Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] сільської ради, де третя особа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області про визнання права власності на нерухоме майно. В позовній заяві зазначили, що у відповідності до договору оренди земельної ділянки від 17.11.2017 року, укладеного між [PERSON] сільською радою Тячівського району Закарпатської області та позивачами [PERSON], [PERSON], у користування позивачів на умовах оренди передано земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер 2124487400:04:004:0051, розташовану по вул. Центральна, 39«а» у с. Терново, Тячівського району, Закарпатської області, для будівництва і обслуговування будівель торгівлі строком на 2 (два) роки. На вказаній земельній ділянці ними було збудовано обєкт нерухомого майна будівлю торгівлі. Відповідно до технічного паспорта, виготовленого 29.01.2018 року Тячівським районним підприємством технічної інвентаризації, до складу будівель і споруд, розташованих за адресою: с. Терново, вул. Центральна, 39«а», входять: будівля торгівлі загальною площею 400,90 кв.м. Згідно акту обстеження технічного стану будівлі торгівлі, розташованої у с. Терново, вул. Центральна,39«а», складеного експертом з технічного обстеження будівель і споруд [PERSON], за результатами технічного обстеження обєкту встановлено, що технічний стан конструкцій та будівлі в цілому відноситься до ІІ категорії (задовільний), фактичний стан конструкцій відповідає вимогам міцності та надійності для подальшої експлуатації будівлі за його функціональним призначенням, як будівля торгівлі. Висновком про вартість обєкта оцінки, складеним ТОВ «Ріалті-О», встановлена ринкова вартість обєкту нерухомого майна - будівлі торгівлі, розташованої у с. Терново, вул. Центральна, 39«а», Тячівського району, в сумі 408361,00 гривень. Однак, право власності на зазначене нерухоме майно не встановлено, оскільки будівництво було вчинено позивачем без отримання у встановленому порядку дозволу на право проведення будівельних робіт. Оскільки земельна ділянка, площею 0,0600 га, кадастровий номер 2124487400:04:004:0051 передана їм в оренду у встановленому законодавством порядку під уже збудоване нерухоме майно, позивачі вважають, що право власності на побудований на ній об'єкт нерухомого майна - будівля торгівлі, може бути визнано за ними у судовому порядку на підставі ч.3 ст.376 ЦК України. Оскільки об'єкт нерухомого майна (будівля торгівлі) розташований по вул. Центральна, 39«а», у с. Терново Тячівського району, будувався ними як подружжям на орендованій земельній ділянці за рахунок особистої праці та власних коштів, визнання за ними права власності на зазначене нерухоме майно не буде порушувати прав інших осіб. Цільове призначення земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 2124487400:04:004:0051, розташованої по вул. Центральна, 39«а» у с. Терново, - для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, відповідає цільовому призначенню побудованої на ній будівлі торгівлі. Про відсутність умов для введення в експлуатацію побудованого позивачами обєкту нерухомого майна у порядку, передбаченому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», свідчить повідомлення Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Закарпатській області від 26.03.2018 року за №1007-1.20/2/357Ц. Просять суд визнати за ними право власності на обєкт нерухомого майна - будівлю торгівлі, загальною площею 400,90 квадратних метрів, з прибудовою, що розташована по вулиці Центральна, 39 «а», в с. Терново, Тячівського району, Закарпатської області, України. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської в судове засідання, однак надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, проти позовних вимог не заперечує, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Закарпатській області в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору оренди земельної ділянки від 17 листопада 2017 року, укладеного між [PERSON] сільською радою як орендодавцем та [PERSON] та [PERSON] як орендарями, орендодавець надав, а орендарі прийняли в строкове платне користування земельну ділянку для здійснення підприємницької діяльності, яка знаходиться по Центральна, 39 «а», в с. Терново, Тячівського району, Закарпатської області, площею 0,0600 га, кадастровий номер земельної ділянки - 2124487400:04:004:0051, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 209280 гривень, договір укладено на 2 роки, орендна плата - 10% від нормативної грошової оцінки, що становить 20928 гривень (а.с.6-10). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.11.2017 року за №104327252 підтверджується державна реєстрація земельної ділянки, площею 0,0600 га. та вказаного договору оренди від 17 листопада 2017 року (а.с.11). Згідно технічного паспорту на будівлю торгівлі по Центральній, 39«а», в с. Терново, виготовленого 29 січня 2018 року, на замовлення [PERSON] та [PERSON], загальна площа будівлі торгівлі становить 400,9 квадратних метрів (а.с.12-17). В акті обстеження технічного стану будівлі торгівлі по Центральній, 39«а», в с. Терново, з доданими фото-таблицями, складеного експертом з технічного обстеження будівель і споруд [PERSON], зазначено, що технічний стан конструкції відноситься до ІІ категорії (задовільний). За даними обстеження технічного стану конструкцій існуючої будівлі їх стан відповідає вимогам міцності, надійності та сейсмостійкості. Враховуючи існуючий технічний стан будівлі використання її за призначенням, як будівлі торгівлі можливе (а.с.18-32). Висновком про вартість обєкта оцінки стверджується, що ринкова вартість будівлі торгівлі в с. Терново, вул.Центральна, 39 «а», становить 408361 гривень (а.с.33). Листом управління ДАБІ в Закарпатській області від 26 березня 2018 року за №1007-1.20/2/357Ко [PERSON], [PERSON] розяснено, що згідно Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю приймав обєкти в експлуатацію до 31 грудня 2015 року (а.с.34). Цим же листом рекомендовано вирішити питання про визнання права власності на будівлю у судовому порядку. Постановами головного інспектора будівельного нагляду інспекційного відділу Управління ДАБІ в Закарпатській області в справі про адміністративне правопорушення від 23 березня 2018 року за №46/1007 та №47/1007 [PERSON] та [PERSON] притягнуті до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі по 850 гривень за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.96 КУпАП, у звязку із здійсненням ними будівництва будівлі торгівлі в с. Терново, вул.Центральна, 39 «а», без документів, що дають право на виконання таких робіт (а.с.35, 38). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Тячівського району за №133/02-36 від 24 квітня 2018 року, вбачається, що розташування побудованого [PERSON] та [PERSON] обєкту нерухомого майна будівлі торгівлі, загальною площею 400,90 кв.м. з прибудовою, розташованої по вул. Центральна, 39«а» у с. Терново, Тячівського району, Закарпатської області, не порушує прав та інтересів третіх осіб, не суперечить правилам забудови населеного пункту та вимогам містобудівної документації (а.с.53). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Тячівського району за №132/02-36 від 24 квітня 2018 року побудований [PERSON] та [PERSON] обєкт нерухомого майна будівля торгівлі, загальною площею 400,90 кв.м. з прибудовою, має адресний номер (поштову адресу) с. Терново, вул. Центральна, 39«а», Тячівського району, Закарпатської області (а.с.54). Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися. Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Виходячи із положень ч.ч. 3, 5 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9 Постанови від 30.03.2012 року за №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Пунктом 12 цієї ж постанови розяснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості. З урахуванням наведеного, суд вважає, що до правовідносин сторін слід застосувати правила ч.3 ст.376 ЦК України і позов про визнання права власності на самочинне будівництво задовольнити. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачів.

Outcome: approved