Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу з [PERSON], який вони зареєстрували 21 жовтня 1995 року у Мокренській сільській раді Баранівського району Житомирської області, актовий запис № 9. Від шлюбу у них народилось троє дітей: син - [PERSON], [INFO], який вже повнолітній, син [PERSON], [INFO], який вже повнолітній, син [PERSON], [INFO]. Обгрунтовуючи свій позов позивачка зазначила, що близько чотирьох років чоловік зраджував подружньому життю, що стало причиною припинення шлюбно-сімейні відносини, сім'я розпалася, проживають окремо, відповідач зібрав речі та переїхав проживати до іншої жінки. З цих причин просить шлюб розірвати, неповнолітнього сина [PERSON] просить залишити на проживанні з нею до виповнення його повноліття. Після розірвання шлюбу залишити дошлюбне прізвище «[PERSON]». Стягнути на її користь судові витрати на витрати за надання правової допомогу в розмірі 200 грн. В судове засідання позивачка не явилася, надіслала до суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не явився, направив до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, сторони зареєстрували шлюб 21 жовтня 1995 року (а.с. 4 ). Від спільного проживання у них народилось троє дітей: син - [PERSON], [INFO], який вже повнолітній, син [PERSON], [INFO], який вже повнолітній, син [PERSON], [INFO]. (а.с. 5). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, сторони у своїх письмових заявах наполягали на розлученні, мають стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам обох сторін, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. При вирішенні позовної вимоги, щодо залишення неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] з матір'ю, суд в цій частині позову відмовляє, оскільки згідно норми ч.3 ст.160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Крім того відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати які складаються з 640,00 грн. судового збору та 200,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial