Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

Адвокат Соник В.В., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся в суд із вказаним вище позовом. Посилався на те, що [PERSON] працював в колгоспі «Коболчинський» з 24.11.1998 року трактористом, був його членом та включеним до списку членів КСП, які мали право на земельну частку (пай). Протоколом №1 загальних зборів колгоспників колгоспу «Коболчинський» від 17.03.2000 року [PERSON] було включено у додатковий список на одержання сертифікату на право на земельну частку (паю), однак відповідний сертифікат він так і не отримав. 06.04.2020 року [PERSON] звернувся з заявою про надання йому земельної частки (паю) до Сокирянської міської ради, однак міська рада у відповіді від 23.04.2020 року відмовила йому в цьому. Представник позивача вважає, що відповідь Сокирянської міської ради є необґрунтованою, безпідставною та не відповідає нормам чинного законодавства, зокрема ч.7 ст.13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», адже [PERSON] є власником невитребуваної земельної частки (паю), а отже Сокирянська міська рада зобов`язана передати йому земельну ділянку у приватну власність. Посилаючись на постанову Чернівецького апеляційного суду від 09.02.2021 року, фактично процетувавши її описову та мотивувальну частини, в справі за позовом [PERSON] до Сокирянської міської ради Чернівецької області про визнання права власності на земельну частку (пай) та зобов`язання вчинити дії, просив суд визнати за [PERSON] право власності на земельну частку (пай) в землях колективної власності колишнього колгоспу «Коболчинський» за рахунок вільних земель на території Сокирянської міської ради Чернівецької області. Ухвалою від 29.03.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження та визначено сторонам строк для подання до суду заяв по суті. Ухвалою суду від 30.06.2021 року позовну заяву [PERSON] в частині позовних вимог до співвідповідача Сокирянської районної державної адміністрації про визнання права власності на земельну частку (пай) залишено без розгляду. Ухвалою суду від 29.07.2021 року справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, підтвердив викладені в позовній заяві обставини та з наведених в ній підстав просив її задовольнити. Представник відповідача - Сокирянської міської ради Кучерява О.О. в судовому засіданні заперечувала щодо заявлених позовних вимог та просила у їх задоволенні відмовити, оскільки позивачем не надано правовстановлюючого документу (сертифікату, державного акту) про те, що він являється власником земельної частки (паю), а протокол загальних зборів колгоспників колгоспу «Коболчинський» від 17.03.2000 року та рішення сесії Коболчинської сільської ради від 24.04.2000 року «Про виділення земель резервного фонду для подальшого розпаювання між членами колгоспу включених в додаткові списки» право власності на земельну частку (пай) не можуть підтверджувати. Крім цього, вказувала на те, що Сокирянська міська рада не наділена повноваженнями підтверджувати право власності на земельну частку (пай). Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області в судове засідання не з`явився і про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши думку учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті суд вважає, що позов адвоката Соника В.В., поданий в інтересах [PERSON] , задоволенню не підлягає з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] 24.11.1998 року був прийнятий в члени колгоспу «Коболчинський» трактористом, що підтверджується архівною довідкою комунального підприємства «Сокирянський трудовий архів» від 10.12.2019 року №1925/1-49, а також копією розпорядження №84 від 27.11.1998 року та відповідними записами у трудовій книжці колгоспу серії [NUMBER] . 31.03.2000 року згідно Указу Президента України від 03.12.1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» колгосп «Коболчинський» було реорганізовано в ТзОВ «Агрофірма «Коболчинська». 01.04.2000 року [PERSON] було прийнято, в порядку переводу, в ТзОВ «Агрофірма «Коболчинська» трактористом, а 24.07.2003 року звільнено з роботи за власним бажанням. Згідно протоколу №1 загальних зборів колгоспників колгоспу «Коболчинський» від 17.03.2000 року було вирішено включити члена колгоспу [PERSON] у додатковий список на одержання сертифіката на земельну частку (пай). Рішенням Х сесії ХХІІІ скликання Коболчинської сільської ради від 24.04.2000 року про надання земельної частки паю із земель резервного фонду членам колгоспу, які прийняті в колгосп, після розпаювання земель колективної власності та працівникам сільської ради, що займають виборні посади, було вирішено передати у колективну власність із земель резервного фонду сумарну кількість земельних паїв з розрахунку 1,39 га на чоловіка в умовно-кадастрових гектарах в урочищі «Скрипників лісок», згідно додатку №1, у т.ч. під номером 5 [PERSON] 06.04.2020 року позивач звернувся із заявою про надання йому земельної частки (паю) до Сокирянської міської ради Чернівецької області, однак йому було відмовлено. 17.06.2020 року, за вих. №02-35.11/1104, Сокирянською районною державною адміністрацією, на адвокатський запит представника позивача [PERSON] , надана відповідь про те, що вільних земельних ділянок в адміністративних межах Сокирянської міської ради Чернівецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель витребуваних паїв немає. Для отримання земельних ділянок із земель резервного фонду позивачу рекомендовано звернутися до Сокирянської міської ради Чернівецької області. Відповідно до довідки, виданої Сокирянською міською радою Чернівецької області 09.07.2020 року, за вих. № 03-10/1684, на території с. Коболчин (за межами та в межах населеного пункту) відсутні вільні земельні частки (паї), тому земельну частку (пай) не можливо надати у власність [PERSON] . Частиною 9 ст.5 Земельного кодексу України (у редакції від 22.06.1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч.1 ст.22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 листа Верховного Суду України від 29.10.2008 року № 19-3767/0/8-08, при розгляді справ про визнання права на земельну частку (пай) судам необхідно перевіряти наявність підстав, передбачених Указом Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам, організаціям», відповідно до пункту 2 якого право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), сільськогосподарського кооперативу (далі - СК), сільськогосподарського акціонерного товариства (далі - CAT), у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При цьому слід мати на увазі, що трудова книжка свідчить не про членство в КСП, СК чи CAT, а про наявність трудових відносин з ними. Таку позицію неодноразово висловлював Верховний Суд за результатами розгляду аналогічних справ, зокрема в постанові від 29.09.2021 року №181/257/19 (провадження №61-19430св20), від 23.09.2021 року №563/1407/19 (провадження №61-510св21) та ін. Як встановлено судом, [PERSON] дійсно працював у колишньому колгоспі «Коболчинський» з 24.11.1998 року трактористом. Разом з цим, розпаювання земель колгоспу відбулося 16.01.1996 року, що підтверджується копією відповідного державного акту на право колективної власності на землю серії ЧВ №000111. Тобто, під час розпаювання земель колгоспу «Коболчинський» [PERSON] не був його членом, а відповідно і не міг увійти до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Проте, як вже зазначалося судом, рішенням Х сесії ХХІІІ скликання Коболчинської сільської ради від 24.04.2000 року про надання земельної частки паю із земель резервного фонду членам колгоспу, які прийняті в колгосп, після розпаювання земель колективної власності та працівникам сільської ради, що займають виборні посади, було вирішено передати у колективну власність із земель резервного фонду сумарну кількість земельних паїв з розрахунку 1,39 га на чоловіка в умовно-кадастрових гектарах в урочищі «Скрипників лісок», згідно додатку №1, у т.ч. під номером 5 [PERSON] . Згідно ст.23 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності або право постійного користування землею. Посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Тобто, одержання державного акту на право колективної власності на землю є обов`язковою умовою для здійснення процесу розпаювання землі. Відповідно, відсутність у підприємства державного акту на право колективної власності на землю унеможливлює здійснення процесу розпаювання землі між його членами. Аналогічний висновок міститися як в постановах Верховного Суду так і в постанові Чернівецького апеляційного суду від 09.02.2021 року, на які в позовній заяві посилається представник позивача [PERSON] . Таким чином, на виконання рішення Х сесії ХХІІІ скликання Коболчинської сільської ради від 24.04.2000 року товариству «Агрофірма Коболчинська», яка стала правонаступником колгоспу «Коболчинський» необхідно було одержати відповідний державний акт на право колективної власності на землю, проте цього зроблено не було. Як зазначалося судом, згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та Указу Президента №720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Оскільки колгоспом «Коболчинський» та після реорганізації ТзОВ «Агрофірма Коболчинська» не було виготовлено, на виконання рішення Х сесії ХХІІІ скликання Коболчинської сільської ради від 24.04.2000 року, державного акту на право колективної власності на землю, відповідно члени КСП включені у додатковий список, в тому числі [PERSON] , не набули права на земельну частку (пай). З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. При цьому, доводи представника позивача адвоката Соника В.В., з посиланням на пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 суд вважає помилковими та необґрунтованими, адже Пленум Верховного Суду України чітко визначив, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) саме з дня видачі цього акта. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed