Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до Олешанської сільської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Мазлі, 5, в с. Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області, в т.ч. за [PERSON] на належну їй 1/2 частину домоволодіння, а за [PERSON] на 1/2 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Свої вимоги обґрунтовували тим, що у звязку з тим, що [PERSON] та [PERSON] належало право власності по 1/2 частині кожному на вищевказане домоволодіння. 25.07.2017 [PERSON] помер. Ще за життя він посвідчив на імя сина [PERSON] заповіт на все належне йому на день смерті майно. [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька, однак у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності на вказане домоволодіння, в нотаріальному порядку було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що позбавляє позивачів можливості оформити спадщину на спадкове майно та оформити право власності на належну частину домоволодіння. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не зявились, однак у позовній заяві просили розгляд справи провести у їх відсутності. Представник відповідача Олешанськокої сільської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує та просив розгляд справи провести без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 5 Олешанської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 130 від 08.02.2018 року за 1986-1990 роки за [PERSON], який був головою двору, та [PERSON] значилось господарство, розташоване по вул. Мазлі, 5, в с. Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 4). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 15.01.2018 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у період з 1958 року по 1970 рік (а.с. 10-13). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (по 1/2 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: вул. Мазлі, 5, с. Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] (позивач), [INFO], його батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (позивач) (а.с. 14). 25.07.2017 року [PERSON] (батько) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Ще за життя [PERSON] (батько) посвідчив на імя сина [PERSON] (позивач) все належне йому на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 30.05.2017 року (а.с. 7). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняв спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON], оскільки в шестимісячний термін звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 30). Згідно довідки Олешанської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 159 від 15.02.2018 року на день смерті спадкодавця [PERSON] (батько) разом з ним постійно проживала дружина [PERSON] (позивач/мати) (а.с. 5), яка у відповідності до ст. 1241 ЦК України, незалежно від змісту заповіту має право на обовязкову частку у спадщині, як непрацездатна вдова. Однак, [PERSON] (позивач/мати) 23.12.2017 року подала до нотаріальної контори заяву, в якій вказала, що відмовляється від обовязкової частки у спадщині після смерті чоловіка [PERSON] (батько) (а.с. 35). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 360/2017 від 13.12.2017 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] після смерті [PERSON] (а.с. 28-41), з якої вбачається, що позивач є єдиними спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, немає. Отже, на момент звернення до суду позивачі правомірно претендують на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по вул. Мазлі, 5, в с. Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області, в т.ч.: [PERSON] на належну їй 1/2 частину домоволодіння, а [PERSON] на 1/2 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] Позивачу [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими буділями та спорудами, розташованими по вул. Мазлі, 5, в с. Олеша Тлумацького району Івано-Франківської області, яка залишилась після смерті батька [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] за № 29/02-31 від 13.02.2018 року (а.с. 8). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачам слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову, а саме по 176,20 грн. кожному. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1241, 1268 ЦК України,

Outcome: approved