Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Адвокат Ярошевський\~О.Т.,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 01 лютого 2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] [PERSON] зазначив, що позивач з 02.12.1963 року по 01.10.1976 рік, та з 18.09.1978 року по 23.05.2007 рік працював на в Криворізькому металургійному комбінаті «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», по різним професіям: зварювальником, старшим зварювальником, майстром виробництва, начальником штрипсового стана. Працюючи довгий час начальником штрипсового стана в шкідливих умовах позивач отримав професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень 1 ст. (пиловий бронхіт 1 ст.). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16 лютого 1996 року причини виникнення професійного захворювання: пил концентрації 6.7-7, 6-8,0 мг/м3 при ПДК 6 мг/м3. Висновком ВТЕК від 22.02.1996 року позивачу вперше встановлено 35% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. Після неодноразових оглядів, висновком ЛТЕК від 05.02.2001 року позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності безстроково, визначено потребу в додаткових видах допомоги санлікування та медикаментозне лікування. У зв`язку із отриманням професійного захворювання Позивач став інвалідом, змушений постійно проходити курси медикаментозного лікування. Порушено звичайний спосіб життя позивача, наслідки професійного захворювання вимагають додаткових зусиль для організації його життя, він постійно відчуває болі в грудях, та приступи задухи. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь 200 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Представник Відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Яводчак О.В. подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, позивач помилково вважає, що професійне захворювання виникло з вини відповідача, оскільки ст. 14 ЗУ «Про охорону праці» встановлено, що працівник несе відповідальність за порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці, правил поводження з машинами, механізмами, та іншими засобами виробництва, зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства. Відповідно до п. 20 Акту № 19 від 23.12.2020 року «Про розслідування причин виникнення професійного хронічного захворювання» особи, що порушили законодавство про працю не встановлені. Крім того, позивач при пред`явленні вимог про стягнення моральної шкоди має довести в чому полягає завдана шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно. З яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір шкоди, та якими доказами він це підтверджує. В своєму змісті позовної заяви позивач не вказав, в чому саме проявляються душевні страждання їх глибина та тривалість, як це відобразилось у його повсякденному житті. Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди», надісланих листом Міністерства юстиції від 13.05.2004 року № 35-13/797 (в редакції від 20.09.2013), вказано, що моральну шкоду не можна відшкодовувати в повному обсязі так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Крім того, правовідносини, що існували між позивачем та відповідачем ґрунтувалися на підставі трудового договору, а отже до таких правовідносин не може застосовуватись такий спосіб захисту як компенсація моральної шкоди. Зважаючи на те, що позивачем не надано суду жодних допустимих та належних доказів які б підтверджували факт спричинення шкоди саме відповідачем, доказів що підтверджують протиправність дій відповідача і його вину, відсутність причинного зв`язку між протиправною дією та негативними наслідками вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню. У зв`язку з чим, представник відповідача заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено,\~що відповідно\~до записів,\~які містяться\~в трудовій\~книжці,\~виданої на\~ім`я [PERSON] ,\~останній з\~02.12.1963\~року по 20.11.1968 року працював на посаді зварювальника 6-го розряду Криворізького металургійного комбінату «Криворіжсталь», з 20.11.1968 року по 19.11.1972 року на посаді старшого зварювальника нагрівальної печі сортопрокатного цеху № 1 8-го розряду, 25.03.1975 року призначений на посаду майстра виробництва сортопрокатного цеху № 1 працював до 01.10.1976 року. 01.10.1976 року був прийнятий на посаду голови цехового комітету по переводу, 18.19.1978 року прийнятий по переводу в сортопрокатний цех № 1 на посаду майстра виробництва дрібно сортного стану 250-2, 07.06.1982 року переведений на посаду начальника штрипсового стану 300, 30.10.1990 року переведений на КГЗ «Криворіжсталь прокат», 27.02.1991 року був переведений на посаду начальника ШС 300, та працював до 31.03.1998 року. 01.04.1998 року прийнятий по переводу в КГЗ «Криворіжсталь прокат» на посаду начальника дільниці ШС-300, пропрацював там до 23.05.2007 року та був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 8-10). Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 16.02.1996 року вбачається, що причиною виникнення професійного захворювання є пил концентрації 6.7-7, 6-8,0 мг/м3 при ПДК 6 мг/м3. Відповідно до вказаного Акту встановлено, що внаслідок тяжкої праці Позивачем отримано хронічне професійне захворювання: хронічний обструктивний бронхіт, емфізема легень 1 ст., пиловий бронхіт 1 ст. (а.с. 11 зворот) У зв`язку із втратою професійної працездатності [PERSON] 22.02.1996 року, пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією (надалі - ЛТЕК), де йому з 19.02.1996 року було первинно встановлено ступень втрати професійної працездатності 35% та третя група інвалідності з переоглядом до 01.02.1997 року, повторно 05.02.1997 року позивачу було встановлено ступень втрати професійної працездатності 45% та третя група інвалідності з переоглядом до 01.02.1999 року, повторно 22.02.1999 року було встановлено ступень втрати професійної працездатності 45% та третя група інвалідності безстроково, та повторно 05.02.2001 року позивачу було встановлено ступень втрати професійної працездатності 55% та третя група інвалідності з 24 січня 2001 року безстроково, що підтверджується виписками із акта ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серії № [NUMBER] виданими на ім`я Позивача. (а.с. 12 зворот, 13). У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування\~\~ шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до\~статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди [PERSON] мали місце до 14.01.2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України,\~\~в редакції 1963 року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння. Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку з ушкодженням його здоров`я в результаті нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР, в редакції 1963 року. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~\~Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Таким чином, судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням після тривалої праці на підприємстві КДГМК «Криворіжсталь», у зв`язку із чим вважає доведеним покладення обов`язку відшкодувати позивачу шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на КДГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Суд, бере до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер травми та відсоток втрати професійної працездатності, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили. Посилання відповідача на те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на негативні наслідки, які настали для позивача внаслідок часткової втрати професійної працездатності. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, суд вважає за доцільне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданою ушкодженням здоров`я у розмірі 85\~000 грн., без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial