Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності, про що надала відповідну заяву. Позивач на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу без його участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія заповіту від 05.01.1998 р., складеного на імя [PERSON]; копія свідоцтва про народження [PERSON]; копія витягу зі спадкового реєстру від 09.07.2008 р.; копія свідоцтва про смерть [PERSON], померлої 06.01.1998 р.; копія технічного паспорту на житловий будинок № 16 по вул.. Ізмаїльська в м. Рені; копія рішення № 175 від 30.04.2004 р.; копія свідоцтва про право на спадщину від 10.02.1987 р., реєстр № 305; інформаційна довідка від 02.10.2015 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що житловий будинок № 16 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області належав на праві власності нині померлій [PERSON], про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.02.1987 р., реєстр № 305. На випадок смерті [PERSON] розпорядилась належним їй майном, 05.01.1998 р. залишала заповідальне розпорядження, яким усе своє майно заповідала [PERSON], 06.01.1998 р. померла. До складу спадщини увійшло і вищезазначений житловий будинок № 16 по вул. Ізмаїльська в м. Рені. [PERSON] прийняла спадщину, шляхом фактичного вступу в управліня та володіння спадковим майном ( ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР). У 2004 р. [PERSON], відповідач у справі, як фактичний власник, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продала позивачеві вищевказане домоволодіння № 16 по вул. Ізмаїльська в м. Рені, таким чином відповідачка передала у володіння та користування позивачеві фактично належний їй житловий будинок № 16 по вул. Ізмаїльська в м. Рені. Тоді ж сторони домовились про подальше нотаріальне оформлення договору купівлі продажу, яка до теперішнього часу не відбулась з незалежних від позивача причин. У подальшому, на прохання позивача посвідчити договір купівлі-продажу вищевказаного будинку у нотаріальному порядку, відповідачка відмовлялась від зустрічі, мотивуючи свою відмову відсутністю часу на вирішення всіх питань, повязаних із документальним оформленням згоди у звязку із зайнятістю, вона працевлаштована в іншому місті. Отже, з 2004р. по теперішній час позивач фактично, відкрито володіє домоволодінням № 16 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, стежить за його технічним станом, сплачує за утримання комунальні послуги, проводить поточний, капітальний ремонти та ін., що підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок, виготовлений на замовлення позивача та виданий 22.07.2008 р. З 2004 р. відповідачка, інші правонаступники жодного разу не витребували у позивачці майно, вимог щодо повернення домоволодіння не висували, на домоволодіння не претендують. Позивач стверджує, що неодноразово звертався до спадкоємця вказаного домоволодіння, в особі відповідачки із проханням переоформити на нього житловий будинок належним чином, але відповідачка кожен раз мотивувала свою відмову працевлаштуванням в іншому місті, також відсутністю часу для належного нотаріального оформлення існуючої згоди про купівлю-продаж нерухомого майна, по теперішній час нотаріальне посвідчення згоди між сторонами не відбулось. Таким чином, самостійно [PERSON] не має можливості зареєструвати право власності на домоволодіння № 16 по вул. Ізмаїльська в м. Рені, та отримати відповідний правовстановлюючий документ на неї, тому вимушений був звернутися з позовом про визнання права власності на обєкт нерухомості до суду. У звязку із вищевикладеними обставинами [PERSON] вважає, що має всі підстави для визнання за ним право власності на домоволодіння № 16 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області, оскільки з 2004р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у звязку із його утриманням, як добросовісний набувач, який придбав вищевказаний будинок у відповідачки, яка не мала на це право, отже з підстав ст. 344 ЦК України, позивач набув право власності на вищевказане домоволодіння. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. В силу ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року). Як виходить з доводів позивача, у 2004 р. [PERSON], як фактичний власник, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продала позивачеві вищевказане домоволодіння № 16 по вул. Ізмаїльська в м. Рені, таким чином відповідачка передала у володіння та користування позивачеві фактично належний їй житловий будинок № 16 по вул. Ізмаїльська в м. Рені. Тоді ж сторони домовились про подальше нотаріальне оформлення договору купівлі продажу, яка до теперішнього часу не відбулась з незалежних від позивача причин. У подальшому, на прохання позивача посвідчити договір купівлі-продажу вищевказаного будинку у нотаріальному порядку, відповідачка відмовлялась від зустрічі, мотивуючи свою відмову відсутністю часу на вирішення всіх питань, повязаних із документальним оформленням згоди у звязку із зайнятістю, вона працевлаштована в іншому місті. Таким чином, з 2004р. по теперішній час позивач безперервно, відкрито володіє вищевказаним домоволодінням, сплачує всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджається нею, проводить капітальні та поточні ремонти та ін. За весь час володіння позивачем домоволодінням, відповідачка, як спадкоємиця зазначеного домоволодіння, інші правонаступники не предявляли до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брали участі у її утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент попереднього розгляду справи в суді [PERSON] не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі, про що надала відповідну заяву. Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем домоволодінням є добросовісним (тобто позивач вважав, що він володів нерухомістю з законних підстав, оскільки була досягнута угода про купівлю-продаж майна, сторони домовились про усі суттєві умови договору, крім того, відбулося повне виконання договору), правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, сплачував комунальні платежі за утримання домоволодіння, розпоряджався житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що домоволодіння № 16 по вул. Ізмаїльська в м. Рені Одеської області цілком з законних підстав було передано у володіння та користування [PERSON], внаслідок чого останній набув, як добросовісний набувач, право власності на неї, у відповідності до ст. 330 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на вищевказаний житловий будинок.

Outcome: approved