Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг в розмірі 89 040 гривень. Позовну заяву мотивує тим, що 30 липня 2015 року відповідач взяв в нього в позику 3 500 доларів США та зобов'язався їх повернути до 11 серпня 2015 року. Даний факт отримання коштів відповідачем підтверджується розпискою від 30 липня 2015 року. Станом на день подання позову кошти не повернуто. Крім того, відповідачем не було вчинено жодних дій для врегулювання цього спору. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився жодного разу, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань. Згідно повідомлення адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Рівненській області (а.с.19) [PERSON], [INFO], зареєстрований [ADDRESS]. Надіслані на адресу відповідача, зазначену в позові та повідомленні судова повістка на 27 вересня 2016 року та копії документів були вручені відповідачу особисто 21 вересня 2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення відправлення, а повістка на судове засідання на 11 жовтня 2016 року повернулася до суду з позначкою на конверті «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до абзацу 3 ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою представника позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні згідно розписки від 30 липня 2015 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 3 500 доларів США і зобов'язався повернути їх до 11 серпня 2015 року. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. ст. 1046, 1047 ЦК України). Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав відповідний оригінал розписки, складений відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти та зобов'язався їх повернути у визначений строк. Оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Зазначене узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року та 02 липня 2014 року у справах № 6-63цс13 та №6-79цс14. Таким чином, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кошти, які мають виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. На час пред'явлення позову борговий документ - розписка знаходилася у представника позивача. Оригінал цієї розписки приєднано судом до матеріалів справи. Знаходження розписки у представника позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню отримані ним за договором кошти. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. В позовній заяві позивач просить стягнути суму боргу в розмірі 89 040 грн., що еквівалентно 3 5000 дол. США згідно курсу долара США станом на 29 серпня 2016 року, що не суперечить вищенаведеним вимогам законодавства, а тому суд приходить до висновку про стягнення 89 040 грн. з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору, у розмірі 890 грн. 40 коп.

Outcome: approved