Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Адвокат Кулініч К.В. звернулась до суду в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: припинити право спільної сумісної власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0625га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] за кадастровим номером 741010001001770:01:002:5209; визнати право приватної особистої власності за [PERSON] на частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0625га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] за кадастровим номером 741010001001770:01:002:5209. Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що з 08.09.2007 по 27.03.2018 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. В період шлюбу на її ім.»я придбано частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , а також земельну ділянку площею 0,0625га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] за кадастровим номером 741010001001770:01:002:5209. Відповідач надавав свою згоду на укладення вказаних договорів купівлі-продажу. Зазначає, що хоча частина будинку та земельна ділянка були набуті в період шлюбу, але за кошти її батька [PERSON] . При розгляді справи про розірвання шлюбу, відповідач надав суду заяву про відсутність претензій на майно, набуте під час шлюбу. Всі витрати по будинку, оплату комунальних послуг тощо вона несе самостійно. Відповідач в добровільному порядку надавати згоду на продаж вищевказаного майна не хоче. У зв`язку з чим, звертається з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 20.11.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 21.12.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України, з клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Ухвалою суду від 25.02.2021, в порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України, ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 08.09.2007 між сторонами був зареєстрований шлюб, який рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 27.03.2018 було розірвано (а.с. 16) Згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку з надвірними будівлями від 16.12.2013, [PERSON] є власником 5/7 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] загальною площею 68,9 кв.м, житловою площею 45,1 кв.м, сарай Г-2, баня Ґ1, гараж Г2 (а.с. 9-10, 11) Пунктом 1.7 Договору визначено, що предмет договору буде спільною сумісною власністю подружжя: [PERSON] та [PERSON] , так як на момент його набуття покупець перебуває у шлюбі. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.12.2013, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0625 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована у [ADDRESS] , кадастровий номер 741010001001770:01:002:5209 (а.с. 12-13, 14) Пунктом 1.9 Договору визначено, що предмет договору буде спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , так як на момент її набуття вони перебувають у шлюбі. 27.06.2020 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 17) Згідно із ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених правових норм, будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо один із них не доведе набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі. За ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 05.04.2017 року у справі № 6-399цс17, від 01.07.2015 року у справі №6-612цс15. Як стверджує позивач, вказана частина будинку та земельна ділянка, були набуті хоч і в період шлюбу, але за гроші, які належали батьку позивача [PERSON] , які він мав на рахунку (а.с. 18), тому таке майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю позивача. Про те, що відповідачем вкладені у спірне майно гроші, які належали йому особисто, чи спільних грошей подружжя, доказів суду не надано. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти; які належали їй, йому особисто. Оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позову. Оскільки вимог про відшкодування з відповідача судових витрат, понесених при зверненні до суду, позивачем не заявлено, у зв`язку з чим,

Outcome: approved