Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

[PERSON] у судовому порядку звернувся до ТОВ «Сігма Автолізинг» з позовом, у якому зазначив, що 20 лютого 2018 року між ним та відповідачем по справі було укладено Договір фінансового лізингу № 02445 предметом якого є надання Партнеру послуг, спрямованих на придбання автомобіля марки/моделі Lada на суму 9 560 дол. США., гривневий еквівалент вартості автомобіля становить 261000 грн. На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу 27000 грн. Відповідач не поставив автомобіль у користування позивачеві. При укладанні договору лізингу було допущено порушення форми договору, встановленої законодавством, а саме угоду не посвідчено нотаріально. Дана обставина є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, умовами договору передбачено виконання позивачем зобовязання у іноземній валюті. Однак, ТОВ «Сігма Автолізинг» не має відповідної ліцензії на проведення валютних операцій. Просив визнати договір фінансового лізингу недійсним, застосувати реституцію та стягнути з відповідача на його користь 27000 грн., як такі, що передані на підставі недійсного договору, а також просив стягнути з відповідача суму моральної шкоди 3000 грн. на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача у судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2018 року між ним та відповідачем по справі було укладено Договір фінансового лізингу № 02445, предметом якого є надання Партнеру послуг, спрямованих на придбання автомобіля марки/моделі Lada на суму 9 560 дол. США., гривневий еквівалент вартості автомобіля становить 261000 грн.(а.с. 17 - 24). На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу 27 000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 20.02.2018 (а.с.43). Згідно п. 4.1. Договору фінансового лізингу № 02445 від 20.02.2018, Лізингодавець передає у користування предмет лізингу Лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок Лізингодавця наступних платежів: - комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета Лізингу, у разі наявності оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного договору. Лізингодавцем не було передано у користування автомобіль у встановлений договором строк, що вбачається з листа-вимоги позивача від 07.03.2018 року (а.с. 25 26). Таким чином, сторонами по справі було вчинено дії, спрямовані на виникнення договірних правовідносин, змістом яких є надання Лізингодавцем у користування автомобіля Лізингоодержувачу та внесення останнім платежів для придбання вищевказаного автомобіля і оплату послуг Лізингодавця. При вирішені цивільної справи № 6-2766цс15 судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України було досягнуто наступної правової позиції. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачає, що відносини, які виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Позивачем ставиться питання про визнання договору фінансового лізингу № 02445 від 20.02.2018 недійсним з підстав недотримання встановленого законом припису щодо нотаріального посвідчення договору. Втім, суд не може задовольнити таку вимогу позивача з наступних мотивів. Зі змісту ст. 215 ЦК України випливає, а в ст. 204 ЦК України безпосередньо вказується на те, що нікчемним є правочин, недійсність якого прямо установлена в законі. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За правилами ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Це означає, що недійсність є обєктивною властивістю нікчемного правочину, тобто нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення в силу імперативної норми закону (ч. 1 ст. 236 ЦК України), незалежно від наявності чи відсутності судового рішення з-приводу його недійсності. В такому разі суд може лише констатувати нікчемність правочину і застосувати відповідні правові наслідки. З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу №02445 від 20.02.2018 не посвідчений нотаріально, а тому є нікчемним в силу закону і не породжує правових наслідків, крім тих, які повязані з його нікчемністю (недійсністю). Виходячи зі ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. За таких обставин, на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 27000 гривень, як такі, що передані на виконання нікчемного правочину. Що стосується стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивач зазначає у заяві, що протиправними діями відповідача йому було заподіяно душевних (моральних) страждань, повязаних із процедурою захисту своїх порушених прав та часом, витраченим на підготовку позову. Моральна шкода оцінена позивачем в 3000 гривень. З аналізу змісту ст. 611 ЦК України слідує, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі. Оскільки укладений між сторонами договір є нікчемним і таким, що не тягне юридичних наслідків, суд не може посилатися на положення договору як на підставу відшкодування моральної шкоди, навіть, якщо б договір містив такі положення. Водночас, нормами глави 58 ЦК України про найм транспортного засобу, лізинг, а також нормами параграфу 3 глави 54 ЦК України про поставку відшкодування моральної шкоди не передбачено, а тому вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судових витрат, пропорційно до задоволених позовних вимог 704,80 грн.

Outcome: partial