Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

[PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просила розірвати Договір № 627 про виготовлення меблів від 13 січня 2016 року та стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі: 57548,40 гривень (сума боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції), з яких47600 гривень - кошти, сплаченні відповідачу як авансовий платіж за Договором № 627 про виготовлення меблів від 13 січня 2016 року, 9948,40 гривень -збитки, завданні внаслідок інфляційних витрат; 744600 гривень (пеня в розмірі 3% за кожний день прострочення робіт за Договором № 627 про виготовлення меблів від 13 січня 2016 року за період з 05 липня 2017 року по 05 липня 2018 року; 3258,97 гривень - 3% річних за період з 26 березня 2016 року по 05 липня 2018 року. Обгрнутовуючи підстави звернення з позовом до суду, посилається на наступне, що 13 січня 2016 року між [PERSON] та фізичною особою-суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] укладено договір побутового підряду № 627 про виготовлення меблів. Сума договору (вартість замовлення із виготовлення та монтажу меблів) становить 68000 гривень. Відповідно до взятих згідно договору зобов`язань, відповідач мав виготовити, доставить та змонтувати меблі в квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] до 25 березня 2016 року. Договором передбачено сплату попередньої оплати (авансу) в розмірі 70 відсотків від суми договору, що складає 47600 гривень. Решта суми мала бути сплачена після виготовлення меблів. Водночас відповідач попросив розрахунки здійснювати в готівковій формі, оскільки в нього виникли якісь проблеми з банківським рахунком, зазначеним в типовій формі договору. Тому, одразу після підписання договору 13 січня 2016 року позивачем було передано відповідачу грошові кошти в сумі 47600,70 гривень =, що складає 70% суми договору. Таким чином позивачем були виконанні умови договору, щодо попередньої оплати робіт із виготовлення меблів. Однак, коли позивач, починаючи із середини березня 2016 року, телефонувала відповідачу, щоби узгодити строки доставки та встановлення (монтажу) меблів, виконати зобов`язання, передбаченні договором, відповідач із невідомих причин не відповідач на численні телефонні дзвінки. Тим самим відповідач грубо порушив права позивача, визначення п. 4.1.4. договору щодо інформування стану виготовлення замовлення. Пізніше в квітні 2016 року, позивачу вдалося додзвонитися відповідачу, але він повідомив, що нього виникли проблеми, замовлення ще не готове, відповідач не приступав до виготовлення меблів, замовлення виконає але пізніше. Дати виготовлення меблів відповідач не назвав. На початку травня 2016 року чоловіку позивача, вдалося (після кількох десятків спроб) додзвонитися до відповідача, і приблизно за тиждень відбулася зустріч з відповідачем, однак при зустрічі відповідач почав жалітися на особисті проблеми, повідомив, що ще нічого не зробив, але пообіцяв, що він все зробить, тобто виконає умови Договору через два тижні. Проте після цього відповідач зник. 18 липня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверт разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. На підставі ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства. Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов`язання продавців, виготівників, виконавців. Відповідно до положення статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст. 656 ЦК України). Положеннями ст. 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 865 Цивільного кодексу України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частиною 2 ст. 873 ЦК України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Судом встановлено, що 13 січня 2016 року між [PERSON] та Суб`єктом підприємницькою діяльністю (підприємцем) [PERSON] укладено Договір № 627 про виготовлення меблів, відповідно до умов виконавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі виконати за завданням Замовника, а Замовник зобов`язується порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, оплатити та прийняти меблеві вироби (надалі іменується «Продукція») етажерки 2 шт., антресоль, карниз відповідно до характеристик, визначених в комплекті документів (дизайнерський проект та специфікація). Відповідно до п. 2.3 Договору, замовник здійснює оплату таким чином: п. 2.3.1. Договору - 70% від загальної вартості продукції, що складає 47600 гривень, авансовим платежем в день підписання Договору; п. 2.3.2. Договору - 25% від загальної вартості продукції , що складає 17 000 гривень, не пізніше одного банківського дня до визначеної цим Договором дати доставки та встановлення продукції в приміщенні Замовника; п. 2.3.3. Договору - 5% від загальної вартості продукції, що складає 3400 гривень на момент завершення повного обсягу робіт Виконавцем за даним Договором. Відповідно до п. 3.1. Договору, виконавець виготовляє в строк 45 (сорок п`ять) робочих днів, який починається з наступного дня після дати технологічного обміру продукції та визначається на 25 березня 2016 року. Під час підписання цього Договору сторони обговорюють час проведення Виконавцем технологічного обміру 13 січня 2016 року п. 5.2.Договору. Згідно до п. 5.7. Договору. Виконавець встановлює Продукцію в термін, заздалегідь узгоджений із Замовником, залежно від складності проекту, але термін монтажу не може перевищувати 10 робочих днів з дня початку робіт монтажу. Отже, між позивачем та відповідачем виникли відносини на підставі Договору № 627 про виготовлення меблів від 13 січня 2017 року, предметом договірних зобов`язань за цим договором є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів, виготовлення, доставка та змонтуваня меблів в квартирі за адресою: [ADDRESS] до 25 березня 2016 року Матеріальними об`єктами договірних зобов`язань є наприкінці майно і гроші, які сторони мають передати одна одній, саме вони є предметом виконання за договором, з урахуванням інтересу кожної із сторін та відповідної мети договору. [PERSON] виконано умови Договору , а саме п. 2.3.1. та оплачено вартість замовленого товару 70% від загальної вартості продукції, в розмірі 47600 гривень, що підтверджується товарним чеком № 61/13 від 13 січня 2016 року. (а.с.15) Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Судом з`ясовано та підтверджується наявними у справі доказами, що позивач виконав свої зобов`язання за Договором № 627 про виготовлення меблів від 13 січня 2016 року, здійснивши оплату 70% в загальному розмірі 47600 грн., що відповідає умовам договору. Однак, відповідач, в порушення умов укладеного договору, після надходження грошових коштів, свої зобов`язання щодо виконання обсягу робіт, визначених договорами, не виконав. 19 липня 2016 року [PERSON] на адресу Фізичної особи-підприємства [PERSON] , направила повідомлення про розірвання договору, повернення коштів та відшкодування збитків (в порядку ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 610 Цивільного кодексу України), однак дане повідомлення відповідачем не було отримано,конверт разом з повідомленням повернувся із відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». (а.с.28, 29) 03 листопада 2016 року надійшло повідомлення [PERSON] з Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачі, де повідомляють, що скаргу [PERSON] направлено до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області для перевірки наведених фактів та вжиття заходів впливу згідно з чинного законодавством. (а.с.32) 17 листопада 2016 року на адресу позивача надійшов лист з Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, де міститься повідомлення, що спеціалістами Головного управління встановлено, що за вище зазначеною адресою господарську діяльність ФОП [PERSON] не здійснює. На запит Головного управління ТОВ «Альт-Трейд», власник офісних приміщень ТЦ «Аракс», надав листа щодо припинення договірних відносин з ФОП [PERSON] з 15 квітня 2013 року. Крім того, ТОВ «Дизайн Студія «БРАВО», що орендує приміщення в ТЦ «Аракс», повідомили про відсутність будь-яких юридичних відносин з ФОП [PERSON] Головним управління направлено відповідні листи до Державної фіскальної служби та Національної поліції України з проханням надати інформацію необхідну для проведення позапланового заходу державного нагляду. (а.с.34) 23 грудня 2016 року на адресу позивача надійшов лист з Державної фіскальної служби України, де на виконанні доручення ДФС України від 13 грудня 2016 року № 39612/7/99-99-13-04-02-17 (вх.. 13076/8 від 13 грудня 2016) розглянуто звернення Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 01 грудня 2016 № 12136/39-03-2046 щодо можливих порушень вимог чинного законодавства ФОП [PERSON] та повідомляє. З метою перевірки інформації вказаної у Вашої скарзі, фахівцями ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві надіслано запит суб`єкту господарювання [PERSON] про надання пояснення та їх документального підтвердження з питань здійснення діяльності. Станом на 22 грудня 2016 року зазначений громадянин до ДПІ не прибув, вказані пояснення та документи не надав. Також, інформацію направлено до оперативного управління фінансових розслідувань ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві для вжиття відповідних заходів в межах своїх повноважень. (а.с.40-41) В ході розгляду справи встановлено, що меблі за договором поставлені не були, та грошові кошти позивачу, в зв`язку з невиконанням умов договору, відповідачем повернуті не були. З матеріалів справи не вбачається, та відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про повне або часткове виконання умов договору. Крім того, стороною відповідача не надано суду доказів того, що позивач ухилявся від отримання товару або вчиняв дії, які б свідчили про перешкоджання відповідачу виконати умови договору, зокрема, в частині поставки та монтажу товару. Відповідно до частин 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до частин 2, 3 ст. 849 ЦК України якщо Підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 5 статті 10 Закону України Про захист прав споживачів визначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимогу до відповідача про розірвання Договору № 627 про виготовлення меблів від 13 січня 2016 року, оскільки, в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов`язань в частині термінів виготовлення, поставки, встановлення меблів, та ці обставини не спростовано відповідачем, яким не надано суду докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов`язань. Виходячи з наведеного, суд вбачає передбачені ст. ст. 611, 651 ЦК України підстави для розірвання Договору № 627 про виготовлення меблів від 13 січня 2016 року, стягнення з відповідача сплаченої позивачем за договором передоплати на загальну суму 47600,00 гривень та 9 948,40 гривень збитки, завдані внаслідок інфляційних витрат, 744600 гривень пеня в розмірі 3% за кожен день прострочення виконання робіт за період з 05 липня 2017 року по 05 липня 2018 року та 3258,97 гривень трьох процентів річних за період з 26 березня 2016 року по 05 липня 2018 рік. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору та відшкодування збитків, підлягає до задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору при звернені з позовом до суду, на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн. - за вимогою немайнового характеру про розірвання договору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved