Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

[PERSON], уточнивши у судовому засіданні позовні вимоги, просить встановити факт, що [PERSON], [INFO], є рідним батьком [PERSON], померлої [INFO]; визнати за [PERSON], право власності на ? частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його рідної доньки - [PERSON], померлої [INFO]; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 27 березня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №1273; виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; стягнути з відповідачів судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. При цьому зазначив, що [INFO] померла донька [PERSON] - [PERSON], якій на момент смерті на праві приватної власності належало ? частини квартири [ADDRESS]. Інша ? частина вказаної квартири належала на праві приватної власності [PERSON] Позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті доньки, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з відсутністю у [PERSON] правовстановлюючого документу на спадкове майно та у зв'язку з розбіжностями в написанні ім'я померлої та прізвищ заявника та померлої. В подальшому [PERSON] дізнався про рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2008 року, яким за [PERSON],[PERSON], [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS], яке він оскаржував в апеляційній інстанції і ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2009 року зазначене рішення Київського райсуду м. Одеси скасовано. 09 жовтня 2009 року позивач дізнався про договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був укладений 27 березня 2009 року та який порушує права [PERSON] як спадкоємця першої черги за законом, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник відповідача [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS], що дана квартира була придбана нею замість іншої, яку вона продала у лютому 2009 року. Зазначила, що на час укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] продавці - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали право відчужувати квартиру на підставі чинного у той час рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2008 року. Квартира придбана нею для проживання її доньки - [PERSON] та онука [PERSON], які проживають у даній квартирі з 27 березня 2009 року, зареєстровані у ній з 15 квітня 2009 року. Іншого житла, яке належало б [PERSON] на праві власності, вона не має. Крім того, зазначила, що позивачем [PERSON] був пропущений строк позовної давності для пред'явлення позову в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та про визнання права власності на вказану квартиру та просила суд відносно цих вимог застосувати строк позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України. Відповідач [PERSON] просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що [PERSON] звертався до нотаріальної контори щодо отримання спадщини після смерті [PERSON], а не [PERSON], які є різними особами. Також зазначила, що доказів, що [PERSON] є його дочкою, [PERSON] не надав. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Вислухавши учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, матеріали справи №2-1559/2011, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] Під час шлюбу [INFO] в [PERSON] та [PERSON] народилася донька, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 21.07.1962 року міським ЗАГС м. Одеси, актовий запис №2023, в якому імена та прізвища новонародженої та батьків зазначені російською мовою, а саме: «отец - [PERSON]», «мать - [PERSON]», «дочь - [PERSON]», дата народження - [INFO], місце народження - Одеса, тобто відмінність у написанні імен та прізвищ новонародженої та її батьків була відсутня. В подальшому шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Дочка залишилася проживати з матір'ю - [PERSON], яка вдруге вийшла заміж за [PERSON], та прийняла прізвище нового чоловіка - [PERSON]. Зазначене підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], виданого 22 липня 1977 року Усть-Уганською сільською радою Сургутського району Тюменської області. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 березня 1998 року за №117501 (виданого російською мовою) колишня дружина [PERSON] - [PERSON] та члени її сім'ї: «[PERSON]», [PERSON], [PERSON] (мати [PERSON]) в порядку приватизації отримали по ? частини квартири [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим [INFO] відділом РАГСу адміністрації м. Сургута Росії. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 жовтня 2002 року за №3-3999 та Угоди про розподіл спадкового майна від 04 жовтня 2002 року за №3-4002 ? частину квартири [ADDRESS] після смерті своєї матері - [PERSON] прийняла в спадщину донька - [PERSON], тобто, при оформленні документів українською мовою прізвище, ім'я та по-батькові доньки [PERSON] - «[PERSON]» було перекладено з російської на українську мову як - «[PERSON]», внаслідок чого з'явилися розбіжності в написанні імені та прізвища однієї і тої самої людини. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт існування між [PERSON] та [PERSON] родинних відносин та пояснили, що [PERSON] дійсно є рідним батьком [PERSON] Показання свідків [PERSON] та [PERSON] відносно того, що [PERSON] не брав участь у вихованні своєї доньки [PERSON] до уваги судом не беруться як такі, що не відносяться до предмету даного спору. В судовому засіданні також були оглянуті оригінали фотокарток, де позивач [PERSON] та померла [PERSON] зображені в різних життєвих ситуаціях, у різні періоди життя, в колі родини та родичів, що сторонами по справі не заперечувалося. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року для розгляду в порядку окремого провадження не може бути прийнята заява про встановлення факту родинних відносин, якщо заявник порушує справу з метою підтвердити в наступному своє право на жиле приміщення або на обмін жилого приміщення. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Таким чином, сукупність досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою, дає підставу суду зробити висновок про те, що [PERSON] ([INFO]) є рідним батьком [PERSON], померлої [INFO]. [INFO] померла [PERSON] - мати [PERSON] На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 серпня 2007 року [PERSON] прийняла в спадщину після смерті [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS]. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 03.09.2007 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. 10 жовтня 2007 року [PERSON] звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка була прийнята Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 28 лютого 2008 року та зареєстрована за №949. 30 жовтня 2008 року на підставі листа Третьої Одеської державної нотаріальної контори під №7284 від 30.10.2008 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з відсутністю у [PERSON] правовстановлюючого документу на спадкове майно та у зв'язку з розбіжностями в написанні ім'я померлої та прізвищ заявника та померлої. Не зважаючи на те, що [PERSON] як батько померлої [PERSON] являвся єдиним спадкоємцем першої черги за законом на ? частин квартири [ADDRESS], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким було відомо про наявність спадкоємця, звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовом про визнання права власності на квартиру [ADDRESS], під час розгляду якого в порушення п.2 ч.2 ст. 119 ЦПК України не надали суду інформацію стосовно наявності спадкоємця першої черги за законом після смерті [PERSON] Рішенням Київського суду м. Одеси від 01 серпня 2008 року за [PERSON] було визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]; за [PERSON] було визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]; розподілено спадкоємне майно та визнано за [PERSON] та [PERSON] у рівних частках за кожним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Отримавши зазначене рішення Київського суду м. Одеси, [PERSON], [PERSON] і [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27 березня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №1273, продали спірну квартиру [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 листопада 2009 року, рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2008 року скасовано, тобто зазначеною ухвалою були скасовані підстави виникнення у [PERSON], [PERSON], [PERSON] права власності на спірну квартиру, крім того квартира [ADDRESS] вибула з володіння законного спадкоємця першої черги за законом - [PERSON] не з його волі. Згідно п.3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, у зв'язку з обґрунтованою відмовою Третьої Одеської державної нотаріальної контори у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], суд приходить до висновку про правомірність звернення [PERSON] до суду з даним позовом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [PERSON] має право на спадкування за законом у першу чергу спадщини, що відкрилася після смерті його доньки - [PERSON], відповідно до вимог ст.1216 ЦК України. Відповідно до матеріалів справи, інших спадкоємців першої черги, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], немає. При таких обставинах суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27 березня 2009 року, укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] недійсним та визнання за ним право власності на ? частини спірної квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 ч.1 ст.388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи те, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] в осіб, які не мали права її відчужувати та вибула з володіння законного спадкоємця першої черги за законом - [PERSON] не з його волі, а іншим шляхом, остання відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України підлягає витребуванню на користь [PERSON] шляхом виселення з неї усіх проживаючих там осіб. Відповідно до довідки №2428 з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 29 серпня 2013 року дільниці №7 КП «ЖКС «Вузівський», окрім [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та проживають: [PERSON] (дата прописки - 08.04.2009 року), [PERSON] (дата прописки - 31.08.2012 року), [PERSON] (дата прописки - 15.04.2009 року). Судом не приймаються до уваги посилання представника відповідача [PERSON] щодо пропущення [PERSON] строку позовної давності для пред'явлення позову в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27 березня 2009 року та про визнання права власності на вказану квартиру, оскільки відповідно до п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України - від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права про особу, яка його порушила. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, до позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27 березня 2009 року та про визнання права власності на вказану квартиру встановлюється позовна давність тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом в судовому засіданні були оглянуті матеріали справи №2-1559/2011, яка розглядалася Київським районним судом м. Одеси за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним, визнання права власності в порядку спадкування та за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про поділ спадкового майна та визнання права власності (обидва позови були залишені без розгляду на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 22.09.2011 року). Під час розгляду зазначеної справи судом робився запит до КП МБТІ та РОН м. Одеси від 28.07.2009 року про надання суду відомостей відносно квартири [ADDRESS] та належним чином завірених копій правовстановлювальних документів на вказану квартиру, на який КП МБТІ та РОН м. Одеси було надано відповідь за №98347.65 від 14.08.2009 року, яка згідно штампу вхідної кореспонденції надійшла до суду 18.08.2009 року. До відповіді КП МБТІ та РОН м. Одеси за №98347.65 від 14.08.2009 року були додані ксерокопії документів, зокрема - копія договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27 березня 2009 року, укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №1273., про існування якого відповідно до матеріалів справи №2-1559/2011 позивач [PERSON] дізнався 09 жовтня 2009 року під час чергового судового засідання по даній справі, після чого одразу уточнив свої позовні вимоги, в частині визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27 березня 2009 року недійсним. Тому, початок перебігу строку позовної давності у даній справі обчислюється з 09 жовтня 2009 року, як з моменту, коли [PERSON] стало відомо про існування договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27 березня 2009 року. Дізнавшись про порушення свого права 09 жовтня 2009 року та звернувшись до суду з даним позовом 22 серпня 2012 року, трирічний строк звернення [PERSON] до суду в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 27 березня 2009 року та про визнання права власності на вказану квартиру, не пропущений. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При таких обставинах суд вважає, вимоги [PERSON] доведеними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved