Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради («Відповідач») про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , права власності на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представником Івано-Франківської міської ради на адресу суду направлено Відзив на позов, в якій представник просить прийняти рішення на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Крім того, в поданому відзиві представник Відповідача просить розглядати справу без їх участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] (а.с.46), звернулась до суду з приводу захисту своїх прав як спадкоємця за законом. Згідно Свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.45) батьком [PERSON] є [PERSON] , українець. [INFO] батько Позивача - [PERSON] , [INFO] , помер (а.с.77). Як встановлено Судом та підтверджується матеріалами справи, після смерті [PERSON] , [INFO] було заведено спадкову справу за №443/2011 в Автономній республіці Крим Першою Євпаторійською державною нотаріальною конторою. Згідно поданих заяв спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , є Позивач [PERSON] (донька) та [PERSON] (син). Спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , є [PERSON] (онук померлого та син Позивача). Матеріалами спадкової справи, копії документів із якої містяться в матеріалах справи (а.с.21-76), підтверджується, що державним нотаріусом Першої Євпаторійської державної нотаріальної контори АРК видано свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом відповідно на імена вищезазначених спадкоємців щодо майна, яке знаходиться в м. Євпаторія, в Чорноморському районі, а також на банківські вклади. Відповідно до свідоцтва про смерть (Свидетельство о смерти) [NUMBER] від 01 серпня 2012 року (а.с.16) [PERSON] помер [INFO] у м. Москва, Росія. Разом з тим, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.13) [PERSON] на праві приватної власності належала 1/4 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Листом нотаріуса Євпаторійського міського нотаріального округу О.А.Марченко №660 від 17 жовтня 2019 року (а.с.78) [PERSON] було повідомлено про необхідність звернення до нотаріуса міста Івано-Франківська для оформлення спадкових прав на частку у квартирі за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідно до ст. ст. 45, 48 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р., м. Мінськ, право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. Провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.12.2019 року приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич Л.Б. (а.с.18) [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом на 1/4 частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з тим, що спадкова справа заведена 03.10.2011 року за №443/2011 в Автономній республіці Крим Першою Євпаторійською державною нотаріальною конторою і зареєстрована в спадковому реєстрі за №51784045. Як зазначено нотаріусом у вищевказаній постанові, оформлення спадкових прав у випадку наявності заведеної спадкової справи на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя у порядку, встановленому п.п.16.4-16.7 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року №3253/5, тимчасово обмежено. У випадку заведення спадкової справи на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя громадяни мають право звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] звернулася до суду з даним цивільним позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК Ураїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його і власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 24.06.83 №4 судам роз`яснено, що відповідно до гл.4 закону від 25.12.74 «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Таким чином, зверненню до суду з відповідним позовом має передувати вирішення питання про видачу особі (спадкоємцю) нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Вищевказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 16 січня 2019 року у справі №2-390/2006. Судом встановлено факт дотримання Позивачем вищезазначеного порядку, оскільки вона зверталася до нотаріусів із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, у чому їй було відмовлено. Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, Суд вважає, що вимоги Позивача підлягають задоволенню, оскільки в ході розгляду справи Позивачем доведено, що обставини правовідносин, які склалися станом на даний час (заведення спадкової справи на тимчасово окупованій території та відповідні законодавчі положення) унеможливлюють оформлення її спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, враховуючи наведене, слід дійти висновку про наявність достатніх підстав для визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Право власності померлого [PERSON] на вищевказану частку квартири підтверджується належними доказами, які містяться в матеріалах справи. Інших спадкоємців за законом першої черги, окрім Позивача, Судом не встановлено, оскільки наявні в матеріалах справи документи протилежного не містять. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі викладеного,

Outcome: approved