Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ Приватбанк) звернулося до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору від 16.09.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі та саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору, що свідчить про порушення умов кредитного договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2018 року має заборгованість у загальній сумі 11038,47 грн., яка складається з наступного: 1596,50 грн. - заборгованість за кредитом, 5512,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3165,52 грн. - заборгованість по пені та комісії, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 513,74 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 11038,47 грн. та вирішити питання про судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі, підтвердила доводи, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, застосувати відповідно до ст. 257 ЦК України до позовних вимог позовну давність. 11.12.2019 року судом постановлено ухвалу про визнання обов'язковою участі в судовому засіданні представника позивача та відповідача. Відповідач [PERSON] після постановлення зазначеної ухвали в судове засідання не з'явився. За таких обставин суд віршує справу на підставі наявних у справі доказів, наданих представниками позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до анкети-заяви від 16.09.2008 року відповідач отримав платіжну картку «Кредитка «Універсальна» в АТ КБ «Приватбанк» та виразив згоду із тим, що вказана анкета-заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно із довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем, базова відсоткова ставка на місяць складає 3,0% в валюті «UAH», строк погашення щомісячних платежів встановлений до 25 числа місяця, наступного за звітним. Згідно з заявою від 16.09.2008 року [PERSON] отримав в АТ КБ «Приватбанк» кредитну картку № [NUMBER]. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із п. 1.1. Умов та правил надання банківських послуг, належним чином заповнена Заява підписується Клієнтом і, таким чином, Клієнт висловлює свою згоду, що Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання і Тарифами становить укладений Договір про надання банківських послуг. Пунктом 3.1. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що для надання послуг Банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту карту, її вид та строк дії визначені у заяві і Пам'ятці клієнта, підписанням яких Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата відкриття рахунка, зазначена у розділі «Відмітки Банку» Заяви. Згідно із п. 3.3. Умов та правил надання банківських послуг підписання даного Договору є прямою та безумовною згодою Клієнта відносно прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг, Клієнт зобов'язується погашати заборгованість по Кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно до п. 6.6. Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, Клієнт зобов'язується на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі прострочених кредитах і Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.5.1.4. Умов та правил надання банківських послуг за користування Кредитом, наданим Держателю, за наявності пільгового періоду, Держатель сплачує відсотки по пільговій відсотковій ставці (0,01 % річних) в рамках встановленого Пільгового періоду кожної платіжної операції. Пунктом 5.2. Умов та правил надання банківських послуг визначено, що погашення Кредиту - поповнення Картрахунку Держателя здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх Банком на Картрахунок Держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі Договору. На думку позивача, відповідач порушив умови кредитного договору від 16.09.2008 року і станом на 28.02.2018 року має заборгованість у загальній сумі 11038,47 грн., яка складається з наступного: 1596,50 грн. - заборгованість за кредитом, 5512,71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3165,52 грн. - заборгованість по пені та комісії, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 513,74 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про застосування до вимог позивача строків позовної давності. Згідно з випискою по карті [NUMBER] відповідач [PERSON] 16.09.2008 року отримав у банкоматі в м. Рубіжне готівкові кошти в сумі 1550,00 грн. Відповідно до п.5.4. Умов та правил надання банківських послуг строки і порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картами без встановленого мінімального кредитного ліміту здійснюється в наступному порядку: строк погашення відсотків за кредитом - щомісячно за попередній місяць; строк погашення Кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній карті (в полі MONTH). Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» строк дії картки № [NUMBER] закінчився 31.03.2012 року. З 17.09.2008 року по 17.10.2008 року діяв пільговий період нарахування відсотків за ставкою 0,01 % річних. З 18.10.2008 року почала діяти базова відсоткова ставка в розмірі 3,0% в місяць. Слід відзначити, що сторони домовились, що строк внесення щомісячних платежів має здійснюватись до 25 числа місяця, наступного за звітним, про що зазначено у довідці, підписаної відповідачем. Таким чином, в строк до 25 кожного місяця, наступного за звітним, відповідач мав сплатити відсотки за користування кредитом, розмір якого становить 1550,00 грн. за ставкою 3% на місяць. При цьому зобов'язання за цим кредитним договором щодо повернення кредиту мали бути виконані відповідачем в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній карті, тобто до 31.03.2012 року. Таким чином, позивач мав звернутись до суду з позовом про стягнення простроченого кредиту в межах трирічного строку позовної давності, тобто не пізніше 31.03.2015 року. Проте позивач звернувся до суду з позовною заявою 04.06.2018 року, після спливу зазначеного строку. При цьому слід відзначити, що зобов'язання могло бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності, а право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось одразу після спливу визначеного договором строку кредитування. В зазначених правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Таким чином, позивач мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, проте не більше, ніж по 31.03.2012 року. Щодо перебігу позовної давності за вимогами, що складаються із сукупності щомісячних зобов'язань, суд відзначає наступне. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Таким чином, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. 01.04.2012 року припинилось право позивача нараховувати проценти за кредитом. Таким чином, позовна давність не може бути застосована до вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом за період з 01.04.2012 року по 31.03.2018 року, оскільки їх нарахування є необґрунтованим. Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу у вигляді фіксованої частині та у вигляді процентної складової) за період з 01.11.2008 року по 31.03.2018 року суд відзначає, що до цих вимог застосується позовна давність в один рік. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Оскільки судом було встановлено, що спливла позовна давність до основної вимоги до звернення позивача до суду, то, відповідно, спливла позовна давність і до додаткових вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Крім того, слід відзначити, що згідно із абзацом першим, другим ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02.12.2015 року №1275-р, місто Сєвєродонецьк Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Отже, мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями накладається відповідно до вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з 14 квітня 2014 року і застосовується до боргових сум заборгованості за кредитним договором, які виникли після 14 квітня 2014 року. Враховуючи викладене, суд вважає, що пеня та/або штраф, починаючи з 14 квітня 2014 року, була безпідставно нарахована на суму заборгованості за кредитним договором та стягненню з відповідача не підлягає. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Аналізуючи вищенаведене, беручи до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений 28.03.2019 року під час розгляду цивільної справи №444/9519/12, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в зв'язку пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed