Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

[PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернувся до Кам`янського районного суду з позовом до Грушківської сільської ради Кам`янського району Черкаської області про тлумачення заповіту. В обґрунтування позовних вимог позивача, його представник зазначила, що [INFO] помер\~батько Позивача\~-\~ [PERSON] .\~За життя\~спадкодавець склав\~заповіт,\~яким належну\~йому земельну\~ділянку площею\~4,16\~га,\~що розташована\~в межах\~Грушківської сільської\~ради заповів\~Позивачу.\~Позивачем був\~пропущений шестимісячний\~строк для\~подання заяви\~про прийняття\~спадщини після\~смерті батька,\~однак рішенням\~Кам`янського районного\~суду від\~18\~жовтня 2017\~року йому\~було визначено\~додатковий строк\~для прийняття\~спадщини.\~ За\~ весь\~час,\~до тих\~пір поки\~він відстоював\~своє право\~в суді\~відносини між\~ним та\~братом [PERSON] \~погіршилися та\~той отримав\~свідоцтво про\~право на\~спадщину за\~заповітом після\~смерті матері\~і на\~земельну ділянку\~площею 4,16\~га,\~яка розташована\~в межах\~Грушківської сільської\~ради яка\~фактично,\~належить [PERSON] . Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2019 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане Кам`янською державною нотаріальною конторою 30 липня 2008 року за №2046 на ім`я [PERSON] на земельну ділянку (пай) розміром 4,16 га розташовану в Грушківській сільській раді Кам`янського району Черкаської області після смерті [INFO] [PERSON] . Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 4,1627 га з кадастровим номером 7121881500:02:000:0355 розташовану в Грушківській сільській раді Кам`янського району Черкаської області, серія ЯЗ №19653, зареєстрованого 20 травня 2009 року в книзі записів державних актів за №010978500017 виданого на ім`я [PERSON] . Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом серійний номер [NUMBER] від 2 листопада 2017 року, зареєстрованого у реєстрі за №2594, видане на ім`я [PERSON] на земельну ділянку розміром 4,1627 га з кадастровим номером 7121881500:02:000:0355 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в Грушківській сільській раді Кам`янського району Черкаської області після смерті у 2016 році [PERSON] . Постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , з підстави, що в заповіті «….. державний акт на право власності на земельну ділянку ЯА №472272», тобто, на думку нотаріуса, заповідалася не земельна ділянка, а документ, який підтверджує право власності на землю. З таким тлумаченням заповіту державним нотаріусом Позивач не згідний, оскільки вважає що спадкодавець заповів йому земельну ділянку. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але подала суду заяву, в якій просить справу слухати за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте від Секретаря Грушківської сільської ради Висоцької І.М. до суду надійшла заява, в якій зазначає, що позов не визнають в зв`язку з тим, що заповіт був складений та посвідчений Мельниківською сільською радою Чигиринського району, також просять справу розглядати у їхню відсутність. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 16.01.2008 року, виданого\~\~відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кам`янського районного управління юстиції Черкаської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10). Відповідно до заповіту від 10 травня 2006 року, посвідченого секретарем Мельниківської сільської ради Чигиринського району Черкаської області Головко З.М., [PERSON] заповів належний йому державний акт на право власності на земельну ділянку ЯА № 472272, яка розташова в межах Грушківської сільської ради Кам`янського району Черкаської області площею 4,16 га, свідоцтво про право власності на майновий пай/майновий сертифікат серія [NUMBER] № 100228 виданий 20 квітня 2003 року своєму сину [PERSON] (а.с. 9). З державного акта на право приватної власності на земельну ділянку ЯА № 472272 вбачається, що спадкодавець [PERSON] мав право власності на земельну ділянку площею 4,16 га., що знаходиться на території Грушківської сільської ради Кам`янського району Черкаської області (а.с. 14). З постанови державного нотаріуса Кам`янської державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину вбачається, що у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після померлого [INFO] [PERSON] за заповітом, посвідченим Мельниківською сільською радою Чигиринського району 10 травня 2006 року за реєстром №441, відмовлено в зв`язку з тим, що в заповіті вказано «… державний акт на право власності на земельну ділянку ЯА №472272», тобто заповідалася не земельна ділянка, а документ, який підтверджує право власності на земельну ділянку. \~ \~ \~ \~Суд приходить до висновку, що в даному випадку існує неоднозначність у питанні наявності спадкових прав Позивача щодо земельної ділянки. Згідно\~ст.1256 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) тлумачення заповіту може бути здійснено після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється відповідно до\~ст. 213 ЦК України. Відповідно до положень\~ст. 1223 ЦК України\~позивач, як особа визначена у заповіті, має право на спадкове майно. Відповідно до ст.ст. 1216-1219 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Згідно ст.ст.\~1233-1236\~ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Ст.\~317\~ЦК України визначає, що право розпорядження майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Статтею 213\~ЦК України визначено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на вищевикладене суд зазначає, що метою тлумачення правочину є з`ясування того, що в ньому дійсно виражено. Суд здійснює тлумачення виходячи із одностороннього характеру заповіту, в якому дія лише однієї особи (заповідача) породжує права та обов`язки для інших осіб. Виходячи з аналізу положень норм ст. ст.213,1256 ЦК України, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно уточнити його зміст. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також те, що заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов`язків на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Суд ураховує, що за змістом ст. 78 ЗК України\~зміст права власності на землю складає право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. При цьому, згідно з ч. 1ст. 126 ЗК України(у редакції, що діяла на час посвідчення заповіту) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Таким чином, суд розцінює заповіт [PERSON] , як документ, який надає право Позивачу претендувати на спадщину у вигляді земельної ділянки площею 4,16 га., що знаходиться на території Грушківської сільської ради Кам`янського району Черкаської області, на яку спадкодавець мав право власності згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ЯА № 472272.\~\~ \~Виходячи з аналізу положень ст. ст. 213,\~1256 ЦК, тлумачення заповіту здійснюється з метою встановлення точної волі заповідача і може мати місце, якщо заповіт викликає питання в спадкоємців, має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно уточнити його зміст. При цьому ч. 2\~ст. 213 ЦК\~не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення в тексті самого правочину. Таким чином, при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін у сам зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, майнових прав і обов`язків на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Отже, судом встановлено, що [PERSON] , складаючи заповіт, самостійно та вільно виявив волю щодо настання реальних наслідків вчиненого ним правочину, що в разі його смерті позивач успадкує не державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, а саме земельну ділянку, на яку він мав право власності згідно вказаного державного акту.

Outcome: approved