Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Адвокат Меланчук Ігор Віталійович який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою в якій просив стягнути, з урахуванням уточнених вимог від 13.05.2021 року, з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь [PERSON] ) невиплачену одноразову допомогу при звільнені у розмірі 12 263 грн. 42 коп.; б). середній заробіток за час затримки розрахунку в період з 10.03.2011 року по 05.02.2021 в розмірі 90 000 грн. 00 коп. Мотивуючи свої вимоги тим, що позивач [PERSON] в період з 01.06.1983 року по 10.03.2011 року перебував у трудових відносинах з ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (далі - ПрАТ «ЦГЗК»). 10.03.2011 року позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію в порядку ст. 38 КЗпП України. 05 лютого 2021 році позивач дізнався, що при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити вихідну допомогу в розмірі тримісячної середньої заробітної плати, оскільки він пропрацював на підприємстві відповідача понад 20 років та була звільнений за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію. Однак до часу звернення до суду належні до виплати кошти у вигляді вихідної допомоги не виплачені. Також, враховуючи, що при звільнені позивачу не було виплачено одноразову допомогу у строки визначені ст. 116 КЗпП України, підприємство зобов`язано виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вважає, що з вини підприємства порушені трудові права та гарантії позивача, які передбачені трудовим законодавством України. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представниця відповідача [PERSON] надала до суду письмові пояснення в яких просила відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Вказала, що Галузева Угода гірничо-металургійного комплексу на 2007- 2008 року жодним чином регулювала трудові відносини між позивачем та відповідачем, оскільки згідно з частиною першою статті 58 КУ України законні та підзаконні нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі. ПРАТ «ЦГЗК» не був стороною Галузевої Угоди і відповідно її підписантом, тому твердження позивача стосовно того, що «Галузева угода гірничо-металургійного комплексу України на 2007 2008 роки поширюється на відповідача» є помилковими і не відповідають дійсності. Зазначила, що на момент звільнення [PERSON] діяв Колективний договір на 2010 2011 року укладений між Генеральним директором ВАТ «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» та трудовим колективом в особі первинної організації профспілки трудящих металургійної та гірничо-видобувної промисловості ВАТ «ЦГЗК». У відповідності до п. 7.10 Колективного договору одноразова допомога виплачується працівникам при виході на пенсії за власним бажанням, які досягли пенсійного віку ( жінки 55 років, чоловіки 60 років) в розмірі залежному від стажу роботи на комбінаті, зокрема: від 20 і більше років три середньомісячні заробітні плати. Позивач при звільнені не досяг загального пенсійного віку для чоловіків 60 років, оскільки звільнився в віці 54 роки, тому за умовами діючого на той час колективного договору не мав права на виплату одноразової вихідної допомоги. Крім того, просить застосувати принцип співмірності між заявленою сумою та сумою невиплаченої одноразової вихідної допомоги та зменшити невиплачену суму середнього заробітку, що буде відповідати принципам виваженості, розумності та справедливості. В матеріалах справи міститься письмова заява представника позивача про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав викладених в уточненій позовній заяві та просив її задовольнити. В судове засідання не з`явився. Представниця відповідача в судове засідання не з`явилася, подала через канцелярію суду заяву в якій просила розглянути справу її відсутність, просила відмовити у задоволені позовних вимог з підстав викладених у письмових поясненнях на позовну заяву. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.\~247\~ч.\~2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного висновку. Приписами статті 21 КЗпП України\~передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в період з 01.06.1983 року по 10.03.2011 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ЦГЗК», що не оспорюється відповідачем та підтверджується копією трудової книги. Звільнений з підприємства 10.03.2011 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію у відповідності до ст.38 КЗпП ( а.с. 17-24). Згідно копії Наказу про припинення трудового договору від 10.03.2011 року № 194 [PERSON] ( таб. № [NUMBER] ), машиніст екскаватора (у кар`єрі) виробничої екскаваторної дільниці № 4 Петрівського кар`єру було звільнено з роботи 10.03.2011 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію ст.. 38 КЗпП України (а.с. 72). У відповідності до розрахункового листа ПрАТ «ЦГЗК» за березень 2011 року [PERSON] , при звільненні з підприємства відповідача, допомога при виході на пенсію не виплачувалась (а.с. 73 зворотній бік). Відповідно до довідки ПрАТ «ЦГЗК» № 220 від 24.03.2021 року середньомісячна заробітна плата [PERSON] , за два останні місяці перед звільненням січень лютий 2011 року склала: 4 087 гривень 81 копійка, середньогодинна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням склала 26 гривня 29 копійок (а.с.73). Положеннями\~статті 13\~КЗпП України визначено, що колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги. Статтею 15\~Закону України\~«Про оплату\~праці» встановлені форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Із Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2007-2008 роки (далі\~Галузева Угода), яка була чинною на день звільнення позивача й положення, якої поширюються на ПрАТ «ЦГЗК», встановлено, що Угода набирає чинності з 1 січня 2007 року і діє до укладення нової або перегляду цієї Угоди. (п.1.13) Відповідно до п. 6. 1 Галузевої Угоди, підприємство повинно виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років\~двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. (а.с. 35). Приписами статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII\~встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Стаття 9 цього Закону\~передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі. За правилами статті 16\~КЗпП України умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними. Судом досліджено, що вимоги до власників підприємства, передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивачки із підприємства відповідача різняться, так Галузевою Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, така ж норма передбачена і колективним договором, однак колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умова Галузевої Угоди, оскільки встановлює вікові обмеження у виплаті вихідної допомоги. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника. Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відпрацював на підприємстві відповідача 27 років 9 місяців та був звільнена за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що на позивача [PERSON] розповсюджується дія п. 6. 1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі трьох середньомісячних заробітних плати. Частиною першої\~статті 47\~КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Позивач був звільнений з підприємства відповідача 10 березня 2011 року, тому розрахунковим періодом є два попередні перед звільненням повні місяці\~січень лютий 2011 року. В зазначені місяці середньомісячна заробітна плата позивача складала 4 087 гривень 42 копійки. Враховуючи, що відповідачем при звільненні не сплачено [PERSON] вихідну допомогу, то стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 12 263 гривні 52 копійок ( із розрахунку: 4\~087, 42 грн. - середньомісячна заробітна плата *3). За правилами частини першої\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника. У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05 жовтня 2016 року, яка в силу вимог ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до\~Європейської конвенції з прав людини\~та основних свобод, яка відповідно до\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року\~. У пункті 2 Порядку\~обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок № 100), передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Враховуючи, що кількість робочих годин затримки виплати зарплати у вигляді одноразової допомоги за період з 10.03.2011 року по 05.02.2021 року становить 19 848 робочих годин, середньогодинна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням склала 26 гривня 29 копійок, тому середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні становить в розмірі 521803 гривень 92 копійок (19 848 год. х 26,29 грн.) При звернені до суду із позовом позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в період з 10.03.2011 року по 05.02.2021 в розмірі 90 000 грн. 00 коп. За правилами вимог статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення вихідної допомоги задоволені у повному обсязі, тому підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні, а отже з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» підлягає стягненню заявлений позивачем середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 90 000 грн. 00 коп. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що ціна позову складає 102263,42 грн., з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 114,63 гривень (1022,63 грн. - 908 грн. сплачених при поданні позовної заяви). Крім того, при звернені до суду із позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок за вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 44). Таким чином, враховуючи приписи статті 141 ЦПУ України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі ст. ст.\~47,\~97,\~116,\~117,\~233, 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved