Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі - «Відповідач»), треті особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Любомир Михайлович, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича №16263, виданий 20 жовтня 2017 року про стягнення з [PERSON] 47645,65 євро, що за курсом 30,70 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.08.2017 року складає 1462721,46 грн., з урахуванням заборгованості по тілу кредиту 26494,87 євро, заборгованості за відсотками 16877,75 євро, заборгованості з пені 4273 євро. Позовні вимоги мотивовано тим, що у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслана Олеговича були відсутні правові підстави для видачі виконавчого напису нотаріуса, оскільки сума заборгованості, щодо стягнення якої банк просив вчинити виконавчий напис нотаріуса, не може вважатися безспірною. Як зазначено в позовній заяві, вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис, нотаріус не перевірив та не встановив тієї обставини, що у 2014 році відбувся продаж предмету іпотеки за спірним кредитним договором, що фактично припинило боргові зобов`язання [PERSON] перед банком. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона просила задовольнити позовні вимоги. Відповідачем - Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» - на адресу суду направлено Відзив на позов, в якому представник Відповідача заперечив проти позовних вимог в повному обсязі, а також просив здійснювати розгляд справи без участі представника Відповідача. Зокрема, заперечуючи проти позову, представник Відповідача у відзиві на позов покликається на те, що виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем відповідно до норм чинного законодавства, оскільки банком було подано всі необхідні та передбачені чинним законодавством документи, які є підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису, а також належні документи на підтвердження факту безспірності суми заборгованості. Третьою особою - Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем, - на адресу суду направлено заяву про розгляд справи без його участі. Письмових пояснень по суті спору від третьої особи до суду не находило. Третя особа Приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачук Любомир Михайлович в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, на адресу суду направив інформацію щодо стягнутих коштів у виконавчому провадженні з приводу виконання виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, викладені у відзиві пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] кредитного договору № 90 KU від 09.07.2008 р. останній отримав кредит у розмірі 26500 євро зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення 08.07.2018 р. (а.с.13-15). На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком -іпотекодержателем та [PERSON] (іпотекодавцем), від імені якої згідно довіреності діяв [PERSON] , укладено Іпотечний договір від 09.07.2008 р. (а.с.16-17), згідно якого [PERSON] передала в іпотеку банку належну їй на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер 2625886801020160077. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2012 року у справі №0915/2277/12, яке набрало законної сили 11 вересня 2012 року, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 90 KU від 09 липня 2008 року в розмірі 54900,58 євро, що у гривневому еквіваленті складає 577267 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер 2625886801020160077, та належить на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 000447 від 26 березня 2003 року [PERSON] , шляхом продажу вказаного нерухомого майна ПАТ КБ «Приват Банк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, кадастрового номеру земельної ділянки, дублікатів правовстановлюючих документів у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з наданням ПАТ КБ «Приват Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Як зазначено в позовній заяві та не спростовано представником Відповідача, земельну ділянку, яка перебувала в іпотеці, було продано АТ КБ «Приватбанк» від імені Позивача у 2014 році, і станом на даний час її власником є громадянин [PERSON] (а.с.18). 20 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем вчинено Виконавчий напис за реєстровим №16236 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» не сплачену в строк за Кредитним договором № 90 KU від 09.07.2008 року. Строк, за який проводиться стягнення - 3313 днів, а саме: з 09.07.2008 року по 04.08.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає: 47645,65 євро, що за курсом 30,70 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.08.2017 року складає 1462721,46 грн., з урахуванням заборгованості по тілу кредиту 26494,87 євро, заборгованості за відсотками 16877,75 євро, заборгованості з пені 4273 євро. Виконавчий напис №16236 від 20 жовтня 2017 року звернуто до виконання (постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №55946856 від 06.03.2018 року (а.с 8). Вищевказаний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. №16236 від 20 жовтня 2017 року [PERSON] вважає таким, який вчинено без достатніх правових підстав, у зв`язку з чим звернувся до суду про визнання його таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - «Порядок вчинення нотаріальних дій», «Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Пунктом 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Таким чином Позивачем вірно обрано спосіб захисту права, оскільки виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, а визнання його таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку, надасть Позивачу можливість поновити його порушені права у спосіб встановлений законом. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що наведені в позовній заяві Позивачем обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, свідчать про відсутність доказів безспірності зазначеної у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса суми заборгованості за кредитним договором, відтак суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими, у зв`язку із чим позов слід задовольнити та визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. №16236 від 20 жовтня 2017 року таким, що не підлягає виконанню. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», ст. ст. 12, 13, 15, 16, 524, 533, 605 ЦК України,

Outcome: approved