Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду зі спільним позовом до [PERSON] з вимогами: «Зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] та [PERSON] брати участь у вихованні, зустрічах та вільному спілкуванні з онуками: [PERSON] та [PERSON] . Визначити способи участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні та спілкуванні з онуками - [PERSON] та [PERSON] , шляхом встановлення систематичних зустрічей діда ( [PERSON] ) та баби ( [PERSON] ) з онуками [PERSON] та [PERSON] : в дні народження [PERSON] та [PERSON] та у святкові дні - з 10:00 до 20:00 години за Київським часом за місцем реєстрації [PERSON] та [PERSON] або в іншому місці, погодженому з [PERSON] ; у кожну суботу з 10:00 до 20:00 години за Київським часом без участі та поза місцем реєстрації матері [PERSON] : в період весняних, зимових та осінніх канікул [PERSON] та [PERSON] -цілодобове та безперервне перебування [PERSON] та [PERSON] у діда та баби в гостях протягом 4 (чотирьох) днів підряд без участі (присутності) [PERSON] ; в період літніх канікул [PERSON] та [PERSON] - цілодобове та безперервне перебування [PERSON] та [PERSON] у діда та баби в гостях протягом 14 (чотирнадцяти) днів підряд без участі (присутності) [PERSON] . 13 травня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної місті Києві державної адміністрації. [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з онуками,, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. ( ч.ч. 1-2 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України) Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. У відповідності до положень статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалась своїм процесуальним правом та не направили суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. За змістом положень ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснили, що з моменту народження онуків вони приймали активну участь у їх вихованні, постійно цікавились їх життям та здоров`ям, часто відвідували онуків, батьки дітей жодним чином не перешкоджали спілкуванню діду та бабусі з онуками, однак після припинення шлюбу між батьками дітей, відповідач забрала дітей від батька та на разі діти проживають разом з нею. з невідомих позивачем причин відповідачка не дозволяє дітям спілкуватись з батьком, позивачі також обмежені у спілкуванні з онуками, що негативно впливає на їх психоемоційний стан та стан здоров`я, оскільки вони дуже прив`язані до онуків, мають бажання приймати участь у житті онуків, бачити як вони зростають та надавати іншу допомогу на їх утримання, враховуючи той факт, що вирішити спірні питання в досудовому порядку не виявилось за можливе позивачі вимушені звернутись з цим позовом до суду з метою встановлення чіткого графіку спілкування з онуками, що наддасть їм можливість бачитись з онуками у визначений судом час та у такий спосіб врегулювати на майбутнє відносини між ними та відповідачем, матір`ю дітей. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, правом висловити свою позицію щодо предмету позову шляхом подання відзиву на позов не скористалась. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити та врахувати надані до суду пояснення третьої особи, пояснив, що після припинення шлюбу з відповідачем, діти залишились проживати разом з матір`ю, він як батько виявляє особисте бажання спілкуватись з дітьми, приймати активну участь у їх вихованні та розвитку, однак відповідач не дозволяє дітям спілкуватись з батьком та дідусем з бабусею, при цьому відповідач не пояснює причину такої поведінки та налаштовує дітей проти їх рідних, що не може враховувати інтереси дітей, які з малку зростали в оточені своїх близьких, які турбувались про них, приймали участь у їх вихованні, також наголосив, що на даний час в суді триває розгляд справ про визначення місця проживання дітей разом з ним та визначення способів участі батька у вихованні дітей, однак на разі судом не ухвалено остаточного рішення по цим справам. Представник третьої особи - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, правом подати письмові пояснення по суті предмету позову та висновок в порядку статі 19 Сімейного кодексу України щодо розв`язання спору не скористались. На підставі ч. 1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом в судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони гуртуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy V. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У частині першій статті 257 СК України встановлено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкоду вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Судом встановлено, що з 20 липня 2007 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у подружжя народились діти - син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . 09 листопада 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про задоволення позову [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. За змістом статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них. вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що дід має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Разом із тим положеннями частини п`ятої статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад у межах їх компетенції. Справами опіки і піклування у селищах і селах безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад (пункт 1.4 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України. Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 29 травня 1999 року №34/166/131/88). Згідно з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав», висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад. підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також до висновку органу опіки та піклування повинні бути додані документи, які підтверджують викладені у ньому обставини. Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Однак, у матеріалах справи відсутній висновок органу опіку й піклування щодо вирішення спору, що виник між сторонами. При цьому, незважаючи на необхідність встановлення обставин, визначених у статтях 158, 159 СК України, орган опіки та піклування не направив до суду представника для участі в судовому засіданні, не подав до суду письмові пояснення по суті предмету спору, в свою чергу позивачі під час розгляду справи, на запитання суду, пояснили, що не вживали заходів досудового врегулювання спору, в тому числі шляхом звернення до органу опіки та піклування для вирішення питання визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з онуками, вважали достатнім довести свою позицію в суді надавши пояснення в судовому засіданні, як сторона цивільного процесу. За змістом положень ч.2 ст. 18 Сімейного кодексу України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення. а також його анулювання; припинення дій. які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльність органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Виходячи з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Положеннями статей 12. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, гак і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Брати участь у доказовій діяльності можуть усі особи, які беруть участь у справі, це їх право. Однак доказування кожної обставини, яка має значення для ухвалення рішення у справі, на підставі закону стає обов`язком певного суб`єкта. У процесуальній діяльності небайдуже, хто зобов`язаний бути активним у встановленні факту, оскільки завжди має бути можливість покласти наслідки його недоведеності на когось із учасників процесу. Розподіл і роз`яснення сторонам їх обов`язку щодо доказування - це функція суду в рамках юрисдикційної процедури, це завдання суду організувати дійсно змагальний процес. Розподілити тягар доказування у справі - це означає зробити припущення про наявність або відсутність юридичних фактів на користь однієї із сторін. Якщо противна сторона твердженнями і доказами не може переконати суд у хибності такого припущення, то припущення трансформується у твердження про наявність відшукуваного факту, яке буде відображено у мотивувальній частині судового рішення. Суд також наголошує на тій обставині, що забороняється здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, в межах даного спору позивачами не надано належних та допустимих доказів, які мали підтвердити неправомірні дії відповідача, пов`язані зі створенням перешкод в спілкуванні діда та бабусі з малолітніми онуками, при зверненні з позовом до суду позивачами не долучено докази на підтвердження заявлених вимог, клопотань про залучення доказів та/або витребування доказів (виклик свідків) під час судового розгляду справи позивачами не заявлялись, позивачі підтвердили, що для збереження гарних відносин в родинні та можливості в подальшому безперешкодно спілкуватись з онуками вони не звертались до відповідача для розв`язання спірних питань, не намагались відвідати онуків за їх місцем проживання разом з матір`ю, як повідомили позивачі для уникнення конфліктних ситуацій та не завдати травми дітям, також не було у них потреби звертатись до правоохоронних органів та/або інших уповноважених органів за відсутності ситуацій, які б давали привід отримати у такий спосіб захист від протиправних дії відповідача відносно позивачі. За наведених обставин, надавши належну оцінку загальному обсязі доказів, які долучено позивачами до позову, які в цілому стосуються доведенню родинних стосунків між родичами за походження та звернень батька дітей до служби у справах дітей для розв`язання спірних питань з матір`ю дітей, суд приходить до висновку, що позивачами не доведено факт чинення перешкод у спілкуванні діда та бабусі з онуками з боку матері дітей, що є визначальним для вирішення даного спору з урахуванням підстав та предмету позову. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, (ст.2 ЦПК України) Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ( ст. 89 ЦПК України) . Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної місті Києві державної адміністрації, [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з онуками, є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed