Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], Відділу державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Слов'янської державної реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції, третя особа: приватний нотаріус Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між нею та [PERSON] 30 серпня 2011року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за реєстром №5651. Просила витребувати зазначену квартиру від набувача по договору дарування [PERSON], а також зобов'язати відділ Слов'янської державної реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції, здійснення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за нею та скасування реєстрації права власності в державному реєстрі прав за [PERSON], реєстраційний номер 25153183 від 18.10.2011року. Свої вимоги позивач обґрунтована тим, що на теперішній час їй стало відомо, що 31 серпня 2011 року вона підписала договір купівлі-продажу належної їй квартири, в якому зазначено, що вона продала [PERSON] належну їй квартиру [ADDRESS], а [PERSON] подарувала цю квартиру [PERSON] 13 жовтня 2011 року. Спірна квартира належала їй на праві власності. Вона є одинокою жінкою, рідних та родичів не має. В 2011 році стан її здоров'я різко погіршився, вона відчула, що потребує сторонньої матеріальної та фізичної допомоги. В цей період вона познайомилася з відповідачами. Відповідачі стали її провідувати, обіцяли здійснювати догляд, наполягали, щоб вона на випадок своєї смерті вирішила питання так, щоб належна їй квартира залишилася їм, і запевнили її, що будуть її доглядати та надавати матеріальну і фізичну допомогу, пояснили, що для цього їй потрібно підписати якийсь документ та про їх домовленість у нотаріуса. В один з днів відповідачі привезли її до нотаріуса і показали, де вона має поставити свій підпис, вона підписала наданий їй документ. Продавати квартиру вона наміру не мала, оскільки це її єдине місце проживання. Мови про продаж квартири між сторонами не було. За станом здоров'я вона не могла читати, повірила словам відповідачів, що цей договір про те, що відповідачі матимуть право на її квартиру після її смерті. Ніяких грошей за квартиру за вказаним договором позивач не отримувала. Починаючи з січня 2012 року відповідачі змінили своє відношення до неї, відмовилися займатися її доглядом , надавати матеріальну допомогу. В квартиру почали приходити сторонні особи, які казали, що вони покупці, після чого відповідачі заявили, що мають намір продати вказану квартиру. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] навела аналогічні доводи. Відповідач - [PERSON], здійснюючи свої права через представника [PERSON], позов не визнала, вважаючи його не обгрунтованим. Відповідач- [PERSON] позов [PERSON] не визнала та звернулась із зустрічною позовною заявою до [PERSON], та просить виселити [PERSON] з житлового приміщення квартири [ADDRESS], зобів'язавши останню, не чинити їй перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження зазначеною квартирою. А також вселити її до квартири [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] на її користь на відшкодування моральної шкоди 3000грн. Свої вимоги обґрунтовала тим, що їй на підставі договору дарування від 13.10.2011р. належить квартира [ADDRESS]. На момент прийняття в дарунок вищевказаної квартири їй не було відомо, що в даному приміщенні була зареєстрована [PERSON], яка здійснила відчуження вказаної квартири 30.08.2011р. на підставі договору купівлі-продажу. До теперішнього часу [PERSON] не знялася з реєстрації у вказаній квартирі та чинить перешкоди в користуванні вказаною квартирою позивачеві не пускаючи її до квартири. Внаслідок таких дій [PERSON] вона перенесла хвилювання та стрес, у зв'язку з чим вважає що їй завдано моральної шкоди в зазначеному розмірі. Відповідач- Відділ державної реєстрації прав та обтяжень прав на нерухоме майно відділу Слов'янської державної реєстраційної служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції, в судове засідання не з'явився, суду надано заяву з проханням розглянути справу без участі представника відділу та вирішити її на розсуд суду. Третя особа- приватний нотаріус Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його присутності. Прокурор Слов'янської міжрайонної прокуратури в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав повністю та просив суд його задовольнити в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити за відсутністю підстав для задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не підлягають задоволенню. Так в суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності, виданого згідно з розпорядженням міського голови В.Л. Рибачука №541-р від 10.10.2008р., квартира [ADDRESS] дійсно належала на праві приватної власності [PERSON] (а.с.4,7). Як вбачається з довідки КП «БТІ» м. Слов'янська № 2015-4/0.45/сл. від 31.05.2012р. право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 09.09.2011р. на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] 30.08.2011р. р/№ 5651 (а.с.26-27). 13.10.2011р. вищевказана квартира була подарована [PERSON], право власності за [PERSON] на вищезгадану квартиру зареєстроване на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] 13.10.2011р. р/№ 6194, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП «БТІ» м. Слов'янська від 18.10.2011р. (а.с.28, 128). Як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого 30.08.2011р. приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] , [PERSON] продала, а [PERSON] купила у приватну власність однокімнатну квартиру під [ADDRESS]. В договорі купівлі-продажу зазначено, що договір сторонами прочитаний та схвалений, права та обов'язки сторонам роз'яснено, зміст вчинюваної нотаріальної дії зрозуміло, договір підписано сторонами у присутності нотаріуса, особу сторін встановлено, їх дієздатність перевірено. Звертаючись із позовними вимогами про визнання договору купівлі-продажу недійсним позивач [PERSON] посилається, як на обґрунтування недійсності зазначеного правочину, на ту обставину, що при укладенні договору її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі, оскільки під час укладання вказаного договору, в силу стану свого здоров'я, вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. За приписами ст.60 ЦПК України , кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як , на обґрунтування своїх вимог позивач послалась на свідків та висновки судово- психіатричної експертизи. Так допитана в судовому засіданні в якості свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає по сусідству з [PERSON]. Родичів остання не має, мешкає сама. В листопаді 2011року. із квитанцій, що приходили на сплату комунальних послуг, позивачці а також сусідам стало відомо, що квартира належить іншій людині. В розмові [PERSON] повідомила їй, що її ввела в оману [PERSON], яка обіцяла її догодувати за те, що вона передасть їй у власність квартиру. А фактично було оформлено не договір довічного утримання а договір купівлі-продажу, хоча ніяких грошей вона не отримувала. Також зазначила, що за станом здоров'я [PERSON] страждає на пам'ять . Так вона може пройти і не поздороватись із сусідами, забуває де її під'їзд. [PERSON] ніколи не казала, що збирається продавати квартиру. так як іншого житла в неї не має. Вона казала лише, що відповідачі обіцяли їй доглядати її до смерті та зробити ремонт в квартирі. Казала також, що в нотаріуса вона не була, якісь документи підписувала коли її везли в автомобілі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що є сусідом [PERSON]. Зазначив, що [PERSON] страждає від високого тиску, приходить до нього за ліками, сама до лікарні не ходить, оскільки відчуває брак коштів. Припускає, що [PERSON] є хворою, оскільки вона інколи звертається з безглуздими питаннями, втрачає пам'ять, неадекватно реагує на життєві ситуації. Часто звертається до нього та позичає грошові кошти. Вона ніколи не казала, що має намір продати квартиру. З приводу оскаржуваного договору [PERSON] йому нічого конкретно не казала, казала лише , що вона перебувала в якомусь автомобілі де їй дали якісь документи та показали де треба підписати. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що в серпні 2011року [PERSON] просила його відвезти її матір на [ADDRESS]. Коли вони приїхали за вказаною адресою вони втрьох, тобто [PERSON], [PERSON] та він зайшли до квартири. він чув. Як власниця квартири, як звуть не знає, та відповідачі у справі, домовлялись про ціну за квартиру. Він в цей час перебував в коридорі, чув цю розмову та зробив висновок, що цю квартиру мають намір продати а купувати її мала намір [PERSON]. Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи від 27.11.2012р. [PERSON] в момент укладення договору купівлі-продажу квартири 30.08.2011р. виявляла ознаки органічного ураження головного мозку сосудистого ґенезу (церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія, гіпертонічна хвороба з помірним інтелектуально-мнестичним та емоційно-вольовим розладами). В період укладення договору купівлі-продажу квартири вона не могла в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Наявні у [PERSON] астенічні, емоційно-вольові, інтелектуально-мнестичні, психічні відхилення були класичними ознаками психічного захворювання - органічного ураження головного мозку судинного ґенезу. Індивідуальні особливості психічних процесів [PERSON], а саме виражена астенічна симптоматика, зниження уваги, особливості емоційних реакцій, особливості мислення і сприйняття дійсності в момент укладення договору купівлі-продажу квартири були обумовлені наявними психічними розладами внаслідок органічного ураження головного мозку судинного ґенезу і позбавляли її можливості в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. (т.1 а..с. 142-150) Допитана в судовому засіданні в якості експерта лікар-психіатр, голова експертної комісії Божко А.М., пояснила, що висновки, зроблені у зазначеному вище акті повністю відповідають дійсності. Більши ніж останні 20 років [PERSON] хворіє на гіпертонічну хворобу. У 1991 році [PERSON] вперше виставлений діагноз гіпертонічна хвороба 2 стадія. В наступні роки ставилися діагнози: гіпертонічна хвороба 2 стадія, стенокардія напруги, дисциркуляторна енцефалопатія 2 ступінь. В 1998 році виставлений діагноз церебросклероз 2 стадія. Констатація дисциркуляторної енцефалопатії означає органічне ураження головного мозку з хронічним перебігом і незворотними порушеннями вищих коркових функцій, які включають пам'ять, мислення, розуміння, критику, прогнозування, зниження інтелектуальної діяльності з наростанням значних змін всієї особистості з неможливістю осмислення в повному обсязі ситуації, що склалася. У зв'язку з цим судження хворих з приводу елементарних життєвих питань можуть бути відносно правильними, але порушення вищих форм психічної діяльності (аналіз, синтез, умовивід) обумовлює порушення критичної оцінки здійснюваних дій і подій. Її психічний стан говорить про те, що вона не повністю а частково( не в повній мірі) не може усвідомлювати складні життєві ситуації, критично оцінювати свої дії. У зв'язку з цим вона не могла в повній мірі усвідомити суть укладеної угоди, оцінити її та зробити належні висновки. Така оцінка її стану зроблена суто по медичним критеріям. У [PERSON] виявлено психічний дефект особистості а не повне слабоумство. Вона може в елементарних межах обслуговувати себе , орієнтуватись. Однак для неї є складним усвідомлювати складність юридичних термінів при укладенні угоди. В частині 1 статті 215 ЦК України, зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Однією з загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до норми ч. 2 ст. 203 ЦК України є наявність у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Аналізуючи надані сторонами по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем в судовому засіданні не було надано достовірних та належних доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, які підтверджують факт того, що правочини по укладанню договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON] 30.08.2011р., був вчинений позивачем, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Так з наведеного вище висновку судово-психіатричної експертизи вбачається, що період укладення договору купівлі-продажу квартири [PERSON] не могла в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В той же час підставою передбаченими ст. 225 ч.1 ЦК України, для визнання недійсним правочину, є та обставина, що особа на момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Аналіз пояснень експерта наданих в суді, стосовно психічного стану [PERSON], свідчить про те, що остання усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, однак вона не повністю а частково( не в повній мірі) не може усвідомлювати складні життєві ситуації, критично оцінювати свої дії, для неї є складним усвідомлювати складність юридичних термінів при укладенні угоди. Тобто за аналогією можна сказати, що вона була обмежено дієздатна. Окрім того, як вбачається із пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], [PERSON], проживає одна, на час укладення спірного договору, сама себе обслуговує, здійснює необхідні для життя заходи, тобто отримує пенсію, купує продукти харчування , тощо. При цьому із спілкування з останньою їм стало відомо, що остання скаржилась на те, що з нею мали укласти договір довічного утримання, обіцяли доглядати її а вона за це обіцяла передати у власність відповідачів квартиру, однак замість цього уклали договір купівлі-продажу, який вона не мала наміру укладати. Тобто такі обставини свідчать, що [PERSON] таки мала намір укласти з відповідачами договір, однак інший за умовами ніж договір купівлі-продажу. Вона розуміла це та бажала укласти договір. Аналогічні пояснення [PERSON] давала при проведенні психіатричного огляду 07.12.2012року, комісією лікарів-психіатрів. (а.с. 148-149) Таким чином наведені вище обставини, свідчать про те, що позивачем не надано доказів, які свідчили б про неспроможність [PERSON] в момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними , що є підставою відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України , визнати недійсним правочин. Висновки експертизи свідчать лише про те, що існуючі на час укладенні договору, порушення психічної діяльності [PERSON], істотно впливали на здатність нею усвідомлювати значення свої дій і керувати ними, що не є підставою для застосування вимог ч.1 ст. 225 ЦК України. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем [PERSON] інших вимог та підстав для визнання оспорюваного правочину, не заявлялось. Відповідачем [PERSON] заявлено зустрічний позов, стосовно усунення перешкод у користуванні належною їй власністю, квартирою №61 в будинку 12 по [ADDRESS] м. Слов'янська Донецької області. Вирішуючи зазначений позов , суд виходить з того, що відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Тобто підставою для звернення та захисту судом прав, є наявність їх порушення, невизнання або оспорювання. Звертаючись із зустрічним позовом [PERSON] в позові зазначила, що [PERSON] чине їй перепони в користуванні її власністю, а саме не пускає її до належної їй квартири [ADDRESS], заявляючи, що вона не має прав на цю квартиру. вона ж має намір вселитись до квартири та користуватись належним їй майном. Як на підстави своїх вимог позивач послалась на положення ст. 319,391.1167 ЦК України.

Outcome: dismissed