Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Альфа Фарм» компанії «АГ [PERSON] ЛЛС», в якому просили визнати недійсними додаткові угоди до договорів оренди землі, скасувати їх державну реєстрацію, та стягнути понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] відповідно до державних актів на право приватної власності на землю, були власниками, належної відповідно кожному, земельної ділянки. 30 грудня 2004 року [PERSON] та [PERSON] діючи кожний окремо уклали з дочірнім підприємством «Пітер Фарм» Кіпрської компанії «[PERSON] Лімітед» договори оренди своїх земельних ділянок строком на 10 років, тобто до 30.12.2014 року. 14 листопада 2013 року помер [PERSON], та 10 вересня 2013 року помер [PERSON] 28 травня 2014 року [PERSON] (Позивач 1) успадкувала земельну ділянку, що належала [PERSON], а 16 липня 2014 року [PERSON] (Позивач 2) успадкувала земельну ділянку, що належала [PERSON] на підставі відповідних свідоцтв про право на спадщину та зареєстрували своє право власності згідно чинного законодавства. Наприкінці грудня 2014 року позивачі дізналися, що між спадкодавцями та ДП «Альфа Фарм» компанії «АГ [PERSON] ЛЛС» були укладені додаткові угоди до вищевказаних договорів оренди землі, якими збільшено строк їх дії та внесені інші зміни в істотні умови договорів. Зазначили, що додаткові угоди спадкодавці не укладали та не підписували, в звязку з чим просили їх визнати недійсними, скасувати їх державну реєстрацію. Просили стягнути з відповідача всі понесені судові витрати по справі. Представник позивачів за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, з підстав вказаних у позові. Представник відповідача адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що додаткові угоди укладені відповідно до вимог діючого законодавства, та жодним чином не порушують права позивачів, оскільки з ними своєчасно та в повному обсязі відбувався розрахунок по орендній платі. Жодних матеріальних претензій позивачі не мали, а тому відсутні підстави для визнання додаткових угод недійсними. Крім того, зазначає, що вже давно змінилась назва написана на заборі та позивачі мали змогу побачити ці зміни. Просив у задоволенні позову відмовити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює в ДП «Альфа фарм» та займався укладенням додаткових угод. Вказує, що їздив до [PERSON], дав йому документи, той пішов в будинок а вийшов із підписаним документом. Також їздив до Куц, який при ньому дзвонив комусь, пішов до будинку та виніс підписану додаткову угоду. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює в ДП «Альфа фарм» з 2005 року, вказує, що Куц та [PERSON] отримували орендну плату особисто на підставі основної та додаткової угоди. В той же час вказала, що додаткова угода видавалась їм десь у 2000 році, інколи отримували зерном, інколи грошима. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши докази, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а в задоволенні вимог [PERSON] слід відмовити виходячи з наступного. Позивач [PERSON] є власником земельних ділянок площею 6,6422 га та 1,5103 га, які розташовані на території Петрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на вказані земельні ділянки посвідчено свідоцтвами про право на спадщину , зареєстрованого в реєстрі за № 1-616 від 28.05.2014 року та № 1-617 від 28.05.2014 року після смерті її батька [PERSON], який помер 14.11.2013 року. (а.с. 12, 13) Це також підтверджується наданими витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.14,15) 30 грудня 2004 року між спадкодавцем [PERSON] та дочірнім підприємством «Пітер Фарм» Кіпрської компанії «[PERSON] Лімітед» в особі директора [PERSON] укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, який зареєстровано в Генічеському районному відділі ХРФ Центру ДЗК за № 040472008227. Згідно умов вказаного договору [PERSON] передав дочірньому підприємству «Пітер Фарм» Кіпрської компанії «[PERSON] Лімітед» у платне користування строком на десять років земельну ділянку загальною площею 8,15 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ХС № 022181 (а.с. 4,6) 16 грудня 2008 року між [PERSON] та дочірнім підприємством «Альфа Фарм» компанії «АГ [PERSON] ЛЛС», яке виступило в якості правонаступника дочірнього підприємства «Пітер Фарм» Кіпрської компанії «[PERSON] Лімітед», було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 30 грудня 2004 року. Зазначеною додатковою угодою внесено зміни до основного договору оренди землі, а саме: змінено назву орендаря з дочірнього підприємства «Пітер Фарм» Кіпрської компанії «[PERSON] Лімітед» на дочірнє підприємство «Альфа Фарм» компанії «АГ [PERSON] ЛЛС»; викладено в новій редакції строк дії договору на 10 років, тобто до 2019 року; орендна плата встановлена у розмірі 3 % від вартості земельної ділянки щорічно; строки її виплати, передбачалась можливість переходу права оренди на земельну ділянку у випадку реорганізації юридичної особи-орендаря без зміни умов або розірвання основного договору. Зазначена додаткова угода була зареєстрована у Генічеському реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії Центру ДЗК 18 травня 2009р., про що зроблено запис за № 4АА002140-040972000191. (а.с. 23) При цьому, позивач вказує на те, що додаткову угоду від 16 грудня 2008 року з дочірнім підприємством «Альфа Фарм» компанії «АГ [PERSON] ЛЛС» її батько [PERSON] за життя не укладав, підпис в угоді виконано не його рукою, про існування самої угоди позивачка дізналася лише в 2014 року, що й стало підставою звернення до суду. В свою чергу Позивач [PERSON] є власником земельних ділянок площею 2,8315 га, 4,8111 га, 2,0547 га та 2,5987 га, які розташовані на території Петрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності на вказані земельні ділянки посвідчено свідоцтвами про право на спадщину, зареєстрованого в реєстрі за № 1-859, №1-858, №1-860 та №857 від 16.07.2014 року після смерті її батька [PERSON], який помер 10 вересня 2013 року. (а.с.16,17) Це також підтверджується наданими витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.18-21) 30 грудня 2004 року між спадкодавцем [PERSON] та дочірнім підприємством «Пітер Фарм» Кіпрської компанії «[PERSON] Лімітед» в особі директора [PERSON] укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, який зареєстровано в Генічеському районному відділі ХРФ Центру ДЗК за № [NUMBER]. Згідно умов вказаного договору [PERSON] передав дочірньому підприємству «Пітер Фарм» Кіпрської компанії «[PERSON] Лімітед» у платне користування строком на десять років зазначену земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ХС № 037120 (а.с. 5,9-11) 16 грудня 2008 року між [PERSON] та дочірнім підприємством «Альфа Фарм» компанії «АГ [PERSON] ЛЛС», яке виступило в якості правонаступника дочірнього підприємства «Пітер Фарм» Кіпрської компанії «[PERSON] Лімітед», було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 30 грудня 2004 року. Зазначеною додатковою угодою внесено зміни до основного договору оренди землі, а саме: змінено назву орендаря з дочірнього підприємства «Пітер Фарм» Кіпрської компанії «[PERSON] Лімітед» на дочірнє підприємство «Альфа Фарм» компанії «АГ [PERSON] ЛЛС»; викладено в новій редакції строк дії договору на 10 років, тобто до 2019 року; орендна плата встановлена у розмірі 3 % від вартості земельної ділянки щорічно; строки її виплати, передбачалась можливість переходу права оренди на земельну ділянку у випадку реорганізації юридичної особи-орендаря без зміни умов або розірвання основного договору. Зазначена додаткова угода була зареєстрована у Генічеському реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії Центру ДЗК 18 травня 2009р., про що зроблено запис за № 4АА002140-040972000056. (а.с.25) При цьому, позивач вказує на те, що додаткову угоду від 16 грудня 2008 року з дочірнім підприємством «Альфа Фарм» компанії «АГ [PERSON] ЛЛС» за життя її батько [PERSON] не укладав, підпис в угоді виконано не його рукою, про існування самої угоди дізналася лише в 2014 року, що й стало підставою звернення до суду. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами суд зазначає наступне. Правовідносини щодо використання (оренди) земельної ділянки врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Законом України «Про оренду землі», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно\~\~ч.1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі»\~\~- укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ст. ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі та набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом. Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Пунктом 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору, не отримано акцепт стороною, що направила оферту, не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5\~Постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.2 ст.207, п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною і юридичною особою. Так, договори [PERSON], [PERSON] та відповідачем - дочірнє підприємство «Альфа Фарм» компанії «АГ [PERSON] ЛЛС» щодо користування земельною ділянкою повинні укладатися в письмовій формі, адже завдяки підписанню тексту правочину стороною (сторонами) здійснюється ідентифікація цих осіб, забезпечується визначеність того, що певна особа особисто приймала участь у вчиненні правочину, посвідчується намір сторони прийняти на себе зобов'язання відповідно до вчиненого правочину. Таким чином, договори між ними щодо користування земельною ділянкою повинні укладатися в письмовій формі, адже завдяки підписанню тексту правочину стороною (сторонами) здійснюється ідентифікація цих осіб, забезпечується визначеність того, що певна особа особисто приймала участь у вчиненні правочину, посвідчується намір сторони прийняти на себе зобов'язання відповідно до вчиненого правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі просили визнати додаткові угоди до договорів оренди землі недійсними та скасувати їх державну реєстрацію, з тих підстав, що власники земельних ділянок, які вони успадкували після їх смерті, не підписували ці угоди, тим самим її не укладали. Задля зясування істини у справі, були проведені судові почеркознавчі експертизи на предмет достовірності підписів орендодавців в додаткових угодах. Слід зазначити, що відповідачем також була заявлена почеркознавча експертиза, проте в подальшому він відмовився від проведення такої, у звязку із чим, ухвалою суду від 01.02.2016 року клопотання представника позивача було задоволено та призначена почеркознавча експертиза за заявленими ним запитаннями. Так, згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 866 від 30 вересня 2016 року, проведеної експертом Миколаївського відділення Одеського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України, встановлено, що встановити чи виконано підпис від імені [PERSON] у графі орендодавець додаткової угоди від 16.12.2008 року, яка зареєстрована 18.05.2009 року у Генічеському реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії Центру ДЗК за № 4АА002140-040972000191 самим [PERSON] чи іншою особою не представляється можливим у звязку із тим, що встановлених розбіжних ознак недостатньо для прийняття рішення у будь-якій формі щодо виконавця досліджуваного підпису. Встановити більшу кількість ознак не представляється можливим через конструктивно просту будову досліджуваного підпису, яка містить обмежений графічний матеріал. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 866 від 30 вересня 2016 року, проведеної експертом Миколаївського відділення Одеського НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України, встановлено, що підпис від імені [PERSON] графі орендодавець додаткової угоди від 16.12.2008 року, яка зареєстрована 18.05.2009 року у Генічеському реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії Центру ДЗК за № 4АА002140-040972000056 виконаний не [PERSON], а іншою особою. (а.с. 143-147) Відповідно до принципу диспозитивності судового процесу закріпленому у\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу,\~в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін\~та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. ст.\~58,\~59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Клопотань щодо проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи сторонами у справі в судовому засіданні не заявлялось. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки додаткова угода до договору оренди землі, що укладена між [PERSON] та відповідачем, підписана не самим спадкодавцем, тож справжнє волевиявлення щодо розпорядження належним йому майном - земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на умовах, передбачених додатковою угодою, не засвідчене відповідно до закону. Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним за ст. ст.\~203,\~215 ЦК України\~з підстави підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутності волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину. Протилежної думки приходить суд, щодо додаткової угоди до договору оренди землі, що укладався між [PERSON] та відповідачем, оскільки належними та допустимими доказами позивачем [PERSON] в судовому засіданні не доведено що саме іншою особою було виконано підпис в зазначеній додатковій угоді від імені [PERSON], що також відображається у висновку судово-почеркознавчої експертизи від 30.09.2016 року. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, що позивачі отримуючи орендну плату, фактично вчинили дії спрямовані на схвалення додаткових угод до договорів оренди землі. Так, згідно розяснень абз. 4 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2006 року, виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Пояснення свідків щодо надання додаткових угод не підтверджує факт підписання додаткової угоди конкретною особою. Доказів, які б підтверджували підписання додаткової угоди саме позивачем - суду не надано. Стосовно твердження представника відповідача щодо пропущення строків звернення до суду позивачем для оскарження додаткової угоди, то згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, як його порушила. В даному випадку згідно ст. 257 Цивільного кодексу України застосовується загальна позовна давність тривалістю три роки. Так, позивачі в судовому засіданні довели, а представником відповідача належними доказами не спростовано, що про порушення свого права вони дізналися лише взимку 2014 року, після чого звернулися до суду, тому строки звернення до суду не сплинули. Про це свідчить надані суду відповіді директора ДП «Альфа фарм» на повідомлення позивачів датовані 28.12.2014 року. (а.с.22,24) До суду позивачі звернулись 03.02.2015 року. Виходячи з викладеного, суд вважає, що спірна додаткова угода належним чином з власником земельної ділянки укладена не були, волевиявлення власника, а саме [PERSON], яке б відповідало його внутрішній волі на укладення додаткової угоди не було, угода ним особисто не підписана, тому суд вважає, що є всі підстави для визнання вищевказаної додаткової угоди недійсною, та скасування її державної реєстрації. Що стосується позовних вимог [PERSON], то суд приймаючи до уваги вимоги статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а позивачем [PERSON] не надано належних доказів порушення її прав та законних інтересів, тому у задоволенні позову в частині позовних вимог [PERSON] про визнання додаткової угоди до договору оренди землі недійсною, та скасування її державної реєстрації слід відмовити. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові № 10 від 17 жовтня 2014 року п.45 після закінчення розгляду справи витрати пов'язані з проведенням судової експертизи підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених\~ст. 88 ЦПК України. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволені, то відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача на її користь підлягають стягненню судові витрати, що складаються із половини сплаченої суми судового збору 121,80 грн. та витрат, пов'язаних з проведенням судової почеркознавчої експертизи у розмірі 1774,08 грн., що загалом складає 1895,88 (одна тисяча вісімсот девяносто пять гривень 88 копійок).

Outcome: approved