Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], звертаючись до суду з позовом до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, просили ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] та [PERSON] право користування кімнатою [ADDRESS] та зобов'язати Дніпровську районну у місті Києві державну адміністрацію видати [PERSON] ордер встановленого зразку на жиле приміщення, кімнату [ADDRESS] на осіб: [PERSON], [PERSON] - брата. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що кімната [ADDRESS] надавалась матері позивачів - [PERSON] у 1994 році, як працівнику ЗАТ «Дарна», згідно розпорядження заступника генерального директора даного підприємства. В подальшому до вказаного розпорядження було внесено дані щодо її сина - [PERSON] (без зазначення імені, але з вказівкою на дату народження). Після народження сина [PERSON], він також був вселений до кімнати. Адміністрація та профком ЗАТ «Дарна» були обізнані про вселення позивачів до кімнати, де вони проживали разом з матір'ю, у зв'язку з чим 16.03.1994 року на засіданні профкому та адміністрації комбінату матір позивачів було прийнято на квартирний облік, адреса проживання - [ADDRESS] 06.08.1998 року на спільному засіданні профкому та адміністрації комбінату вказано про зміну прізвища «[PERSON]» на «[PERSON]» та включено позивачів, як дітей, до справи облікового обліку. Зазначені документи, на думку представника позивача, свідчать про правомірність вселення позивачів до кімнати, відкритість користування нею та обізнаність організації, що надавала житло, про вселення та проживання позивачів у кімнаті, що також підтверджується іншими особистими документами, долученими до справи, які містять інформацію щодо фактичного місця проживання позивачів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням наданих письмових пояснень по суті предмету спору. Представник відповідача - Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації - Яценюк Л.П., в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити за відсутності правових підстав видати позивачам ордер на спірне житлове приміщення у відповідності до положень ст.58 Житлового кодексу України. Представник третьої особи - Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, Мацієвська О.П. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити, мотивуючи свою позицію тим, що на даний час Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» є балансоутримувачем житлового будинку [ADDRESS] позивачі дійсно проживають та користуються кімнатою [ADDRESS], сплачують за житлово-комунальні послуги, однак ордер на спірне житлове приміщення у позивачів відсутній, договір найму з мешканцями квартири укладено не було, в той же час комунальне підприємство, як обслуговуюча організація, діє в межах та обсягах повноважень, визначених статутом, а вирішення питання про наявність правових підстав для видачі позивачам ордеру на житлове приміщення відноситься до виключної компетенції районної адміністрації, тому в розрізі даного спору представник підтримує позицію відповідача, як компетентного органу. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що з 05.07.1990 р. по 22.03.2004 р. [PERSON] (змінювала прізвище на «[PERSON]» та «[PERSON]», у зв'язку з укладанням шлюбу) [PERSON] працювала на різних посадах у Закритому акціонерному товаристві «Дарна» (попередні назви: Дарницький шовковий комбінат, Орендне підприємство Дарницький шовковий комбінат «Дарна»), з 12.02.2007р. по 30.06.2010 р. працювала в ТОВ «Україна житло-сервіс» на посаді двірника ЖРЕО-402, що підтверджується даними, які внесено до трудової книжки позивача. (а.с.11-12) Згідно довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 26.04.2017р. №141, [PERSON] працювала в КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» в ЖЕД-402 з 03.08.2015р. на посаді робітника з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями, звільнена 19.04.2017р. у зв'язку зі смертю. (а.с.13) Позивачі у справі - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], - діти [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.16). Згідно положень ст.127 Житлового кодексу України передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідності до положень ст.128 Житлового кодексу України, порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. Статтею 129 Житлового кодексу України встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Примірне положення про гуртожитки, затверджене Постановою Ради міністрів Української РСР від 03.06.1986 року № 208, передбачає порядок надання житлової площі в гуртожитках. Пунктами 9,10 вищевказаного Положення визначено, що жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Як убачається з наявних у справі доказів, заступником генерального директора ЗАТ «Дарна» видано розпорядження на заняття [PERSON] жилої площі в гуртожитку по [ADDRESS], площею 19,5кв.м. на сім'ю з двох осіб, з датою вселення - 10.01.1994 року, в подальшому до зазначеного розпорядження вписані дані про сина [INFO]. (а.с.10) Згідно виписки з Протоколу спільного засідання профкому та адміністрації Дарницького шовкового комбінату №70 від 16.03.1994 року, постановлено рішення про прийняття на квартирний облік [PERSON], яка займає кімнату в гуртожитку по [ADDRESS]. (а.с.43) На спільному засідання адміністрації та профкому ЗАТ «Дарна», яке відбулось 06.08.1998 року, постановлено про внесення відомостей щодо зміни прізвища «[PERSON]» на «[PERSON]» та прийнято рішення про включення в справу квартирного обліку №1926 синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с.44) Рішенням Київської міської ради від 29.05.2003р. №499/659 надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва гуртожитків, у тому числі й гуртожитку, розташованого по [ADDRESS]. (а.с.14) 24.09.2003 року Київською міською державною адміністрацією видано розпорядження № 1783 «Про прийняття-передачу відомчих гуртожитків, службового житла, зовнішніх інженерних мереж та об'єктів комунального призначення ЗАТ «Дарна», вирішено прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Києва та передати до комунальної власності громади Дніпровського району у місті Києві відомчі гуртожитки та службове житло згідно з додатками. (а.с.70) Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 06.10.2003р. №1855 змінено статус гуртожитків, серед яких гуртожиток, розташований на [ADDRESS] на жилі будинки для малосімейних - з 01.11.2003 р. (а.с.15) На підставі розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 30.10.2003 року № 1286 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва відомчих гуртожитків ЗАТ «Дарна», на виконання рішення Дніпровської районної у м. Києві ради від 07.10.2003 року №103 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва відомчих житлових будинків, відомчих гуртожитків та новобудов» та враховуючи розпорядження Київської міської державної адміністрації від 24.09.2003р. №1783 «Про прийняття-передачу відомчих гуртожитків, службового житла, зовнішніх інженерних мереж та об'єктів комунального призначення ЗАТ «Дарна», Комунальному підприємству по утриманню житлового господарства району прийняти на баланс від ЗАТ «Дарна» відомчі гуртожитки разом із вбудованими нежитловими приміщеннями згідно додатку 1. (а.с.71) Згідно Додатку №1 до розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 30.10.2003 року № 1286, визначено Перелік відомчих гуртожитків, які приймаються до комунальної власності територіальних громад міста Києва та передаються до комунальної власності територіальних громад Дніпровського району міста Києві, який включає гуртожиток по вулиці Пожарського, 15. (а.с.71-зворот) Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України) Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження обставин, які свідчать про постійне проживання та користування кімнатою [ADDRESS], позивачами [PERSON] та [PERSON] долучено наступні докази, які були предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті. Так, за даними, викладеними у довідці ЖЕД-402 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» від 18.07.2017р. за №299, розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 26.11.2003 р. №1415 була присвоєна нова нумерація кімнат в комунальних квартирах. Кімнаті в колишньому гуртожитку ЗАТ «Дарна» по [ADDRESS], яка мала нумерацію [NUMBER], був присвоєний номер [NUMBER] в комунальній квартирі [ADDRESS]. (а.с.73) Згідно даних, викладених у Довідці (форми 3-а), виданої ЖЕД-402 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» №267 від 04.03.2004р., за адресою: [ADDRESS] ( гуртожиток), прописані: [PERSON] - з 14.12.1990 року, [PERSON] - з 21.01.2000 року, [PERSON] - з 21.01.2000 року, зазначена довідка також містить відомості про те, що вказані особи фактично проживають [ADDRESS], що складається з однієї кімнати. (а.с.[NUMBER]) Факт проживання [PERSON] разом дітьми - [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] підтверджується Актом про проживання від 03 квітня 2015 року, складеним працівниками ЖРЕО-402 та затверджений начальником ЖРЕО-402. (а.с.8) Також, Акти від 07.09.2016р. та від 28.12.2016р., складені працівниками ЖРЕО-402, містять відомості про те, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в колишньому гуртожитку за адресою: [ADDRESS], однак на протязі багатьох років не проживають за цією адресою, оскільки не мають житлової площі для користування та постійного проживання. В цьому Акті також вказано, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] користуються кімнатою [ADDRESS] (а.с.17, 18) Документація з місця навчання, військового обліку та медичних установ позивачів [PERSON] та [PERSON] містить відомості про їх фактичне місце проживання за адресою спірної квартири. (а.с.21, 23-28, 45-49) Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.63 Цивільного процесуального кодексу України) На підтвердження факту постійного проживання з моменту народження по теперішній час позивачів [PERSON] та [PERSON], допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які проживають в [ADDRESS], та підтвердили факт проживання позивачів [PERSON] та [PERSON] з моменту народження разом зі своєю матір'ю [PERSON], яка на момент отримання кімнати у гуртожитку працювала на підприємстві ЗАТ «Дарна», після припинення трудових відносин з підприємством залишилась проживати у гуртожитку, після зміни статусу будинку з гуртожитку на житловий будинок вони разом, як сім'я, продовжували проживати в квартирі [ADDRESS] однак в силу певних життєвих обставин мати позивачів не встигла до своєї смерті оформити у встановленому порядку документи на це житло та приватизувати квартиру. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає доведеним той факт, що позивачі [PERSON] та [PERSON] з моменту народження постійно проживали разом з матір'ю у спірній квартирі, яка була надана для заселення на підставі розпорядження роботодавця, що відповідає вимогам ст. 128 Житлового кодексу України, за місцем своєї фактичної реєстрації позивачі не проживали з причин відсутності житлової площі, яка могла бути виділена для користування, отже є такими, що набули право користування спірною квартирою, проте невиконання адміністрацією попереднього роботодавця [PERSON], матері позивачів, вимог ст.129 Житлового кодексу України щодо видання громадянинові спеціального ордеру, призводить до порушення гарантованих Конституцією України житлових прав позивачів, які підлягають відновленню у визначений позивачами спосіб захисту шляхом визнання права користування кімнатою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 16 Житлового кодексу України до компетенції виконавчих комітетів селищних, сільських Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить, зокрема, право здійснювати облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду; видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду. Згідно зі ст. 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер - правоустановлюючий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім'єю у жиле приміщення. Як встановлено судом, жилий будинок для малосімейних (колишній гуртожиток), розташований по [ADDRESS] в м. Києві, переданий до комунальної власності територіальної громади Дніпровського району міста Києва, виконавчим органом є Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, оскільки на час прийняття рішенням районною адміністрацією щодо зміни статусу житла з гуртожитку на житловий будинок позивачі постійно користались спірним житлом та продовжують проживати в цій квартирі на час ухвалення судом рішення, відомості про наявність у них в користуванні чи власності іншого житла матеріали справи не містять, тому захист інтересів особи, яка припускає наявність порушення її житлових прав, шляхом встановлення певних юридичних фактів, серед іншого факту проживання особи в певному житловому приміщення, не суперечить природі житлових правовідносин, а в сукупності встановлених судом обставин дає підстави для задоволення вимог в частині спонукання уповноваженого органу видати [PERSON] ордер на право зайняття жилого приміщення - кімнати [ADDRESS], у складі осіб - [PERSON], [PERSON], що є предметом позову. Відповідно до правових позиції Європейського суду з прав людини, а саме до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщення та зобов'язати видати ордер на житлове приміщення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved