Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 24 вересня 1990 року помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Ляшківка, вул. Центральна, 42 Царичанського району Дніпропетровської області. Вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в 1988 році вона з чоловіком побудували разом, перебуваючи в шлюбі і оформили право власності на чоловіка. Відповідно до ст. 60 СК України майно нажите подружжям за час шлюбу вважається спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) вважає себе такою, що прийняла спадщину, оскільки на момент смерті [PERSON] вони проживали разом та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті чоловіка. В жовтні 2016 року вона звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори з метою видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, але державний нотаріус [PERSON] повідомила усно, що відмовить у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відповідачі (спільні з померлим чоловіком діти) мають право на обовязкову частку в спадщині. Відповідачі проживають окремо. В управлінні спадщиною участі не беруть, але й офіційно спадщину не оформляють. В звязку із вищевикладеним, прохає визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого 24.09.1990 року чоловіка [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Ляшківка, вул. Центральна, 42 Царичанського району Дніпропетровської області. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, надіслали заяви про розгляд даної справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі, від своєї частки в спадщині після смерті батька відмовляються. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України). Нормами ч.4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) (ст. 1241 ЦК України). Згідно вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В даному випадку у судовому засіданні відповідно до норм ч. 1 ст. 61 ЦПК України встановлено наступне. 24 вересня 1990 року помер чоловік позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії ІV-КИ № 293444, видане 25.09.1990 року Ляшківською сільською радою Царичанського району Дніпропетровської області) (а.с.6). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: с. Ляшківка, вул. Центральна, 42 Царичанського району Дніпропетровської області, який належав померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.05.1989 року (а.с.7). Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в 1988 році позивач з чоловіком побудували разом, перебуваючи в шлюбі і оформили право власності на чоловіка. Відповідно до ст. 60 СК України майно нажите подружжям за час шлюбу вважається спільною сумісною власністю. Згідно ст. 4 Прикінцевих та перехідних положень до Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набранання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, тобто на вказані відносини застосовуються норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Згідно вимог ст. 549 ЦК Української РСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті чоловіка, на даний час продовжує проживати у вищевказаному житловому будинку, утримувати його. [PERSON] в жовтні 2016 року звернулася до Царичанської державної нотаріальної контори з питанням щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті чоловіка [PERSON] Державний нотаріус Царичанської державної нотаріальної контори [PERSON] повідомила позивачу в усній формі, що відмовить у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відповідачі (спільні з померлим чоловіком діти) мають право на обовязкову частку в спадщині, так як на момент смерті [PERSON] були неповнолітніми. Відповідачами заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. За викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що маються законні підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач в позовній заяві та в заяві про розгляд справи без її участі не заявляла вимоги щодо стягнення сплаченого нею при подачі позовної заяви судового збору з відповідачів, тому суд вважає, що судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved