал Наказу(т.2 а.с.210). При порівнянні цих двох документів є достатні підстави вважати що підписи директора [PERSON] на начебто копії Наказу(т.1 а.с.210) та оригіналі Наказу (т.2 а.с.49) різняться, оскільки це очевидно. У судовому засіданні [PERSON] пояснив що він був у відрядженні в м. Полтава та м. Суми в період зазначений у Наказі, вирішував питання щодо діяльності [PERSON]. Проте на підтвердження перебування у відрядженні не зміг надати ні посвідчення про відрядження, ні маршрутний лист на автомобіль чи квитки на інший вид транспорту, не назвав де саме він був, з ким вів переговори та укладав угоди, не надав ці угоди тощо, не вказав де зупинявся на нічний відпочинок, не надав документ на підтвердження отримання коштів за відрядження тощо. Крім того судом встановлено, що правомочність укладення Договору1 від імені [PERSON] саме [PERSON] [PERSON] стало доводити у суді тільки після того, як на цю обставину їх увагу звернула протилежна сторона. У судовому засіданні було вивчено копію Звіту про суми нарахованої заробітної плати…до органів Пенсійного фонду України за січень 2011 року та Відомості про нарахування заробітної плати… З цього Звіту та Відомостей вбачається, що вони складені 16.02.2011 року, надійшли до органу пенсійного Фонду 18.02. 2011 року. Звіт підписаний [PERSON] як директором і [PERSON] як головним бухгалтером [PERSON]. Аналогічна копія на виконання ухвали суду була надана і органом Пенсійного фонду(т.1 а.с.217, т.2 а.с.8-21). Отже письмовим доказом доводиться, що в період коли [PERSON] мав би бути в відряджені і не виконував в цей час обовязки директора (14.02.2011 р. - 04.03.2011р.), а спірний договір підписано 15.02.2011 року і обовязки директора мала б виконувати [PERSON] за його наказом від 10.02. 2011 року, обовязки директора [PERSON] не виконувала - ці обовязки виконував сам [PERSON] Сторона позивача за первісним позовом не стверджувала і не надала доказів що в період з 14.02.2011 року по 04.03. 2011 року директор [PERSON] повертався із відрядження та приступав до виконання своїх обовязків. Навпаки, вони стверджували що він був у відрядженні безперервно з 14.02. 2011 року по 04.03. 2011 року. На підтвердження правомірності підписання [PERSON] 1 [PERSON] директор [PERSON] [PERSON], даючи пояснення суду, вказував, що вона ([PERSON]М.) в цей час підписувала аналогічні договори і з іншими особами які договори визнають. Надано копію договору [PERSON] від 15.02. 2011 року з [PERSON] (т.2 а.с.23-25). Оцінюючи цей доказ суд вважає, по-перше, що [PERSON] лише стверджується та не доведено ту обставину, що інші особи з якими можливо було укладено аналогічні договори їх визнають і не надано докази на підтвердження існування таких договорів взагалі крім договору із [PERSON] Не було заявлене і клопотання зокрема про допит в суді [PERSON] на підтвердження вище вказаних тверджень. По - друге, сама по собі наявність (відсутність) договорів з третіми особами, зокрема і з [PERSON], не спростовує та не підтверджує дійсність (недійсність) спірного договору. [PERSON] не є стороною спірного договору, цей договір не зачіпає його права та інтереси. У відповідачів за первісним позовом в звязку із вищевикладеним виникли певні сумніви у дійсності наказу, допускають що він був виготовлений уже під час розгляду цивільної справи, а тому судом було задоволене клопотання про призначення комплексної (почеркознавча та технічна експертизи) (т.2 а.с.50-55,58-60). На розгляд технічної експертизи були винесені питання щодо Наказу про призначення [PERSON] виконуючою обовязки, а саме про відповідність виготовлення документа (наказу) та його окремих фрагменті його даті тощо (т.2 а.с.58). На розгляд почеркознавчої експертизи - питання відповідності підпису [PERSON] підписам у «Розрахунках орендної плати». При цьому представник [PERSON] [PERSON] проти призначення експертизи заперечував, вказавши що це є затягуванням процесу. Пояснив що [PERSON] є дружиною [PERSON]В, він їй довіряв як дружині і бухгалтеру. Щодо Наказу про відрядження зазначив, що він є внутрішнім документом і суті спору не стосується (підтверджується технічним записом судового засідання) (т.2 а.с.59). Раніше той же представник уповноваження [PERSON] на підписання [PERSON] 1 мотивував саме наявністю цього Наказу. Після цього, зазначивши що він суті спору не стосується, він тим самим визнав відсутність уповноважень у [PERSON] на підписання [PERSON] 1. Не може підтверджуватися таке уповноваження і певними родинними стосунками та довірою між подружжям. З метою забезпечення проведення експертизи ухвалою суду, у звязку із тим що [PERSON] проживає в Івано-Франківській області, було винесене судове доручення Коломийському міськрайонному суду цієї області (т.2 а.с.84-86). Цією ж ухвалою було частково задоволене клопотання [PERSON] про допит [PERSON] як свідка. Частково в тій частині що це було доручено провести вищезазначеному суду і в порядку, визначеному ст. 184 ЦПК України тобто за згодою особи (т.2 а.с.86). Як вбачається із протоколу судового засідання Коломийському міськрайонного суду від 24.03. 2015 року [PERSON] відмовилася від допиту в якості свідка, вказала що довіряє своїм представникам, а крім того пояснила, що підпис на договорі оренди від 15.02. 2001 року виконаний не нею і припускає що він підроблений іншою особою (т.2 а.с.115). [PERSON] судово-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. [PERSON] №6574 від 29.09. 2015 року вбачається, що дати відповіді на питання, викладені в ухвалі суду не представилось можливим через відсутність в інституті спеціального обладнання (т.2 а.с.176-181). Із висновку судово-почеркознавчої експертизи цього ж інституту від 17.12. 2015 року вбачається, що підписи від імені [PERSON] в «Розрахунках орендної плати», наданих суду [PERSON], від імені [PERSON] виконані не нею а іншою особою (т.3 а.с.2-17). Отже [PERSON] скористалася своїм правом шляхом призначення експертизи доводити недостовірність підпису на спростування отримання орендної плати. Щодо перевірки достовірності її підпису на [PERSON] 1 шляхом призначення експертизи, сторони, клопотання не заявили, будучи повідомленими про таку можливість. На запит [PERSON]М, Відділом Держземаггенства у Близнюківському районі Харківської області надано посвідчену реєстраційну справу щодо реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки між ТОВ «СОФІЯ_ БЛИЗНЮКИ» та [PERSON] У супровідному листі агентства зазначено, що документ який мав би підтвердити повноваження представника ТОВ «СОФІЯ_ БЛИЗНЮКИ» у Відділі не зберігся (а.с.104-120). Відповідної заяви від [PERSON] ця реєстраційна справа також не містить. Свою правову позицію позивач за первісним позовом обґрунтовує і посиланням на ст. 241 ЦК України. Тобто одночасно стверджується що [PERSON] мала повноваження на підписання [PERSON] 1 і в той же час посилаються на правила якими регулюється укладення правочину особою з перевищенням повноважень. Отже допускається, що [PERSON] діяла з перевищенням своїх повноважень. При цьому зазначають, що [PERSON] схвалило укладений [PERSON] оскільки його виконувало сплачувало орендну плату. Проте останнє сплата орендної плати, свого підтвердження у суді не знайшло. Отже немає підстав визнати, що [PERSON] 1 [PERSON] був визнаний та нею виконувався шляхом отримання орендної плати, на чому також наголошував представник позивача [PERSON] Статтею 215 ЦК України визназначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності . Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Частиною 2\~ст. 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Як встановлено судом, всупереч вимогам закону, [PERSON] не мала повноважень на підписання [PERSON] 1, оскільки не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності що є достатньою підставою для визнання цього договору недійсним. Висновків суду про недійсність [PERSON] 1 не спростовує і наданий [PERSON] акт обстеження земельних ділянок від 14.11. 2013 року оскільки з цього акту не вбачається з яких підстав комісія дійшла висновку, що спірна земельна ділянка перебуває в оренді [PERSON]. Крім того в акті не стверджується, що обробіток цієї земельної ділянки проведено саме [PERSON] (т.1 а.с.211). При цьому суд також зазначає, що вирішуючи питання про недійсність укладення договору, суд перш за все дає правову оцінку діям сторін саме на момент укладення договору. В діях [PERSON] не виявлено складу кримінального правопорушення і провадження у справі за заявою [PERSON] було постановою заступника начальника Слідчого відділу Лозівського МВ ГУ МВС України від 26.06. 2014 року закрите(а.с.192). За таких обставин суд вважає, що немає необхідності давати правову оцінку твердженням відповідачів за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом про відсутність в оспорюваному [PERSON] 1 певних істотних і обовязкових для такого виду правочинів умов. З [PERSON] оренди землі б/н від 14.03. 2014 року вбачається що він укладений між орендодавцем [PERSON] та ФОП [PERSON] Предметом договору оренди є земельна ділянка загальною площею 5,2681 га, кадастровий номер 63206863006036000:0165, що належить [PERSON] на підставі державного акту серії ЯД №038257. До договору додано Схему розташування земельної ділянки, Кадастровий план земельної ділянки, [PERSON] визначення меж земельної ділянки в натурі від 14.03. 2014 року, акт приймання-передачі земельної ділянки від 14.03. 2014 року (т.1 а.с.81-89). Крім державного акту право [PERSON] на вказану земельну ділянку підтверджене і Витягом із Державного реєстру прав на нерухоме майно (т.1а.с.91). Право оренди цієї земельної ділянки посвідчене Реєстраційною службою Близнюківського районного управління юстиції Харківської області, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (т.1а.с.90). Позивач за первісним позовом підставою недійсності [PERSON] 2 вважає те, що він був укладений після укладення [PERSON] 1 про існування якого [PERSON], на їх думку, було відомо. В подальшому, як на підставу його недійсності посилаються на п.8.1 [PERSON] 2 де вказано, що на орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб. Тобто на існування того ж Договору1. У судовому засіданні встановлено, що на час укладення [PERSON] 2 про існування [PERSON] 1 [PERSON] не було відомо, а тому в правах розпорядитися землею на власний розсуд вона обмежена не була. Земельна ділянка на підставі [PERSON] 2 на умовах оренди використовується ФОП [PERSON], що не заперечувалось позивачем за первісним позовом. [PERSON] отримує орендну плату. Дізнавшись із первісного позову про [PERSON] 1 [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання цього договору недійсним і ця обставина судом підтверджена оскільки [PERSON] 1 визнається недійсним. Згідно із ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Вбачається що [PERSON] 2 відповідає цим вимогам. Отже підстави, якими первісний позивач, доводить недійсність [PERSON] 2 свого підтвердження не знайшли, а тому у задоволенні первісного позову і слід відмовити. Статтею 216 Цивільного кодексу України\~передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таке клопотання в первісному та зустрічному позові не заявлене. Крім того судом встановлено, як зазначено, вище, що сторони [PERSON] 2 виконують свої обовязки. ФОП [PERSON] використовує спірну земельну ділянку для вирощування сільськогосподарських культур та сплачує орендну плату [PERSON] а та її отримує. Твердження представника позивача [PERSON] про те, що [PERSON] із зустрічним позовом до суду звернулася поза межами строку позовної давності в суді свого підтвердження не знайшло оскільки не доведене. Так [PERSON] вказує, що про [PERSON] 1 вона дізналася ознайомившись з позовною заявою, його не підписувала, про його реєстрацію не зверталася і ці обставини знайшли в суді своє підтвердження. Отже звернувшись до суду із зустрічною позовною заявою 16.07. 2014 року строки позовної давності нею не пропущені. Відповідність копій документів, які є у справі, їх оригіналам, у осіб, які беруть участь у справі сумнівів не викликала. На підставі ст. 88 ЦПК України із [PERSON] з обмеженою відповідальністю [PERSON] Близнюки» на користь [PERSON] мають бути стягнені документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. та за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 9240 грн. 00 коп., а всього - 9483 (девять тисяч чотириста вісімдесят три) гривні 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved