Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до Вікторівського психоневрологічного інтернату про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі. Просив стягнути з Вікторівського психоневрологічного інтернату на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 06.06.2018 р. по 31.10.2018 р. включно в сумі 18785 грн. 12 коп., а також стягнути судові витрати. В подальшому від представника позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній просив стягнути з Вікторівського психоневрологічного інтернату на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 06.06.2018 р. по 18.02.2019 р. включно в сумі 29923 грн. 20 коп. В обґрунтування позову та заяви про збільшення розміру позовних вимог посилався на такі обставини. 22.01.2018 р. [PERSON] був незаконно звільнений з посади молодшої медичної сестри - палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 07.08.2018 р. [PERSON] поновлено на роботі та стягнено з Вікторівського психоневрологічного інтернату на користь останнього середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дня звільнення по 05.06.2018 р. включно в сумі 15460 грн. 32 коп. 08.08.2018 р. [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про виконання рішення суду - поновлення його на роботі та виплату заробітку, однак до часу подання цього позову рішення суду не виконано. 19.02.2019 р. [PERSON] поновлений на роботі. Втрачений заробіток за час з 06.06.2018 р. по 18.02.2019 р. в добровільному порядку відповідачем не компенсований. Тому виникла необхідність збільшити розмір позовних вимог. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] проведений відповідно до постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. за період з 06.06.2018 року до 18.02.2019 р. включно. Заробіток за два останніх повних місяці роботи: листопад 3485,78 грн. + грудень 3496,33 грн. = 6982,11 грн. Кількість робочих днів за останні 2 міс роботи: листопад 22 + грудень 20 = 42 дні Середньоденний заробіток: 6982,11грн. : 42 дні = 166,24 грн. Кількість днів вимушеного прогулу: червень 17+ липень 22+ серпень 22 + вересень 20 + жовтень 22 +листопад 22 + грудень 22 + січень 21 + лютий 12 = 180 робочих днів. Середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню: 166,24 грн. х 180 днів = 29923 грн. 20 коп. Відповідачем поданий відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, щопунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Однак, позивач не надав до суду і у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували/спростовували наявність або відсутність у [PERSON] інших джерел доходу (заробітку) за час вимушеного прогулу. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення -встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Аналогічна позиція і Верховного Суду, викладена у постанові від 31.10.2018 р. у справі №569/10189/16-ц. Натомість, позивач був поновлений на роботі постановою апеляційного суду Черкаської області від 07.08.2018 р., а відтак обов`язок щодо виконання рішення суду у відповідача виник саме з 07.08.2018 р. Проте, позивач у своїй позовній заяві, вказуючи на затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, безпідставно обчислює середній заробіток з 06.06.2018 р. В порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України викладений у позовній заяві розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] не підтверджений жодним належним та достовірним доказом. Більш того, вказаний розрахунок (за період з 06.06. до 31.10.2018 р.) є неправильним, оскільки містить арифметичну помилку - кількість днів вимушеного прогулу фактично складає 103 робочих дні, а не 113, як зазначено у ньому. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав повністю, при вирішенні справи у судове засідання не з`явився, проте його інтереси у суді представляв адвокат Задояний Ю.В. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності позивача [PERSON] Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог. Представник відповідача Алексеєнко М .Г. у судовому засіданні позов не визнав повністю, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві. Пояснив також, що постанова апеляційного суду Черкаської області про поновлення [PERSON] на роботі є незаконною, хоча вона і набрала законної сили. Затримка виконання вказаного судового рішення наявна. Право на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі виникло лише після 07.08.2018 р., коли була винесена постанова апеляційного суду Черкаської області. Позивачем не сплачений судовий збір за подання позовної заяви, від сплати судового збору звільняються позивачі лише у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Представник відповідача Ісаков В.М. у судовому засіданні позов не визнав повністю та підтримав позицію, висловлену представником відповідача Алексеєнком М .Г . Заслухавши вступне слово учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі: копії постанови апеляційного суду Черкаської області від 07.08.2018 р., заяв позивача [PERSON] до Вікторівського психоневрологічного інтернату про поновлення на роботі, наказу Вікторівського психоневрологічного інтернату про поновлення на роботі позивача [PERSON] № 7/1 від 19.02.2019 р., інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді молодшої медичної сестри - палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату. Наказом від 22.01.2018 р. № 1/1 по Вікторівському психоневрологічному інтернату позивач [PERSON] був звільнений з роботи за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов`язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 07.08.2018 р. позивача [PERSON] поновлено на роботі молодшої медичної сестри - палатної Вікторівського психоневрологічного інтернату, стягнуто з Вікторівського психоневрологічного інтернату на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23.01.2018 р. по 05.06.2018 р. включно в сумі 15460 грн. 32 коп. Згідно з ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. В той же час наказ Вікторівського психоневрологічного інтернату про поновлення на роботі позивача [PERSON] виданий лише 19.02.2019 р. (наказ № 7/1). Вказані обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються копіями відповідних постанови та наказу, наявних у матеріалах справи. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Такий правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. у справі № 6-435цс15. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Суд вважає, що у даному випадку мала місце затримка виконання судового рішення - постанови апеляційного суду Черкаської області від 07.08.2018 р. Період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі складає час з 08.08.2018 р. до 18.02.2019 р. включно. Саме за вказаний час підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі. У позовній заяві ставилось питання про стягнення за період з 06.06.2018 р. до дня видачі наказу про поновлення на роботі. Однак, за період з 06.06.2018 р. до 07.08.2018 р. включно у задоволенні позовної вимоги необхідно відмовити з таких підстав. У позовній заяві фактично міститься обгрунтування позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі. Саме ж судове рішення - постанова апеляційного суду Черкаської області винесене 07.08.2018 р. В період часу з 06.06.2018 р. до 07.08.2018 р. вказаного судового рішення не існувало, тому за вказаний період середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі стягненню не підлягає. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача [PERSON] проводиться відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 за період з 08.08.2018 р. до 18.02.2019 р. включно. Заробіток за два останніх повних місяці роботи позивача [PERSON] становить: листопад 2017 р. - 3485,78 грн. + грудень 2017 р. - 3496,33 грн. = 6982,11 грн. Кількість робочих днів за останні 2 місяці роботи: листопад 2017 р. - 22 + грудень 2017 р. - 20 = 42 дні Середньоденний заробіток: 6982,11грн. : 42 дні = 166,24 грн. Кількість днів вимушеного прогулу: серпень 2018 р. - 17 + вересень 2018 р. - 20 + жовтень 2018 р. - 22 + листопад 2018 р. - 22 + грудень 2018 р. - 20 + січень 2019 р. - 21 + лютий 2019 р. - 12 = 134 робочих дні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню: 166,24 грн. х 134 дні = 22276 грн. 16 коп. Суд вважає, що у розрахунку, наданому представником позивача, міститься неточність у кількості днів вимушеного прогулу в грудні 2018 р., замість 22 днів необхідно вказати 20 днів. Суд не погоджується з твердженням відповідача, яке міститься у відзиві на позов, про те, що викладений у позовній заяві розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підтверджений жодним доказом. Суд вважає, що цей розрахунок підтверджений копіями постанови апеляційного суду Черкаської області від 07.08.2018 р. у справі за позовом [PERSON] до Вікторівського психоневрологічного інтернату про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, накау № 7/1 від 19.02.2019 р. по Вікторівському психоневрологічному інтернату про поновлення [PERSON] на роботі. Щодо відсутності довідки відповідача про розмір середнього заробітку позивача, то суд зважає на таке. Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який міститься у позовній заяві, представником позивача визначався, виходячи із заробітку позивача за два останніх повних місяці роботи - листопад та грудень 2017 р., що використовувалось при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу апеляційним судом Черкаської області у постанові від 07.08.2018 р. У відзиві на позов відповідач вказував лише на одну помилку у розрахунку, наведеному у позовній заяві, - у кількості днів вимушеного прогулу, щодо розміру заробітку позивача, вказаному у розрахунку, заперечень у відповідача не було. Тобто, відповідач обставину розміру заробітку позивача за два останніх повних місяці роботи визнає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказує на те, що зазначена обставина не підлягає доказуванню. У разі заперечення цієї обставини відповідач на підставі п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України мав би подати суду довідку про інший розмір заробітку позивача за два останніх повних місяці роботи, оскільки він має у своєму розпорядженні всі необхідні документи для цього. У відзиві на позов відповідач також вказував на те, що позивач не надав до судуі у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували/спростовували наявність або відсутність у [PERSON] інших джерел доходу (заробітку) за час вимушеного прогулу, які мали б враховуватись при присудженні оплати за час вимушеного прогулу. Судом був досліджений оригінал трудової книжки позивача [PERSON] , у трудовій книжці відсутні будь - які записи про роботу після його звільнення 23.01.2018 р. Тобто, позивач за час вимушеного прогулу не мав інших джерел доходу (заробітку). Стороною відповідача не надано доказів на спростування вказаної обставини. Враховуючи зазначені обставини, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 22276 грн. 16 коп. Позивач через свого представника також просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. При визначенні розміру стягнення суд виходить з таких підстав. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надані: квитанція до прибуткового касового ордера від 02.09.2019 р. про прийняття від [PERSON] 4000 грн., копія договору - доручення про надання правової допомоги від 19.10.2018 р., акт № 1 від 02.09.2019 р. виконаних робіт до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги. У п. 4.1. договору - доручення про надання правової допомоги від 19.10.2018 р. зазначено, що у разі погодинного обліку оплати година роботи адвоката оцінюється у 500 грн. В акті № 1 від 02.09.2019 р. виконаних робіт до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги зазначено про надання таких послуг: попередня консультація правовідносин (одна година), підготовка і подача позову до суду, адвокатського запиту до відповідача (разом чотири години), представництво інтересів клієнта у суді (три години), всього витрачено вісім годин. У той же час у матеріалах справи відсутні докази щодо підготовки і подачі адвокатського запиту до відповідача, тому витрати на професійну правничу допомогу в цій частині не підлягають задоволенню. Оскільки представником позивача не виокремлено кількість часу на надання такої послуги, то суд вважає, що загальну кількість годин необхідно зменшити на одну годину, тому всього витрачено сім годин, відповідно розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 3500 грн. (500 грн. х 7 год.). Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме на 74,44 %, то понесені витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2605,40 грн. Представником відповідача Алексеєнком М.Г . заявлялось клопотання про залишення позову [PERSON] без розгляду, оскільки останній не сплатив судовий збір за подачу позовної заяви, від якого він не звільнений. Суд вважає, що вказане твердження не відповідає дійсності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати належать інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі належить до компенсаційних виплат, а тому входить до структури заробітної плати. Відповідно при подачі позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі судовий збір сплаті не підлягає.

Outcome: partial