Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2016р. звернулась з позовом до ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» про визнання несправедливим п.9.1 Договору добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) №2692303201512/1125, укладеного 23 березня 2015 року; стягнення 10\~000 грн. страхового відшкодування; 132\~300 грн. трьох процентів неустойки; 600 грн. інфляційних втрат; 350,14 грн. трьох процентів річних за користування грошима, а всього 143250,14 грн. В обґрунтування позову посилалась на те, що 23 березня 2015 року між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та нею було укладено Договір добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) №2692303201512/1125 на строк до 22 березня 2016р. і на виконання договору нею було спечено 200 грн. страхового платежу. 16 липня 2016р. її було звільнено з посади бухгалтера-касира Старокостянтинівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС_БАНК» у звязку із скороченням штату. Про дане вона одразу ж повідомила страхову компанію про настання страхового випадку. 4 лютого 2016 року вона отримала повідомлення від відповідача про відмову у здійсненні страхової виплати, з посиланням на те, що згідно п.4.3 ч.2 Договору цей Договір не діє щодо осіб, які на момент укладання є працівниками банківської сфери. Позивач вважає таку відмову незаконною, оскільки посилання відповідача на п.4.3 ч.2 Договору є надуманим та безпідставним, так як на момент укладення Договору такі обмеження не були оговорені і Страховик укладав Договір з нею (позивачем) достеменно знаючи, що вона працює у банківській сфері. Окрім цього [PERSON], яка працювала на такій самій посаді та уклала аналогічний договір страхування було виплачено 10\~000 грн. страхового відшкодування після звільнення. Пункт 9.1 Договору, яким передбачено майнову відповідальність Страховика за несвоєчасне здійснення страхової виплати на користь страхувальника в розмірі 0,01% від простроченої суми відшкодування за кожний день прострочення здійснення страхового відшкодування, але не більше подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла в період нарахування пені, є незрозумілим, множинним значенням для сприйняття, а тому є несправедливим. З огляду на зміст п.9.1 Договору розмір відповідальності не було визначено сторонами в Договорі, тому до спірних правовідносин застосовуються ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів». Пунктом 7.2 Договору передбачено виплату страхового відшкодування протягом 15 робочих днів, а саме не пізніше 31 серпня 2016 року, тому підлягає стягнення з відповідача 132\~300 грн. пені за прострочення виплати за період з 31 серпня 2016р. по 15 листопада 2016р. Також Страховик несе відповідальність передбачену ст.625 ЦК України, тому повинен сплатити 600 грн. інфляційних втрат та 350,14 грн. трьох процентів річних за користування грошима. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю, просили його задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник відповідача в судове засідання не зявивсь, а звернувсь до суду з письмовими запереченнями проти позову, просив справу розглянути у його відсутності та у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що 30 грудня 2013 року між ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» та ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» було укладено договір доручення №301213-124/К, на підставі якого Банк діяв від імені та в інтересах ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» і повинен був укладати Договори страхування, умови яких були затверджені вищезазначеним Договором та викладені у вигляді шаблонів, як додатки до нього. 09 лютого 2015 р. вказаний Договір доручення був доповнений Шаблоном Договору страхування фінансових ризиків «Захист від безробіття», шляхом укладення між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та між ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» Додаткової Угоди №7 до Договору доручення №301213-124/К від 30.12.2013р.. У тексті Шаблону Договору страхування фінансових ризиків «Захист від безробіття» п.4.3 Договору викладено у наступній редакції: «Цей Договір страхування не діє щодо особи, що на момент його укладання є: не працевлаштовані, працевлаштовані неофіційно, пенсіонерами, приватним підприємцями, військовослужбовцями, фрілансерами, сумісниками, самозайнятими, заробітчанами, державними працівниками, працівниками банківської сфери, а також та інш. У випадку укладення Договору страхування щодо вище зазначених осіб, цей договір страхування є недійсним, виплати за цим Договором не здійснюються». Отже починаючи з 09 лютого 2015 року і надалі Договори страхування фінансових ризиків «Захист від безробіття» мали виключення, згідно з якими працівники банківської сфери в тому числі і працівники ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» не могли бути застраховані за таким Договором страхування, а у разі укладення такого Договору через помилку, недбалість або за інших обставин, укладений договір визнається таким, що не діє щодо зазначених осіб, є недійсним і виплати за цим Договором не здійснюються. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 30 грудня 2013 року між ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» та ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» було укладено договір доручення №301213-124/К відповідно до умов якого ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» діяв від імені та в інтересах ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» і повинен був укладати Договори страхування (а.с.27-34). Умови Договорів страхування були затверджені вищезазначеним Договором та викладені у вигляді шаблонів, як додатки до нього і перша частина викладається у касовому чеку, а друга частина розміщується на сайті Довірителя (а.с.27). 09 лютого 2015 р. вказаний Договір доручення був доповнений Шаблоном Договору страхування фінансових ризиків «Захист від безробіття», шляхом укладення між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» Додаткової Угоди №7 до Договору доручення №301213-124/К від 30.12.2013р. і у тексті Шаблону Договору страхування фінансових ризиків «Захист від безробіття» п.4.3 Договору викладено у наступній редакції: «Цей Договір страхування не діє щодо особи, що на момент його укладання є: не працевлаштовані, працевлаштовані неофіційно, пенсіонерами, приватним підприємцями, військовослужбовцями, фрілансерами, сумісниками, самозайнятими, заробітчанами, державними працівниками, працівниками банківської сфери, а також акціонерами, що працюють в компанії, якій їм належить більше 10% акцій; трудовий стаж яких за діючим місцем роботи становить менше 12 місяців; працевлаштованими у роботодавця, юридична та/або фактична адреса якого відноситься до зон проведення АТО, зон збройних конфліктів міжнародного та не міжнародного характеру, бойових операцій, заходів чи дій. У випадку укладення Договору страхування щодо вище зазначених осіб, цей договір страхування є недійсним, виплати за цим Договором не здійснюються» (а.с.66-69). Тому після 09 лютого 2015 року і в подальшому, Договори страхування фінансових ризиків «Захист від безробіття» не могли укладатись з працівниками банківської сфери, в тому числі і працівниками ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК», а отже і позивач, не могла бути застрахована за таким Договором страхування. Разом з тим, судом встановлено, що 23 березня 2015 року між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) №2692303201512/1125 на строк до 22 березня 2016р. (а.с.6) та сплачено 200 грн., відповідних страхових платежів кв.№2692\\з50 від 23.03.2015р. (а.с.10). 21 липня 2015р. [PERSON] було звільнено з посади бухгалтера-касира Старокостянтинівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС_БАНК» у звязку із скороченням штату (п.1 ст.40 КЗпП України) - наказ №2867-к від 16.07.2015р. (а.с.5). 14 серпня 2015 року [PERSON] направила повідомлення про подію, що має ознаки страхової до ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» (а.с.11), що було отримане Товариством 17.08.2016р. рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №31100 0217550 0 від 17.08.2015р. (а.с.12). 04 лютого 2016 року за вих.№040216-19895/К ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» направило повідомлення [PERSON] про відмову у виплаті страхового відшкодування оскільки на момент укладання Договору добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) №2692303201512/1125 остання працювала бухгалтером-касиром Старокостянтинівського відділення ПАТ КБ «ПРАВЕКС_БАНК», тобто була працівником банківської сфери, тому даний Договір не міг бути укладений згідно п.4.3 Договору і у разі його укладання є недійсним, а виплата за цим Договором не здійснюється (а.с.4). Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Разом з тим, позивачем ні у позовній заяві ні в суді не надано належних та допустимих доказів того, що 23 березня 2015 року, тобто на момент укладення Договору добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) №2692303201512/1125 між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] (позивачем) у п.4.3 Договору не існувало обмежень, щодо укладання такого Договору з працівниками банківської сфери. Так, в обґрунтування вказаних обставин, позивач посилається на наданий ним же друкований текс, означений як Договір добровільного страхування фінансових ризиків Частина 2, де у п.4.3 зазначено: «Цей Договір страхування не діє щодо особи, що на момент його укладання є: не працевлаштовані, працевлаштовані неофіційно, пенсіонерами, приватним підприємцями, військовослужбовцями, фрілансерами, сумісниками, самозайнятими, заробітчанами, а також акціонерами, що працюють в компанії, якій їм належить більше 10% акцій; трудовий стаж яких за діючим місцем роботи становить менше 12 місяців; працевлаштованими у роботодавця, юридична та/або фактична адреса якого відноситься до зон проведення АТО, зон збройних конфліктів міжнародного та не міжнародного характеру, бойових операцій, заходів чи дій. У випадку укладення Договору страхування щодо вище зазначених осіб, цей договір страхування є недійсним, виплати за цим Договором не здійснюються», тобто відсутнє посилання на працівників банківської сфери (а.с.7-9). В судовому засіданні позивач стверджувала, що даний текс є частиною другою до укладеного нею Договору страхування від 23.03.2015р., що був розміщений на Інтернет сайті на момент укладення Договору. Разом з тим, відповідно до\~ст.64 ЦПК України\~письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. За таких обставин, суд не приймає до уваги даний [PERSON], як доказ, тих обставин на які посилається позивач, оскільки позивачем не доведено у суді достовірність даних, викладених у вказаному тексті, а також обставини його походження. Також, суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON], з приводу тих обставин, що у серпні 2015 року їй було виплачено 10\~000 грн. страхового відшкодування по аналогічному Договору добровільного страхування фінансових ризиків, як доказ, оскільки такі її показання не стосуються предмету доказування по даній справі. Враховуючи, що позивачем не доведено, а судом не встановлено підстав для задоволення позову в частині стягнення 10\~000 грн. страхового відшкодування, тому не має і підстав для задоволення решти позовних вимог - визнання несправедливим п.9.1 Договору добровільного страхування фінансових ризиків (захист від безробіття) №2692303201512/1125 від 23 березня 2015 року, стягнення 132\~300 грн. трьох процентів неустойки, 600 грн. інфляційних втрат, 350,14 грн. трьох процентів річних за користування грошима. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed