Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та просила визнати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], видане 07 лютого 2007 року №275 виконавчим комітетом Одеської міської ради на імя [PERSON] недійсним, поділити спільне майно подружжя визнати право власності на ? частину квартири та визначити порядок користування квартирою виділивши [PERSON] в користування кімнату площею 19,4 кв.м, а [PERSON] кімнату площею 11,5 кв.м, залишивши в загальному користуванні приміщення кухні, ванної кімнати, туалету та коридору. В обґрунтування вимог позивач вказувала на те, що відповідач незаконно оформив на себе право власності на квартиру, оскільки вартість кооперативної квартири була сплачена за рахунок сімейних коштів під час знаходження в зареєстрованому шлюбі, тому вона є спільним майном подружжя. В спірній квартирі вона постійно проживає сплачує комунальні послуги. Після розірвання шлюбу вона разом з донькою зайняла більшу кімнату. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги та просила їх задовольнити, звертала увагу суду на те, що відповідач перешкоджає їй у користуванні приміщеннями, вчиняє сварки. Враховуючи те, що в квартирі проживає і їх спільна донька, тому позивач просила виділити їй кімнату площею 19,4 кв.м. Відповідач погодився з заявленими вимогами, підтвердив, що квартира є спільним майном, оскільки для її придбання витрачалися спільні кошти, однак вказуючи на те, що частки в них є рівними, буде згоден на запропонований позивачкою порядок користування приміщення в разі, коли вона здійснить розпорядження своєї частки на користь доньки. Заслухавши позивача, її адвоката [PERSON] та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 02.06.1986 року по 20 травня 2003 року (а.с.10-11). 07 лютого 2007 року №275 виконавчим комітетом Одеської міської ради на імя відповідача [PERSON] було видано свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.7-8). Як видно з матеріалів справи будинок №76 являється кооперативним, балансова вартість квартири №126 10040,41 грн., пай сплачено повністю в 1992 році, що підтверджується листом ЖБК «Жовтневий -25» від 25.10.2006 року (а.с.9). Згідно з повідомленнями від 13 грудня та 21 червня 1988 року та від 21 січня 1992 року сторони спільно несли витрати по сплаті пайового внеску (а.с.16). Спірна квартира складається з двох житлових кімнат площами 11,5 кв.м та 19,4 кв.м, кухні площею 7,4 кв.м, ванної кімнати площею 2,5 кв.м, туалету 0,9 кв.м, коридору площею 6,5 кв.м, вбудованих шаф- 0,6 та 0,4 кв.м, лоджії площею 2,3 кв.м, всього загальною площею 51,5 кв.м (а.с.6). В квартирі є зареєстрованими відповідач та донька [PERSON] (а.с.12). Позивач була зареєстрована в квартирі з 15.06.1990 року по 18.06.1998 рік, однак продовжує проживати і до теперішнього часу. Між сторонами склався порядок користування квартирою, а саме позивачка разом з донькою займає кімнату площею 19,4 кв.м, а [PERSON] кімнату площею 11,5 кв.м. Відповідно до ч.2 ст.12 Закону України «Про власність», який був чинним на час виниклих правовідносин, громадянин набуває право власності на майно одержане внаслідок укладення угод не заборонених законом. Нормами ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сімю, який діяв на час виниклих правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно до ч.1 ст.28 Кодексу про шлюб та сімю в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Згідно з вимогами ч.2 ст.12 Закону України «Про власність» , який діяв на час виниклих правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Нормами ст.15 Закону визначено, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до ст.16 Закону майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України . Відповідно до\~ ст.391 ЦК України, власник\~\~майна\~\~має право вимагати усунення \~перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч. 3 ст. 358 ЦК України). Як визначено ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Враховуючи встановлені судом факти, приймаючи до уваги вказані норми, суд приходить до висновку, що заявлений позивачкою позов є обґрунтованим, вимоги є законними. Оскільки квартира є спільним майном подружжя, то видане лише на імя відповідача про право власності підлягає визнанню недійсним, враховуючи те, що у сторін частки є рівними за кожним з них необхідно визнати право власності на ? частини в порядку поділу майна подружжя. Приймаючи до уваги наявність в квартирі двох житлових кімнат з різними площами, а також враховуючи право на проживання в квартирі їх спільної доньки, суд вважає за необхідне, з метою вирішення спору, визначити порядок користування квартирою №126 в будинку №76 по проспекту Добровольського в м.Одесі виділивши [PERSON] в користування кімнату площею 19,4 кв.м, а [PERSON] кімнату площею 11,5 кв.м, залишивши в загальному користуванні приміщення кухні, ванної кімнати, туалету та коридору. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 487,20 грн..

Outcome: approved