Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

[PERSON] подав 29.11.2013 року до Івано-Франківського міського суду позов до [PERSON], Публічного акціонерного товариства КБ «Надра» про визнання припиненою поруку за договором поруки від 04.04.2013 року. В подальшому позовні вимоги до [PERSON] залишено без розгляду стороною позивача. У позовній заяві зазначено, що з матеріалів іншої цивільної справи за результатами розгляду якої було прийнято рішення суду від 19.11.2013 року йому стало відомо про те, що 04.04.2013 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки, який ніколи не підписувався позивачем. Представник позивача та позивач просили позов задовольнити. Визнати договір поруки від 04.04.2013 року недійсним. Відповідач в судове засідання не з'являвся (а.с.22,51,58), подавав клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.52), вимоги суду щодо надання оригіналу договору поруки не виконав (а.с.32-35, 36-37), письмове заперечення до суду не надіслав, на окрему ухвалу суду не зреагував (39-41). При цьому представник позивача заперечив щодо заочного розгляду справи, а тому за вимогами ч.1 ст..224 ЦПК України суд врахував заперечення представника позивача щодо заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.04.2013 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено договір поруки (а.с.4-5) в забезпечення виконання кредитного зобов'язання, що виникло на підстав кредитного договору №226/2007 від 02.04.2007 року про що зазначено в п.1 даного договору поруки. Про укладення даного договору позивач дізнався з матеріалів іншої цивільної справи, в зв'язку з викликом його як сторони згідно повістки (а.с.9, 44зв.-45), що не спростовано відповідачем. Як слідує зі ст..133, 143 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Способами забезпечення судом доказів є в т.ч. призначення експертизи. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. З метою отримання доказу невідповідності підпису на договорі поруки поручителя [PERSON], представником позивача заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19.03.2014 року призначено дану експертизу та витребувано у відповідача оригінал договору поруки. При вирішенні даного спору суд враховує таке. Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. За ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Незважаючи на повторне зобов'язання відповідача про надання оригіналу оспорюваного договору виконати вимогу суду за ухвалою, оригінал договору поруки з метою проведення експертизи не було надано відповідачем, хоча в даному спорі за результатами експертизи можливо було встановити обставини на які посилався позивач щодо належності підпису особи в договорі поруки - [PERSON] Окрема ухвала суду від 01.07.2014 року щодо неналежного виконання відповідачем зобов'язання суду, направлена відповідачу (а.с.39-41), та залишилася останнім без реагування. Як слідує з ч.1 ст.. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. А тому, умисне ухилення відповідача від подання експерту оригіналу договору поруки, без якого експертизу підпису позивача неможливо провести, суд визнає факт того, що підпис [PERSON] на договорі поруки від 04.04.2013 року не належить йому. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання, оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення кожної особи до суду за захистом свого особистого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 229.4 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 15,16, 203, 215 ЦК України,

Outcome: approved