Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що з березня 2013 року позивач та відповідач проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу. [INFO] народилась донька - [PERSON], [INFO]. Після народження дитини, відповідач у встановленому порядку подав до Калинівської селищної ради заяву про визнання себе батьком дитини. Однак, після місяця спільного проживання сторони припинили сімейні стосунки, відповідач переїхав проживати до своєї матері, не змінилось ставлення відповідача до сім'ї і після народження дитини, відповідач не виконував своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не піклується про її здоров'я, байдуже ставився до проблем дитини, достовірно знаючи, що позивач, після народження дитини, перебувала у скрутному матеріальному становищі. Зважаючи на те, що відповідач, як батько дитини, самоусунувся від виховання дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не має бажання спілкуватись з дитиною, хоча ніхто жодним чином не перешкоджав йому виконувати свої батьківські обов'язки, не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, звернувшись до органу опіки та піклування із нотаріально посвідченої заявою, тому таке байдуже ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов'язків, ігнорування інтересів дитини, не бажання цікавитись життям та здоров'ям дитини, не виконання обов'язків щодо матеріального утримання дитини, дає підстави позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, пояснив, що дійсно сторони проживали як подружжя без реєстрації шлюбу, після народження дитини, відповідач добровільно визнав факт батьківства, тому в свідоцтві про народження дитини записаний як батько дитини. Відповідач не заперечує той факт, що сімейно-шлюбні відносини з позивачем припинені, він проживає окремо, однак після народження дитини, забрав дитину з пологового будинку, придбавав необхідні для дитини речі та дитяче харчування, відвозив дитину до поліклініки. В лютому 2014 року відповідач намагався побачитись з дитиною, однак позивач почала вести себе агресивно, не дала можливості побачити дитину, в подальшому чинила перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною, надсилала по телефону образливі повідомлення. Відповідач визнав, що 24 лютого 2014 року в присутності нотаріуса Іваненко О.І. написав заяву, за змістом якої дав згоду на позбавлення себе батьківських прав, однак після звернення позивача з цим позовом до суду відповідач подав до суду заяву про відкликання раніше поданої заяви, наголосив, що написав таку заяву під психологічним тиском позивача, яка шантажувала його тим, що вчинить самогубство. На даний час, позиція відповідача змінилась, він заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, оскільки має бажання спілкуватись зі своєю донькою, піклуватись про дитину, просить відмовити у задоволені позову та надати можливість відновити відносини з дитиною, приймати участь у її вихованні та врегулювати майнові питання з позивачем для надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.57-60), також наголосив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батька дитини, однак позивачем не надано доказів, які мали підвередити протиправну поведінку відповідача по відношенню до дитини, при розгляді питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав органом опіки та піклування було враховано лише думку позивача, як матері дитини, а доводи відповідача про бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її виховання комісією не враховано, тому, на думку представника, відсутні підстави для задоволення позову, при цьому відповідно до вимог сімейного законодавства суд може попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням відповідачем батьківських обов'язків. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Броварської районної державної адміністрації Київської області, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи третя особа повідомлена належним чином, про причини неявки представника третя особа суд не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористалась. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO]. У свідоцтві про народження, батьками дитини записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. (а.с.4) Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно Висновку Органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області від 06 травня 2014 року (вих. №544/07-12) встановлено, що [PERSON] має малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Батько дівчинки [PERSON], [INFO], який проживає в [ADDRESS], будучи повністю дієздатним і розуміючи значення дій, підписав нотаріальну заяву про відмову від дочки. Враховуючи вищевикладене, згідно п.2,4, ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO]». (а.с.10) Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними справі доказами, сторони проживали як подружжя без реєстрації шлюбу, після припинення сімейно-шлюбних стосунків малолітня дитина - донька [PERSON], [INFO], залишилась проживати разом з матір'ю, перебуває на повному її утриманні, батько дитини самоусунувся від виховання дитини, не дбає про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, до подання позову до суду спору між батьками щодо місця проживання дитини та визначення порядку спілкування та виховання дитини не виникало, з такими вимогами до суду батько дитини не звертався, що не заперечується сторонами спору. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач в судовому засіданні визнав, що з лютого 2014 року матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, до дитини не навідується, оскільки перебував у напружених відносинах з позивачем, яка заборонила йому спілкуватись з дитиною, тому з урахуванням позиції відповідача, суд визнає, як встановлений факт, ухилення відповідача від виховання дитини протягом тривалого часу, а відповідно до положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи вищевикладені обставини, позицію відповідача, який підтвердив в судовому засіданні, що самоусунувся від спілкування з дитиною та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, ураховуючи інтереси дитини, яка з моменту народження була позбавлена батьківського піклування з боку батька, та спираючись на норми чинного законодавства, суд вважає доведеними обставини ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що дає підстави позбавити його батьківських прав з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, як батько дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Броварської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд вирішує позбавити [PERSON], [INFO], уродженця міста Києва, громадянина України, батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], уродженки міста Києва, громадянки України. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., який сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується оригінал платіжного документа. (а.с.1) Враховуючи наведене та

Outcome: approved