Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

[PERSON] , звертаючись з позовом до [PERSON] , просив суд: «Змінити розмір аліментів, визначений судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2020 року про стягнення з [PERSON] , аліменти на користь та утримання малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2020 року та до повноліття старшої дитини [PERSON] , після чого у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття меншої дитини [PERSON] . Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей - [PERSON] , та [PERSON] , в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 гривень щомісячно» 04 лютого 2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 20 лютого 2021 року представник відповідача - адвокат Живиця Олег Олександрович подав відзив на позов з викладенням своїх міркувань та аргументів по суті підстав та предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просив відмовити у задоволення позову в повному обсязі. 18 червня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили ухвалити рішення на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, додатково зазначили, що з 16 жовтня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку - [PERSON] , [INFO] . 10 листопада 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва видано судовий наказ, яким присуджено до стягнення з [PERSON] аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2020 року та до повноліття старшої дитини, [PERSON] , [INFO] , після чого у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття меншої дитини [PERSON] , [INFO] . 03 лютого 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким шлюб між сторонами розірвано. Після припинення шлюбних відносин сторони проживають окремо, відповідач виконує свої батьківські обов`язки та надає матеріальну допомогу на утримання дітей, з урахуванням визначеного судом розміру аліментів, крім того додатково надає кошти для придбання дітям одягу по сезону та для задоволення інших потреб дітей. На даний час позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, отримує нерегулярний, мінливий дохід, крім того у позивача останні декілька місяців починаючи з січня 2021 року погіршилося фінансове становище, що змусило позивача влаштуватися офіційно на посаду продавця продовольчих товарів у ФОП [PERSON] , з посадовим окладом 6500,00 гривень, тому враховуючи загальний розмір його доходів сплата аліментів у відповідній частці, яка присуджена за судовим наказом, значно погіршує матеріальне становище відповідача, як отримувача аліментів, тому виникла необхідність змінити спосіб стягнення аліментів та визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 гривень. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов та долучених до нього доказів, пояснив, що дійсно сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року, від шлюбу мають двох малолітніх дітей, які проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. 10 листопада 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва видано судовий наказ, яким присуджено до стягнення з позивача аліменти на користь відповідача на утримання двох малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, тобто у такий спосіб батьки дітей врегулювали аліментні зобов`язання, тому, на думку представника, право визначити спосіб стягнення аліментів залишається за тим із батьків, хто проживає з дітьми, спосіб стягнення аліментів змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, в даному випадку позивач фактично оскаржує судовий наказ про стягнення аліментів та в порушення норм чинного сімейного законодавства України намагається змінити спосіб стягнення, що є недопустимим. Вислухавши думку учасників цивільного процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі та приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Судом встановлено, що з 16 жовтня 2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року. Під час перебування у шлюбі у подружжя народилися діти - донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень статтей 183, 184 Сімейного кодексу України. 10 листопада 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва видано судовий наказ, яким присуджено до стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2020 року та до повноліття старшої дитини, [PERSON] , [INFO] , після чого у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття меншої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Згідно з частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. За змістом положень ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. Виходячи з підстав позову, позивач, заявляючи вимогу про зміну способу стягнення аліментів, посилається на наступні обставини, що з 24 жовтня 2014 року він зареєстрований, як фізична особа-підприємець, про що внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис № 20700000000014180, має мінливий нерегулярний дохід, починаючи з квітня 2021 року позивач офіційно працює посаді продавця продовольчих товарів у ФОП [PERSON] , посадовий оклад складає 6 500,00 грн, зміна майнового стану позивача, як платника аліментів, впливає на загальний розмір аліментів, які присуджено до стягнення на підставі судового наказу, та в загальному розмірі не забезпечує потреб дітей та є нижчим за прожитковий мінімум, тому наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів передбачені ст. 192 Сімейного кодексу України, та визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 гривень щомісячно на обох дітей. Відповідно до ст. ст. 183, 184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 Сімейного кодексу України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цч13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положенням ст. 192 Сімейного кодексу України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі на навпаки) Правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 134/192/17 у справі №134/192/17 (провадження №61-21739св18), постанова від 18 вересня 2019 року у справі №12/12177/17. Виходячи з наведеного, при вирішенні даного спору суд враховує, що позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, має мінливий нерегулярний дохід, з 02 квітня 2021 року офіційно працює на посаді продавця продовольчих товарів у ФОП [PERSON] , посадовий оклад складає 6 500,00 гривень на місяць, тому з урахуванням визначеного судом розміру аліментів - 1/3 частини від всіх доходів платника аліментів щомісячний розмір аліментів, які сплачує позивач є значно нижчим за прожитковий мінімум, визначений у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» для дітей віком до шести років, за наведених обставин та у відповідності до статті 192 Сімейного кодексу України, суд змінює спосіб стягнення аліментів з частки від заробітку (доходу)платника аліментів на тверду грошову суму в розмірі 5000 гривень щомісячно, з проведенням індексації у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», Згідно ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Положеннями статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши докази по даній цивільній справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved