Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

[PERSON], що померла 13.07.1996р., згідно із Сертифікатом на право на земельну частку (пай) ЛВ 147935 виданого 28.02.21997р. на підставі рішення Городоцької районної ради №24 від 12.01.1996 р. та зареєстрованого в Книзі записів Сертифікатів за №527, належало право на земельну частку (пай) площею 1,73 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. Позивач [PERSON] 19.07.2018р. звернулась з позовом до Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. про визнання за нею права на земельну частку (пай) на вищеозначену земельну ділянку, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] Вимоги мотивувала тим, що 13.07.1996р. померла її бабця [PERSON], після смерті останньої вона в порядку ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, шляхом вступу в управління спадковим майном, в червні 2018р. звернулась до нотконтори для прийняття спадщини, але нотаріус їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що державний акт про право власності на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця [PERSON] В інший спосіб, як звернутись до суду вона оформити спадщину не може. Просила позов задоволити. В судове засідання позивач не з'явилась, 11.10.2018р. подала заяву ( а.с. 30) в якій просила про розгляд справи за її відсутності, позов задоволити, від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась. Представник відповідача в судове засідання не зявився, 03.10.2018р. сільський голова подав лист, у якому позов визнав, просив про розгляд справи за відсутності їх представництва. З огляду на наведене та положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16\~ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Із копій свідоцтва про смерть І-СГ №014667 (а.с. 6) видно, що [PERSON]Т померла 13.07.1996р. У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відносини спадкування регулюються за правилами\~ ЦК в ред. 2004р., якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~ЦК\~1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] померла 13.07.1996р., до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в ред. 1963р. Статтею 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 534 ЦК України, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину (не включаючи предметів звичайної домашньої обстановки) одній або кільком особам, як тим, що входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим організаціям. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до\~ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.\~328\~ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30.05.2008р.\~№ 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За вимогами ст. 373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Відповідно до положень ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як видно із довідки Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. №361 від 24.05.2018р. (а.с. 10), [PERSON] до дня смерті була зареєстрована та проживала одна на [INFO] З копії заповіту, посвідченого 11.04.1986р. державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 13) убачається, що [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON], [INFO] Згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 9) [PERSON] 06.06.1992р. зареєструвала шлюб із [PERSON], після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище чоловіка. Згідно Сертифікату про право на земельну частку (пай ) серія ЛВ №147935, виданого 28.02.1997р. та зареєстрованого в книзі записів сертифікатів за №527 (а.с. 14), [PERSON] належало право на земельну частку (пай) площею 1,73 ум.кад.га на території Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. Позивач [PERSON], як убачається із матеріалів справи, звернулася до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті [PERSON] Із листа про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.07.2018р. (а.с. 24) убачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину з тих підстав, що державний акт про право власності на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця [PERSON] Аналіз матеріалів справи дає суду підстави вважати, що [PERSON] за життя вчинила увесь обсяг дій для набуття у передбаченому законом порядку права на земельну частку (пай), про що свідчить факт прийняття рішення Городоцької ради народних депутатів від 12.01.1996р. № 24, на підставі якого їй видано сертифікат про право на земельну частку (пай). Та обставина, що бланк Сертифіката про право на земельну частку (пай) був заповнений та виданий після смерті [PERSON] не може слугувати підставою для звуження та обмеження права спадкодавця на землю, яке їй належало. За наведеного, суд приходить переконання, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай) площею 1,73 ум.кад.га, що розташована на території Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл., що після смерті останньої [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, а тому визнає за позивачкою право на вказану земельну частку (пай), в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved