Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги обгрунтовано тим, що вироком Луцького міськрайонного суд Волинської області від 30 вересня 2011 року [PERSON] засуджено за ч.2 ст. 15, ч.4 ст.27, ч.3 ст. 369 КК України на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна в дохід держави; за ч.2 ст.190 КК України на 2 роки позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2014 року ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 27 травня 2014 року відносно [PERSON] скасовано, постановлено нову ухвалу, якою клопотання [PERSON] задоволено. На підставі ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2014 році» [PERSON] звільнено від відбування основного покарання, згідно ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 20 січня 2014 року у виді виправних робіт строком 1 рік 10 місяців 27 днів, що підтверджується відповідною ухвалою. На виконання вироку суду в частині конфіскації всього належного [PERSON] майна в дохід держави 07 лютого 2012 року державним виконавцем Жилінською О.А. відкрито виконавче провадження. З метою забезпечення виконання вироку Луцького міськрайонного суду від 07 лютого 2012 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 14 листопада 2014 року виконавчий лист було повернуто стягувачеві згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Тобто на момент вчинення виконавчих дій за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області в частині викоання вироку щодо конфіскації всього належного [PERSON] майна в дохід держави в позивача майна, на яке можна звернути стягнення, виявлено не було. 12 вересня 2017 року [PERSON] отримав свідоцтво про право наспадщину за законом на майно спадкодавця [PERSON], а саме: на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Разом з тим, позивачу було повідомлено про арешт вказаного нерухомого майна на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 07 лютого 2012 року. Вважає, що наявність арешту порушує його права власника. З огляду на наведене, просить зняти арешт з 1/2 частки квартри №4 в будинку №45 по вул. Ковельській в місті Луцьку, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 вересня 2017 року, накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №31095985 від 07 лютого 2012 року [PERSON] відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції та виключити з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12139905. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинської області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи Луцької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов заперечує, оскільки вважає, що позивач має право зняти арешт в позасудовому порядку. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2011 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 15 ч.2, 27 ч.4, 369 ч.3 КК України. На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю вчинених злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно [PERSON] призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна в дохід держави (а.с.5-7). Також встановлено, що 22 грудня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист про конфіскацію всього належного на праві приватної власності [PERSON] майна в дохід держави, який направлено [PERSON] відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції з метою здійснення примусового виконання. Постановою державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] від 07 лютого 2012 року за вищевказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження. Постановою державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ [PERSON] від 07 лютого 2012 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] Згідно постанови старшого державного виконавця ПВ ДВС Луцького МУЮ [PERSON] про повернення виконавчого документа стягувачеві від 14 листопада 2014 року встановлено, що за адресою, вказаною у виконавчому документі, не проживає та не зареєстрований, майна на праві приватної власності, на яке б можна було б звернути стягнення, держаним виконавцем не виявлено. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником не зареєстроване. Відповідно до результатів по БД транспортних засобів за боржником не зареєстровано. Згідно відповіді Луцької ОДПІ відкритих рахунків в установах немає. Згідно відповіді Держкомзему Згідно відповіді Луцької ОДПІ відкритих рахунків в установах немає. Згідно відповіді Держкомзему земельні ділянки та сільгосптехніка за боржником не зареєстровані. Враховуючи викладене, на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачеві та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Таким чином, виконавче провадження з примусового виконання вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області щодо конфіскації всього належного на праві приватної власності [PERSON] майна в дохід держави завершено на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 вересня 2017 року [PERSON] належить 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а.с.11). З відомостей з державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що на нерухоме майно [PERSON] накладено арешт згідно постанови [PERSON] відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 07 лютого 2012 року [PERSON] (а.с.15). У відповідності до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавчого провадження» (в редакції що діяла на час повернення виконавчого листа стягувачеві) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Частина 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час повернення виконавчого листа стягувачеві) передбачено такі процесуальні дії державного виконавця, як повернення виконавчого документа стягувачу (ст.47), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу посадовій особі), який його видав (ст.48) та закінчення виконавчого провадження (ст.49). Виходячи з правового аналізу ч.1 та 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», яка регламентує наслідки завершення виконавчого провадження (в редакції що діяла на час повернення виконавчого листа стягувачеві), не передбачено зняття арешту, накладеного на майно боржника, у випадку повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Частини третя та четверта ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця. Зняття арешту в усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження за положеннями ч. 5 ст. 60 Закону можливо виключно за рішенням суду. У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оцінивши в сукупності всі зібрані в справі докази, враховуючи те, що арешт майна був заходом виконання рішення суду, а виконавче провадження на даний час завершено, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, що обмежує права позивача як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача як власника майна шляхом звільнення його з-під арешту. Разом з тим, не підлягає до задоволення вимога позивача про виключення з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12139905 з огляду на наступне. Відповідно до ч. 7 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється втручання інших державних або недержавних органів та їх посадових осіб у виконавче провадження, крім випадків, передбачених цим Законом. Суд не вправі зобов'язувати державного виконавця вчиняти дії, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише вказаною посадовою особою державної виконавчої служби. Крім того, суд зазначає, що звільнення майна з-під арешту за рішенням суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про скасування запису про обтяження майна. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial