Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Адвокат Драченко Владислав Вікторович, який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з заявою про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру і способу стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 15.11.2021 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] - відмовлено. У відзиві на позовну заяву заявлено, що відповідач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 гривень в ході розгляду вказаного спору та що, такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Згідно пункту 4.3. Договору про надання правової допомоги № 58-05 від 14.05.2021 - вартість послуг наданих адвокатом складає 1000,00 гривень за одну годину роботи, але не повинна перевищувати суму в розмірі 100000,00 гривень Клієнту надано юридичних послуг, на які було витрачено 12 годин 40 хвилин, що згідно умов Договору становило б 12600,00 грн., однак враховуючи майновий стан позивача, за взаємною згодою, сторони вирішили зменшити розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу до 7 000,00 грн. Враховуючи викладене, вважають, що [PERSON] обґрунтовано поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 7000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, заяву про ухвалення додаткового рішення підтримує в повному обсязі та просить суд її задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, о 09:28 год. 22.12.2021 року від [PERSON] надійшла телефонограма, в якій просить перенести розгляд справи № 712/6313/21, яка призначена на 09-30 год. 22.12.2021, в зв`язку з неможливістю явки в засідання, так як 21.12.2021 року вона приймала участь в судовому засіданні у справі № 561/550/21 в Заріченському міськрайсуді Рівенської області, і на даний час перебуває в дорозі до м. Черкаси. На попередніх засіданнях [PERSON] надавала пояснення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу, просила в задоволенні клопотання відповідача про розподіл судових витрат відмовити, звільнити повністю позивача від сплати судових витрат на правничу допомогу, понесену відповідачем, з підстав зазначених в клопотанні про зменшення витрат відповідача (звільнення позивача від сплати витрат відповідача) та заперечення на клопотання відповідача про розподіл судових витрат. Враховуючи той факт, що сторонами на попередніх судових засіданнях сторони надали свої пояснення стосовно заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу, та [PERSON] , надані письмові заперечення, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає необхідним постановити додаткову ухвалу у справі, виходячи з наступного. Відповідно до\~ч. 1 ст. 270 ЦПК України\~суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3)\~судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених\~статтею 430 цього Кодексу. Статтею 246\~ЦПК України\~передбачено,\~що якщо\~сторона з\~поважних причин\~не може\~подати докази,\~що підтверджують\~розмір понесених\~нею судових\~витрат до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~суд за\~заявою такої\~сторони,\~поданою до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~може вирішити\~питання про\~судові витрати\~після ухвалення\~рішення по\~суті позовних\~вимог.\~\~Для\~вирішення питання\~про судові\~витрати суд\~призначає судове\~засідання,\~яке проводиться\~не пізніше\~двадцяти днів\~з дня\~ухвалення рішення\~по суті\~позовних вимог. Згідно із ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.\~ До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:\~ на професійну правничу допомогу;\~ пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;\~ пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;\~ пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000 від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Судом установлено, що 14.05.2021 року між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси» в особі голови об`єднання Драченко Владиславом Вікторовичем укладено договір про надання правової допомоги № 58-05. Згідно пункту 4.3. Договору про надання правової допомоги № 58-05 від 14.05.2021 - вартість послуг наданих адвокатом складає 1000,00 гривень за одну годину роботи, але не повинна перевищувати суму в розмірі 100000,00 гривень. Відповідно до акту № 1 наданих послуг (детальний опис робіт) до договору про надання правової допомоги № 58-05 від 17.11.2021 року вартість послуг в п. 1 цього акту становить 12600 грн. Сторони, враховуючи майновий стан позивача, за взаємною згодою, вирішили зменшити розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу до 7000,00 грн. Відповідно до рахунку на оплату № 115 від 17.11.2021 року гонорар адвоката згідно акту наданих послуг № 1 від 17.11.2021 року складає 7000 грн. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -\~обґрунтованим. Законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Верховний Суд неодноразово викладав позицію про те, що можуть бути відшкодовані судові витрати на професійну правову допомогу після розгляду справи судом та подання відповідних доказів у строки, встановлені процесуальним законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема,\~частиною першою\~статті 4 ЦПК України, частиною першою\~статті 55 Конституції України, пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Оскільки розмір сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, ґрунтується на положеннях договору про надання правничої допомоги, слід чітко визначити вичерпний перелік послуг, які будуть/можуть бути надані в межах супроводу судової справи. В іншому випадку усі послуги, які були надані, але не зазначені в договорі, відшкодуванню не підлягатимуть. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові у справі №826/856/18 від 22.12.2018 р.: «Акт виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 19.04.2018 №19/03/18 містить вид послуг (зібрання необхідних доказів), що не були передбачені договором… Наведене спростовує доводи позивача у касаційній скарзі щодо обґрунтування вимог щодо безпідставності зменшення судом апеляційної інстанції розміру витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції». Таким чином суд дійшов висновку, що не зазначені у договорі послуги не підлягають відшкодуванню. Навіть за умови, що такі послуги були фактично надані, та зазначені в акті прийому-передачі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги, платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31.01.2019 р., зазначивши, що «суд апеляційної інстанції, врахувавши те, що відповідачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, правомірно виніс додаткову постанову, якою задовольнив заяву про відшкодування судових витрат на оплату послуг адвоката». Згідно процесуального законодавства, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірний із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 р.: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони». Таким чином, суд зазначив, що у питанні визначення розподілу судових витрат судді мають виступати виключно як арбітри та надавати оцінку доказам та доводам, що наводяться сторонами. Вирішення питання про розподіл судових витрат судом на власний розсуд може бути підставою для оскарження такого рішення. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зазначеній вище постанові Верховний Суд зменшив розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо). В своєму клопотанні [PERSON] посилається на той факт, що докази витрат відповідача подано із пропуском строку їх подання. Однак, суд не може погодитись з даним фактом, виходячи з наступного. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 178 ЦПК України відзив повинен містити: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Як встановлено судом, у відзиві на позов представником відповідача зазначено: «… на виконання статей 134, 137, 141 ЦПК України повідомляємо, що в ході розгляду вказаного спору, [PERSON] очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 гривень». Докази понесення витрат будуть надані протягом п`яти днів за днем проголошення вступної та резолютивної частини рішення.» 15 листопада 2021 року Соснівським районним судом м. Черкаси винесено резолютивну частину рішення, якою позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру і способу стягнення аліментів на дитину залишено без задоволення. 19 листопада 2021 року представником відповідача [PERSON] подано до суду клопотання про розподіл судових витрат для ухвалення додаткового рішення. Таким чином, представником відповідача, в межах строку, передбаченого нормами ЦПК України, подано клопотання про розподіл судових витрат. Суд не може взяти до уваги посилання [PERSON] на те, що їй не надсилався примірник договору про надання правничої допомоги відповідачу, замовлення відповідача на правничі послуги в матеріалах справи відсутнє, з огляду на представництво адвокатом Драченко В. інтересів [PERSON] у справі 712/9401/17 і навіть подання скарг від його імені, із поданих доказів оплати вбачається що відповідач сплатив послуги не зрозуміло по якій справі, адже акт відповідач 17.11.2021 підписати не міг, а в призначенні платежу № справи відсутній. Крім цього виписка по рахунку представника про отримання вказаних коштів саме по справі 712/6313/21 відсутня. Рахунок адвоката Драченка не містить посилання на номер справи, тому також до даної справи відношення не має. Акт від 17.11.2021 (через 2 дні після розгляду справи, де було заявлено про перебування [PERSON] поза межами м. Черкаси на кордоні із Білорусією до Нового Року) між адвокатом відповідача та відповідачем не підписано (підпис на акті не є підписом відповідача). В матеріалах цивільної справи № 712/6313/21 міститься договір про надання правової допомоги № 58-05 від 14.05.2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Право, бізнес і фінанси» в особі голови об`єднання Драченко Владиславом Вікторовичем, з яким позивач мала можливість ознайомитись. В акті № 1 наданих послуг (детальний опис робіт) до договору про надання правової допомоги № 58-05 від 17 листопада 2021 року зазначено: «Даний акт складений у трьох оригінальних примірниках, по одному для кожної із сторін та для матеріалів справи № 712/6313/21 в Соснівському районному суді міста Черкаси.». З рахунку на оплату № 115 від 17 листопада 2021 року вбачається призначення платежу: «Гонорар адвоката згідно Акту наданих послуг № 1 від 17.11.2021 року». Таким чином, договір про надання правової допомоги № 58-05 від 14.05.2021 року, акт № 1 наданих послуг (детальний опис робіт) до договору про надання правової допомоги № 58-05 від 17 листопада 2021 року, рахунок на оплату № 115 від 17 листопада 2021 року відносяться до розгляду саме цивільної справи № 712/6313/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру і способу стягнення аліментів на дитину. Посилання [PERSON] на той факт, що підпис на акті від 17.11.2021 року не є підписом відповідача, та те що докази на правничу допомогу не стосуються даної справи, суд не бере до уваги, оскільки дані факти не можуть ґрунтуватися на припущеннях. За обставинами даної справи не викликає сумнівів, що при розгляді справи у суді як першої, відповідачу надавалася професійна правова\~допомога адвокатом Драченко В.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 14 травня 2021 року № 58-05. Актом наданих послуг (детальний опис робіт) підтверджено надання послуг цим адвокатом саме відповідачу. Верховним Судом сформовано підхід, який є усталеним та відповідає критеріям ЄСПЛ, про те, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). За змістом статті 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною\~стороною або третьою особою. Тому відмова у розподілі витрат на правову допомогу з підстав надання неналежного доказу фактичної оплати, є необґрунтованою (постанова Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі №\~757/29103/20-ц). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). За змістом частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята\~статті 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій\~статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього\~Кодексу\~визначено критерії,

Outcome: approved