Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

[PERSON]М звернулася в суд з позовом до ПАТ «Черкасиобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі та моральної шкоди. Свій позов обґрунтовує тим, що 02 грудня 2008 року було прийнято на роботу контролером енергонагляду 1 групи до Черкаського міського [PERSON], відокремленого структурного підрозділу ВАТ «Черкасиобенерго», правонаступником якого є ПАТ «Черкасиобленерго». На підставі наказу № 371-П/Тз від 06.11.2017 її було звільненено з посади контролера енергозбуту ІІ групи відділу по роботі з побутовими споживачами на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного договору. З січня 2017 року відповідач став виплачувати заробітну плату своїм працівниками нерегулярно, внаслідок чого станом на 07.11.2017 року утворилась заборгованість нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати в сумі 20550,76 гривень, що підтверджується довідкою. 04.12.2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси було видано судовий наказ в справі № 711/10829/17 (провадження № 2-н/711/1046/17), яким було стягнуто з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 20550,70 гривень, яка виплачена в повному обсязі. Вважає, що середній заробіток за весь час затримки виплати складає 17\~788,55 грн. Просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку з в розмірі 17\~788,55 грн. за період з 08.11.2017 по 09.02.2018., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та сплачений судовий збір в сумі 704,80 грн. Позивач в судове засідання не зявилася, надав суду заяву, в якій позов підтримала в повному обсязі та справу просила розглянути в її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заперечення в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. 02 грудня 2008 року [PERSON]М прийнято на роботу контролером енергонагляду 1 групи до Черкаського міського [PERSON], відокремленого структурного підрозділу ВАТ «Черкасиобенерго», правонаступником якого є ПАТ «Черкасиобленерго». 06 листопада 2017 року на підставі наказу ПАТ «Черкасиобленерго» Черкаський міський РЕМ №371-П/Тз її звільнено з посади контролера енергозбуту ІІ групи Відділу по роботі з побутовими споживачами на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного договору. При звільнені не було виплачено заробітну плату в розмірі 20\~550,70 грн. Судовим наказом Придніпровського районного суду м.Черкаси від 04 грудня 2017 року стягнуто з ПАТ «Черкасиобленерго» на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 20550,70 гривень. 09 лютого 2018 року ПАТ «Черкасиобленерго» виплатило заборгованість по заробітній платі в повному розмірі. Станом на час розгляду справи, встановлено, що ПАТ «Черкасиобленерго» (код ЄДРПОУ: 22800735) не ліквідоване. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.. 5 ЦПК). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України та КЗпП України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з положеннями ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника; якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначається, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини; cама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи наведені положення законодавства та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що трудові права позивача щодо отримання всіх сум, що належать йому від підприємства в день звільнення, було порушено відповідачем. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку здійснюється судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. У відповідності до абзацу 1 п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, враховуючи вищевикладене, середній заробіток за весь час затримки виплати складає: 273,67 грн. (середньоденний заробіток) * 65 (кількість робочих днів за весь період затримки розрахунку) з 07 листопада 2017 року по 08 лютого 2018 року та дорівнює 17\~788,55 грн. Що стосується позовних вимог про відшкодування позивачеві відповідачем моральної шкоди, то його доводи про порушення законних прав, яке полягало у невиплаті належних йому грошових сум нарахованої заробітної плати, - знайшли своє підтвердження. Наявність такого порушення призвело до моральних страждань, втрати позивачем нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує встановлені обставини справи, характер порушення прав позивача, ступінь моральних страждань, зміни у житті та зусилля, вжиті для відновлення трудових прав, а також принципи розумності та справедливості, а тому вважає за необхідне задовольнити вимоги у розмірі 2000 грн. 00 коп., а не 5000 грн. 00 коп., як визначено за позовними вимогами. В іншій частині, на думку суду, слід відмовити. У звязку з цим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України, необхідно з відповідача на користь позивача стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного, ст.ст.115,116,117 КЗпП України,

Outcome: partial