Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], інтереси яких представляє адвокат Ковальчук Ірина Миколаївна, звернулися до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою, яку уточнили, до Високівської сільської ради Бериславського району Херсонської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно, яку обґрунтувують наступним: [INFO] помер [PERSON], який на випадок своєї смерті залишив заповіт, яким все належне йому рухоме та нерухоме майно заповів [PERSON]. На момент смерті у померлого та позивача [PERSON] був спільний неповнолітній син позивач - [PERSON], який згідно вимог чинного законодавства фактично прийняв спадщину після смерті батька на 1/2 спадкового майна. Спадкова справа нотаріусом відкрита. Померлий [INFO] [PERSON] після своєї смерті залишив спадщину, яка складається з: - частини будівлі-пункту технічного обслуговування літ. А-1 загальною площею 314,8 кв.м., а саме приміщення №№3,4,5, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на підставі рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 26.04.2011 року по справі №2-571/11. Право власності зареєстровано у Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 18.05.2011 року за номером 175 у книзі 1; - транспортного засобу - трактора марки Беларусь 82.1, 2006 року випуску, реєстраційний [NUMBER], який належав йому на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER], виданого 24 березня 2006 року Інспекцією Держтехнагляду по Бериславському району Херсонської області. При оформленні спадщини виявилося, що у правоустановчих документах на нерухоме майно не визначено частки у спільній частковій власності. У мотивувальній частині рішення суду про виділення померлому частини майна зі спільної часткової власності судом встановлено на підставі іншого рішення суду 2009 року по справі №2-337, що його частка становить 66,63%, але даний факт не знайшов свого відображення у резолютивній частині рішення суду та у реєстраційних документах. У зв'язку з чим, нотаріус видав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендував звернутись до суду. Крім того, у свідоцтві про смерть серії [NUMBER], виданому 08 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новокаховського міського управління юстиції у Херсонській області, а/з №21, прізвище та ім'я померлого спадкодавця зазначено як [PERSON], тоді як у правоустановчому документі на транспортний засіб прізвище власника записано як [PERSON], що унеможливлює подальшу реалізацію права на спадщину на дане рухоме майно. Просять: встановити факт належності померлому [PERSON] свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER], виданого 24 березня 2006 року Інспекцією Держтехнагляду по Бериславському району Херсонської області, виданого на ім'я «[PERSON]»; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO], на 1/2 частини від 66,63 % будівлі-пункту технічного обслуговування літ. А-1 загальною площею 314,8 кв.м., а саме: 1/2 приміщення №№3,4,5, розташованої за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO], на 1/2 частини від 66,63 % будівлі-пункту технічного обслуговування літ. А-1 загальною площею 314,8 кв.м., а саме: 1/2 приміщення №№3,4,5, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивачі в судове засідання не з'явились, їх інтереси за договором про надання правової допомоги представляла адвокат Ковальчук І.М., яка просила задовольнити позов з підстав зазначених у ньому. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про судовий розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали цивільної справи та спадкової справи №15/2015, судом встановлені такі обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в м. Нова Каховка Херсонської області, помер [PERSON], про що 08 січня 2014 року зроблено відповідний актовий запис №21 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новокаховського міського управління юстиції у Херсонській області, видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.10). На випадок своєї смерті [PERSON], вчинив особисте розпорядження, заповівши все належне йому рухоме та нерухоме майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося та взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті та на що за законом він буде мати право - позивачу по справі [PERSON] (а.с.11). Відповідно до вимог ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Судом встановлено, що на момент смерті у померлого та позивача [PERSON] був спільний неповнолітній син позивач - [PERSON], [INFO] (а.с. 62, 63), який згідно вимог чинного законодавства фактично прийняв спадщину після смерті батька на 1/2 спадкового майна. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з: - частини будівлі-пункту технічного обслуговування літ. А-1 загальною площею 314,8 кв.м., а саме приміщення №№3,4,5, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на підставі рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 26.04.2011 року по справі №2-571/11. Право власності зареєстровано у Херсонському державному бюро технічної інвентаризації 18.05.2011 року за номером 175 у книзі 1 (а.с. 13). - транспортного засобу - трактора марки Беларусь 82.1, 2006 року випуску, реєстраційний [NUMBER], який належав йому на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER], виданого 24 березня 2006 року Інспекцією Держтехнагляду по Бериславському району Херсонської області (а.с. 16). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкодавець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.. 1297 ЦК України, спадкодавець який прийняв спадщину, складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З копії матеріалів спадкової справи №15/2015 до майна [PERSON], померлого [INFO], вбачається що спадкова справа заведена за заявами [PERSON] та [PERSON] Батьки спадкодавця померли до відкриття спадщини (а.с.34, 35). Судом встановлено, що з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] на нерухоме майно, позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса, який у вчиненні цієї нотаріальної дії відмовив, у зв'язку з тим, що рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 26 квітня 2011 року, справа №2-571/11, було задоволено позов [PERSON] про виділення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності: будівлі-пункту технічного обслуговування літ. А-1 загальною площею 314,8 кв.м., а саме: приміщення №3 площею 182,1 кв.м., приміщення №4 площею 67,2 кв.м., приміщення №5 площею 65,5 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], проте Херсонським державним бюро технічної інвентаризації у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності без зазначення частки у цьому праві, що унеможливлює визначити, на яке саме майно чи на яку саме частку зазначеного майна зареєстровано право власності за [PERSON] (а.с. 15). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд приходить до висновку, що у даному випадку застосуванню підлягає також і ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Даний підхід, закріплено також в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 26.04.2011 року, позов [PERSON] про виділення в натурі частки зі спільної часткової власності задоволено, виділено в натурі [PERSON] частку у спільній частковій власності будівлі-пункту технічного обслуговування літ. А-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка складає площу 314,8 кв.м., а саме: приміщення №3 площею 182,1 кв.м., приміщення №4 площею 67,2 кв.м., приміщення №5 площею 65,5 кв.м., та встановлено, що згідно рішення суду від 28.03.2009 року за №2-337, за [PERSON] визнано право спільної часткової власності на 66,63% від загальної площі будівлі-пункту технічного обслуговування в [ADDRESS] розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що Херсонським державним бюро технічної інвентаризації за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на частину будівлі-пункту технічного обслуговування літ. А-1 загальною площею 314,8 кв.м., а саме: приміщення №№3,4,5, за адресою: [ADDRESS], підстава: рішення Бериславського районного суду від 26.04.2011 року, справа №2-571/11, однак без зазначення частки у цьому праві (а.с. 48), у зв'язку з чим позивачі позбавлені можливості позасудовим порядком оформити своє спадкове право, а тому вимушені звернутися до суду з даним позовом. Іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивачів немає та позивачі правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрали спосіб захисту порушеного права. Таким чином, доведено, що померлому [INFO] [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 66,63 % будівлі-пункту технічного обслуговування літ. А-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 314,8 кв.м., а саме приміщення №№3,4,5. Враховуючи викладене, вимога про визнання права власності на спадкове майно, підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, суд вважає, що вона також підлягає задоволенню виходячи з наступного: Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Позивач [PERSON] з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на рухоме майно, а саме: трактор марки Беларусь 82.1, 2006 року випуску, реєстраційний [NUMBER], який належав померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серії [NUMBER], виданого 24 березня 2006 року Інспекцією Держтехнагляду по Бериславському району Херсонської області, звернулась до нотаріуса, однак в даній дії їй було відмовлено, через те, що у свідоцтві про смерть прізвище та ім'я спадкодавця зазначено як «[PERSON]», тоді як у правоустановчому документі на транспортний засіб прізвище власника записано як «[PERSON]», що не ідентифікує спадкодавця як власника трактора (а.с. 16). Дана помилка унеможливлює подальшу реалізацію позивача права на спадщину, у зв'язку з чим вона була вимушена звернутись до суду. Згідно свідоцтва серії [NUMBER], про реєстрацію машини - трактора марки Беларусь 82.1, 2006 року випуску, реєстраційний [NUMBER], виданого 24 березня 2006 року Інспекцією Держтехнагляду по Бериславському району Херсонської області, вбачається, що власника транспортного засобу через неправильність перекладу, помилково записано як «[PERSON]» (а.с. 16) замість правильного «[PERSON]», що повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами. Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та вимоги Закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, позов про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved