Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 09.02.2018 року звернулись до суду з наданим позовом /т.1 а.с.2/, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.10.2012 року [PERSON] позичив у них гроші в сумі 10 000 доларів США, які є їх спільною сумісною власністю як подружжя, і зобов`язався повернути їх за першою вимогою. Про отримання грошей [PERSON] надав розписку, оригінал якої досі знаходиться у них. В грудні 2017 року вони пред`явили [PERSON] вимогу про повернення боргу, однак він відмовився виконати зобов`язання без пояснення причин. До цього часу борг не повернуто, а тому позивачі просять суд стягнути з відповідача на їх користь в рахунок погашення боргу за договором позики від 28.10.2012 року суму, еквівалентну 10 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06.02.2018 року (день звернення до суду з позовом) становить 277 424 грн. При цьому відповідачі просили стягнути на користь кожного з них по половині суми боргу, а саме по 138 712 грн., оскільки позичені гроші є спільною сумісною власністю подружжя і їх частки у вказаному майні є рівними, тобто кожен з них має право на отримання Ѕ частини боргу. Також просили відшкодувати понесені судові витрати. Ухвалою від 12.07.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні /а.с.1 т.1/. Відповідач [PERSON] 13.03.2018 року подав відзив /т.1 а.с.27/, в якому проти позову заперечував, мотивуючи тим, що дійсно писав надану позивачами розписку, але гроші позичив у сім`ї [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто за наданою розпискою має борг перед [PERSON] лише в розмірі 1 800 доларів США, які повернув у травні 2013 року, віддавши сім`ї [PERSON] через [PERSON] 3 000 доларів США. В подальшому 21.03.2017 року він повернув борг в сумі 4 500 доларів США, а 24.05.2017 року в сумі 2 500 доларів США, що підтверджується відповідними розписками. Відповідач у відзиві оспорював надану позивачами розписку, зазначивши, що у ній вказано, що [PERSON] взяв гроші в борг у сім`ї [PERSON] , після чого стоїть крапка. У розписці не були вказані ініціали [PERSON] , а літери [PERSON] дописані кимось іншим пізніше. Просив відмовити в задоволенні позову. Позивачі надали відповідь на відзив /т.1 а.с.39/, в якому зазначили, що наявність у них оригіналу боргової розписки свідчить про те, що зазначене у ній зобов`язання існує саме перед ними, а не перед іншими членами сім`ї [PERSON] і таке зобов`язання не виконане, а доводи відповідача про те, що у розписці дописані ініціали і вказане прізвище позикодавця [PERSON] , є надуманими. Розписка написана власноручно відповідачем, передана позивачам, і такий факт відповідач не оспорює, як і розмір позиченої суми. Розписки про повернення певних сум іншим особам можуть свідчити про виконання інших зобов`язань відповідача, але вони не свідчать про повернення боргу позивачам і саме за договором позики від 28.10.2012 року, а доказів неотримання відповідачем боргу або повернення боргу позивачам за розпискою від 28.10.2012 року суду не надано. Звернув увагу н те, що відповідач не надав доказів на підтвердження того факту, що він повернув [PERSON] 3 000 доларів США. За клопотанням представника позивачів /т.1 а.с.109/ 30.10.2018 року ухвалою суду /т.1 а.с.147/ було призначено технічну експертизу документів: наданих відповідачем [PERSON] розписок від 21.03.2017 року та від 24.05.2017 року, зокрема для встановлення змісту заклеєного тексту на зворотніх сторонах розписок, оскільки відповідачем такі розписки були надані суду у спотвореному вигляді - приклеєними своїми зворотними сторонами до одного аркушу щільного паперу з протилежних боків. Таку експертизу не було проведено через відсутність у Миколаївському відділенні Одеського НДІСЕ експерта необхідного напрямку досліджень /т.1 а.с.165,174,179/. За клопотанням представника позивачів /т.1 а.с.208/ ухвалою суду від 02.08.2019 року проведення технічної експертизи документів доручено іншій експертній установі, оплату експертизи покладено на позивачів /т.1 а.с.244/. 30.06.2020 року ухвала суду залишена без виконання, технічну експертизу документів не проведено через відсутність оплати її вартості позивачами /т.2 а.с.32/. За клопотанням представника відповідача /т.1 а.с.122/ 30.10.2018 року ухвалою суду /т.1 а.с.148/ було призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене питання про те, чи виконаний напис «[PERSON]» в розписці від 28.10.2012 року після прізвища « [PERSON] » [PERSON] чи іншою особою з наслідуванням його почерку. За клопотанням представника відповідача /т.1 а.с.240/ 02.08.2019 року ухвалою суду /т.1 а.с.245/ призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлене те саме питання. Зупинено провадження у справі. Ухвалою від 02.07.2020 року поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 17.09.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] для дачі пояснень щодо укладення договору позики; відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, [PERSON] та [PERSON] ; задоволено клопотання про допит в якості свідка відповідача [PERSON] ; закрито підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Ремський Є.В. у судовому засіданні повністю підтримав позов, просив його задовольнити. Додав, що [PERSON] - матір позивача, [PERSON] - його батько, який помер, а [PERSON] - брат. Можливо між ними та відповідачем також існували боргові зобов`язання, але вони не мають відношення до наданого позову. Наполягав на тому, що оскільки розписка від 28.10.2012 року видана відповідачем і її оригінал знаходиться у позивачів, зобов`язання за вказаним договором позики не виконане і тому просив суд задовольнити позов і стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по половині заборгованості за вказаним договором. Представник відповідача Прутян О.А. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що за наявними у спірній розписці даними не можливо ідентифікувати позивача [PERSON] як особу, у якої [PERSON] позичив гроші. В розписці наявні численні помилки, зокрема прізвище позикодавця вказане « [PERSON] », після нього наявна крапка, а ініціали «[PERSON] » не свідчать, що це [PERSON] , тому що відповідач помилився і вказав «[PERSON]» замість « [PERSON] », що означає [PERSON] . [PERSON] дійсно писав таку розписку, але давав її батьку позивача - [PERSON] , матері позивача - [PERSON] та братові [PERSON] . Він переплутав букви і замість « [PERSON]» зазначив «[PERSON] ». Після смерті батька позивача вся його сім`я: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] приїхали до відповідача, щоб з`ясувати обставини по розписці. [PERSON] визнав борг і погодився його віддавати, після чого передавав їм кошти 21.03.2017 року та 24.05.2017 року в загальній сумі 7 000 доларів, в тому числі і [PERSON] 1 800 доларів. Також [PERSON] ще раніше віддав особисто [PERSON] 3 000 грн., тож жодних боргів перед сім`єю [PERSON] не має. [PERSON] повідомив відповідачу, що знищив розписку і натомість надав йому розписку про отримання грошей. Відповідач [PERSON] у вступній промові зазначив, що позичав гроші тільки у батька позивача - [PERSON] . Після його смерті до нього звернулися дружина і сини [PERSON] і він віддав їм гроші, про що вони дали йому розписки. В якості свідка [PERSON] пояснив суду, що 28.10.2012 року взяв в борг у [PERSON] 10 000 доларів США, про що дав йому розписку і зазначив у ній, що взяв «у сім`ї [PERSON] », після чого поставив крапку. Ініціалів у розписці не писав. Коли [PERSON] помер, до нього приїхали його дружина і сини, щоб з`ясувати, хто кому скільки винен. 3 000 доларів одразу забрав [PERSON] , залишився борг у 7 000 грн. Потім приїжджали [PERSON] і [PERSON] , забирали у нього гроші і ділили їх у сім`ї. Потім вони дали йому розписки, що борг повернули повністю. [PERSON] не писав йому розписку, що отримав борг. Оригінал розписки після сплати боргу йому не повернули. Він не вимагав її повернення. У [PERSON] він позичав гроші декілька разів і після повернення той говорив, що порвав розписки. Згідно висновку №18-1087 судово-почеркознавчої експертизи від 22.02.2019 року порівнянням досліджуваного почерку з почерком [PERSON] не вдалося виявити сукупності співпадаючих або розбіжних ознак, достатньої для прийняття будь-якого (позитивного чи негативного) рішення про виконання напису [PERSON] , оскільки наведені співпадаючі ознаки відносяться до числа ознак, які часто зустрічаються в почерках багатьох осіб та за своїм об`ємом та значущістю не утворюють сукупність, що індивідуалізує почерк виконавця. Що стосується розбіжних ознак, то з`ясувати їх походження (чи вони є результатом варіативності почерку [PERSON] , що не проявилась у наданих зразках, або з`явилися у результаті виконання досліджуваного напису іншою особою з наслідуванням автентичного почерку [PERSON] після попереднього тренування, враховуючи наявність та локалізацію прояву ознак незвичності виконання напису) експерт не зміг. Встановити, чи виконано напис « [PERSON] » в розписці від 28.10.2012 року після прізвища « [PERSON] » [PERSON] чи іншою особою з наслідуванням його почерку не виявилось можливим /т.1 а.с.182-188/. Згідно висновку експертів за результатами проведення повторної судово-почеркознавчої експертизи № 22345-22347/19-32 від 19.06.2020 року рукописний запис « [PERSON] » (крім штрихів, що умовно утворюють літеру «И», наявних в місці розташування другого елемента літери «М», нанесених барвною речовиною, відмінною від штрихів досліджуваного почеркового об`єкту), розміщений праворуч від запису «[PERSON]» у борговій розписці від 28.10.2012 року від імені [PERSON] про отримання ним грошей від сім`ї [PERSON] , виконаний [PERSON] , а не іншою особою з наслідуванням почерку [PERSON] . Питання щодо виконання штрихів, що умовно утворюють літеру «И», наявних в місці розташування другого елемента літери «М», нанесених барвною речовиною, відмінною від штрихів досліджуваного почеркового об`єкту, [PERSON] або іншою особою, експертами не вирішувалось через те, що дані штрихи не містять в собі обсяг графічного матеріалу та корисної почеркової інформації для ідентифікаційного дослідження, тобто є непридатними для ототожнення з ними особи виконавця /т.2 а.с.25-28/. З дослідницької частини вказаного висновку та наведених у ній фототаблиць вбачається, що у розписці після запису «[PERSON].» наявні саме літери [PERSON] , які виконані [PERSON] , але на місці літері «М» також наявні штрихи, що умовно утворюють літеру «И». Як зазначили експерти у висновку, зазначене не перешкоджає подальшому ідентифікаційному дослідженню літери «М» у рукописному записі « [PERSON] ». За таких обставин твердження представника відповідача про те, що у розписці замість літери «М» зазначена літера «И» і таке свідчить про те, що [PERSON] давав розписку не позивачу, а іншій особі, не заслуговують на увагу, адже з наведеного вище висновку експертів вбачається, що у розписці наявний запис саме «[PERSON] » і виконаний він саме [PERSON] . Також не заслуговує на увагу твердження представника відповідача про те, що розписка від 28.10.2012 року видана не [PERSON] , а [PERSON] , адже сам відповідач [PERSON] не заперечував, що видав її [PERSON] , а з наявних у справі документів, що містять зразки почерку [PERSON] , вбачається, що саме так він виконує літеру «н», а виконані ним літери «п» зовсім відмінні від літер «н», що очевидно і тому не потребує експертного дослідження. Відповідачем надані суду розписки /т.2 а.с.35/, з тексту яких вбачається, що [PERSON] забрав у [PERSON] 2 500 доларів 24.09.2017 року, 21.03.2017 року кимось комусь віддано 4 500 доларів, з них [PERSON] 1800 доларів, [PERSON] плюс Мама - 2700 доларів і наявна приписка без дати про те, що розрахунок проведено повністю. Зазначені розписки виконані на двох окремих аркушах паперу і надані суду відповідачем у спотвореному вигляді. Зокрема, вони наклеєні на щільний аркуш паперу з обох його боків, внаслідок чого неможливо встановити зміст тексту на звороті таких розписок, хоча очевидно, що на звороті наявний текст і очевидно розбірливим є слово «Розписка». Відповідачем не доведено, що надані ним розписки мають відношення до предмета доказування в наданій справі, тобто що вони є належними доказами, адже ним не доведено, що такі розписки виконані позивачами і на них присутній принаймні один з їх підписів, адже в розписках не зазначено, ким вони видані, а наявні у них підписи навіть візуально значно відрізняються від підписів у їх паспортах. Суду не надано жодного допустимого доказу, який би свідчив, що такі розписки надані на виконання зобов`язання за договором позики від 28.10.2012 року, який є предметом в наданій справі. Навпаки, наявність оригіналу розписки від 28.10.2012 року, виконаної, як встановлено судом, відповідачем, свідчить про те, що зазначене в ній зобов`язання відповідачем не виконане. Заслухавши пояснення представників сторін, свідка [PERSON] , вивчивши позиції сторін, адресовані суду у письмових заявах, дослідивши наявні у справі письмові докази, описані вище, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 3 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 серпня 2020 року у справі № 199/4994/18, провадження № 61-8395св19. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Судом встановлено, що між сім`єю [PERSON] та відповідачем [PERSON] 28.10.2012 року був укладений договір позики у простій письмовій формі, за яким [PERSON] взяв у сім`ї [PERSON] гроші в сумі 10 000 доларів і зобов`язався повернути їх за першою вимогою. Такі обставини підтверджуються оригіналом розписки від 28.10.2012 року /т.1 а.с.34/, яка знаходилась у позивачів і була надана ними суду. Сам відповідач [PERSON] не заперечував, що власноручно написав зазначену розписку і що дійсно отримував гроші в сумі 10 000 грн. Таким чином, факт укладення договору позики та розмір позики відповідачем не оспорюється. Суд вважає встановленим і той факт, що позику [PERSON] надала саме сім`я [PERSON] , адже як зазначено вище, висновком повторної почеркознавчої експертизи встановлено, що ініціали «[PERSON]» у розписці виконані [PERSON] . Крім того, твердження відповідача і його представника щодо обставин укладення договору позики від 28.10.2012 року, наведені ними у відзиві та в судовому зсіданні, значно відрізняються між собою, тобто постійно змінюються, що на думку суду свідчить про їх неправдивий характер. Свідчення відповідача [PERSON] , надані ним суду як свідком, суд оцінює критично, оскільки він свідчив щодо себе, а крім того, плутався у своїх поясненнях. Зокрема, стороною відповідача неодноразово змінювалась позиція щодо складу осіб, у яких він брав позику, кому і як віддавав позичені гроші, а також щодо змісту розписки та його значення. Надані відповідачем розписки про повернення боргу не свідчать про те, що вони мають відношення до вказаного у позові договору позики, про що судом зазначено вище. Жодних доказів на підтвердження того факту, що за спірним договором позики борг повернуто повністю саме позикодавцеві, суду не надано. Навпаки, наявність у позивачів оригіналу розписки свідчить про те, що зобов`язання за нею не виконане, адже відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним сином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За наведених обставин, оскільки судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, у якому строк повернення позики визначений моментом пред`явлення вимоги; позивачі пред`явили вимогу про повернення боргу, а відповідач відмовився повернути борг, тобто відмовився виконати своє зобов`язання, суд на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України вважає за необхідне задовольнити позов і стягнути суму боргу на користь позивачів. При цьому суд враховує, що позивачі на момент укладення договору позики і на момент звернення до суду з позовом є подружжям, що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про їх одруження /т.1 а.с.7/, тобто відповідно до ст. 65 СК України вказаний договір позики укладений в інтересах сім`ї, а відповідно до ст. 70 СК України грошова сума, надана у позику, є спільною сумісної власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] і частки кожного з них у вказаному майні є рівними. Тобто на користь кожного з позивачів слід стягнути половину суми, наданої ними у позику [PERSON] . Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншими нормативно-правовими актами. На підставі наведеної норми, хоча у спірному договорі позики визначено грошовий еквівалент позики у доларах США, борг солід стягнути у гривні. У справі наявна офіційна інформація Національного Банку України про курс долара США по відношенню до гривні станом на день звернення до суду з позовом і він складає 2 774 грн. 24 коп. за 100 доларів США, тож загальна сума заборгованості [PERSON] за вказаним договором позики складає 277 424 грн. Відповідно, на користь кожного з позивачів слід стягнути по половині зазначеної суми, тобто по 138 712 грн. Крім того, оскільки позов задоволено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів слід стягнути понесені ними і документально підтверджені судові витрати, зокрема витрати зі сплати судового збору. Згідно наявної у справі квитанції /т.1 а.с.1а/ судовий збір повністю сплатив [PERSON] . Також відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню понесені відповідачем витрати по оплаті почеркознавчих експертиз.

Outcome: approved