Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

[PERSON] та його представник [PERSON] звернулися в суд з позовом до Жденіївської селищної ради про визнання права власності на на нерухоме майно за набувальною давністю. Заяву мотивовано тим, що з 06.08.1997 року по теперішній час, позивач [PERSON] на правах власника, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується житловим будинком [ADDRESS], доглядає за ним, утримує його. На час смерті попереднього власника позивач проживав разом з ним з його волі. Просить суд визнати за ним право власності на дане домоволодіння за набувальною давністю. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача - Жденіївський селищний голова Гавриш С.Ю. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши та обміркувавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про право особистої власності на домолодіння виданого виконавчим комітетом Жденіївської селищної ради від 27.08.1091 року житловий будинок [ADDRESS] на праві власності належав [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 12.05.2014 року позивач [PERSON] проживав разом з [PERSON] по день його смерті та безпосередньо користується домоволодінням [ADDRESS] по теперішній час, отже позивач [PERSON] на правах власника, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користуються житловим будинком, доглядає за ним та утримує. Претензій щодо його проживання в даному будинку ніхто не заявляв. Ст.344 ч.1 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Як встановлено у судовому засіданні позивач добросовісно володіє майном, а саме домоволодінням [ADDRESS], більше 10 років. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно із ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває права власності на це майно (набувальна давність). Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2004 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безперервного володіння чужим майном. Для набуття права власності на таке майно володілець має звернутися у суд із заявою про визнання за ним права власності, що виникло внаслідок спливу набувальної давності. В разі винесення судового рішення, яким така заява задоволена, та набранням таким рішенням законної сили і є підставою для виникнення права власності на таке майно. Слід зазначити, що право власності на нерухоме майно виникає саме з моменту державної реєстрації. Так, згідно із ст.344 ч.4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Право власності (ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України) набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням всього вищевикладеного, суд приходить до переконання, що існують обставини, які є підставою для визнання за позивачем [PERSON] права власності на вище вказане нерухоме майно.

Outcome: approved