Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

[PERSON] у травні 2018 року звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що він є власником 1/2 частини житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Київська, 99 у м. Пирятині Полтавської області. Власником іншої 1/2 частини будинку був [PERSON], який помер 21 жовтня 1999 року. Відразу після смерті [PERSON] позивач розпочав користуватися частиною будинку, що належала [PERSON], обробляти присадибну земельну ділянку. Після смерті останнього та до цього часу ніхто жодних претензій щодо володіння [PERSON] 1/2 частиною будинку, що належала [PERSON] не предявляв. З жовтня 1999 року і по даний час [PERSON] відкрито та безперервно володіє 1/2 частиною будинковолодіння, що належала [PERSON] У звязку з викладеним позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить визнати за ним право власності на вищевказане майно за набувальною давністю. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] міської ради Полтавської області у судовому засіданні позовну заяву визнав, не заперечує проти її задоволення. Згідно ст.ст. 12, 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Згідно ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом установлено, що [PERSON], [INFO], є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель по вул. Київська, 99, м. Пирятин Полтавської області, що підтверджується договором дарування серії АЕІ № 474156 від 16.01.2002 (а.с. 5). Згідно довідки КП Лубенського МБТІ № 73-Т від 28.02.2018 інша 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель по вул. Київська, 99, м. Пирятин Полтавської області зареєстрована за [PERSON] (а.с. 9). Вказане будинковолодіння в цілому складається із житлового будинку «А-1» (загальною площею 39,5 м2, житловою площею 18,8 м2), погрібника «Г», огорожі №1, огорожі №2 (а.с. 6-8). 21 жовтня 1999 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 10). Спадкоємців, які бажають прийняти спадщину після смерті 21.10.1999 [PERSON] немає, про що свідчить Витяг зі Спадкового реєстру № 51117115 від 02.03.2018 про відсутність спадкової справи до майна померлого (а.с. 11). [PERSON] утримує у належному стані, добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується будинковолодінням та земельною ділянкою, розташованих по вул. Київська, 99 у м. Пирятині Полтавської області з 1999 року. Відповідно до частини першої статті 344\~ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При цьому судом враховується чи володіння є: добросовісним (якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності); відкритим (якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні); володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Позивач володіє нерухомим майном будинковолодінням по вул. Київська, 99 у м. Пирятині Полтавської області фактично з 1999 року з того часу, як [PERSON] помер, тобто більше 10 років. Особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки позивач фактично безперервно та відкрито володіє вказаним житловим будинком з 1999 року, добросовісно ним заволодів, інакше як у судовому порядку визнати його право власності на нерухоме майно будинковолодіння по вул. Київська, 99 у м. Пирятині Полтавської області неможливо, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов про визнання за ним права власності за набувальною давністю є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved