Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] у вересні 2015 року звернулась до суду з позовом до Третьої Одеської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, оформленого і виданого 13.10.2004 року спадкоємцю [PERSON] Після неодноразових уточнень позовних вимог в порядку ст..31 ЦПК України в судовому засіданні представник позивачки вимагав ухвалити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, оформлене і видане 13.10.2004 року [PERSON] внаслідок порушення нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори порядку вчинення нот8аріальних дій. Відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] до суду не зявились, про час і місце слухання справи сповіщені, причини неявки суду не повідомили. Представник нотаріальної контори надав заяву про вирішення спору за його відсутності. Представник [PERSON] позов [PERSON] не визнала і просила застосувати до вимог [PERSON] строки позовної давності. Суд вислухав учасників процесу, вивчив матеріали справи і встановив наступне: Квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 17.12.1998 року Державною судноплавною компанією «Чорноморське морське пароплавство» (зареєстрованого в КП «ОМБТІ і РОН») належала на праві спільної часткової власності [PERSON] і [PERSON]. 22 лютого 2001 року після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1\\2 частину вищевказаної квартири. До нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] надав 16.09.2004 року тільки її син [PERSON], який на момент смерть спадкодавці проживав і мав реєстрацію за місцем проживання в [INFO]. 13 жовтня 2004 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1\\2 частину квартири на грошові внески після смерті матері [PERSON] Спадкоємцями за законом до майна [PERSON] є, крім [PERSON], онуки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (за правом представлення після смерті матері [PERSON], померлої 4.11.1994 року), онука [PERSON] (за правом представлення після смерті матері [PERSON], померлої 17.12.1992 року). Онуки заяв до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не надавали. Позивачка доводить, що нотаріус [PERSON] при оформленні свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON] порушила вимоги ст.ст.548,549 ЦК України в редакції 1963 року, норми якого діяли на момент відкриття спадщини, тому як прийняла заяву від спадкоємця більше ніж через три роки після смерті спадкодавці, а свідоцтво про право на спадщину за законом оформила через 3,5 роки після відкриття спадщини. Дослідивши матеріали даної справи і матеріали спадкової справи №1196\\2004 до майна [PERSON] суд дійшов висновку про безпідставність і недоведеність вимог позивачки. Так, рішенням Київського райсуду м. Одеси ухваленого 26 січня 2012 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Третя Одеська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом та договору довічного утримання недійсними, що набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] постійно проживав і мав реєстрацію за місцем проживання квартира [ADDRESS] з 1983 року по 23.12.2006 року (день смерті), що після смерті матері [PERSON] [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном і відповідно до вимог ст..549 ЦК України в редакції 1963 року є спадкоємцем, що прийняв спадщину. Рішенням суду також встановлено, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.10.2004 року, оформлене і посвідчене державним нотаріусом [PERSON] є правомірним і таким, що не порушує права [PERSON], як спадкоємиці до майна [PERSON] Дослідивши матеріали спадкової справи №1196\\2004 суд вважає, що державний нотаріус при оформленні, посвідченні і видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] діяла в межах своїх повноважень і відповідно до положень ЗУ «Про нотаріат», Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року №20\\5. Нотаріус [PERSON] перевірила факт смерті спадкодавця (свідоцтво про смерть [PERSON]І.), місце відкриття спадщини (довідка з місця проживання спадкодавця), прийняття спадщини [PERSON] (довідка КП ДЄЗ «Вузівський» з місця проживання і реєстрації спадкоємця, паспорт з відміткою про реєстрацію за місцем фактичного проживання), склад спадщини (правовстановлюючі документи на квартиру і ощадні книжки), відсутність іншої спадкової справи до майна [PERSON] (витяг з Єдиного реєстру заповітів та спадкових справ). Відповідно до п.211 Інструкції свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із спадкоємцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем. У даному випадку в матеріалах спадкової справи наявні письмові докази щодо постійного проживання спадкоємця [PERSON] за спадкодавцею [PERSON] (крім того позивачеві сторона цей факт визнає). Положеннями ЦКУ в редакції 1963 року і Інструкцією строк звернення з заявою про прийняття спадщини для спадкоємця, що прийняв спадщину, не обмежений. Як не обмежено вказаними правовими нормами і видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину спадкоємцями, що прийняли спадщину. Доводи [PERSON] що [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини не містяться на фактичних обставинах і вимогах закону. Не відповідають положенням закону і доводи позивачки щодо відсутності письмової заяви [PERSON] про відмову від спадщини після смерті бабусі. Так, ч.2 ст.553 ЦК України (в редакції 1963 року) визначає, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 цього Кодексу). В судовому засіданні представник позивачки визнав, що про смерть бабусі [PERSON] довідалась у день смерті спадкодавці (приймала участь у похованні), на момент смерті [PERSON] позивачка з нею не проживала, до нотаріуса заяву про прийняття спадщини в установлений законом строк 6 місяців не надавала. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем, що відмовився від спадщини. Суд погоджується з заявою відповідачевої сторони про пропуск [PERSON] строків позовної давності для звернення до суду з цим позовом. Для оскарження нотаріальних дій нотаріуса встановлений законодавством загальний строк позовної давності в три роки, визначений ст..257 ЦК України в редакції 2004 року. Позивачка у позовних заявах вказала, що вже в травні 2007 року їй стало відомо про оформлення і видачу державним нотаріусом [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON], але до суду з цим позовом [PERSON] звернулась в вересні місяці 2015 року. Посилання позивачки на стан здоровя не підтверджені письмовими доказами(надані медичні документи свідчать, що за станом здоров»я позивачка визнавалась інвалідом у період з 1995 по 1998 роки). Відсутні докази, що [PERSON] з 2007 року зверталась до суду з вимогами щодо неправомірності дій нотаріуса (наявні в матеріалах справи судові рішення свідчать про вирішення судовими інстанціями спорів щодо права позивачки на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], та після смерті [PERSON]А.). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Outcome: dismissed