Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Адвокат [PERSON] (місце проживання: луганська область, м. Сєвєродонецьк, бул. Дружби Народів, буд. 14, к. 28) від імені та в інтересах [PERSON] (місце проживання: [INFO]) звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] (місце проживання: [INFO]) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідач це її колишній чоловік, який зареєстрований в спірній квартирі, але в ній не проживає з 2013 року. Добровільно з реєстраційного обліку відповідач не знімається, чим порушує її права та інтереси, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Просила визнати відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування житлом, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Сєвєродонецьким міським судом Луганської області на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було постановлено ухвалу від 20.03.2018 року про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 р. по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору дарування квартири, посвідченого 05.04.2003 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.05.2003 року №534543. Згідно з довідкою Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 09.02.2018 року №19136 за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] це колишній чоловік [PERSON], з яким вона перебувала в шлюбі в період з 02.11.2002 року по 09.07.2013 року, що підтверджується копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27.06.2013 року. Оскільки [PERSON] перестав бути членом сім`ї позивача, то, відповідно, втратив право користуватись спірною квартирою, яка є власністю позивача. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS], створює перешкоди позивачу у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з копією акта від 04.10.2017 року № 1886 в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], крім позивача та її сина ніхто не проживає. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у даному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

Outcome: approved