Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] у вересні 2018 року звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є законним власником легкового автомобіля марки «Volkswagen» (2012 року випуску, двигун 1,8 TSI, кузов [NUMBER] , колір темно-коричневий металік, обшивка салону «шкіра») (далі автомобіль марки «Volkswagen»). Вказаний автомобіль він нікому не відчужував, не видавав жодній особі доручень щодо його відчуження. Автомобілем марки «Volkswagen», ключами від нього, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, паспортом громадянина України, ідентифікаційним податковим номером, посвідченням водія та іншими документами та речами протиправно заволоділа невстановлена особа. За його заявою від 11.07.2015 року, були внесені відомості до ЄРДР 12.07.2015 року за № 12015040640002860. На теперішній час досудове розслідування по вказаному кримінальному провадження проводиться СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 289 та ч. 1 ст. 357 КК України. У період з 23.09.2015 року по 05.12.2015 року без його участі та проти його волі вчинені низка незаконних реєстраційних операцій, пов`язаних з відчуженням викраденого у нього автомобілю марки «Volkswagen», а саме: -у ВРЕР-8 здійснено 23.09.2015 року технічну операцію про перереєстрацію вказаного автомобіля на ТОВ «Тріарія», а 13.10.2015 року здійснено технічну операцію про зняття з обліку цього транспортного засобу для реалізації; -у ВРЕР-1 15.10.2015 року здійснено технічну операцію про вторинну реєстрацію автомобіль марки «Volkswagen» на [PERSON] , а 21.10.2015 року у ВРЕР-4 здійснено технічну операцію про перереєстрацію автомобіля на [PERSON] ; -у Центрі ДАІ-8056 03.11.2015 року здійснено технічну операцію про перереєстрацію вказаного транспортного засобу на [PERSON] , а 28.11.2015 року у Центрі 8045 здійснено технічну операцію про зняття з обліку цього автомобіля для реалізації; -на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2015 року у Центрі 6347 здійснено 05.12.2015 року технічну операцію № 50 про реєстрацію автомобілю марки «Volkswagen» на [PERSON] . Видано номерний знак [NUMBER] на автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Ухвалою слідчого судді від 12.02.2016 року, в рамках кримінального провадження, був накладений арешт на автомобіль марки «Volkswagen». З огляду на положення ч. 2 ст. 215, ч. ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України вважає нікчемними всі правочини щодо відчуження у період з 23.09.2015 року по 05.12.2015 року викраденого у нього 11.07.2015 року автомобілю марки «Volkswagen». Також зазначає про низку порушень Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них (затверджено Наказом МВС від 11.08.2010 року № 379, зареєстровано в МЮ України 27.01.2011 року за № 123/18861), при проведенні реєстраційних дій з викраденим у нього автомобілем марки «Volkswagen». Просив витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] легковий автомобіль марки «Volkswagen» (2012 року випуску, двигун 1,8 TSI, кузов [NUMBER] , колір темно-коричневий металік, обшивка салону «шкіра») на користь законного власника цього майна [PERSON] вартістю 42243 долара США (що дорівнює за офіційним курсом НБУ станом на 03.09.2018 року 1193200 грн. 70 коп.). У разі неможливості повернути йому в натурі безпідставно набуте майно, відшкодувати його вартість; стягнути з [PERSON] на його користь судові витрати у виді судового збору у розмірі 8810 грн. 00 коп. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 14.09.2018 року відкрито провадження у загальному порядку. Справа призначена до підготовчого судового засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 21.02.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надав відзив, в якому заперечив проти задоволення позову [PERSON] , посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, шо [PERSON] набула право власності на автомобіль марки «Volkswagen» на правомірних підставах. Так, 05.12.2015 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу транспортного засобу, була проведена реєстрація транспортного засобу, про що отримано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , видане Центром 6347. Підстави звернення до суду із вказаними позовними вимогами є саме вирішення справи в порядку кримінального судочинства \~ \~ \~ \~Представник позивача у відповідності до вимог ч. 1 ст. 179 ЦПК України, надав відповідь на відзив, у якій виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником відповідача у відзиві заперечень. Вказав, що представником відповідача не надано жодних заперечень або доказів набуття права спірного майна у встановленому законом порядку, не наводиться жодних доказів надання відповідних довіреностей позивачем або вчинення ним інших правочинів. Наданий договір купівлі-продажу від 05.12.2016 року містить ціну транспортного засобу в 38000 грн. 00 коп., що підтверджує сумнівність набуття відповідачем транспортного засобу, нереальність та фіктивність відповідних документів. Просив вирішити справу без врахування відзиву представника відповідача у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без повноважних причин; виключити договір від 05.12.2016 року та останню сторінку огляду транспортного засобу з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів, враховуючи наявність сумніву з приводу достовірності зазначених доказів, їх належності та допустимості. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник позивача під час судового розгляду підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. \~ \~ \~ \~Представник відповідача під час судового розгляду позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомила. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу автомобіля № 2013/02/26/01 від 26.02.2013 року, відповідних додатку до нього та акту, [PERSON] придбав автомобіль марки «Volkswagen» (а.с. 10-11). Згідно відомостей свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником автомобілю марки «Volkswagen» є [PERSON] (а.с. 23-24) Відомості за заявою [PERSON] від 11.07.2015 року щодо незаконного заволодіння автомобілем марки «Volkswagen» та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, внесені до ЄРДР 12.07.2015 року за № 12015040640002860. Також внесені відомості щодо викрадення паспорту громадянина України, ідентифікаційного коду, водійського посвідчення, технічного паспорту на автомобіль (а.с. 25). Як зазначено у інформації стосовно реєстрації та перереєстрації автомобілю марки «Volkswagen» з бази «НАІС» ДДАІ МВС України, станом на 02.12.2015 року, у ВРЕР-8 здійснено 23.09.2015 року технічну операцію про перереєстрацію вказаного автомобіля на ТОВ «Тріарія», а 13.10.2015 року здійснено технічну операцію про зняття з обліку цього транспортного засобу для реалізації; у ВРЕР-1 15.10.2015 року здійснено технічну операцію про вторинну реєстрацію автомобілю марки «Volkswagen» на [PERSON] , а 21.10.2015 року у ВРЕР-4 здійснено технічну операцію про перереєстрацію автомобіля на [PERSON] ; у Центрі ДАІ-8056 03.11.2015 року здійснено технічну операцію про перереєстрацію вказаного транспортного засобу на [PERSON] , а 28.11.2015 року у Центрі 8045 здійснено технічну операцію про зняття з обліку цього автомобіля для реалізації (а.с. 29). Ухвалою слідчого судді від 12.02.2016 року клопотання старшого слідчого СВ Бабушкінського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області задоволено. Накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen» (а.с. 31). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України). У постанові від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) Велика Палата Верховного Суду, висловила правову позицію про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше. Відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 12 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна. За положеннями ст. ст. 319, 328 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 330, 387, 388 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України. Згідно роз`яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200) та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Згідно з п. п. 13, 17 Поряду № 1200, оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Як встановлено під час судового розгляду, згідно договору купівлі-продажу № ТСЦ6341/1/28 від 05.12.2015 року, [PERSON] придбала автомобіль марки «Volkswagen» в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС (а.с. 73). [PERSON] було видано відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , згідно якого остання є власником автомобілю марки «Volkswagen», на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2015 року (а.с. 75-16). На час розгляду справи судом, вказаний правочин не визнаний недійсним. Тому за наявності договору купівлі-продажу та відповідної реєстрації права власності на автомобіль марки «Volkswagen», не можна вважати [PERSON] , особою, яка незаконно, без відповідних правових підстав заволоділа майном, тобто є недобросовісним володільцем майна. Крім того, суд звертає увагу, що на автомобіль марки «Volkswagen» було накладено арешт ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження, а тому й питання щодо зняття арешту та повернення вказаного транспортного засобу до законного власника повинно вирішуватися слідчим суддею чи судом в рамках цього кримінального провадження. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що [PERSON] не довів, що [PERSON] є недобросовісним володільцем автомобілю марки «Volkswagen», а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed