Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до виконавчого комітету Баранинської сільської ради Ужгородського району, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позивачі вказують на те, що 08 грудня 1970 року їх батьки - [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб між собою. У 1973 році вони збудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Баранинці, вул. Гагаріна, 7, однак після завершення будівництва спадковий будинок не був зареєстрований. 26 травня 2009 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частку спадкового будинку, яку успадкувати за законом у рівних частках його дружина - [PERSON] та його донька - [PERSON] 04 лютого 2017 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 3/4 частку спадкового будинку, яку позивачі успадкували за законом як її єдині спадкоємці, які прийняли спадщину. Таким чином, після смерті [PERSON] її донька - [PERSON] та її син - [PERSON] стали співвласниками спадкового будинку. При цьому, [PERSON] належали 5/8 частки спірного будинку (2/8 частки остання успадкувала від свого батька, а 3/8 частки - від своєї матері), а [PERSON] - 3/8 частки. У вересні 2018 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] для оформлення права на спадщину після смерті матері. Однак, під час перевірки поданих ними документів було встановлено, що спадковий будинок не зареєстрований. У з звязку з цим їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та запропоновано звернутися до суду. Позивачі у судове засідання не з'явилися, однак в матеріалах справи міститься їх заява, згідно з якою вони просять провести розгляд справи у їх відсутності та задовольнити позов. Відповідач, представник виконавчого комітету Баранинської сільської ради Ужгородського району у судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомив, однак до суду надав заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.\~76\~ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст.\~74\~ЦПК\~України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.\~79\~ЦПК\~України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.\~80\~ЦПК\~України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, 08 грудня 1970 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб між собою. У 1973 році останні збудували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Баранинці, вул. Гагаріна, 7. Після завершення будівництва спадковий будинок не був зареєстрований, оскільки відповідно до пункту 6 діючої на той час Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягали реєстрації. 26 травня 2009 року помер батько позивачів - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частку спадкового будинку, яку успадкувати за законом у рівних частках його дружина - [PERSON] та його донька - [PERSON], які фактично прийняли спадщину в порядку частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України, так як на час смерті [PERSON] вони постійно проживали разом із ним, що підтверджується довідкою від 21 грудня 2018 року № 2266, виданою виконавчим комітетом Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Так, після смерті [PERSON] його дружина - [PERSON] та його донька - [PERSON] стали співвласниками спадкового будинку. При цьому, [PERSON] належали 3/4 частки спірного будинку (1/2 частка належала їй як другому з подружжя, а 1/4 частку остання успадкувала від свого чоловіка), а [PERSON] - 1/4 частка. 04 лютого 2017 року померла мати позивачів - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 3/4 частку спадкового будинку, яку вони успадкували за законом як її єдині спадкоємці, які прийняли спадщину. Таким чином, після смерті [PERSON] її донька - [PERSON] та її син - [PERSON] стали співвласниками спадкового будинку. При цьому, [PERSON] належали 5/8 частки спірного будинку (2/8 частки остання успадкувала від свого батька, а 3/8 частки - від своєї матері), а [PERSON] - 3/8 частки. Як вбачається з виданої виконавчим комітетом Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області виписки з погосподарської книги села Баранинці від 30 грудня 2018 року № 2264, згідно даних погосподарської книги села, житловий будинок, який розташований за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Баранинці, вул. Гагаріна, 7, рахувався за [PERSON]. Отже, [PERSON] та [PERSON] успадкували житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н, с. Баранинці, вул. Гагаріна, 7, який був збудований з дотриманням встановлених будівельних норм і правил на земельній ділянці відведеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, однак не був незареєстрований у встановленому законом порядку. 11 вересня 2018 року Комунальним підприємством «Ужгородське районне бюро технічної інвентаризації нерухомого майна» складено технічний паспорт на вищевказаний одноквартирний (садибний) житловий будинок, згідно якого будівництво такого завершено в 1973 році. Також, у вересні 2018 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] для оформлення права на спадщину після смерті матері. Однак, під час перевірки поданих ними документів було встановлено, що спадковий будинок не зареєстрований, у звязку з чим їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до приписів ст.41\~Конституції\~України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321\~ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 ч.2 ст.16\~ЦК\~України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.\~1216\~ЦК\~України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.\~1217\~цього\~Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.\~1218\~ЦК\~України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст.\~1269\~цього\~Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 1 ст.\~1220\~ЦК\~України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст.\~1222\~цього\~Кодексу спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.\~1223\~ЦК\~України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно норм ч. 5 ст.\~1268\~цього\~Кодексу незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст.\~1296\~цього\~Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, враховуючи те, що в позивачів існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved