Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту Позивач) звернувся до суду з позовом до Київської обласної державної адміністрації (надалі по тексту Відповідач) про стягнення заробітної плати в розмірі 335 430 грн. за час затримки розрахунку при звільненні. 06.11.2018 р. позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог у якій просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток у розмірі 37 270, 00 за весь час затримки розрахунку, за період з 01.09.2016 р. по день ухвалення рішення у даній справі. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що 04.05.2016 р. був прийнятий на посаду директора управління правового забезпечення Державного підприємства «Державна транспортна компанія». Відповідно до розпорядження засновника Державного підприємства «Державна транспортна компанія» - Київської обласної державної адміністрації від 22.06.2016 р. №261 підприємство вирішено ліквідувати, та відповідно до додатку розпорядження позивача призначено головою ліквідаційної комісії. Відповідно до Наказу Підприємства від 31.08.2016 р. №33 «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства» позивача звільнено із займаної посади директора управління правового забезпечення 31.08.2016 р. Так, позивач 20.12.2016 р. як голова ліквідаційної комісії, звернувся до Голови Київської обласної державної адміністрації, в якій зазначив про неможливість продовження роботи на посаді голови ліквідаційної комісії Державного підприємства «Державна транспортна компанія» з 22.12.2016 р. та просив призначити особу для передачі справ, пов`язаних з ліквідацією підприємства. У зв`язку з неотриманням відповіді на вищезазначену заяву, позивач 14.03.2017 р. повторно звернувся до Голови Київської обласної державної адміністрації із заявою аналогічного змісту. Так, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний нести відповідальність за несвоєчасне увільнення від обов`язків голови ліквідаційної комісії Державного підприємства «Державна транспортна компанія» у вигляді виплати середнього заробітку, що складає 37270,00 грн, за весь час затримки. Так, згідно з положеннями процесуального закону, спори що виникають з трудових відносин розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. (ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України). Ухвалою суду від 18.10.2017 р. провадження у справі та призначено судовий розгляд на 06.11.2017 р. (а.с.18). 06.11.2017 р. в судовому засіданні позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог у якій просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток у розмірі 37 270, 00 грн. за весь час затримки розрахунку, за період з 01.09.2016 р. по день ухвалення рішення у даній справі (а.с.21-22) В судовому засіданні, яке відбулося 06.11.2018 р. клопотання представника відповідача про оголошення перерви з метою ознайомлення із заявою про збільшення позовних вимог задоволено, та у зв`язку з чим оголошено перерву до 06.12.2018 р. (а.с.25-26). 06.12.2017 р. судове судове засідання було знято з розгляду, у зв`язку із перебуванням судді у відпустці (а.с. 28.). 27.02.2018 р. представником відповідача в судовому засіданні було надано відзив на позовну заяву та надані суду письмові докази (а.с.32-68). 27.02.2018 р. в судовому засіданні оголошено перерву з метою надання суду довідки про нараховану та не виплачену заробітну плату, та на виконання положень п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набула чинності 15 грудня 2017 року, сторонам роз`яснено право надати заяви по суті справи, зокрема позивачу відповідь на відзив, відповідачу - заперечення. (а.с. 69-70) 16.03.2018 р. позивачем через канцелярію суду подано відповідь на відзив. (а.с. 76-70) 20.03.2018 р. судове засідання було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті (а.с.76). 20.03.2018 р. позивачем по справі через канцелярію суду подано відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків що заробітної плати під час роботи позивача на посаді директора управління правового забезпечення Державного підприємства «Державна транспортна компанія» за 2016 р. (а.с. 80-81). 26.03.2018 р. представником відповідача через канцелярію суду подано заперечення на відповідь на відзив. (а.с.82-86) 25.04.2018 р. в судовому засіданні залучено до справи в якості третьої особи Державне підприємство «Державна транспортна компанія», у зв`язку з чим оголошено перерву (а.с. 88). 19.06.2018 р. судове засідання знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді в іншому засіданні (а.с. 91). 27.08.2018 р. судове засідання було знято з розгляду у зв`язку із зайнятістю судді в розгляді клопотань , що надійшли від органів досудового розслідування (а.с. 98). 22.10.2018 р. судове засідання було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці (а.с.103). 07.02.2019 р. в засіданні позивачем надано письмову відповідь Київської обласної державної адміністрації про не можливість надати довідку про трудовий стаж та заробітну плату Позивача в період з 04.05.2016 р. по 31.08.2016 р. оскільки документи Державного підприємства «Державна транспортна компанія» до Державного архіву Київської обласної державної адміністрації на зберігання не надходили. 07.02.2019 р. в судовому засіданні оголошено перерву для виклику третьої особи відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. (а.с.111-113). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи, викладені у відзиві та запереченнях. Відповідач, заперечуючи щодо стягнення середньої заробітної плати, яка становить 37 270 (тридцять сім тисяч двісті сімдесят) грн. 00 коп., зазначив, що оскільки Наказ Державного підприємства «Державна транспортна компанія» від 25.04.2016 р. №4 «Про затвердження штатного розпису» підлягав погодженню з Управлінням з питань власності Київської обласної державної адміністрації, проте підписаний був лише в.о. генерального директора підприємства, відповідачу не було відомо про розміри посадових окладів працівників підприємства. Крім того, відповідно до наказу Державного підприємства «Державна транспортна компанія» від 30.06.2016 р. №21, за підписом Голови ліквідаційної комісії [PERSON] , «Про оплату часу простою у зв`язку з ліквідацією підприємства» працівникам встановлено заробітну плату з 01.07.2016 р. на рівні мінімальної заробітної плати, тому в задоволенні позовної заяви просив відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст.ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, заслухавши обґрунтування та заперечення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, 04.05.2016 р. позивач був прийнятий на посаду директора управління правового забезпечення Державного підприємства «Державна транспортна компанія». Відповідно до даних ЄДРПОУ єдиним засновником Державного підприємства «Державна транспортна компанія» являється Київська обласна державна адміністрація. Відповідно до Розпорядження від 22.06.2016 р. №261 Київської обласної державної адміністрації «Про ліквідацію Держаного підприємства «Державна транспортна компанія»» підприємство вирішено ліквідувати. Згідно додатку до Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації «Про ліквідацію Держаного підприємства «Державна транспортна компанія»» від 22.06.2016 Р. №261 визначено склад ліквідаційної комісії з припинення юридичної особи - Держаного підприємства «Державна транспортна компанія», відповідно до якого головою ліквідаційної комісії визначено Позивача - директора правового забезпечення Держаного підприємства «Державна транспортна компанія» [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено із займаної посади директора управління правового забезпечення 31.08.2016 р. відповідно до Наказу Підприємства від 31.08.2016 р. №33 «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства». Позивач обґрунтовуючи суму не виплаченої заробітної плати за весь час затримки посилається на розмір середньої заробітної плати, який становить 37 270 (тридцять сім тисяч двісті сімдесят) грн. 00 коп. Проте суду не надано доказів, що підтверджують середню заробітну плату позивача на займаній посаді, зокрема й довідки про нараховану та не виплачену заробітну плату в період з 04.05.2016 р. по 31.08.2016 р. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з Наказу Державного підприємства «Державна транспортна компанія» від 25.04.2016 р. №4 «Про затвердження штатного розпису» посадовий оклад директора управління правового забезпечення становить 37270 (тридцять сім тисяч двісті сімдесят) грн. 00 коп. Проте, у зв`язку з ліквідацією підприємства згідно Розпорядження Київської обласної державної адміністрації «Про ліквідацію Держаного підприємства «Державна транспортна компанія»» від 22.06.2016 р. №261, припиненням виробничої діяльності підприємства від 30.06.2016 р., на підставі ст.113 КЗпП України наказом Державного підприємства «Державна транспортна компанія», за підписом Голови ліквідаційної комісії [PERSON]., від 30.06.2016 р. №21 «Про оплату часу простою у зв`язку з ліквідацією підприємства» працівникам встановлено заробітну плату з 01.07.2016 р. на рівні мінімальної заробітної плати. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) підставами припинення трудового договору зокрема є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу ( статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Так, Відповідно до ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, судом встановлено, що з позивачу не було проведено повного розрахунку при звільненні, порушені його права, які підлягають захисту, а тому позов підлягає задоволенню частково, та враховуючи встановлену суму заробітної плати для працівників підприємства у зв`язку з ліквідацією та припиненням діяльності підприємства в розмірі мінімальної заробітної плати, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача та необхідність стягнути з Київської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 00022533) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) суму 97 664 (дев`яносто сім тисяч шістсот шістдесят чотири) грн. 06 коп. Приходячи до висновку про часткове задоволення позовних вимог Позивача, суд вважає за необхідне стягнути з Київської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 00022533) на користь Держави - 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial