Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до [PERSON] відповідно до заявлених позовних вимог просила суд: «Усунути [PERSON] від права на спадкування майна спадкодавця [PERSON] - до складу якого входить двокімнатна квартира загальною площею 58,40 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та іншого майна, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, що належало спадкодавцю на день його смерті, в т.ч. - рухомого майна, що знаходиться в вищевказаній квартирі. Визнати за [PERSON], спадкоємцем п'ятої черги за законом, право на спадкування зазначеного вище майна спадкодавця [PERSON] у першій черзі спадкоємців за законом. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом майна спадкодавця [PERSON] - до складу якого входить двокімнатна квартира загальною площею 58,40 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та іншого майна, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, що належало спадкодавцю на день його смерті, в т.ч. - рухомого майна, що знаходиться в вищевказаній квартирі». На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 24 липня 2015 року, здійснено заміну неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON]. (а.с.58-59) На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 28 вересня 2015 року, залучено [PERSON] у якості третьої особи без самостійних вимог. (а.с.85-86) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі, пояснила, що [INFO] у віці 58 років помер двоюрідний брат позивача [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить нерухоме майно - квартира загальною площею 58,40 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач, як спадкоємець п'ятої черги за законом, прийняла спадщину шляхом подання заяви до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори, оскільки хоча позивач фактично і проживала разом із спадкодавцем впродовж останнього року його життя, але зареєстрована за іншою адресою. Позивач наголосила, що покійний в останній період життя не мав постійного твердого доходу, тяжко хворів на запалення легенів, тощо та внаслідок раптового загострення хвороби помер від серцевої недостатності. Позивач постійно здійснювала опіку над спадкодавцем, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу, оскільки останній перебував у безпорадному стані. В свою чергу, відповідач, як донька померлого, не приймала ніякої участі у покращенні становища батька, не переймалась його життям та здоров'ям, не надавала йому допомоги, та своєю бездіяльністю по відношенню до свого батька порушили не лише норми моралі, але й приписи закону, що дає підстави позивачу для звернення до суду з позовом про усунення відповідача, як спадкоємця першої черги з законом, від права на спадкування, та визнати за собою право на спадкування майна спадкодавця у першій черзі спадкоємців за законом, та отримати у власність спадкове майно - до складу якого входить двокімнатна квартира загальною площею 58,40 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та інше майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, що належало спадкодавцю на день його смерті, в т.ч. - рухоме майно, що знаходиться в вищевказаній квартирі. Представник позивача - адвокат Левчук С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити, пояснила, що [INFO] помер батько відповідача - [PERSON], відповідач, як донька, є спадкоємцем першої черги за законом. Оскільки її батьки розлучились коли вона була ще дуже малою, тому вона в силу свого віку не мала можливості спілкуватись з батьком, однак подорослівши відповідач розшукала батька, почала з ним спілкуватись, батько цікавився її життям, поки вона навчалась регулярно висилав їй гроші, дізнавшись, що відповідач виходить заміж, передав їй значну суму коштів як подарунок, радів народженню онука, відповідач планувала приїхати до батька в Київ, однак його смерть перешкодила їх зустрічі. Відповідач вважає, що цей позов є надуманим, оскільки позивач не надала жодного доказу на підтвердження того, що до своєї смерті батько перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, а відповідач самоусунулась від догляду за хворим батьком, на думку відповідача, позивач переслідує лише корисливі мотиви, маючи намір отримати спадкове майно, а будучи спадкоємцем п'ятої черги в інші спосіб не може реалізувати свій намір отримати спадок. Представники відповідача - [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні проти позову заперечували, просили в позові відмовити, мотивуючи тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити, що за життя спадкодавець [PERSON], який помер [INFO], перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, а донька померлого, відповідач по справі, самоусунулась від догляду за хворим батьком, наведені позивачем підстави для усунення відповідача від спадкування ґрунтуються на припущеннях, тому позов задоволенню не підлягає. Уповноважений представник третьої особи - Головного управління юстиції у місті Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлена належним чином, про причини неявки представника третя особа не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористалась. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористалась. Третя особа - Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи третя особа повідомлена належним чином, про причини неявки представника третя особа не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористалась. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача Левчук С.В., відповідача, представників відповідача [PERSON] та [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом ма\-ють діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його сме\-рті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступень споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві 29 жовтня 2014 року (актовий запис №18282). (а.с.9) Відповідно до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як з'ясовано судом, визнано сторонами спору, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, за життя спадкодавець не залишив заповіту, спадкоємць майна померлого спадкодавця першої черги за законом є донька - [PERSON], відповідач, спадкоємці п'ятої черги за законом - [PERSON], позивач, та [PERSON], третя особа, заявили про намір прийняти спадщину та подали до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунута від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під безпорадним станом слід розуміти стан особи, яка через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво не може самостійно забезпечувати умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця лише тоді є підставою для усунення особи від права на спадкування, якщо цей факт встановлений судом. Виходячи з аналізу наведених правових норм, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач [PERSON] посилається, як на підставу усунення від права на спадкування відповідача [PERSON], спадкоємця першої черги за законом, що відповідач ухилялась від надання допомоги батьку [PERSON], який через тяжку хворобу був у безпорадному стані, що призвело до його смерті. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Виходячи з обсягу долучених до справи доказів, судом встановлено, що в період з 27 листопада 2013 року по 05 грудня 2013 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні №1 Київського міського центру хірургія гриж живота, з діагнозом «правобічна коса пахвинна грижа, Gilbert III», після передопераційної підготовки 28.11.2013 року виконана операція: - радикальна операція пахвинної грижі, герніопластика за модифікованим способом Ліхтенштейна справа, Післяопераційний період неускладнений. Після операції рана загоїлась первинним натягом. З одруженням виписаний на амбулаторне лікування. Рекомендації: Обмеження фізичних навантажень на 3 міс. Спостереження та лікування в поліклініці у хірурга та кардіолога за місцем проживання. Контрольне обстеження в клініці через 2 місяці. (а.с. 152) В той же час, інших медичних документів, які мали підтвердити, що за життя [PERSON] в силу свого віку та діагностованих лікарями захворювань потребував постійного стороннього догляду, що йому було встановлена група інвалідності, та/або наявність у нього інших вад, які впливали на загальний стан здоров'я, обмежували працездатність та впливали на соціальну адаптацію у загальному житті, суду надано не було. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. (ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ч.1 та ч.2 ст.58 Цивільного процесуального кодексу України) Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ч.2 ст.59 Цивільного процесуального кодексу України) На підтвердження заявлених позовних вимог щодо підстав для усунення відповідача від спадкування, відповідач посилається, як доказ, покази свідків [PERSON] та [PERSON] Будучи допитаною у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що за згодою та пропозицією [PERSON] вселився до квартири [ADDRESS] де постійно поживав протягом останніх півтора роки до смерті [PERSON], допомагав йому по господарству, придбавав продукти харчування та ліки, свідок наполягав, що протягом останнього року життя [PERSON] часто хворів, за станом здоров'я потребував сторонньої допомоги, однак категорично відмовлявся від отримання кваліфікованої медичної допомоги, у зв'язку з чим відсутні медичні документи, які підтверджують дійсний стан здоров'я [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що протягом 20 років перебувала з [PERSON] у дружніх стосунках, за потреби не менше одного разу на місяць приходила до [PERSON], який займався нетрадиційною медициною, для отримання медичної допомоги, як до лікаря, свідок повідомила, що [PERSON] був охайною людиною, самостійно себе обслуговував, про наявність у нього хронічних захворювань свідку невідомо, їй відомо, що в 2013 році [PERSON] зробили операцію по видаленню грижі, обізнана, що основним джерелом доходів [PERSON] були кошти отримані від зайняття нетрадиційною медициною та відсотки нараховані на банківський вклад, де були розміщені кошти від продажу квартири. В свою чергу, допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідача - [PERSON] та [PERSON], проживають по сусідству в тому ж будинку, де мешкав [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які тривалий час підтримували дружні стосунки з [PERSON], підтвердили, що протягом останнього року до його смерті [PERSON] займався звичайними справами, не припиняв займатись основним своїм зайняттям - нетрадиційною медициною, приймав на дому відвідувачів, яким надавав медичну допомогу, та отримував від цього дохід, впродовж 2014 року виїжджав на відпочинок - у травні був на морі, у вересні в Карпатах, в цей період лікувався самостійно від сезонних респіраторних захворювань, зовнішнє виглядав як здорова людина, про наявність у нього хронічних хвороб свідки не були обізнані, інвалідності та інших вад здоров'я він не мав, сторонньої допомоги не потребував. Як роз'яснено у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 « Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про усунення від права на спадкування є безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем [PERSON] не доведено в суді підстав для застосування до відповідача [PERSON], доньки покійного спадкодавця, наслідків, передбачених ст.1224 Цивільного кодексу України, а саме, усунення відповідача від спадкування внаслідок ухилення від надання допомоги покійному батьку, також не найшло свого підтвердження те, що спадкодавець через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги внаслідок наявних хронічних захворювань, не отримував медичної допомоги, що призвело до його смерті, ці обставини не були спростовані допитаними в судовому засіданнями свідками як з боку позивача, так і відповідача по справі. При цьому, суд критично відносить до пояснень позивача [PERSON] та свідка [PERSON], які в судовому засіданні лише підтвердили, що покійний [PERSON] незадовго до своєї смерті захворів на запалення легенів, однак до лікарів за медичною допомогою не звертався, тому надані позивачем та свідком покази не можуть слугувати належним доказом того, що [PERSON] за життя перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду, оскільки ці обставини мають бути доведені належними та допустимими доказами, в даному випадку медичними документами хворого, а факт надання матеріальної допомоги особі, яка її потребує, підлягає доказуванню шляхом надання відповідних письмових доказів про передачу (отримання) коштів, понесення інших витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом хворого, тому їх доведення не може ґрунтуватись на поясненнях сторони цивільного процесу, та показах свідків, в той же час в силу положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуально кодексу України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином за відсутності заповідального волевиявлення спадкодавця, право на спадкування здійснюється за законом, в той же час як відповідач є спадкоємцем першої черги за законом, а позивач спадкоємцем п'ятої черги за законом, тому позивач отримує право на спадкування майна померлого спадкодавця лише у разі відмови спадкоємця першої черги за законом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За нормою частини другої ст.1259 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка є спадкоємцем з законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умовами, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Так, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Як роз'яснено у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають . Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявність визначених закодавством підстав необхідних для виникнення у позивача права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом майна спадкодавця, які визначного у ч.2 ст.1259 Цивільного кодексу України, ці обставини спростовуються дослідженими судом доказами, на які посилалась позивач, як підставу для усунення спадкоємця першої черги за законом від права на спадкування, а вимоги про визнання права власності на спадкове майно є похідними та залежать від встановлення обставин виникнення у позивача права на спадкове майно, тому відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині. При цьому, суд враховує, що у випадку прийняття спадщини виключається встановлення часток спадкоємців не у всій спадщині чи не охоплення визначенням часток спадкоємців всього майна, яке входить до складу спадщини, незалежно від того яку частку у спадковому майні просять визнати за ними спадкоємці. Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, серед іншого, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також справедливість, добросовісність та розумність. Принцип неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків, встановлених законом, має безпосереднє відношення та має враховуватись при вирішенні питання про усунення від права на спадкування. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора в особі Головного управління юстиції у місті Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві, [PERSON] про усунення від права на спадкування, визнання права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки судом прийняте рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та керуючи ст.ст.1216, 1217, 1261, 1268, 1224Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 « Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 64, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: dismissed