Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

[PERSON], посилаючись на ст.1272 ЦК України, звернувся до суду з позовом, зазначивши, що після смерті батька - [PERSON], котра настала 29.04.2014 року, він, через скрутне матеріальне становище та необізнаність із діючим законодавством, своєчасно не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, позивач, вказуючи що він являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом і вважаючи причини пропуску строку звернення до нотаріальної контори поважними, просить визначити йому додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги, посилаючись на обставини викладені в заяві, додатково вказавши, що спадкоємцем першої черги за законом після померлого, також являється його рідний брат, котрий проживає в м.Чернігові та, після смерті батька, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Крім того, [PERSON] зазначив, що через 2 роки після смерті батька було знайдено заповіт останнього, складений на імя позивача. До нотаріальної контори позивач вперше звернувся у жовтні 2016 року, де дізнався про пропущення строку звернення із заявою про прийняття спадщини. Представник відповідача надіслав до суду відзив про визнання позову. Представник Першої Чернігівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, задоволення позову з підстав визнання його відповідачем, допускається за наявності для того законних підстав. Законних підстав для задоволення позову в судовому засіданні не встановлено. Матеріалами справи підтверджується, що позивач доводиться рідним сином померлому [PERSON], отже, згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, являється спадкоємцем за законом перешої черги після померлого. Разом з цим, пояснення позивача про наявність заповіту, складеного на його користь батьком, давали право [PERSON] на спадкування після померлого з інших підстав, а саме в порядку визначеному ст.ст.1233-1257 ЦК України. Як слідує з пояснень [PERSON], неможливість звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, була обумовлена юридичною необізнаністю; тяжким матеріальним становищем, зокрема незначним розміром заробітної плати, яку він отримував, займаючи посаду начальника цеху ПП Гарпун, а також необхідність здійснення догляду за хворою матірю, котра померла у вересні 2014 року. Розмір заробітної плати, яку [PERSON] отримував протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини, підтверджується довідкою ПП Гарпун. В судовому засіданні встановлено, що позивач, упродовж 6 місяців після відкриття спадщини, не виїжджав за межі України. Доказів щодо наявності інших поважних обставин, які обєктивно перешкоджали б [PERSON] звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в матеріалах справи не міститься. Довідкою ПП Гарпун № 1 від 28.10.2016 року підтверджується, що розмір заробітної плати позивача, у період з 01.05.2014 року по 31.10.2014 року, за виключенням серпня місяця, становив від 636 грн. 16 коп. до 1296 грн. 55 коп. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, відкриття спадщини він не зясовував розмір плати, необхідної для внесення уповноваженому на те органу, за подання заяви про прийняття спащини. Таким чином, суд вважає необгрунтованими твердження позивача про неможливість звернення до нотаріальної контори, або органу, який має право вчиняти нотаріальні дії, через скрутне матеріальне становище, оскільки державне мито за подання заяви про прийняття спадщини справлялося на той час, у розмірі 0,03 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У відповідності до ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Разом з цим, наведені позивачем причини пропуску строку звернення до нотаріальної контори не можуть вважатися поважними, оскільки у [PERSON] не було обєктивних перешкод звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Причини неподання [PERSON] заяви до нотаріальної контори, на які він посилався в судовому засіданні, а саме юридична необізнаність та скрутне матеріальне становище, є взаємовиключними. Із свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-ЕЛ № 233469, вбачається, що він помер в с.Количівка Чернігівського району Чернігівської області. Як слідує з пояснень позивача, починаючи з 2011 року і на день смерті, його батько проживав у вказаному населеному пункті, без реєстрації, спільно зі своєю дружиною. Позивач, на момент відкриття спадщини, не проживав спільно зі спадкодавцем. Частиною 1 ст.1269 ЦК України, на спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, покладено обовязок подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, упродовж шести місяців з моменту її відкриття. Викладене підтверджується правовою позицією висловленою у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі № 6-85цс12, за наслідками неоднакового застосування судом положень ст.1272 ЦК України. Вказаною постановою передбачено, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути застосовані лише в тих випадках, коли у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви і ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються. У відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх судів України, які зобовязані привести свою практику у відповідність із рішенням ВСУ. У відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed