Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни (надалі за текстом - приватний нотаріус Бондар І.М.), акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (надалі за текстом - АТ КБ «Приватбанк»), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 09.10.2018 року приватний нотаріус Бондар І.М. вчинила виконавчий напис № 1568 про звернення стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Не погоджуючись з підставами для вчинення виконавчого напису, зокрема, в частині безспірності заборгованості перед кредитором, позивач звернулася до суду з даним позовом, просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2019 року підсудність справи визначено за Подільським районним судом м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.10.2019 року провадження у справі відкрито, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву. Відповідач приватний нотаріус Бондар І.М. подала відзив, у якому заперечила проти позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Зазначила, що нотаріус, яким було вчинено виконавчий напис, не є відповідачем у цій справі і повинен бути залучений як третя особа, а належним відповідачем є кредитор позивача. Крім того, зазначила, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність відповідних документів. Відповідач АТ КБ «Приватбанк» відзив у встановлений строк не подав, у судові засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 28.03.2008 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 425 300 гривень (а.с. 20-22). З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між позивачем як поручителем позичальника [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» 28.03.2008 року було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передала в іпотеку банку нерухоме майно - двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-19). 09.10.2018 року приватним нотаріусом Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, відповідно до якого було звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з наявністю заборгованості за кредитним договором від 28.03.2008 року, укладеним між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк», у розмірі 2 144 941,72 гривні (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» визначено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо а) подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; б) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання, а також встановлення моменту виникнення права вимоги. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Як вбачається з матеріалів справи, кредит був наданий 28.03.2008 року, останній платіж в погашення процентів за кредитом у розмірі 1 108,53 гривні надійшов 08.06.2012 року, останній платіж в погашення пені у розмірі 4 275 грн надійшов 28.02.2013 року, у той час як виконавчий напис вчинено 09.10.2018 року, тобто за межами трирічного строку стягнення. Вказані обставини не дають суду підстав вважати вказаний у виконавчому написі розрахунок заборгованості безспірним, а виконавчий напис таким, що вчинений відповідного до чинного законодавства України. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Співвідповідачами не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б переконливо доводили наявність підстав для вчинення виконавчого напису та звернення стягнення на предмет іпотеки. За таких обставини, суд встановив, що під час вчинення спірного виконавчого напису приватним нотаріусом не було дотримано вимоги чинного законодавства щодо процедури його винесення та перевірки безспірності вимог відповідача, а отже, вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими. Водночас, суд бере до уваги, що цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 519/77/18 (постанова від 14.08.2019 року). Відтак, належним відповідачем у вказаній справі є АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання позову в розмірі 768,40 гривень підлягає стягненню з відповідача АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved