Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] у грудні 2018 року через свого представника [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 21.08.2003 року, відповідно до розпорядження Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області (далі - Вовчанська РДА) за № 229 від 18.07.2003 року їй був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 127352, кадастровий номер 6321682300:01:002:0001, загальною площею 2 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Землянської сільської ради Вовчанського району Харківської області (далі - Рада). 06.09.2017 року вона зареєструвала своє право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Разом з тим, відділ Держгеокадастру у Вовчанському районі Харківської області листом від 27.11.2017 року відмовив їй у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру України, в зв`язку з перетином належній їй земельної ділянки із земельною ділянкою, кадастровий номер 6321683200:01:002:0155, право оренди на яку зареєстровано за Фермерським господарством «Бурейчак» (далі - ФГ «Бурейчак»). Згодом було встановлено, що 22.01.2016 року, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (далі - ГУ Держгеокадастру) за № 384-СГ, голові Фермерського господарства «Бурейчак» [PERSON] була передана в оренду земельна ділянка за кадастровим номером 6321683200:01:002:0155 для ведення фермерського господарства, строком на 49 років. Вказаний договір зареєстровано у відділі державної реєстрації Вовчанської РДА 09.07.2016 року. Враховуючи, що на теперішній час вона позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися належній їй земельною ділянкою, просила визнати недійсним договір оренди землі від 02.07.2016 року, укладений між орендарем - Фермерським господарством «Бурейчак» та орендодавцем Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 02.07.2016 року, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 08.07.2016 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 967877063216. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, представник відповідача ГУ Держгеокадастру надав суду відзив, в якому виклав заперечення проти позову, згідно яких договір оренди землі від 02.07.2016 року між ФГ «Бурейчак» та ГУ Держгеокадастр, був укладений та зареєстрований відповідно до вимог чинного законодавства України, сторонами досягнуто та дотримано усі істотні умови договору. Зазначений договір був укладений на момент, коли відомості про спірну земельну ділянку не були внесені у Державний земельний кадастр. Позивачем не було надано доказів встановлення меж земельної ділянки на місцевості, не проведено її державну реєстрацію та не оформлено право власності на земельну ділянку. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 60-62). Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, повідомлялись судом про час та місце його проведення завчасно та належним чином, представник позивача надав телефонограму про підтримання заявлених позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач голова ФГ «Бурейчак» [PERSON] та його представник Волторніст С.І. в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце його проведення завчасно та належним чином, представник надав суду заяву про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності (а.с. 156-157). Представник відповідача голови ФГ «Бурейчак» [PERSON] - Геріх-Сльота Н.А. в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надала суду письмові пояснення, згідно яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначила, що земельна ділянка із кадастровим номером 6321683200:01:002:0155, площею 29,5957 га належить до земель державної власності сільськогосподарського призначення, була сформована як об`єкт цивільних прав та зареєстрована в Державному земельному кадастрі як така, що не надана будь-кому у власність або користування. Позивачка звернулась для складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості для ведення особистого селянського господарства 07.10.2016 року, тобто після того, як 22.01.2016 року вже була затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості за заявою [PERSON] . Крім того, 16.08.2016 року між сторонами договору оренди було укладено додаткову угоду, якою змінено орендаря на ФГ «Бурейчак», зміни про що були зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.10.2016 року. У позивача відсутні передбачені законом підстави для визнання оскаржуваного договору оренди землі від 02.07.2016 року недійсним. Відсутні докази на підтвердження перетину земельних ділянок (а.с. 69-71). Представник відповідача ГУ Держгеокадастр в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ХР № 127352, виданого 21.08.2003 року на підставі розпорядження Вовчанської РДА за № 229 від 18.07.2003 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 11, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 2 га, кадастровий номер 6321682300:01:002:0001, наданої для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Ради (а.с. 11). Наказом ГУ Держгеокадастру від 22.01.2016 року за № 384-СГ, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] в оренду для ведення фермерського господарства розташовану за межами населених пунктів на території Ради. Надано [PERSON] в оренду земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів Ради на території Вовчанського району Харківської області, з кадастровим номером 6321683200:01:002:0155, площею 29,5957 га, із земель сільськогосподарського призначення, строком на 49 років (а.с. 65). Відповідно до договору оренди землі від 02.07.2016 року, ГУ Держгеокадастр передало в оренду [PERSON] в строкове платне користування земельну ділянку державної власності з кадастровим номером 6321683200:01:002:0155, площею 29,5957 га, із земель сільськогосподарського призначення, строком на 49 років (а.с. 102-111). Згідно акту приймання-передачі від 11.07.2016 року, [PERSON] прийняв вказану земельну ділянку (а.с. 112). Додатковою угодою від 16.08.2016 року, у преамбулі договору оренди землі від 02.07.2016 року в якості орендаря зазначено ФГ «Бурейчак» (а.с. 113), про що внесені відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 26-27). Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 06.09.2017 року державним реєстратором був внесений запис № 22224305 про право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку, кадастровий номер 6321682300:01:002:0001. Відповідно до п. 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом 01.01.2013 року, є дійсними. Таким чином, суд приходить до висновку, що на час укладання спірного договору оренди землі від 02.07.2016 року щодо передання [PERSON] в строкове платне користування земельної ділянки з кадастровим номером 6321683200:01:002:0155, розташовану на території Ради, [PERSON] була власником земельної ділянки, площею 2 га, кадастровий номер 6321682300:01:002:0001, яка розташована на території Ради. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» за № 161-ХІV від 06.10.1998 року (далі Закон України № 161-ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ч. 2 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно з ч. 2 ст. 125 ЗК України, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є, окрім іншого: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки). Відсутність у договорі оренди землі істотної умови, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Положеннями ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Рішенням державного реєстратора від 24.10.2016 року за № РВ - 6300681822016, відмовлено [PERSON] у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, у зв`язку з невідповідністю електронного документа установленим вимогам, а саме: у інформаційному блоці електронного документа про державний акт не зазначено дату та номер реєстрації. Перетин ділянок з ділянкою, кадастровий номер 6321683200:01:002:0155, площа співпадає на 100%. З листа ГУ Держгеокадастр від 13.09.2018 року за № М-975/0/9-1433/0/21-18 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 6321683200:01:002:0001 на 100% перетинається із земельною ділянкою з кадастровим номером 6321683200:01:002:0155. Для внесення відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 6321683200:01:002:0001 до Державного земельного кадастру необхідно внести зміни, щодо зменшення площі земельної ділянки з кадастровим номером 6321683200:01:002:0155 (а.с. 32). Таким чином, суд приходить до висновку, що ГУ Держгеокадастр безпідставно передав за договором оренди землі від 02.07.2016 року, окрім іншого, земельну ділянку, належну [PERSON] , площею 2 га, кадастровий номер 6321682300:01:002:0001. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання недійсним договору оренди землі від 02.07.2016 року в частині передання земельної ділянки, площею 2 га. та внесення змін до Державного земельного кадастру щодо зменшення площі земельної ділянки з кадастровим номером 6321683200:01:002:0155 на 2 га. На підставі викладеного,

Outcome: partial