Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Адвокат, Ясінська Я.О., діючи в інтересах [PERSON] , звернулась до Сокирянського районного суду Чернівецької області із вищевказаним позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток та поділ його в натурі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалася на те, що за період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, з 14.10.1978 року по 14.01.2020 року за договором купівлі продажу від 05.03.1991 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Коболчинської сільської ради народних депутатів Мітряк М.В., ними було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір купівлі продажу було укладено на ім`я відповідача та зареєстрований в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації за реєстровим №752. Після розлучення сторони на можуть дійти згоди щодо розподілу спільного нерухомого майна, у зв?язку з чим просила суд: -визнати спільною сумісною власністю позивачки, [PERSON] та відповідача, [PERSON] житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку, площею 0,1958 га., кадастровий номер 7324084500:01:001:0503, на якій розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за позивачкою, [PERSON] та відповідачем [PERSON] право власності по 1/2 частки за кожним на житловий будинок, загальною площею 64, 30 кв.м. в тому числі житловою площею 33,80 кв.м. з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] ; -визнати за позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] право власності по Ѕ частки за кожним на земельну ділянку, площею 0,1958 га., кадастровий номер 7324084500:01:001:0503, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка); -поділити між сторонами житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, які розташовані за вищевказаною адресою, виділивши в натурі позивачці, [PERSON] : у житловому будинку житлову кімнату, площею 17,3 кв.м. вартістю 67\~646 грн.; у господарських будівлях сарай, площею забудови 40,10 кв.м., вартістю 65\~730 грн., та виділивши в натурі відповідачу, [PERSON] : у житловому будинку житлову кімнату, площею 16, 50 кв.м., вартістю 64\~518 грн., кухню, площею 8,20 кв.м., вартістю 32\~064 грн., у господарських будівлях сарай, площею 12,60 кв.м., вартістю 12212 грн., літню кухню, площею 12,80 кв.м., вартістю 26\~579 кв.м. Веранду, коридор, кладову, ворота та огорожу залишити в спільному користуванні. Крім цього, просила стягнути з відповідача на її користь сплачений нею по справі судовий збір. 01.07.2021 року до суду від уповноваженого представника позивача, [PERSON] , надійшла заява про відмову від позовних вимог та закриття провадження в справі в частині визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , земельної ділянки, площею 0,1958 га., за кадастровим номером 7324084500:01:001:0503, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та в частині визнання в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, права власності по 1/2 частки за [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на земельну ділянку, площею 0,1958 га., за кадастровим №7324084500:01:001:0503, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 01.07.2021 року, відмову представника Позивача від вищевказаних позовних вимог прийнято, провадження у цивільній справі в цій частині позовних вимог закрито. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник, [PERSON] , не з`явились, однак представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її присутності та присутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] належним чином та завчасно повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не подав, а також не подав відзив на позов. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин відповідача, який належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, правовідносини, що склались між сторонами по справі регулюються цивільним та сімейним законодавством України щодо правового режиму майна, що набуте під час спільного проживання подружжя та захисту права власності, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин. Судом встановлено, що 14.10.1978 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, під час якого згідно договору купівлі продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 05.03.1991 року, який посвідчено 05.03.1991 року секретарем виконавчого комітету Романковецької сільської ради народних депутатів Сокирянського району Чернівецької області, М.В. Мітряк, відповідачем було придбано житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . За умовами вказаного договору, громадянка [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок , літ. «А», камінний, загальною площею 33,8 кв.м., літня кухня, літ. «Б», кам`яна, сарай камінний, літ. «В», сарай камінний, літ. «Г», розташовані на присадибній земельній ділянці присадибних земель колгоспу «Ленінський шлях» за адресою: [ADDRESS] . 15.03.1991 року вказане нерухоме майно зареєстровано в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за реєстровим №752 на ім`я [PERSON] . З довідки, виданої 17.06.2020 року Коболчинською сільською радою за №674, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивачка, [PERSON] та її колишній чоловік (відповідач по справі), [PERSON] . Згідно довідки від 17.06.2020 року №672, виданої Коболчинською сільською радою встановлено, що за адресою: [ADDRESS] дійсно зареєстрована позивачка [PERSON] з 09.04.1993 року. Відповідно до висновку №60/20 про проведення будівельно оціночного дослідження житлового будинку та належних до нього господарських будівель, від 10.07.2020 року, проведеного оцінювачем [PERSON] , сертифікат ФДМУ №685/19 від 02.09.2019 року, вбачається, що вартість домоволодіння, яке належить [PERSON] згідно договору купівлі продажу від 05.03.1991 року, що розташоване за адресою: [ADDRESS] на даний час складає 359\~180, 0 грн. Дане будинковолодіння побудоване згідно будівельних норм, відповідає вимогам чинного законодавства України та може використовуватися за призначенням. Окрім того, згідно вказаного висновку можливі два варіанти поділу в натурі даного нерухомого майна, один із яких обраний позивачкою. Позивачка, як на підставу своїх вимог посилається на ст.ст. 60,69,70,71 СК України, разом з тим, враховуючи час набуття спірного майна, до застосування підлягають відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20.06.1969 року №2006 VII та Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року №697-ХІІ, які на даний час втратили чинність, однак були чинні станом на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до статей 16-18\~Закону України «Про власність»,\~статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу. Ст.22 КпШС України, дійсного на момент набуття права власності на майно,\~ст.60 СК України, що діє з 01.01.2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Враховуючи викладене, суд зазначає, що діюче на той час цивільне та сімейне законодавство встановлювало презумпцію права спільної сумісної власності на майно, яке набуте одним з подружжя під час шлюбу. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Оскільки житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] за договором купівлі продажу від 05.03.1991 року був набутий під час зареєстрованого шлюбу сторін, суд, враховуючи, передбачені ст.ст. 22-23 КпШС України в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, презумпцію спільності майна, вважає, що вказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, а сторони відповідно є співвласниками. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.69 СК України. Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи із зазначеного у вказаній нормі закону принципу рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, суд вважає, що кожному із сторін, як співвласникам вказаного нерухомого майна, належить по 1/2 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п.п. 23, 24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.\~63, ч. 1 ст.\~65 СК. При цьому судом враховуються правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог [PERSON] в повному об`ємі із визнанням спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю сторін, визнанням за кожним із них права власності на 1/2 частки у вказаному майні, припинивши право спільної сумісної власності сторін на нього та поділ нерухомого майна в натурі. Відповідно до експертного висновку №60/20 від 10.07.2020 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами складає 359\~180 грн. і будинок підлягає поділу в натурі на дві ізольованих квартири по запропонованих варіантах поділу. Щодо запропонованого позивачем варіанту поділу житлового будинку та господарських будівель та споруд відповідач своїх заперечень не висловив, відзив на позовну заяву не подав. Відповідно ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI зі змінами, за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, (тобто від вартості майна на яке претендує один з подружжя), але не менше 0,4% розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, у відповідності до ст.141 ЦПК України, на користь позивачки підлягають стягненню з відповідача документально підтверджені сплачені нею судові витрати в розмірі 1\~795 грн. 90 коп. На підставі ст.ст. 22-23 Кодексу про шлюб та сім`ю України від 20.06.1969 року №2006-VII, ст. 16 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року №697-XII, ст.ст. 60, 61, 63, 68-70 СК України, ст. 372 ЦК України та

Outcome: approved