Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, який у ході судового розгляду неодноразово уточнювався, до [PERSON], за участю третьої особи [PERSON], та просять суд поновити строк на звернення із позовом до суду, визнати договір, укладений між [PERSON] та [PERSON], що діяв від імені [PERSON] укладеним під впливом обману в частині щодо якості будівлі, на підставі висновків експертизи, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму в розмірі 401016,01 Доларів США, виплачених за Обєкта 1 на підставі додатка №1 до Договору, та договору купівлі-продажу Обєкта 2 з сумою Обєкта 2 304016,014 доларів США, зобовязати відповідача не перешкоджати [PERSON] та [PERSON], проживати в спірному будинку до моменту повернення коштів в повному обсязі [PERSON], у звязку з тим, що договір оренди фактично захищає вірогідність повернення сплачених [PERSON] коштів. В свою чергу [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє як законний представник в інтересах малолітньої дитини [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON], Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служби у справах дітей Одеської міської ради про виселення відповідачів з житлового будинку №12-Б, по вул. Красних Зорь, в м. Одесі без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою суду від 15 червня 2015 зазначені позови обєднані в одне провадження. В обґрунтування позову [PERSON] та [PERSON] зазначили, що 06.09.2009 між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] (Сторона 1) на підставі довіреності та [PERSON] (Сторона 2) укладено договір. Згідно п. 1.1. зазначеного договору, Сторона 1 зобовязується передати, а Сторона 2 прийняти у власність після сплати всієї вартості майно, а саме Обєкт 1 (житловий будинок №12-Б по вулиці Червоних Зорь в м. Одесі та земельну ділянку №7,12, площею 0,0144 га, по вулиці Червоних Зорь в м. Одесі) та Обєкт 2 (земельну ділянку №7,12, площею 0,0451 га, по вулиці Червоних Зорь в м. Одесі). [PERSON] зазначила, що частково виконала умови договору та сплатила на користь [PERSON] значну частину передбачених договором коштів, проте вважає, що її введено в оману щодо неналежної якості спірного будинку на підтвердження чого надала експертний висновок, відповідно до якого технічний стан зазначеного будинку оцінений як задовільний та рекомендовано вжити певні заходи. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] свої позовні вимоги підтримали, у задоволенні зустрічного позов просили відмовити. Представник [PERSON] позов не визнав в повному обсязі з мотивів, що викладені у запереченні проти позову, посилаючись на його необґрунтованість. Представники третіх осіб, Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та Служби у справах дітей Одеської міської ради, позов [PERSON] та [PERSON] підтримали з огляду на те, що у спірному будинку мешкає малолітня дитина [PERSON], законодавчих підстав в обґрунтування своєї позиції не навели, написали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи, [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до розяснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. [PERSON] та [PERSON] не надані докази на підтвердження наявності факту обману, умислу в діях [PERSON] чи [PERSON], істотності значення обставин, щодо яких [PERSON], як вона вважає, введено в оману. Суд вважає, що експертний висновок, наданий [PERSON], відповідно до якого технічний стан зазначеного будинку оцінений як задовільний та рекомендовано вжити певні заходи, не є належним доказом по справі оскільки не є висновком судової експертизи, а особи, які виконали вказаний експертний висновок, не попереджались про відповідальність про надання свідомо неправдивого висновку. В обґрунтування заперечень проти позову представник [PERSON] надав Технічний висновок про стан та можливість експлуатації спірного житлового будинку, виконаного МПП «РУБІКОН+», відповідно до якого зазначений будинок відповідає встановлений нормам та правилам, а його технічний стан задовільний, що також встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №2-2-9687/2006р. від 30.10.2006. За час розгляду справи [PERSON] чи [PERSON] не скористалися своїм правом звернутися до суду із заявою про призначення відповідної будівельно-технічної експертизи та не надали інших доказів на підтвердження своїх доводів. Таким чином, позивачами не надано доказів на підтвердження позовної вимоги про визнання недійним спірного договору. Щодо позовних вимог про стягнення грошових коштів з [PERSON], то слід зазначити наступне. Ці вимоги є похідними від вимог про визнання договору недійним, тому що позивачами зазначаються наслідки визнання недійсним договору у вигляді повернення грошових коштів - основної суми та подвійної суми процентів. Оскільки позивачами не зазначено підстави повернення грошових коштів з посиланням на норму договору, чи норму діючого законодавства України, то ці вимоги також є недоведеними, оскільки не були доведені підстави для задоволення позовної вимоги щодо визнання недійним договору. Позовна вимога про зобовязання відповідача не перешкоджати [PERSON] та [PERSON], проживати в спірному будинку до моменту повернення коштів в повному обсязі [PERSON], у звязку з тим, що договір оренди фактично захищає вірогідність повернення сплачених [PERSON] коштів, також не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованою, зокрема - відсутні посилання на будь-які правові норми За таких обставин підстави для задоволення позову [PERSON] та [PERSON]О відсутні. В обґрунтування позову про виселення представник [PERSON] зазначив, що остання є власником спірного будинку та земельної ділянки під ним. На підставі договору оренди, спірний будинок переданий у строкове платне користування [PERSON] Після закінчення погодженого сторонами строку вказаний договір припинив свою дію, проте [PERSON] порушує свої зобовязання за договором та не передає [PERSON] або її представнику вказаний будинок, чим суттєво порушує право власності. Представник третьої особи, [PERSON] просив позов про виселення задовольнити, посилаючись на його законність та обгрунтованість. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. На підставі договору про поділ нерухомого майна від 15.12.2007 [PERSON] є власником будинку №12-Б, по вул. Червоних Зір, в м. Одесі. На підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯЖ №300494 від 20.06.2008 [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0144 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Червоних Зір, 12, діл. 7, 12. Рішенням Одеської міської ради №46-VI від 28.12.2010 «Про внесення змін та доповнень до рішення Одеської міської ради від 09.11.2005 року № 4858-IV «Про найменування вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території міста Одеса» назву зазначеної вулиці змінено на: [PERSON]. Вищевказаний житловий будинок побудований на зазначеній земельній ділянці. 05.09.2009 [PERSON], на підставі усного договору, уповноважила [PERSON] розпоряджатися (продавати, обміняти, передати в оренду, тощо) зазначеним житловим будинком та земельною ділянкою під ним, про що видана відповідна довіреність. 01.10.2009 [PERSON] уклав з [PERSON] договір оренди №1, відповідно до якого передав, а [PERSON] прийняла у строкове платне користування зазначений житловий будинок та земельну ділянку під ним. Згідно п. 3.1. договору, право користування обєктом оренди переходить до орендаря з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі. Передачу вказаного будинку в оренду сторони здійснили 01.10.2009, склавши відповідний акт прийому-передачі. Відповідно до п. 7.2. договору, його укладено строком на 60 місяців з 01.10.2009 по 01.10.2014. Дія договору припиняється у випадку закінчення строку, на який його укладено (п. 7.4. договору). Пунктом 7.5. договору встановлено, що якщо після закінчення строку дії договору сторони не заявлять про намір розірвати договір, він вважається продовженим ще на один рік. Листами від 30.07.2014 та від 05.02.2015 [PERSON] повідомив [PERSON] про намір розірвати договір, у звязку з чим на цей час зазначений договір припинив свою дію. Згідно п. 2.4.5. договору передбачений обовязок відповідача по закінченні строку оренди повернути орендодавцю обєкт оренди, тощо. [PERSON] відмовляється передавати [PERSON] чи [PERSON] зазначений будинок та земельну ділянку під ним, що суттєво порушує право власності останньої. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 626, 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму (ст. 761 Цивільного кодексу України). Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ст. 763 Цивільного кодексу України). Статтею 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 150 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Укладений на визначений строк договір найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, припиняється після закінчення цього строку, і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем (ч. 1, ст. 168 Житлового кодексу Української РСР). Статтею 169 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Як встановлено під час розгляду справи у житловому будинку №12-Б, по вул. Красних Зорь, в м. Одесі мешкають [PERSON], [PERSON] та їх малолітня дитина [PERSON], які підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Outcome: approved