Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернулася до суду з даним позовом до Ходинської сільської ради Глухівського району Сумської області (надалі також - відповідач), мотивуючи його тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], який проживав в с. Ходине Глухівського району Сумської області. За життя [PERSON] користувався земельною ділянкою, площею 7,56 га, розташованої на території Ходинської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серії Р3 № [NUMBER] від 08.08.2002 р. У відповідності до заповіту за р. № 21, посвідченого 21.06.2013 р. секретарем виконкому Ходинської сільської ради, спадкоємцем вказаного майна є вона. За одержанням свідоцтва про право на спадщину вона звернулась до нотаріальної контори, але нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно - Державного акту на право приватної власності на землю. Крім того, нотаріус виявила, що відсутні докази належності [PERSON] земельної ділянки, оскільки у Державному акті на право приватної власності на землю Серія Р3 № [NUMBER] зазначено прізвище батька «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]» як у свідоцтві про смерть, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання позивач та його представник не з'явились, проте представник позивача надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, справу просить розглянути у їх відсутність. Ходинська сільська рада Глухівського району Сумської області у судове засідання представника не направила, надали суду заяву про розгляд справи без участі свого представника, не заперечують проти позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши та дослідивши письмові докази і матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо такий факт має значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, зокрема про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, що зазначене в документі, не збігається з прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, з копії свідоцтва про смерть [PERSON] [NUMBER], виданого 17.06.2014 року виконкомом Ходинської сільської ради, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] р. у с. Ходине Глухівського району Сумської області у віці 71 рік (а.с. 3). Копія Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Серія Р3 № [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 620 та виданого 08.08.2002 р. головою Ходинської сільської ради, підтверджує, що [PERSON], який проживає в с. Ходине Глухівського району, є власником земельної ділянки, площею 7.56 га, у межах згідно з планом, яка розташована на території Ходинської сільської ради Глухівського району Сумської області (а.с. 11). Згідно інформації Управління Держгеокадастру у Глухівському районі вбачається, що дійсно [PERSON] на підставі розпорядження голови Глухівської райдержадміністрації № 195 від 29.06.2002 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ходинської сільської ради було видано Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серія Р3 № [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів реєстрації актів на право приватної власності на землю № 620 від 08.08.2002 р., площею 7,56 га (а.с. 12) Відповідно до копії договору оренди землі від 14.07.2007 р. орендодавець [PERSON] та орендар ТОВ «Глухів-Агроінвест» уклали договір оренди землі (а.с. 8-10). Таким чином вбачається, що зазначене у Державному акті на право приватної власності на землю Серія Р3 № [NUMBER] прізвище «[PERSON]» не збігається з прізвищем померлого [PERSON], зазначеним у інших документах, в одній букві. Оскільки інших розбіжностей в документах немає, суд відносить їх до суто технічних, пов'язаних з перекладом на українську мову. Враховуючи викладені в позові обставини про допущену помилку в правовстановлюючому документі, а саме в Державному акті на право приватної власності на землю при написанні прізвища [PERSON], в якому замість правильного його прізвища «[PERSON]» неправильно записано як «[PERSON]», що [PERSON] позбавлена можливості в позасудовому порядку виправити в цьому документі помилки в прізвищі її батька в зв'язку з його смертю [INFO] р., а відтак на реалізацію своїх прав щодо отримання спадщини, беручи до уваги, що Ходинська сільська рада не заперечує проти заявлених вимог, суд вважає, що є достатні підстави для встановлення факту належності [PERSON], померлому [INFO] р. земельної ділянки, площею 7,56 га, яка рахується за померлим згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серія Р3 № [NUMBER]. Статтею 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України. Згідно заповіту за р. № 21, посвідченого 21.06.2013 р. секретарем виконкому Ходинської сільської ради, підтверджується, що [PERSON], [INFO], проживаючий в [ADDRESS], на випадок своєї смерті все своє майно заповідав своїй доньці [PERSON] (а.с. 6). З копії свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER], виданого 06.05.1973 року вбачається, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON], а після укладення шлюбу позивачці присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 4, 5). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, [PERSON], [INFO], проживаючий в [ADDRESS], склав заповіт, посвідчений Ходинською сільською радою 21.06.2013 року за р. № 21 (а.с. 7) Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Враховуючи, що померлий [PERSON] за життя отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку, то він набув право, яке позивач може успадкувати після його смерті. За таких обставин суд доходить до висновку, що позивач успадкував право на земельну ділянку, належну спадкодавцю [PERSON], та в установленому порядку не може одержати правовстановлюючий документ на вказане майно, а тому успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку. У пунктах 39-40 свого рішення від 24.04.2014 р. по справі «Будченко проти України» (Budchenko v. Ukraine), заява № 38677/06, Європейський суд з прав людини наголошував на тому, відсутність існування механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання у право за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні. Враховуючи, що позивач позбавлена будь-яким способом отримати дублікат державного акту на право приватної власності на землю, який видавався спадкодавцю, через відсутність відповідного порядку, і вказана обставина перешкоджає позивачу оформити спадщину в нотаріальній конторі, а також з урахуванням того, що відповідач не заперечує проти задоволення позову і будь-яких доказів на спростування обставин зазначених у позові не надано, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку є законними, і задовольняє позов. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 15, 16, 328, 1216, 1217, 1218, 1223, 1225 ЦК України, п. «г» ч. 1 ст. 81, п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України, ст. 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод,

Outcome: approved