Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON] на праві власності належить квартира №29 в буд.№9 на мкр-ні Гірницький в м. Кривому Розі Дніпропетровської області загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м., яку вона придбала у [PERSON], [PERSON], [PERSON] попередніх власників на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] за №2-857, що підтверджується копією договору та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11-12, 13). Відповідно до п.4.8 договору (а.с.12-зворот), за домовленістю сторін продавці зобовязались виписатись, у тому числі виписати інших осіб, зареєстрованих ними, звільнити квартиру від особистих речей та надати квартиру в повне користування покупця до 01.09.2017 року, при цьому сплатити комунальні послуги за цей період. Як вказувала позивач, що підтверджується довідкою №24 від 28.09.2017 року КОМ ДІС «НОВА-КОМ», після оформлення права власності на квартиру №29 в буд.№9 на мкр-ні Гірницький в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, 29.08.2017 року вона зареєструвала в ній місце проживання своє, сина [PERSON], [INFO], та матері [PERSON]. При цьому, позивачеві стало відомо, що в житловому приміщенні значиться зареєстрованим місце проживання невідомої їй особи [PERSON], 01.08.1979 року, яка фактично в ньому не проживає з 2007 року та по теперішній час, що підтверджується актом від 10.10.2017 року (а.с.14). Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що в порушення вимог п.4.8 договору купівлі-продажу попередні власники квартири в добровільному порядку не зняли з реєстраційного обліку місце проживання [PERSON] як члена своєї сімї, що призводить до створення перешкод позивачеві у здійсненні нею права власності від порушень, не повязаних з володінням майном, яке в силу ст.16 ЦК України підлягає захисту в судовому порядку шляхом предявлення негаторного позову. Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між дійсним власником та членами сімї колишніх власників житла, які регулюються ст.346 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Крім того, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника (його родичів, членів сімї) такими, що втратили право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України), адже чинним законодавством не передбачено перехід прав та обовязків попереднього власника до нового в частині збереження права користування житлом членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є повноправним власником житла, права володіння, користування та розпорядження яким вона не має можливості реалізовувати в повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON], будучи членом сімї колишніх власників житла, права на яке у неї припинились з підстав відчуження майна на користь [PERSON] на підставі цивільно-правової угоди, фактом своєї реєстрації в квартирі №29 в буд.№9 на мкр-ні Гірницькому в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, де вона не проживає з 2007 року, чинить позивачеві перешкоди у здійсненні такого права, яке за даних обставин підлягає захисту судом із задоволенням предявленого [PERSON] негаторного позову в цій частині шляхом визнання відповідача такою, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Стосовно позовної вимоги позивача про примусове зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі №29 в буд.№9 на мкр-ні Гірницькому в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, то суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатньою правовою підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. При цьому, позивачем не враховано, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Оскільки спір між [PERSON] та органом, на який покладено обовязок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб відсутній, тому суд приходить до висновку про безпідставність та передчасність предявлення такої вимоги. Натомість, у випадку виникнення між сторонами спору, який матиме публічно-правовий характер, позивач вправі звернутись до суду з відповідним позовом в порядку адміністративного судочинства. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, п.35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 320 грн. в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог (а.с.21).

Outcome: partial