Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

[PERSON] пред`явила позов до [PERSON] з вимогами: встановити факт їхнього проживання однією сім`єю з 2002 року до 2020 року; визнати житловий будинок [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності; здійснити поділ житлового будинку [ADDRESS] та визнати за нею право власності на його 1/2 частину. Обґрунтувала позов тим, що з 2002 року проживала однією сім`єю з відповідачем. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей. Спершу проживали в будинку баби позивачки за адресою: [ADDRESS] , а 2011 році придбали будинок за адресою: [ADDRESS] . На цей час відповідач намагається позбавити її права проживати в цьому будинку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову повністю. Представник відповідача обгрунтував свої заперечення тим, що сторони не проживали разом як одна сім`я. Вони просто зустрічалися та мали спільних дітей, однак не могли зжитися разом. Відповідач придбав будинок за свої власні кошти та розбудовував його за свої кошти. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково. Копіями свідоцтв про народження підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В довідці Букачівської селищної ради № 962 від 11.12.2020 зазначено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство з березня 2002 року до 03 червня 2020 року. 11.02.2011 [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копіями договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного ним з [PERSON] , та витягу про державну реєстрацію прав від 15.02.2011. [PERSON] в підготовчому засіданні визнав , що проживав разом із [PERSON] з 2002 року до 2011 року. Підтвердив, що станом на дату придбання житлового будинку проживав разом з [PERSON] . Перебрався проживати окремо в житловий будинок по [ADDRESS] після його придбання, десь з весни 2011 року. В судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що в станом на час придбання будинку в лютому 2011 року проживав з [PERSON] та дітьми в будинку по [ADDRESS] . В листопаді 2020 року [PERSON] самостійно вселилася в його будинок (по [ADDRESS] ) і не впускає його. На цей час він проживає разом з іншою жінкою. [PERSON] відмовився надати показання як свідок. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Свідок [PERSON] , дочка сторін, допитана за ініціативою відповідача, надала показання, що з часу народження (2003 року) до 2017 року проживала по [ADDRESS] , батьком та двома сестрами однією сім`єю. Приблизно у 2017 році стосунки між матір`ю та батьком зіпсувалися. У 2017 році вона сама перейшла жити на [ADDRESS] , оскільки звідти їй було ближче до школи. В 2018 році до неї переселився також батько. З 2011 року до 2017 року в будинку на [ADDRESS] неможливо було проживати, адже в ньому був відсутній ремонт. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дослідженні судом докази підтверджують, що сторони проживали разом з 2002 року до 2017 року, мають спільних дітей, які народилися в зазначений період, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки щодо виховання та утримання дітей, тому суд встановлює факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу\~\~ [PERSON] та\~\~ [PERSON] з 2004 року до 2017 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8\~цього Кодексу. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України (розділ 8 СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, ст. ст. 60, 74 СК України вказують на презумпцію права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, на майно, яке набуте ними в період спільного проживання. Ця презумпція може бути спростована, якщо одна із сторін оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Обов`язок доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує. Відповідач не надав жодного доказу на спростування презумпції права спільної сумісної власності сторін на житловий будинок [ADDRESS] , придбаний в період їхнього спільного проживання. Тому суд визнає житловий будинок [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та\~\~ [PERSON] . Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідач надав копії товарних чеків, накладних, які підтверджують придбання ним будівельних матеріалів протягом 2018-2020 років. Згідно з його поясненнями він самостійно покращував стан будинку. Водночас згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України ці обставини не є підставою для відступлення від засади рівності часток. Частини 2, 3 ст. 70 СК України встановлюють, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Стаття 71 СКУ України визначає способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі Позивач заявила вимогу про поділ житлового будинку не в натурі, а шляхом визначення її частки у ньому. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України\~ у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є зміна правовідношення (п. 6 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Отже, заявлений позивачем спосіб захисту її цивільного права поділ майна, що є у спільній сумісній власності, із визначенням часток співвласників (зміна правовідношення) без виділу в натурі частки із майна відповідає вимогам закону, що також підтверджується висновком Верховного Суду, наданим в постанові 05 березня 2020 року, справа № 344/4541/19. Тому суд визнає за [PERSON] та\~\~ [PERSON] право спільної часткової власності по 1/2 частці за кожним з них на житловий будинок [ADDRESS] , без поділу житлового будинку в натурі. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial