Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в Куп'янський міськрайонний суд Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, з посиланням на ті обставини, що відповідач являється рідним батьком позивача [PERSON], [INFO], який продовжує навчання у Куп'янському медичному коледжі ім. Марії Шкарлетової. Кошти на навчання та утримання дитини мати заробляє власними силами, однак їх не вистачає. Крім того, повнолітній [PERSON] потребує лікуванню у зв'язку з виявленою в нього хронічної серцево-судинної хвороби. В добровільному порядку відповідач не надає матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, чим ставить його в скрутне матеріальне становище, так як, для продовження навчання не вистачає коштів, у зв'язку з чим позивачі просять стягнути з відповідача на їх користь аліменти, як на повнолітню дитину, яка продовжує навчання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним 23 років. У судове засідання позивач та співпозивачка не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, за участю їхнього представника, а також просили задовольнити позовні вимоги. Представник позивачів у судовому засіданні позов підтримав та проси суд задовольнити його в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення в яких просив справу розглядати у його відсутність, а також зазначив, що позов не визнає та просить його задовольнити лише частково стягнувши на утримання повнолітнього сина [PERSON] 1/10 частину його доходів до закінчення ним навчання, але не пізніше ніж до досягнення останнім 23 років. Також, відповідач зазначив, що позовні вимоги являються в більшій мірі безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам закону. Так, відповідач вказав, що на його вихованні є малолітня дочка від другого шлюбу [PERSON] [INFO] у якої виявлено кардіологічне захворювання, а також на його утриманні знаходиться непрацездатна дружина [PERSON], яка являється інвалідом ІІІ групи Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, вислухавши думку представника позивачів, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 25 травня 2001 року відділом РАГСу Лохвицького районного управління юстиції, актовий запис №85 (а.с. 4). Відповідач [PERSON] являється батьком повнолітнього позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 5). Повнолітній син відповідача - [PERSON], продовжує навчання у Куп'янському медичному коледжі, із кінцевим строком навчання 01 липня 2015 року. [PERSON] хворіє хронічним серцево-судинним захворюванням, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 8). Відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було зареєстровано 31 серпня 2001 року виконкомом Червонозаводської міськради Лохвицького району Полтавської області (а.с. 30). На вихованні та утриманні відповідача знаходиться малолітня дитина [PERSON] [INFO] (а.с. 31). Донька відповідача від другого шлюбу [PERSON] знаходиться на «Д» обліку в комунальному закладі Лохвицького центру первинної медико-санітарної допомоги Червонозаводської амбулаторії загальної практики сімейної медицини (а.с. 32). Теперішня дружина відповідача [PERSON] має ІІІ групу інвалідності загального захворювання з черговим переоглядом в травні 2014 року (а.с. 33). Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. У відповідності з ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На підставі ст.ст. 182-183 Сімейного кодексу України розмір аліментів, які стягуються на утримання дитини, встановлюється судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, сімейного та матеріального стану сторін, їх доходів, як частина заробітку чи доходу відповідача по справі але розмір аліментів на одну дитину не може бути менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 ч.1 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини чим порушує вимогу ст. 198 СК України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов'язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов'язок) настає за обов'язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач будучи зобов'язаним утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, від виконання свого обов'язку ухиляється, матеріальної допомоги дитині не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює, та має постійний дохід, що підтверджується довідкою начальника Лубенського ЛВУМГ від 22.04.2014 р., де зазначено, що середньомісячна заробітна плата виплачена становить 5 989,815 грн. . Доводи відповідача про те, що його теперішня дружина ніде не працює та знаходиться на його утриманні не підтверджені ніякими доказами, оскільки згідно діючого законодавства третя група інвалідності є робочою групою, а отже дружина відповідача не позбавлена права влаштуватися на роботу, крім того вона повинна отримувати пенсію по інвалідності, в розмірі який визначений державою, про що відповідач суду не повідомив, тобто на думку суду відповідач з метою зменшення розміру аліментів на власну дитину, приховав від суду дійсні доходи, які отримує його сім'я. Не надано суду доказів того, що донька відповідача від другого шлюбу потребує матеріальних затрат на лікування. При цьому як вбачається з матеріалів справи [PERSON] також страждає рядом захворювань, що підтверджується довідкою (взамін військового квитка), згідно якої [PERSON] визнаний обмежено придатний до військової служби (а.с. 7). На підставі викладеного, судом встановлено, що син [PERSON] навчається в Куп'янському медичному коледжі, денна форма навчання, і це вимагає додаткових коштів, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на навчання сина, хоча має таку можливість, що є підставою для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів до закінчення навчання його сина. Стосовно прохання відповідача про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/10 частини всіх видів доходу, то суд не знаходить обґрунтованих підстав для позбавлення дитини права на отримання аліментів на загальних підставах та встановлення стягнення у меншому розмірі, оскільки це може призвести до погіршення становища повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Разом з тим, враховуючи, що [PERSON] буде навчатися у медичному коледжі до 01.07.2015 р., а обов'язок батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, після досягнення ним повноліття, покладається на батьків саме на період навчання, але не довше як до досягнення 23 років, тому суд вважає, в частині позовних вимог стосовно стягнення аліментів до досягнення 23-х років відмовити, та стягувати аліменти саме до 01.07.2015 р., до часу закінчення навчання. Таким чином, суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до припинення навчання, такий розмір аліментів суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи і вимогам законодавства. В силу ст.ст. 191, 201 СК України аліменти слід присудити з дня подання позовної заяви, тобто з 20.02.2014 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial