Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення грошової компенсації. Позивач зазначала, що 20 серпня 2013 року між нею і відповідачем [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб, актовий запис №529. Від спільного подружнього життя мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день шлюб між ними не розірвано. Після реєстрації шлюбу, а саме з листопада 2015 року вони з відповідачем проживали за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира є трикімнатною та належить батьку відповідача. За час спільного проживання у вищевказаній квартирі вони з відповідачем спільними зусиллями та за власний кошт у період з 2015 року по квітень 2017 року зробили ремонт у трьох кімнатах, оскільки планували спільно проживати в даній квартирі. Дана обставина підтверджується відповідними квитанціями та товарними чеками з будівельних магазинів, а також заявками на доставку будівельних матеріалів, у яких зазначено замовників (позивача та відповідача). Загальна вартість придбаних ними будівельних матеріалів для проведення ремонту складає 30537,17 грн. Ѕ частина даного майна становить 15268 грн. 58 коп. На даний час вони з відповідачем спільно не проживають, оскільки відповідач зненацька вигнав її разом з їхньою спільною дитиною. Усі будівельні матеріали, інше обладнання, приладдя, облаштування та інше майно, яке було використано та встановлено у квартирі відповідача та набуте за час їхнього спільного проживання, є спільною сумісною власністю подружжя. Дане майно неможливо відокремити від квартири відповідача без втрати його цільового призначення. Таким чином, виділ даного майна у натурі неможливий і все це майно залишиться у відповідача. За даних обставин, позивач згодна на присудження їй грошової компенсації у вигляді половини витрат на проведення ремонту в квартирі відповідача, а саме: 15268 грн. 58 коп. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати будівельні матеріали, придбані позивачем та відповідачем для ремонту квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 30537,17 грн. спільною сумісною власністю подружжя, стягнути з відповідача на користь позивача 15268 грн. 58 коп. у рахунок Ѕ частини вартості будівельних матеріалів, які є спільним сумісним майном подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Скопич М.С. позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення в повному обсязі, надали пояснення аналогічні позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Хуторненко І.М. позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі, у відзиві на позовні заяву представник відповідача зазначав, що трикімнатна квартира за [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 жовтня 2005 року Управлінням комунальної власності м. Бровари, належить на праві приватної, спільної часткової власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - в рівних долях. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням за №366 від 19 жовтня 2005 року. Всі ремонтні роботи, а також придбання будівельних матеріалів виконувалися виключно за рахунок заощаджень батьків відповідача та їхніх доходів, оскільки позивач, в період з квітня 2014 по квітень 2017 року перебувала у декретній відпустці, а відповідач тривалий час ніде не працював, а тому доходів вони не мали. Долучені до позовної заяви фіскальні чеки та накладні вказують лише на те, що позивач та відповідач проводили на свої прізвища доставку та придбання деяких будівельних матеріалів, які купувалися виключно за гроші батьків відповідача. Залишаючи квартиру у 2018 році позивач таємно привласнила пакет, у якому батьки відповідача зберігали всі документальні підтвердження щодо придбання будівельних матеріалів. Тривалий час позивач разом з відповідачем та малолітньою дитиною проживали у вказаній квартирі однією сім`єю, але у зв`язку з відсутністю грошових коштів всі комунальні платежі сплачувалися батьками відповідача. Відповідач за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області сплачує аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1400 грн. щомісяця, окрім цього на утриманні відповідача перебуває друга дитина [PERSON] , 2005 року народження, тяжко хворий батько [PERSON] , який хворіє онкологічним захворюванням, а також хвора мати [PERSON] , яка також хворіє і є пенсіонером. Посилаючись на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є матір`ю позивача, зазначала, що дійсно був ремонт, вона допомагала по мірі своїх можливостей, надала 8000 грн. своїй дочці та зятю на придбання ламінату навесні два роки тому назад. Коли вони переїхали до квартири на вул. Короленка , то ремонту в квартирі майже не було. Було встановлено вікна на балконі, зроблено ремонт в кімнатах, на кухні мармурову стійку, купувались меблі. Свідок допомагала у прибиранні сміття, митті стін під час ремонту. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є подругою позивача, ремонт сторони робили спільно. Позивач замовляла будівельні матеріали, зі слів останньої її мати також брала участь в ремонті квартири, а відповідач десь працював. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є матір`ю відповідача, позивач не працювала, а син тривалий час працював за кордоном. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є батьком відповідача, за ремонт квартири платив він та його син, у невістки коштів не було, її матір також не допомагала. Свідок платив за ламінат, розраховувався з робітниками. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що був присутній, коли батько відповідача розраховувався за ремонт, також платив відповідач, матір позивача в квартирі не бачив. Судом встановлено, що 20 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , актовий запис №529. Від спільного подружнього життя мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] у пред`явленому нею позові посилається на те, що за час спільного проживання у квартирі [ADDRESS] за час спільного проживання вона з відповідачем спільними зусиллями та за власний кошт у період з 2015 року по квітень 2017 року зробили ремонт у трьох кімнатах, оскільки планували спільно проживати в даній квартирі. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. До позовної заяви позивач додала копію акту, складеного 23 серпня 2018 року депутатом Броварської міської ради Опалько Володимиром Григоровичем в якому зазначено: «... [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також встановлено, що вона разом із чоловіком [PERSON] , 1983 р.н. з 15.11.2014 по 11.07.2018 проживали за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджують сусіди [PERSON] [ADDRESS] , [PERSON] [ADDRESS] ». Проте, позивач у позовній заяві вказує, що лише з листопада 2015 року вони з відповідачем проживали за адресою: [ADDRESS] , отже дата зазначена у акті з 15.11.2014 р. не відповідає фактичним обставинам та суперечить вимогам позовної заяви. Також, до позовної заяви позивач додала товарні та фіскальні чеки. Проаналізувавши долучені товарні чеки, суд дійшов наступного. Товарний чек №141 від 16.9.2015 р. на суму 266 грн., товарний чек який не містить порядкового номеру від 16.09.2015 р. на суму 230 грн., товарний чек який також не містить порядкового номера від 15.09.2015 р. на суму 667 грн., товарний чек також без номера від 12.10.2015 р. на суму 35 грн., фіскальний на суму 987,90 грн., виданий ТОВ «Леруа Мерлен Україна» 24.10.2015 р. о 17:37:42, були виписані до 15 листопада 2015 року, тобто до дати початку проживання позивача та відповідача у квартирі [ADDRESS] , а тому не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ. Акт здачі-прийняття робіт №Усл/BV-0010181 від 0811.2016 р., виданий ТОВ «Епіцентр К» на ім`я замовника [PERSON] не містить підпису замовника та перевізника, вартість робіт становить 150 грн., але відсутня інформація про найменування товару на доставку, також відсутня інформація нумерації будинку по вул. Короленка , що також не є належним та допустимим доказом. Замовлення до визнання дійсним на касі №191710, видане 24.10.2015 р. ТОВ «Леруа Мерлен Україна» на ім`я [PERSON] , телефон клієнта: [NUMBER] на придбання товару: тюль мікровуаль біла 2,8 м - 504,00 грн., пошиття тюлю 1 см,- 150,00 грн, тасьма органзова 50м538003/2705м6 СМ - 70,15 грн., на загальну суму всього з ПДВ 724,15 грн. не відноситься до будівельних матеріалів, крім цього придбано до 15 листопада 2015 року, тобто до дати початку проживання позивача та відповідача у квартирі [ADDRESS] , і також не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ. Фіскальний чек на суму 733,15 грн., виданий 2015-10-24 14:14:54 ТОВ «Леруа Мерлен Україна» на придбання [PERSON] - 9,00 грн., ТюльFАО759/50/095, пошиття тюлю - 150,00 грн., Н Тасьма2705 6см. - 70,15 грн., не відноситься до будівельних матеріалів, окрім цього товар придбаний до 15 листопада 2015 року, тобто до дати початку проживання позивача та відповідача у квартирі [ADDRESS] . Товарний чек на суму 1056 грн. з датою 10.11.2016 не містить ні порядкового номера, ні штампа чи печатки організації, ні підпису продавця який відпустив товар, і також не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ. Товарний чек без порядкового номера від 10 листопада 2016 року на придбання товару на суму 75 грн. у ПП «Кошеленко А.М.», товарний чек від 16.11.2016 р. на суму 40,00 грн., товарний чек від 10.11.2016 р. на суму 228 грн., товарний чек від 10.11.2016 р. на суму 56,00 грн., товарний чек від 03.02.2016 р. на суму 393,00 грн. також не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ, оскільки відсутня інформація номера товарного чеку. Товарні чеки на суму 135,00 грн. та 97,00 грн., видані приватним підприємцем з ідентифікаційним кодом 2923911372, взагалі не містять ні дати видачі, ні порядкового номера реєстрації товарного чеку, а тому також не є належним та допустимим доказом. Заявка на доставку №25591 від 13.02.2016 р., видана ООО АДВ Лоджистик з копією фіскального чеку на суму 2438,5 грн. є нечитабельною, а тому надати оцінку вказаному доказу у справі неможливо. Видаткова накладна Ррз/ВV-0160145 від 08.11.2016 р., видана ТОВ «Епіцентр К», складена [PERSON] на суму 5505,80 грн. не має підпису особи, яка склала накладну, а також підпису відвантажувача. Фіскальні чеки на суму 155,65 грн. від 03.02.2017 р., на суму 2291,60 грн. від 11.03.2017 р., на суму 457,17 грн., на суму 103,30 грн., 178,55 грн., 174,96 грн., 4065,89 грн., 1329,30 грн., 1418 грн., є частково нечитабельними, а тому проаналізувати наявність придбаного товару не є можливим. Фіскальний чек на суму 2291,60 грн., виданий касиром каси 06 Тимошенко ТОВ «Леруа Мерлен Україна» на придбання товару [PERSON] 165,00 грн., підклад зелений за ціною 970,00 грн., Міні Рокс Крем 68 за ціною 526,00 грн., Міні Рокс Крем 62 за ціною 526,00 грн. не є підтвердженням на придбання будівельних матеріалів, оскільки [PERSON] це є квітка Орхідея, підклад зелений - це підкладка для жіночої сукні, Міні Рокс Крем 68 - фіксатор для зубних протезів. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що жоден із вищевказаних товарних та фіскальних чеків неможливо віднести до належних та допустимих доказів у справі, а тому не може бути врахований судом під час ухвалення судового рішення. На спростування доводів позивача викладених в описі та позовній заяві з додатками до неї за клопотанням відповідача були приєднані до матеріалів справи та досліджені судом письмові докази, які надав відповідач на підтвердження доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, а саме, що відповідач будівельні матеріали на ремонт квартири своїх батьків, що розташована за адресою: [ADDRESS] , перебуваючи у шлюбі з позивачем, купував за рахунок коштів своєї матері [PERSON] , що підтверджується копіями виписки на 10 аркушах АТ КБ «ПриватБанк» щодо витрат по банківськім карткам [NUMBER] , [NUMBER] , які належать [PERSON] за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, де відображено зняття грошових коштів з датою операції, деталями операції, сума валюти операції. Загальна сума знятих з карткового рахунку [PERSON] за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 на придбання будівельних матеріалів становить 15336 грн. 49 коп. Трикімнатна квартира за [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 жовтня 2005 року Управлінням комунальної власності м. Бровари, належить на праві приватної, спільної часткової власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - в рівних долях. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням за №366 від 19 жовтня 2005 року. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2018 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1400 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.08.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття. Також, відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Батько відповідача [PERSON] хворіє онкологічним захворюванням, також хвора мати [PERSON] , яка є пенсіонеркою, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Позивачем у позовній заяві про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації вказана лише загальна вартість придбаних будівельних матеріалів на суму 30537,17 грн., але не зазначено який саме перелік будівельних матеріалів було придбано, їх кількість, на проведення яких саме будівельних робі і було використано будівельні матеріали. Позивачем також не зазначено в позовній заяві джерело надходження сімейних коштів, за рахунок яких на думку позивача і буди придбані будівельні матеріали. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй морально шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. З огляду на викладене, доводи та твердження позивача щодо визнання будівельних матеріалів, придбаних для ремонту квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 30537,17 грн. спільною сумісною власністю подружжя та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 15268 грн. 58 коп. у рахунок Ѕ частини вартості будівельних матеріалів, як спільного сумісного майна подружжя, є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. ЄСПЛ у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема судів, мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може різнитися залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоч пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed