Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

[PERSON] (по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування позову зазначає, що являється власником житлового будинку [ADDRESS] . На переконання позивача той факт, що в будинку, який є її приватною власністю, зареєстрована стороння особа, яка продала їй житловий будинок, і яка не є членом сім`ї та по факту не проживає в ньому, порушує право на реалізацію здійснення власності. З огляду на ту обставину, що відповідач добровільно не знятий з реєстрації, не здійснює будь-яких дій щодо належного обслуговування будинку, оскільки після його продажу залишив його, як того вимагає чинне законодавство, позивач вважає позов підставним та таким, що має бути задоволеним. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі на підставах викладених в позові та заяві від 06.03.2020 року, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного висновку. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У силу ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку під [ADDRESS] , що стверджується копією договору купівлі -продажу будинку від 28.04.2017 року та витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №86157267 від 28.04.2017 року. Згідно довідок Ізяславської міської ради Ізяславського району Хмельницької області №4217 від 29.07.2019 року, №49 від 10.01.2020 року вбачається, що крім власника, [PERSON] та її чоловіка і дочки, в будинку під [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , який не входить до складу сім`ї позивача (колишній власник). Ту обставину, що [PERSON] з моменту продажу у 2017 році будинку позивачу, не проживає в останньому та будь-яким чином не користується ним також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Суд вважає доведеним і те, що сторони по справі не відносяться до членів сім`ї одне одного, а будь-які договірні відносини з приводу користування житлом відсутні. Таким чином, оскільки відповідачем в позасудовому порядку не усунено перешкоди в праві користування та розпорядження позивачем своїм майном - житловим будинком, що перешкоджає останній вільно користуватися та розпоряджатися належною їй власністю, так як формальна реєстрація [PERSON] в спірному домоволодінні надає йому статус користувача житлового будинку з відповідними наслідками, то виходячи з положень ст.ст. 16, 391 ЦК України, суд вважає, що є правові підстави для задоволення позову. Також на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача 768 грн. 40 коп., сплаченого ним при зверненні з позовом до суду судового збору.

Outcome: approved