Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з 12 грудня 1985 року є власниками ? частини житлового будинку по [ADDRESS], а відповідачі - колишня дружина [PERSON] - [PERSON] та його донька [PERSON] без їхньої згоди проживають у даній частині будинку і в добровільному порядку виселитися та знятися з реєстраційного обліку не бажають. В зв'язку з цим, просять визнати відповідачів такими, що втратили право на користування належним їй житловим приміщенням з підстав, передбачених ст.150 ЖК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі і суду пояснив, що дійсно разом зі своєю сестрою - [PERSON] є власниками ? частини житлового будинку у [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] - його колишня дружина, а [PERSON] - донька. Шлюб між ним та [PERSON] було розірвано у 2009 році, і в цьому ж році він уклав шлюб з [PERSON], від якого має двох дітей, [INFO]. Реєстрація та проживання відповідачів у його будинку створює для нього незручності, оскільки він позбавлений можливості проживати зі своєю новою сім'єю у належному йому житлі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги також підтримала у повному обсязі і суду пояснила, що позивач [PERSON] доводиться їй рідним братом, відповідачка [PERSON] його колишня дружина, а [PERSON] - її племінниця. Дійсно вони з братом є власниками ? частини житлового будинку у [ADDRESS]. Брат зі своєю сім'єю проживав у даній частині будинку з її згоди з 1996 року. На даний час у брата склалася інша сім'я, народилося двоє дітей, і він має намір вселитися в дане житло, а тому заявлені позовні вимоги просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнали і суду пояснили, що дійсно з 1996 року як члени сім'ї відповідача [PERSON] з дозволу його сестри - [PERSON] стали проживати у даному житловому приміщенні. У 2009 році [PERSON] покинув сім'ю і став проживати з іншою жінкою. Вони продовжували проживати в частині будинку, яка належить відповідачам, з їхньої згоди. Питання про виселення їх з даного житла постало після того, як [PERSON] подала до суду позов до батька про стягнення на її користь аліментів після досягнення нею 18-ти років, оскільки вона продовжує навчання. Іншого житла вони не мають, тому в задоволенні позовних вимог просять відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом положень ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються власниками ? частини домоволодіння по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право власності на житловий будинок від 12 грудня 1985 року, виданого на підставі рішення виконкому Борзнянської міської ради від 12 грудня 1985 року взамін договору дарування, виданого Борзнянською державною нотаріальною конторою 18 травня 1983 року. З квітня 1996 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] постійно прописалися і стали проживати у зазначеній вище частині домоволодіння, як члени сім'ї позивача [PERSON], (при цьому інша позивачка - [PERSON] не заперечувала проти цього), крім того, відповідачка [PERSON] з 01 листопада 2011 року значаться зареєстрованою за вказаною адресою після отримання паспорта громадянина України, що підтверджується копією домової книги будинку. У належній позивачам частині будинку відповідачі проживають і на даний час. Правовою підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування належною їм частиною житлового будинку, [PERSON] та [PERSON] зазначають те, що сім'я вже не існує, а відповідачі не є власниками житла, при цьому власник житла [PERSON] має намір вселитися туди зі своєю новою сім'єю, з посиланням на норми ст.150 ЖК України. Положення ст.150 ЖК України, на які посилаються [PERSON] та [PERSON] як на підставу своїх позовних вимог, регламентують правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї. Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється стороною позивачів, відповідачі в розумінні вимог ст.3 СК України належать до кола членів сім'ї [PERSON] як власника житла, і були зареєстровані у належному [PERSON] та [PERSON] житловому будинку з їхньої згоди як члени сім'ї власника житла. Згідно ст.157 ЖК України члени сім'ї власника житла можуть бути виселені у випадках, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України, а саме коли систематично руйнують чи псують житлове приміщення, чи використовують його не за призначенням, чи систематично використовують правила проживання і роблять неможливим для інших правила проживання в одному приміщенні, і даний перелік є вичерпним, при цьому колишній член сім'ї не може бути виселений на тій підставі, що приміщення, яке він займає, необхідне для проживання власника житла. Виселення громадян на цій підставі буде протирічати вимогам чинного законодавства, а саме ст.9 ЖК України. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є необгрунтованими і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст.317, 383 ЦК України, ст.ст.9, 116, 150, 157 ЖК України, ст.3 СК України, ст.ст.10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed