Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач») про стягнення з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], адреса реєстрації [ADDRESS], на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], адреса реєстрації [ADDRESS], неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у загальній сумі 68 034,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що, не зважаючи на свій обовязок сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, визначений рішенням суду, відповідач фактично з моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів не здійснив жодної оплати аліментних платежів, а тому станом на даний час заборгованість Відповідача становить 20 400,00 грн. Враховуючи загальний розмір заборгованості за аліментами в період, в який вона утворилася (12.11.2010 р. 24.01.2013 р.) 16 200,00 грн., розмір пені, за підрахунком Позивача, складає 68 034,00 грн., і саме вказану суму Позивач просить стягнути з Відповідача. 17 листопада 2015 року Позивачем подано заяву про розгляд справи без її участі та без участі її представника, в якій вона не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання Відповідача та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву Позивача, в якій вона не заперечувала проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 червня 2010 року у справі № 2-4415/2010, яке набрало законної сили 14 липня 2010 року, вирішено стягувати з [PERSON], [INFO], не працюючого, аліменти в користь [PERSON], на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердому грошовому розмірі по 300 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 19.04.2010 року. 27 жовтня 2010 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області по вищевказаній цивільній справі видано виконавчий лист. Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ВП № 22895290 від 12 листопада 2010 року відкрито виконавче провадження з виконання Виконавчого листа № 2-4415, виданого 22 червня 2010 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Як підтверджується Довідкою-розрахунком Відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції № 2-32/13-10 від 20 серпня 2013 року, заборгованість згідно виконавчого листа № 2-4415/2010 року від 27 жовтня 2010 року станом на 01 липня 2013 року становить 20 400,00 грн. Відповідно до статті 196 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду з даним цивільним позовом про стягнення з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у загальній сумі 68 034,00 грн. за період, починаючи з 12 листопада 2010 року по 24 січня 2013 року (досягнення дітьми повноліття). Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»передбачена ст.196 СК Українивідповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, за змістом статті 549 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до наступних, а кількість днів прострочення за аліментами обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено по сплаті певної суми заборгованості кожного місяця. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 вересня 2013 року по справі № 6-81 цс 13. Відтак, Суд звертає увагу на те, що здійснений представником Позивача розрахунок розміру пені у спірних правовідносинах шляхом щомісячного сумування усієї кількості днів прострочення виконання Відповідачем аліментного зобовязання, не відповідає вимогам закону та є невірним. З врахуванням вищезазначеного, Судом проведено перерахунок пеніз врахуванням кожної суми щомісячного платежу, шляхом множенням суми платежуза місяць на кількість днів місяця та на 1 відсоток суми боргу, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів за період з 11 листопада 2010 року по 24 січня 2013 року включно, що становить 4 830,00 грн., зокрема: - 12.11.10р. 30.11.10р. 19 днів х 1% х 600,00 грн. = 114,00 грн.; - 01.12.10р. 31.12.10р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.01.11р. 31.01.11р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.02.11р. 28.22.11р. 28 днів х 1% х 600,00 грн. = 168,00 грн.; - 01.03.11р. 31.03.11р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.04.11р. 30.04.11р. 30 днів х 1% х 600,00 грн. = 180,00 грн.; - 01.05.11р. 31.05.11р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.06.11р. 30.06.11р. 30 днів х 1% х 600,00 грн. = 180,00 грн.; - 01.07.11р. 31.07.11р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.08.11р. 31.08.11р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.09.11р. 30.09.11р. 30 днів х 1% х 600,00 грн. = 180,00 грн.; - 01.10.11р. 31.10.11р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.11.11р. 30.11.11р. 30 днів х 1% х 600,00 грн. = 180,00 грн.; - 01.12.11р. 31.12.11р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.01.12р. 31.01.12р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.02.12р. 29.02.12р. 29 днів х 1% х 600,00 грн. = 174,00 грн.; - 01.03.12р. 31.03.12р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.04.12р. 30.04.12р. 30 днів х 1% х 600,00 грн. = 180,00 грн.; - 01.05.12р. 31.05.12р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.06.12р. 30.06.12р. 30 днів х 1% х 600,00 грн. = 180,00 грн.; - 01.07.12р. 31.07.12р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.08.12р. 31.08.12р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.09.12р. 30.09.12р. 30 днів х 1% х 600,00 грн. = 180,00 грн.; - 01.10.12р. 31.10.12р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.11.12р. 30.11.12р. 30 днів х 1% х 600,00 грн. = 180,00 грн.; - 01.12.12р. 31.12.12р. 31 день х 1% х 600,00 грн. = 186,00 грн.; - 01.01.13р. 24.01.13р. 24 дні х 1% х 600,00 грн. = 144,00 грн. Отже, загальна сума неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення становить 4 830,00 грн. Таким чином, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково, а стягненню з відповідача підлягає сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 4 830,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з Відповідача також слід стягнути на користь Позивача понесені нею витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 48,3 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно дост. 196 Сімейного кодексу України, п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 79, 88 ЦПК України,

Outcome: partial