Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що [INFO] під час оформлення спадщини після померлого [PERSON] вони дізнались про те, що ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.04.1999 було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] Даний арешт накладався на майно [PERSON], який був засуджений вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука. Разом із тим, [PERSON] не є власником вказаної квартири, оскільки вона набута у власність [PERSON] та [PERSON] до його шлюбу з [PERSON]. На час ухвалення вироку [PERSON] в квартирі не проживав. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили суд скасувати арешт квартири [ADDRESS] який накладено відповідно до ухвали 16-С Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.04.1999. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] - [PERSON], позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, [PERSON], проти задоволення позову не заперечував. Підтвердив те, що в квартирі [ADDRESS] на час ухвалення вироку він не проживав і власником її не був. Відповідач, Кременчуцька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області, в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомляла, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надсилала. Треті особи, Автозаводський відділ державної виконавчої служби м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області, Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, надіслали суду заяви про розгляд справи за відсутності їх представника. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. У ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ч. 1 ст. 316, ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Судом встановлено, що вироком Автозаводського районного суду по справі №1-654/98р. [PERSON], визнано винним за ч.2 ст.141 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.43 КК України у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна в виправно-трудовій колонії посиленого режиму. Згідно повідомлення Автозаводського районного суду м. Кременчука №16-С від 16.04.1999, з метою забезпечення конфіскацій майна засудженого [PERSON], накладено арешт на квартиру [ADDRESS] Разом із тим, судом було встановлено, що співвласниками квартири [ADDRESS] з 21.11.1995 є позивачі, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Кременчуцької міської ради народних депутатів від 21.11.1995 та довідкою КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» від 09.07.2017 за. №61/2728(а.с.12,13). Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи те, що відповідач, [PERSON], не є власником квартири [ADDRESS], а також приймаючи до уваги те, що арешт, накладений на вказану квартиру порушує права власників на вільне розпорядження своїм майном, суд вважає, що вимоги позивачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивачів.

Outcome: approved