Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з цим позовом до відповідача та просять стягнути з нього на свою користь збитки в сумі 54917,25 грн. Позов мотивують тим, що у приватній власності їх матері [PERSON] знаходилась земельна ділянка площею 8,78 га, що розташована на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON] було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 8 червня 2012 року на земельну ділянку площею 8,78 га, що розташована на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2015 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 8 червня 2012 року. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2015 року, зокрема визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 8,78 га, що розташована на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. З вищезазначеного судового рішення Товариству з додатковою відповідальністю «Неоальянс» (далі - ТДВ «Неоальянс») стало відомо, що у [PERSON] припилилось право власності на земельну ділянку, а він не мав права отримувати орендну плату. [INFO] [PERSON] помер. 3 жовтня 2018 року після смерті [PERSON] позивачам було видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 8,78 га, що розташована на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Під час оформлення спадкових прав на вищезазначену земельну ділянку позивачам стало відомо, що 15 січня 2014 року між [PERSON] та ТДВ «Неоальянс» укладено на строк десять років договір оренди землі, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 4 квітня 2014 року внесено запис: 5262566. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2020 року визнано недійсним договір оренди землі укладений 15 січня 2014 року між [PERSON] та ТДВ «Неоальянс», про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 4 квітня 2014 року внесено запис: 5262566. Позивачі зазначають, що недійсність правочину створює для відповідача обов`язок здійснити їм відшкодування збитків, заподіяних неправомірним користуванням земельною ділянкою. Умовами спірного договору оренди визначено, що орендар сплачує орендну плату не пізніше 31 грудня року, за який здійснюється розрахунок, тому початок позовної давності для стягнення таких платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання боржником кожної частини зобов`язання окремо. При цьому сплив позовної давності за одним платежем не тягне за собою сплив позовної давності за іншим платежем. Позивачі стверджують, що про існування договору оренди землі їм стало відомо 25 жовтня 2018 року, а тому стягненню підлягають збитки у виді орендної плати за період з 2015-2020 роки, а також згідно зі ст. 625 ЦК України 3 проценти річних та інфляційні втрати. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надіслав. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору письмових пояснень щодо позову до суду не надіслав. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явились, однак надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, просять позов задовольнити та не заперечують проти винесення заочного рішення. Представник відповідача ТДВ «Неоальянс» у судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Оскільки представник відповідача від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, про причину неявки не повідомив, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивачі не заперечують проти винесення заочного рішення. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (чч. 1-3 ст. 83 ЦПК України). Судом установлено, що 17 квітня 2001 року Суходільською сільською радою Долинського району Кіровоградської області на ім`я [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-КР № 017943, за яким їй передано у власність земельну ділянку площею 8,78 га, що розташована на території цієї ж ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 7). [INFO] [PERSON] померла. 8 червня 2012 року державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Величком В.О., [PERSON] на підставі заповіту посвідченого 10 березня 2005 року приватним нотаріусом Новгородківського районного нотаріального округу Кіровоградської області Щербанем С.Ф., зареєстрованого у реєстрі за № 544, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , а саме на земельну ділянку площею 7,78 га, що знаходиться на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2015 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 8 червня 2012 року державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Величком В.О., зареєстроване у реєстрі за № 450. Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 23 грудня 2015 року визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 8,777 га, кадастровий номер: 3521987800:02:000:0141, що знаходиться на території Суходільської сільської ради Долинського району Кіровоградської області та належала на праві власності спадкодавцю [PERSON] , яка померла [INFO] . 15 січня 2014 року між [PERSON] та ТДВ «Неоальянс» було укладено на строк десять років договір оренди землі площею 8,7777 га, кадастровий номер: 3521987800:02:000:0141, що зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 4 квітня 2014 року, номер запису про речове право: 5262566 (далі - Договір). За цим Договором орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 5422,80 грн. Встановлено за домовленістю двох сторін орендну плату в розмірі 3 проценти від нормативної грошової оцінки землі з урахуванням індексації. [INFO] помер [PERSON] 3 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величком В.О., [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 338 по 1/2 частині кожній земельної ділянки площею 8,7777 га, кадастровий номер: 3521987800:02:000:0141, а також одночасно з видачею цього свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності (а. с. 19-20). Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2020 року, залишеного без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 18 березня 2021 року визнано недійсним договір оренди землі укладений 15 січня 2014 року між [PERSON] та ТДВ «Неоальянс», що зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 4 квітня 2014 року за номером: 5262566. За змістом чч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. За чч. 1-3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). Позивачі [PERSON] та [PERSON] не є стороною недійсного правочину, однак у зв`язку з його вчиненням вони не могли реалізовувати свої права власника землі, зокрема реалізувати право передачі землі в оренду та отримати орендну плату у зв`язку із цим. Тобто позивачі у зв`язку із вчиненням недійсного правочину зазнали збитків у виді неможливості передати землю в оренду та отримати орендну плату. Збитками за змістом позову є саме не отримана орендна плата. У свою чергу відповідач у справі є тим суб`єктом внаслідок дій якого позивачі зазнали збитків. Окремо слід зазначити, що відповідач здійснював користування земельною ділянкою на підставі недійсного правочину. За чч. 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва. З огляду на вищезазначене, оскільки право власності не нерухомі речі підлягає державній реєстрації за ч. 1 ст. 182 ЦК України, а тому за ч. 4 ст. 334 ЦК України воно виникає з дня такої реєстрації. У позивачів [PERSON] та [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 8,7777 га, кадастровий номер: 3521987800:02:000:0141, виникло 3 жовтня 2018 року, тобто після видачі їм свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та внесення запису про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За життя [PERSON] не заявляв вимог до ТДВ «Неоальянс» про визнання недійсним договору оренди землі, про відшкодування збитків у зв`язку з укладенням недійсного правочину, а також не заявляв будь-яких інших вимог до цього відповідача з приводу власної земельної ділянки площею 8,7777 га, кадастровий номер: 3521987800:02:000:0141, про що по суті також зазначав Кропивницький апеляційний суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 388/1867/18. Оскільки [PERSON] за життя не вчиняв будь-яких дій спрямованих на відшкодування відповідачем збитків у зв`язку з укладенням недійсного правочину щодо його майна, а позивачі стали власниками земельної ділянки, що була предметом оренди за недійсним правочином лише 3 жовтня 2018 року, відповідно їх вимоги про відшкодування збитків у зв`язку з укладенням недійсного правочину до цієї дати, є необґрунтованими. Суд уважає, що період за який позивачам підлягають відшкодуванню збитки у зв`язку з укладенням недійсного правочину слід рахувати з 3 жовтня 2018 року, тобто з дати набуття у власність майна, що було предметом недійсного правочину та до 18 березня 2021 року, тобто до набрання законної сили рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2020 року, оскільки після цього позивачі отримали можливість повністю реалізовувати права власника землі. У свою чергу позивачі обмежились нарахуванням відшкодування збитків до 2020 року. Визначений позивачами розмір збитків та спосіб їх нарахуванням за вищезазначений період, суд уважає таким, що обґрунтований, розумний та справедливий, а відповідачем у свою чергу не надано будь-яких доказів на його спростування чи необґрунтованість. З огляду на це, з урахуванням способу нарахуванням збитків, що відображений у змісті позову, розмір збитків становить: за 2018 рік (період, починаючи з 3 жовтня) - 1604,70 грн, за 2019 рік - 6507,36 грн, за 2020 рік - 7358,94 грн, а всього 15471 грн. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідальність за ст. 625 ЦК України застосовуються у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання. Обов`язок відповідача відшкодувати збитки позивачам у зв`язку з укладенням недійсного правочину на нього покладено тільки цим рішенням суду, а тому доводи позивачів про невиконання ним обов`язку з відшкодування шкоди в минулому, в конкретний період та на підставі недійсного правочину, є необґрунтованими. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість цього позову та, відповідно його часткове задоволення. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачі у цій справі понесли судові витрати, що складаються з 908 грн сплаченого судового збору, які підлягають стягненню з відповідача на їх користь пропорційно задоволеним вимогам у рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: partial