Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Костянтинівської сільської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 2,56 га, яка розташована в адмінмежах Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] склала заповіт в якому все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось заповіла [PERSON] та [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивачі, однак нотаріус не в змозі видати їм свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Тому звернулися до суду з даною позовною заявою про визнання за ними права власності на спадкове майно за заповітом, оскільки позбавлені можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Позивачі в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, згідно якої просили справу розглядати без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав та просив розгляд справи провести без їх участі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , яке видане виконавчим комітетом Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області 30 січня 2006 року (а.с. 4). Із свідоцтва про народження виданого ЗАГС с. Костянтинівка Смілянського району Київської області 16 грудня 1949 року вбачається, що батьками [PERSON] , 1949 року народження значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається із свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Костянтинівською сільською радою матір`ю [PERSON] , 1953 року народження зазначена [PERSON] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданого м. Сміла бюро ЗАГС Черкаської області 19 травня 1973 року [PERSON] уклала шлюб і змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 6). Із заповіту від 26 червня2003 року посвідченого секретарем Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області та зареєстрованого в реєстрі за № 70 [PERSON] все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось заповіла [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Як вбачається із держаного акта на право приватної власності на землю серія ІІ-ЧР № 004558 виданого 09 березня 2003 року Костянтинівською сільською радою Смілянського району Черкаської області [PERSON] , є власником земельної ділянки площею 2,56 га в межах Костянтинівської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 5). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 січня 2020 вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON] та [PERSON] , однак їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спадкоємці не надали правовстановлюючого документа на амайно, шо належало померлій особі (а.с. 13). Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як передбачено ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. З листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 вбачається, відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. З матеріалів справи вбачається належність на праві приватної власності спадкового майна, а саме земельної ділянки площею 2,56 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] . Однак, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та державної реєстрації права власності на нього позбавляє права спадкоємців оформити спадщину у нотаріуса після смерті [INFO] [PERSON] , відтак їх звернення до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивачів захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме, на земельну ділянку. Враховуючи визнання позову відповідачем та із аналізу норми ч.3 ст.200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved