Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

Адвокат [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Щедрищево, вул. Центральна (Кірова), буд. 27. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником спірного житлового будинку, в якому зареєстрований відповідач [PERSON] З 2013 року відповідач не мешкає в спірному будинку, добровільно з реєстраційного обліку не знімається. Наявність реєстрації відповідача у будинку порушує права та інтереси позивача як власника, оскільки створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Щедрищево, вул. Центральна (Кірова), буд. 27. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву відповідач не скористався. 06.07.2018 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Щедрищево, вул. Центральна (Кірова), буд. 27, що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору дарування жилого будинку від 11.07.2003 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.04.2004 року. Згідно з довідкою Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 17.04.2018 року №23700 відповідач [PERSON], який є сином позивача, зареєстрований за адресою: [INFO] (Кірова), буд. 27. Згідно з актом від 19.04.2018 року за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, с. Щедрищево, вул. Центральна (Кірова), буд. 27, [PERSON] не проживає з 2013 року по теперішній час. Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому суд враховує розяснення, надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, в сукупності з доказами по справі, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні без поважних причин з 2013 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не мешкає в спірному будинку за власним бажанням та без поважних причин, він не ставиться до спірного житла як до постійного місця проживання, що має наслідком визнання його таким, що втратив право користування житлом. Суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: approved