Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] поштою направили до суду позов до відповідача приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Жукової Ю.Ю., третя особа ГО «Фонд допомоги переселенцям» про визнання права власності, який надійшов до суду 19 травня 2020 року. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2020 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року неналежного відповідача було замінено належним, а також до участі у справі було залучено третю особу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивачі у своєму позові, позивач [PERSON] , та представник позивачів у ході судового засідання 05 лютого 2021 року, посилалися на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 жовтня 1998 року Виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська, квартира [ADDRESS] ) на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 18 січня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенком В.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 303, [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] , без згоди співвласників, згоди ООП та виділення часток у справі спільної сумісної власності, продала [PERSON] і [PERSON] Ѕ частину квартири [ADDRESS] ) у рівних частинах по ј за кожним. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2003 року, укладеного в простій письмовій формі, продав [PERSON] &#188; частину квартири [ADDRESS] ). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21 березня 2007 року, укладеного в простій письмовій формі, продав [PERSON] &#188; частину квартири [ADDRESS] ). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2007 року № 2-2572/07 договір купівлі-продажу від 20 червня 2003 року ј частини квартири [ADDRESS] ) та договір купівлі-продажу від 21 березня 2007 року ј частини квартири [ADDRESS] ) було визнано дійсними. Співвласників [PERSON] і [PERSON] до участі в справі судом залучено не було. На підставі договору міни від 22 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 216, без згоди співвласників [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] передав у власність Ѕ частину спірної квартири [PERSON] , який 18 січня 2018 року подарував ГО «Фонд допомоги переселенцям», директором якої є [PERSON] , Ѕ частину квартири [ADDRESS] , договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В. і зареєстровано в реєстрі за № 74. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2007 року скасовано, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на частину квартири відмовлено. Оригінал свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] ) було використано [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу від 18 січня 2002 року. Позивачі зверталися до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Василенка В.М., який повідомив, що оригінал зазначеного свідоцтва в матеріалах нотаріальної справи відсутній, оскільки відчужувалася квартира не в цілому, а лише її частина. На теперішній час оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 жовтня 1998 року Виконком міської ради народних депутатів міської ради м. Дніпропетровська, втрачений. Відсутність оригіналу свідоцтва про право власності на житло позбавляє позивачів права розпоряджатися та володіти належним їм майном на власний розсуд, чим порушуються їхні права. Просили суд визнати право власності на ј частину квартири [ADDRESS] ) за кожним, належну їм на підставі свідоцтва про права власності на житло, виданого 28 жовтня 1998 року Виконком міської ради народних депутатів міської ради м. Дніпропетровська. У відзиві відповідача ГО «Фонд допомоги переселенцям», який підписано особою, що не має повноважень на представництво інтересів, зазначено, що позовна заява є безпідставною. Позивачами зазначено, що оригінал свідоцтва про право на житло ними було втрачено, і вони зверталися до нотаріуса із заявою його надання, проте, їм було відмовлено. Доказами зазначене не підтверджено. Жодних доказів, того, що позивач [PERSON] звертався до нотаріуса не надано. Звернення позивачів з даним позовом є передчасним та необґрунтованим. Також позивачами не надано підтверджень неможливості отримання дублікату зазначеного свідоцтва, яке вони обґрунтовують зміною складу власників майна. Зазначив, що спір є штучним, спрямованим на навмисне вчинення перешкод відповідачеві у володінні та розпорядженні належним йому майном. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Жукова Ю.Ю. у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, раніше її представник надавала до суд заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 1998 року, виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] ) належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8), право власності на яку у встановленому законом порядку зареєстровано у КП «ДМБТІ» (а.с. 8 оберт). На підставі договору купівлі-продажу від 18 січня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенком В.М. і зареєстрованого за реєстровим № 303, [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] і неповнолітньої [PERSON] , яка діяла за згоди матері [PERSON] , продав, а [PERSON] і [PERSON] купили Ѕ частину квартири [ADDRESS] ) в рівних частках по ј (а.с. 10). На підставі договору купівлі-продажу від 20 червня 2003 року, вчиненого у простій письмовій формі, [PERSON] продав [PERSON] ј частину квартири [ADDRESS] ) (а.с. 11). 21 березня 2007 року [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, вчиненого у простій письмовій формі, продав [PERSON] ј частину квартири [ADDRESS] ) (а.с. 12). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2007 року було визнано дійсними договір купівлі-продажу від 20 червня 2003 року та договір купівлі-продажу від 21 березня 2007 року і визнано за [PERSON] право власності загалом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ) (а.с. 13-14). На підставі договору міни від 22 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 216, право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] , що не заперечувалося сторонами. 18 січня 2018 року [PERSON] на підставі договору дарування Ѕ частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 74, подарував Ѕ частину квартири [ADDRESS] ГО «Фонд допомоги переселенцям» в особі директора [PERSON] (а.с. 15). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2007 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на частину квартири скасовано, у задоволення позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с. 69-71). 28 квітня 2020 року постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Жукової Ю.Ю. [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із ненаданням оригіналу правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло від 28 жовтня 1998 року. Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатись своєю власністю. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки набуття позивачами права власності на Ѕ частину квартиру підтверджено належними доказами, втратою оригінала правовстановлюючого документа та неможливістю власників з цих підстав розпорядитися належною їм власністю, суд приходить до висновку, що підтвердити своє право власності, окрім, як в судовому порядку позивачі не мають можливості, оскільки оригінал свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 жовтня 1998 року Виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська, було втрачено. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд не приймає до уваги заперечення, зазначені у відзиві ГО «Фонд допомоги переселенцям» щодо того, що позовні вимоги заявлені позивачами передчасно, не обґрунтовані та спрямовані на створення штучних перешкод власникові Ѕ частини спірного нерухомого майна у володінні і розпорядженні власністю, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Оригінал правовстановлюючого документа було втрачено, тобто права позивачів, як власників Ѕ частини квартири, порушено, оскільки вони позбавлені можливості розпорядитися належним їм майном. Отримання дубліката правовстановлюючого документа можливо у разі надання повного пакета документів, зокрема, заяви, підписаної усіма повнолітніми особами, які брали участь у приватизації, що є неможливим, тому що [PERSON] і [PERSON] продали належну їм частину майна. Крім цього, ГО «Фонд допомоги переселенцям» не заперечує право власності [PERSON] та [PERSON] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Суд критично сприймає твердження відповідача, що спір по даній справі має штучний характер і спрямований на порушення прав співвласника щодо розпорядження і користування власністю, оскільки вони не обґрунтовані доводами та не підтверджені доказами, а є лише припущенням. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 000 гривень (а.с. 1), який з урахуванням задоволення позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved