Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування: невиплаченої заробітної плати у розмірі 54 441 грн. 44 коп.; середнього заробітку за час затримки заробітної плати у розмірі 432 грн. 53 коп.; компенсації за затримку виплати заробітної плати у розмірі 474 грн. 80 коп. та моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Вимогами позову [PERSON] зазначає, що вона працювала у Львівському казенному експериментальному підприємстві засобів пересування і протезування на посаді бухгалтера Івано-Франківського протезно-ортопедичного цеху. З 27.06.2018 року була звільнена з роботи. При звільненні їй не проведено розрахунки по виплаті заробітної плати. Оскільки станом на день подачі позову заборгованість по заробітній платі їй не виплачено, тому змушена звертатися до суду про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі та розрахункових при звільненні та за весь час затримки в розрахунку, компенсації за невчасну виплату, а також моральну шкоду. 01.02.2019 року позивач подала заяву про зменшення позовних вимог, у якій зазначає, що під час розгляду даної справи відповідачем виплачено їй належну заробітну плату повністю та компенсацію втрати частини доходів у звязку із затримкою виплати заробітної плати за січень та лютий 2018 року, а за березень, квітень, травень та червень 2018 року сума компенсації відповідачем нарахована та не оспорюється. З огляду на що просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у звязку із звільненням, за період з 27.06.2018 року по 26.10.2018 року у сумі 35 467 грн. 46 коп. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Позивач в судове засідання не зявилася, подавши до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не прибув, подавши до суду письмові пояснення, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на проведення розрахунків з позивачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах (а.с. 9-10).\~ Позивач [PERSON] наказом № 54 від 27.06.2018 року звільнена за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін (а.с. 5). Як зазначено у письмових поясненнях відповідача та не заперечується позивачем, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] відсутня. Компенсація втрати частини доходів у звязку із затримкою виплати заробітної плати за січень та лютий 2018 року виплачена, а за березень, квітень, травень та червень 2018 року сума компенсації відповідачем нарахована та підлягає до виплати, не оспорюється позивачем. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу \~\~\~ Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності з вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Позивачем зроблено розрахунок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 27.06.2018 року по 26.10.2018 року у сумі 35 467 грн. 46 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначення розміру моральної шкоди, суд враховує положення ст. 23, 1167 ЦК України, та характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач та інші обставини, що відповідає роз'ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової ) шкоди», а саме розмір та строки порушення виплати заробітної плати, страждання та переживання з приводу існування сім»ї позивача через несплату заробітної плати, внаслідок чого позивач та його сім»я були позбавлені нормальних життєвих зв»язків і вимагали додаткових зусиль для організації життя, та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 116, 117, 232, 235,237-1 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 ,

Outcome: partial