Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дітей. Позивач зазначала, що 05 липня 2002 року між нею та відповідачем у відділі реєстрації актів громадського стану Фастівського міського управління юстиції Київської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №161. Від цього шлюбу мають двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 03 березня 2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області шлюб між сторонами було розірвано. Діти проживають з позивачем та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач не бажав добровільно приймати участі в утриманні дітей, тому позивач була змушена звернутись до суду про стягнення аліментів. 04 листопада 2015 року за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області відповідачу було присуджено стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з вересня 2015 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідач почав виконувати рішення суду лише з травня 2016 року. Протягом вересня 2015 року - травня 2016 року відповідач аліменти не сплачував, у звязку з чим у нього виникла заборгованість. Також відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини, у відповідності до ст. 185 Сімейного кодексу України. Це, зокрема, виявилося у відсутності постійного матеріального (грошового) утримання їхніх дітей [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] відвідує ДНЗ «Калинка» у м. Бровари. У звязку з тим, що відвідування дитячого садка відбувається на платній основі, у позивача виникли додаткові витрати. Вважає, що дані витрати потрібно поділяти порівну з відповідачем. Також [PERSON] є дитина-інвалід, потребує постійного лікування та догляду. Відповідач не тільки не допомагає у вихованні, а і у лікуванні та розвитку [PERSON]. Разом витрачена сума становить 24 950 (двадцять чотири тисячі девятсот пятдесят) гривень. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь половину вартості витрат, які були понесені позивачем на утримання дітей, а саме: 12 475 (дванадцять тисяч чотириста сімдесят пять) грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що він є людиною похилого віку, часто хворіє, що потребує значних матеріальних затрат. Має бажання спілкуватися з дітьми та допомагати їм, проте, позивач забороняє дітям спілкуватися з батьком, вчиняє сварки та виражається нецензурною лексикою на його адресу в присутності дітей. Зазначав, що сплачує аліменти на утримання дітей зі своєї пенсії, придбав для дітей телевізор, компютер, мобільний телефон, давав кошти на придбання дорогих іграшок. Позов вважає безпідставним та необґрунтованим. В останнє судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.14-15). Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2015 року із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх доньок в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 вересня 2015 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.9-12). [PERSON], [INFO], є дитиною-інвалідом віком до 18 років, що підтверджується довідкою управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області №04-14/1251 від 02.08.2014 р. (а.ч.13). Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Як вбачається з долучених письмових доказів, позивачкою протягом 2015-2016 років витрачено на одяг, взуття, канцтовари, дрібну побутову техніку, ліки 24950 гривень. Проте, доказів того, що нею були понесені додаткові витрати на обстеження та лікування [PERSON], [INFO], яка є дитиною-інвалідом віком до 18 років, позивачем суду не надано. Також не знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів та має відповідну заборгованість. Разом з тим, на підтвердження своїх заперечень відповідачем [PERSON] не було надано суду жодного доказу. Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Щодо стягнення з відповідача витрат за сезонне лікування дітей, стягнення витрат за придбання електронної книги та інші витрати, хоча і фактично понесені позивачем, проте на думку суду, в розумінні ст. 185 СК України не є додатковими витратами, оскільки не викликані особливими обставинами, тобто фактично не повязані з фізичним та духовним розвитком дитини, а носять лише побутовий характер. Отже, у витратах, понесених при звичайному способі життя, але не викликаними особливими обставинами, участь другого із батьків не є обовязковою, у звязку з чим зазначені позивачем витрати не підлягають стягненню з відповідача. Згідно ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 року) - Держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed