Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

[PERSON] пред'явила до Воле-Баранецької сільської ради Самбірського району позов про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення факту постійного проживання з [PERSON] та визнання права власності на земельну ділянку розміром 0,65 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована у с. Верхівці Самбірського району Львівської області у порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] У обґрунтування позову [PERSON] посилалася на те, що після смерті матері відкрилася спадщина і вона, позивач, є єдиним спадкоємцем за законом першої черги та звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки з 2001 року і до дня смерті матері постійно проживала з нею у житловому будинку по [ADDRESS], однак їй було відмовлено у реєстрації спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що вона пропустила строк для прийняття спадщини і не подала документи про те, що вона на день смерті матері проживала з нею. У свідоцтві про смерть місцем смерті зазначено с. Садковичі, оскільки на момент її смерті органом місцевого самоврядування у селі була Садковицька сільська рада. На час відкриття спадщини матері належала на праві власності земельна ділянка 0,65 га, яка розміщена у с. Верхівці Самбірського району та призначена для ведення особистого селянського господарства, однак Державний акт на право власності на цю земельну ділянку втрачений. На підставі ухвали Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 10 липня 2018 року первісного відповідача Воле-Баранецьку сільську раду Самбірського району Львівської області замінено належним відповідачем Самбірською РДА. Позивач [PERSON] під час судового розгляду справи по суті посилалася на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Самбірської районної державної адміністрації, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання у судове засідання не з'явився, відповідач подав відзив, у якому позов визнав повністю та просив розглядати справу за відсутності його представника. Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Із свідоцтв про народження та укладення шлюбу відомо, що [PERSON] була дочкою [PERSON] (а. с. 5, 6). Із свідоцтва про смерть видно що [PERSON] померла [INFO] року у віці 86 років в с. Садковичі Самбірського району Львівської області померла (а. с. 7, 10). Із відповіді Самбірської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкоємцю за законом [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що відсутні докази про те, що вона прийняла спадщину, а саме довідка з сільської ради про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав зі спадкодавцем або рішення суду (а. с. 11). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У пункті 23 вказано постанови Пленуму Верховного Суду України також роз'яснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Із довідки, виданої виконавчим комітетом Воле-Баранецької сільської ради відомо, що [PERSON], яка померла [INFO] року, до дня смерті проживала без реєстрації у [ADDRESS]. На час її смерті разом з нею проживали без реєстрації її дочка [PERSON], [INFO], та зять [PERSON], [INFO] (а. с. 25). Із довідки, виданої настоятелем Дрогобицько-Самбірської Єпархії УПЦ КП вбачається, що [PERSON] проживала у с. Владипіль з 2001 року, ходила до Храму Святого Духа до 2013 року, померла [INFO] року і похоронена на цвинтарі у с. Владипіль (а. с. 12). Згідно довідки, виданої ОСББ «Переяслав», місце проживання [PERSON] зареєстровано [ADDRESS], однак за вказаною адресою вона не проживає (а. с. 26). Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що вони проживали по сусідству із [PERSON], а також про те, що з 2001 року разом із нею однією сім'єю проживала позивач [PERSON], яка здійснювала за нею догляд до дня її смерті. Отже, наведені докази достовірно підтверджують обставини постійного проживання [PERSON] однією сім'єю зі спадкодавцем [PERSON] на день її смерті. Установлення даного факту має юридичне значення для позивача, так як дає підстави [PERSON] реалізувати своє право на спадщину після смерті її матері [PERSON] За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із копії Державного акта на право приватної власності на землю вбачається, що на підставі розпорядження голови Самбірської райдержадміністрації від 23 травня 2003 року № 248 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,65 гектарів в межах згідно з планом для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території с. Верхівці Верховецької сільської ради (а. с. 8). Із публікації в ЗМІ видно, що загублений Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 23.05.2003 року [PERSON] (а. с. 9). За наведеного [PERSON] після встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може реалізувати своє право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору із-за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на землю. Згідно ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Ураховуючи наведене, право позивача на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved