Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтували тим, що на підставі договору купівлі-продажу №1002 від 15.02.1996 року вони є власниками житлового будинку №9, розташованому по вул.Ушакова в м. Ізмаїлі Одеської області. В зазначеній квартирі зареєстрований їх син [PERSON], який в 2013 році виїхав до Російської Федерації на постійне місце проживання. Зазначають, що відповідач спірним будинком не користується, обов'язки по оплаті житлово-комунальних послуг не виконує. Через реєстрацію відповідача вони несуть додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та обмежені у праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У судовому засіданні представник позивачів заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином сповіщеним про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. На адресу суду надійшло повідомлення працівника поштового відділення звязку, згідно якого він за місцем реєстрації не проживає. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши представника позивачів, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Частиною 5 ст.74 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб тощо. За змістом ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивачам на праві власності належить будинок №9, розташованому по вул.Ушакова в м. Ізмаїлі Одеської області (а.с.10). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], з 19.03.2008 року (а.с.22). Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується також повідомленням працівника поштового відділення звязку. Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач втратив право на користування жилою площею в будинку №9, розташованому по вул.Ушакова в м. Ізмаїлі Одеської області, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі встановленого,

Outcome: approved