Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справу України (надалі по тексту - Відповідач-1) та Державної казначейської служби (надалі по тексту - Відповідач-2), в якому просив стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 909 720, 00 грн.; моральну шкоду у розмірі 1 000 000, 00 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів-війни - інвалідів війни. Відповідно до рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 05.05.2016 року № 78, позивача взято на квартирний облік при виконавчому комітеті Полтавської міської ради з 10.03.2010 року та включений до списку як інвалід війни з 03.11.2013 року, де значиться під номером № 67 . Проте станом на 22.06.2019 року позивача квартирою не забезпечено. 16.12.2018 року [PERSON] через Урядову гарячу лінію звернувся до Міністра внутрішніх справ України із заявою (номер реєстрації ФИ-8854729), у якій просив в межах повноважень вирішити питання про надання йому одноразової грошової компенсації на отримання однокімнатної квартири. Міністерством внутрішніх справ України звернення №ФИ-8854729 переадресовано до Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України. Листом від 11.01.2019 року за вих. №15/2-Ф-973 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України проінформував [PERSON] , що МВС України не здійснює фінансування одноразової грошової компенсації для отримання однокімнатної квартири, оскільки [PERSON] , як ветеран Національної поліції України, інвалід ІІ групи перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Полтавської міської ради. Роз`яснено, що з порушеного питання йому необхідно звернутися до відповідних територіальних органів за місцем проживання. Посилаючись на неналежний розгляд та безпідставність щодо не забезпечення належного розгляду МВС України звернення [PERSON] від 16.12.2018 року номер реєстрації ФИ-8854729, позивач звернувся до суду з позовом, в результаті якого рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року у справі № 440/316/19, вирішено визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не перенаправлення звернення [PERSON] від 16.12.2018 року, реєстраційний номер ФИ-8854729, за належністю відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень якої входить вирішення питання щодо надання одноразової грошової компенсації [PERSON] на отримання однокімнатної квартири. Зобов`язати Міністерства внутрішніх справ України повторно розглянути звернення [PERSON] від 16.12.2018 року, реєстраційний номер ФИ-8854729, з урахуванням висновків суду. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 року, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року по справі № 440/316/19 - залишено без змін. За таких обставин, позивач, у зв`язку із відсутністю належного реагування зі сторони Держави Україна в особі Міністерства внутрішніх справ України, звернувся з позовом до Печерського районного суду м. Києва щодо відшкодування відповідачем одноразової грошової компенсації на отримання однокімнатної квартири у розмірі 909 720, 00 грн. та моральної шкоди у розмірі 1 000 000, 00 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2019 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із виявленням недоліків (а.с. 34-35). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 75-76). 14.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача Міністерства внутрішніх справ України Щепанського А.М. на позовну заяву, у якому повністю заперечував позовні вимоги, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що МВС України не здійснює фінансування одноразової грошової компенсації для отримання однокімнатної квартири, оскільки [PERSON] , як ветеран Національної поліції України, інвалід ІІ групи перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Полтавської міської ради, а відтак вирішення порушених у зверненні питань не відноситься до компетенції МВС України. 24.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Державної казначейської служби України Карпенко Н., в якому зазначила, що Казначейство заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що вони не несуть відповідальності за дії органів державної влади або інших фізичних чи юридичних осіб. Крім цього, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду. Однак жодний з відповідачів по справі матеріальної шкоди позивачу не завдавав. За таких обставин, суд дослідивши матеріали провадження, позовну заяву з додатками та відзиви представників відповідачів, прийшов до наступного висновку. 16.12.2018 року [PERSON] через Урядову гарячу лінію звернувся до Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. із заявою (номер реєстрації ФИ-8854729), у якій просив в межах повноважень вирішити питання про надання [PERSON] одноразової грошової компенсації на отримання однокімнатної квартири. Міністерством внутрішніх справ України звернення № ФИ-8854729 переадресовано до Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України. Листом від 11.01.2019 року за вих. №15/2-Ф-973 Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України проінформував [PERSON] , що МВС України не здійснює фінансування одноразової грошової компенсації для отримання однокімнатної квартири, оскільки [PERSON], як ветеран Національної поліції України, інвалід ІІ групи перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Полтавської міської ради. Роз`яснено, що з порушеного питання йому необхідно звернутися до відповідних територіальних органів за місцем проживання. Посилаючись на неналежний розгляд та безпідставність щодо не забезпечення належного розгляду МВС України звернення [PERSON] від 16.12.2018 року номер реєстрації ФИ-8854729, позивач звернувся до суду з позовом Полтавського окружного адміністративного суду. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року у справі № 440/316/19, визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не перенаправлення звернення [PERSON] від 16.12.2018 року, реєстраційний номер ФИ-8854729, за належністю відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень якої входить вирішення питання щодо надання одноразової грошової компенсації [PERSON] на отримання однокімнатної квартири. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути звернення [PERSON] від 16.12.2018 року, реєстраційний номер ФИ-8854729, з урахуванням висновків суду. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 року у справі № 440/316/19, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року по справі № 440/316/19, залишено без змін. За таких обставин, позивач звернувся із позовом до Печерського районного суду м. Києва щодо виплати йому одноразової грошової компенсації на отримання однокімнатної квартири, посилаючись на те, що встановлені рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року та постановою Другого апеляційного адміністративного суду вказують на протиправну бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не перенаправлення звернення [PERSON] від 16.12.2018 року за належністю відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень якої входить вирішення питання щодо надання одноразової грошової компенсації [PERSON] на отримання однокімнатної квартири та є очевидним фактом відкритої бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України. Однак, суд не може погодитися з доводами позивача, зазначаючи наступне. Щодо позовних вимог до Міністерства внутрішніх справ України, суд вказує наступне. Так, відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Загальне правило зазначеної статті встановлює, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала в повному обсязі. Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я, тощо); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Стаття 1172 ЦК України визначає випадки відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою. Згідно ч. 1 цієї статті юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Ст. 1174 ЦК України передбачено що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Як вбачається, позивач просить стягнути на його користь матеріальну шкоду у розмірі 909 720,00 грн. внаслідок протиправної бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо не пере направлення його звернення за належністю відповідному органу, до повноважень якого входить вирішення питання щодо надання одноразової грошової компенсації на отримання однокімнатної квартири. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач вважає, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.03.2019 року у справі № 440/316/19 доведено наявність протиправної бездіяльності МВС України, що в свою чергу є підставою для стягнення на його користь матеріальної та моральної коди в розмірі 909 720,00 грн. та 1 000 000, 00 грн. Проте, за наслідками розгляду звернення ДФОП МВС України заявнику була надана відповідь від 11.01.2019 року № 15/2-Ф-973, в якій повідомлялося, що МВС України не здійснює фінансування одноразової грошової компенсації для отримання однокімнатної квартири, оскільки [PERSON] як ветеран Національної поліції України, інвалід ІІ групи перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті Полтавської міської ради. Також заявника було проінформовано, що з порушеного питання йому необхідно звернутися до відповідних територіальних органів за місцем проживання. Крім того, Полтавським окружним адміністративним судом розглядалася справа № 440/4093/18 за позовом [PERSON] до Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 року позов [PERSON] задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації щодо не перенаправлення звернення [PERSON] від 15.10.2018 року, реєстраційний номер 8628183, за належністю відповідному органу чи посадовій особі, до повноважень якої входить вирішення питання щодо надання одноразової грошової компенсації [PERSON] на отримання однокімнатної квартири; зобов`язано Департамент соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації повторно розглянути звернення [PERSON] від 15.10.2018 року, реєстраційний номер 8628183, з урахуванням висновків суду. Разом з тим, у мотивувальній частині рішення у справі № 440/4093/18, суд зазначив: «Виходячи з приписів вказаних норм та враховуючи взяття позивача на квартирний облік при виконавчому комітеті Полтавської міської ради, суд вважає обґрунтованими доводи Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації у відповіді на звернення від 29.10.2018 №Ф-831/09-3 з приводу того, що у спірному випадку позивач перебуває у житлових правовідносинах не з Департаментом, а з виконавчим комітетом Полтавської міської ради, і саме останній й має вирішувати питання про надання [PERSON] одноразової грошової компенсації на отримання однокімнатної квартири у зв`язку з тим, що останній є інвалідом 2-ї групи, має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни та його протягом двох років не забезпечено відповідною житловою площею безоплатно». Як наслідок, вирішення порушених у зверненні питань не відноситься до компетенції МВС України. Враховуючи вищевикладене, зі сторони Міністерства внутрішніх справ України відсутні протиправні дії та/або бездіяльність, які могли б призвести до матеріальної та моральної шкоди у позивача та відповідно позивачем не доведено належними доказами наявність в нього матеріальної шкоди та факт заподіяння шкоди саме МВС України. Отже, посилання позивача на ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог що стягнення шкоди є безпідставними та такими. Що не підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача до Держави України в особі Державної казначейської служби України про стягнення з державного бюджету коштів на відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди в якості одноразової грошової компенсації для отримання однокімнатної квартири, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є похідними від вимог позивача до відповідача Міністерства внутрішніх справ України. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000, 00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередні зв`язок та є вина зазначеної особи у заподіянні шкоди. При відсутності хоча б однієї з вказаних умов на відповідача не може бути покладено зобов`язання по відшкодуванню шкоди. На це звернуто увагу у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Проте, позивачем не довів, що мали місце страждання, переживання, заподіяні йому відповідачами, крім того, ним не надано належне обґрунтування заявленої суми, позовна заява не містить фактичних даних, які б свідчили про негативні наслідки вказаних подій, які вплинули на зміну звичного образу життя позивача та дають підставу суду відмовити у задоволенні позову. Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed