Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Адвокат [PERSON]. звернулася до суду в інтересах [PERSON] із вищевказаним позовом, в якому просила скасувати Державний акт [NUMBER], виданий Таврійською міською радою 23.05.2007 року на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] та визнати за [PERSON] право власності на вищевказану земельну ділянку площею 0,1199, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка та житловий будинок, розташовані за адресою: [ADDRESS] Позивач набув у спадщину вказаний житловий будинок, проте, отримати у спадщину земельну ділянку він можливості не має, оскільки з Державного акту на право власності на неї вбачається, що [PERSON] став власником земельної ділянки площею 0,1199 кв. м, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], лише 23.05.2007 року, тобто, батько позивача [PERSON] набув право власності на вищевказану земельну ділянку вже після своєї смерті, оскільки зазначений Державний акт був виданий через два роки після його смерті. Звернувшись до Каховської районної державної нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], а саме: на спірну земельну ділянку, позивач 28.07.2017 року отримав постанову про відмову у вчиненні цієї нотаріальної дії в зв'язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданий Таврійською міською радою від 23.05.2007 року, був виданий вже після смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO]. Оскільки позивачем набуте право власності на вищезазначений житловий будинок, а Державний акт на право власності на земельну ділянку, призначену для його будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] оформлений з порушенням вимог законодавства він позбавлений можливості оформити право власності на неї та розпоряджатися на власний розсуд, що і стало підставою для звернення до суду із вищевказаним позовом. У судове засідання позивач та його представник - адвокат [PERSON]., не з`явилися, проте, від останньої надійшла письмова заява, в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала, справу просить розглянути в її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача - Таврійської міської ради у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Новокаховського відділу реєстрації, у судове засідання також не з`явився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував, справу просив розглянути без його участі. На підставі ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Крім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі, встановивши нижчезазначені факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним «оспорюваний правочин» (ч. 3 ст. 215 ЦК України) Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється права власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщенні на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з ч.2 ст.78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Оскільки відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то наслідком прийняття зазначеними органами, їх посадовими особами рішень із порушенням установленої законом процедури, або всупереч нормі закону, або з перевищенням своїх повноважень є визнання таких рішень недійсними (ст.152 ЗК, п.7 постанови Пленуму ВС «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2001 №7). Статтею 152 Земельного Кодексу України передбачені способи захисту прав на земельні ділянки, один із яких здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). З Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть [NUMBER], видане Таврійським міськвиконкомом Новокаховської міської ради Херсонської області, актовий запис № 109). Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка та житловий будинок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [NUMBER], посвідченого державним нотаріусом Каховської державної нотаріальної контори Зарембою С.А. 28.07.2017 року, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], на праві приватної власності належить [PERSON], що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 93147569 від 28.07.2017 року. З Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого Таврійською міською радою 23.05.2007 року, вбачається, що [PERSON] 23.05.2007 року став власником земельної ділянки площею 0,1199 кв. м, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], що також вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6502918712017 від 24.07.2017 року. Таким чином, [PERSON], який помер [INFO], набув права власності на вищезазначену земельну ділянку після своєї смерті, а саме 23.05.2007 року, тобто, зазначений Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий через два роки після його смерті. Звернувшись до Каховської районної державної нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька, а саме - на спірну земельну ділянку, 28.07.2017 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданий Таврійською міською радою 23.05.2007 року, був виданий вже після смерті спадкодавця - [PERSON], який помер [INFO]. Оскільки позивачем набуте право власності на вищезазначений житловий будинок, а Державний акт на право власності на земельну ділянку призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] оформлений з порушенням вимог законодавства, [PERSON] позбавлений можливості оформити право власності на зазначену земельну ділянку, а також не має можливості розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, а тому суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі, зважаючи при цьому, що іншим шляхом позивач позбавлений можливості відновити та захистити свої права. На підставі викладеного,

Outcome: approved