Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Одеська Нова Біржа, та просила визнати дійсним договір купівлі-продажу №1337/98 квартири [ADDRESS] від 14 серпня 1998 року , встановити факт прийняття нею спадщини після смерті її батька - [PERSON], який помер [INFO], та визнати за нею право власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В обґрунтування вимог позивачка вказує на те, що вона виконала всі умови договору, відбулося повне його виконання, вона разом із своєю сім'єю вселилася в квартиру, сплачує комунальні послуги, виконує усі права та обов'язки власника. На теперішній час та у зв'язку із необхідністю розпорядитися квартирою позивачці стало відомо, що такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Крім цього, позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON], який є батьком позивачки, а також є власником 1/5 ідеальної частки квартири [ADDRESS], помер [INFO]. Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається із 1/5 ідеальної частки квартири [ADDRESS]. З моменту придбання квартири та до моменту смерті батька, вони проживали разом, тим самим позивач фактично прийняла спадщину, так як вступила у володіння та управління спадковим майном. В той же час позивачці було відмовлено нотаріусом у прийнятті спадщини, та роз'яснено, що їй необхідно звернутися до відповідного районного суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визначити частку померлого у спільному майні. Представник позивача звернувся до суду з заявою про підтримання вимог та їх задоволення, слухання справи просив здійснити в його відсутності. Раніше в засіданні надавав пояснення з приводу вказаних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надіслали на адресу суду заяви в яких просили суд слухати справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Інші відповідачі по справі та третя особа в судове засідання не з'явилися, оскільки зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідачів не відоме, тому відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України викликалися через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході розгляду справи було встановлено, що 14 серпня 1998 року [PERSON] діюча від свого імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] разом із своїм чоловіком [PERSON] та своїм батьком [PERSON] за договором купівлі-продажу нерухомого майна №1337/98 придбали у [PERSON], який діяв у своїх інтересах та у інтересах [PERSON] на підставі довіреності, а також у [PERSON], яка діяла у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] та у [PERSON], квартиру [ADDRESS]. Договір зареєстрували на Одеській Новій Біржі, реєстраційний №1337/98, але нотаріально його не посвідчили. На підставі даного договору за [PERSON] (позивачкою), [PERSON] (на теперішній час [PERSON]), [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 18.08.1998 р. було зареєстровано право власності на придбаний об'єкт нерухомості в ОМБТІ під №3211-стр. 104-кн. 296 пр. Свої зобов'язання за правочином сторони виконали у повному обсязі: відповідачі передали у власність позивачки та її сім'ї вказану квартиру, а останні сплатили за це її вартість та вселилися у житло. Дані обставини підтверджуються тим, що право власності на даний об'єкт нерухомості зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» на ім'я позивачки та її сім'ї. Цивільні правовідносини між сторонами по даній справі виникли до набрання законної сили Цивільним кодексом України і тому, відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, регулюються Цивільним кодексом Української РСР від 18 липня 1963 року, ст. 47 ЦК УРСР, яка передбачає можливість визнання судом правочину, що вимагає нотаріального посвідчення дійсним, якщо одна із сторін повністю виконала усі умови договору, але друга ухилилась від його нотаріального посвідчення. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Покупець та продавці нотаріально договір не оформляли, так як біржові договори купівлі-продажу відповідно до діючого на той час Закону України «Про товарну біржу» не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, про що також зазначено в тексті договору. Яких-небудь суперечок між сторонами договору судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Однак порушена форма угоди, тому що при оформлені її не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена ст. 227 ЦК Української УРСР 1963 року. Частиною 2 статті 12 Закону України «Про власність», який діяв станом на момент укладання договору, визначено, що громадянин набуває право власності на майно одержане внаслідок укладення угод не заборонених законом. Оскільки зазначена угода цілком виконана сторонами, протизаконних дій не містить і була укладена на біржі відповідно до норм Закону України «Про товарні біржі», який діяв на той час, суд вважає, що ця позовна вимога підлягає задоволенню. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19 жовтня 1999 року, вбачається, що [INFO], помер батько позивачки [PERSON], смерть якого зареєстрована відділом реєстрації громадянського стану Суворовської райадміністрації виконкому Одеської міськради, про що зроблено запис № 1593. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] (серії [NUMBER] виданого 18 жовтня 1962 року міськ. ЗАГС) та свідоцтва про укладення шлюбу (серії [NUMBER] виданого 22 січня 1983 року виданого Тридубським с/ЗАГС Кривоозерського району, Миколаївської області) - [PERSON] є батьком позивачки - [PERSON]. Як було судом встановлено квартира була придбана п'ятьма особами, оскільки договір не містить будь-яких домовленостей щодо розміру частки в квартирі у кожного співвласника, а відтак ці частки є рівними, тобто у кожного по 1/5 частині. Отже, дослідивши усі представлені докази, суд прийшов до висновку, що [PERSON] за життя був власником 1/5 ідеальної частки квартири [ADDRESS]. Згідно з ч.4 ст.12 Закону України «Про власність», який діяв на час відкриття спадщини, право приватної власності може бути передано у спадщину громадянам, юридичним особам, державі. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. 16 листопада 2018 року державним нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса, позивачці у прийняті спадщини було відмовлено, що підтверджується листом №422/02-14 від 16.11.2018 року. Згідно з довідкою №152 від 16 лютого 2018 року виданої ОСББ «Процвітання» та актом від 19 лютого 2018 року засвідченого сусідами, позивачка - [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з 16 грудня 1998 року по теперішній час. [PERSON], проживав у квартирі [ADDRESS] із серпня 1998 року по день смерті [INFO]. Факт прийняття спадщини позивачкою після смерті її батька [PERSON], підтверджується довідкою Ф-1 від 16.02.2018р. за №150, виданою головою ОСББ «Процвітання». Також письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивачки, підтверджується постійне проживання сім'ї [PERSON] в [ADDRESS], разом із її батьком [PERSON] до дня його смерті. Після його смерті позивачка прийняла спадщину, але не оформила її через те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна №1337/98 від 14 серпня 1998 року не був нотаріально посвідчений та не визначено частки померлого у спільному майні. Згідно з нормами ч.1 ст.524 ЦК УРСР (1963 р.), який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] - спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце , коли воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (1963 р.)При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. На підставі ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР(1963 р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивачка у встановлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але фактично прийняла спадщину після смерті свого батька - [PERSON], так як проживала разом із померлим на час його смерті, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, утримує квартиру, сплачує всі необхідні витрати та належні платежі. Відповідно до ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна відповідно до ст. 1217 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» п. 23 , роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та ( або) за наявності інших спадкодавців. Відповідно ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що в управління спадковим майном після смерті батька вступила його дочка позивачка [PERSON], інші спадкоємці першої черги відсутні. Факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], підтверджується наступним: довідкою Ф-1 від 16.02.2018р. за №150, виданою головою ОСББ « Процвітання», письмовими поясненнями [PERSON], [PERSON], [PERSON] Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз'яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2018 року «Про судову практику у справах про спадкування» п. 27. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Нормами ст. 8 ЦК України та ст. 10 ЦПК України регламентовано вирішення справ відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад (цивільного) законодавства. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечності законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з наведеного, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Книгу третю ЦК України, зокрема Главу 24 «Набуття права власності» ст. 328, оскільки Книга шоста «Спадкове право» ЦК України, не передбачає набуття права власності на спадкове майно за рішенням суду, а у нотаріуса, як особи, чия діяльність направлена на захист цивільних прав, відсутні правові підстави для видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину за законом. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки вказані факти знайшли своє підтвердження, тому відповідно до ст. 328 ЦК України необхідно визнати право власності за позивачкою на 1/5 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved