Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Берегівського районного суду з позовом до ерегівської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору управління Держземагентства у [PERSON] районі, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та договорів купівлі-продажу земельної ділянки. Позов мотивований тим, що 27 грудня 2004 року комісія по приватизації житлавиконавчого комітету [PERSON] міської ради Закарпатської області своїм розпорядженням № 1187-ГЖ передала у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартиру № 1 в багатоквартирному будинку № 21, що знаходитьсяна вулиці Стефаника в місті Берегові Закарпатської області. На підставі вказаного вище розпорядження 31 грудня 2004 року виконавчий комітет [PERSON] міської ради Закарпатської області видало свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА № 383997, згідно якоговищезазначена квартира належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частках 1/3 кожному. 11 липня 2009 року померла [PERSON]. [PERSON] її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/3 частку у вищезазначеній квартирі, яку успадкувала за законом її онука позивачкаЛазар А. В., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 липня 2015 року. У 2008 році тодішня власниця квартири № 3 у вищевказаному багатоквартирному будинку [PERSON] звернулася до [PERSON] міської ради Закарпатської області для отримання у власність у межах норм безоплатної приватизації земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням двадцять шостої сесії [PERSON] міської ради Закарпатської області V скликання від 15 жовтня2008 року № 885 (далі оспорюване рішення) [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0325 га за адресою: Закарпатська обл., м. Берегове, вул. Стефаника, 21/кв № 3 (далі спірна земельна ділянка), яка фактично є прибудинковою територією вищевказаного багатоквартирного будинку. 10 грудня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 4557 (далі оспорюваний договір купівлі-продажу № 1), [PERSON]продаласпірну земельну ділянку [PERSON], який на підставі зазначеного договору отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 434282 від 16 червня 2010 року (далі оспорюваний державний акт). В подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 3085 (далі оспорюваний договір купівлі-продажу № 2), [PERSON] продав вищевказану земельну ділянку [PERSON]. 10 липня 2014 року помер [PERSON]-[PERSON] його смерті спірну земельну ділянку та квартиру № 3 в багатоквартирному будинку № 21, що знаходиться на вул. Стефаника в м. Берегові,успадкувала його дружина [PERSON]. З кінця травня 2015 року відповідачка [PERSON] почала чинити перешкоди позивачам у користуванні прибудинковою територією їхнього спільногобагатоквартирногобудинку, обгородивши її парканом та закривши доступ до спільної вбиральні. У звязку з цим позивачі звернулися до [PERSON] міської ради Закарпатської області, з листа якої від 03 червня 2015 року № Б-382 вони довідалися про те, що на сьогоднішній день практично вся прибудинкова територія їхнього спільного багатоквартирного будинку належить [PERSON] на праві приватної власності. А так як таке суперечить вимогам чинного законодавства, то позивачі згідно змінених позовних вимог просили визнати незакнном та скасувати рішення [PERSON] міської ради, яким надано у приватну власність вказану територію, а також визнати недійсним державні акти та договори купівлі-продажу земельних ділянок. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник за договором [PERSON] у судовому засіданні змінений позов підтримали з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у частині скасування рішення [PERSON] міської ради, погодившись з тезою про те, що воно було винесено з порушенням вимог закону, однак заперечив проти задоволення інших вимог, пояснюючи це тим, що позивачі погоджували акт погодження меж, і порушення тут відсутні. Інші учасники судового розгляду до судового засідання не зявилися, при цьому від управління Держгеокадастру в [PERSON] районі поступило клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що змінений позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Виходячи з аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, та норм статей 42 ЗК України, слід дійти висновку, що в разі приватизації громадянами квартир у такому будинку земельна ділянка як така, що входить у житловий комплекс, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише об'єднанню співвласників такого будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» у порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». У такому разі земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Нормами земельного законодавства не передбачена можливість передачі у власність окремих співвласників багатоквартирних будинків земельної ділянки (на якій розташований багатоквартирний жилий будинок) або її частини. Відповідно до пункту «г» частини другої статті 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників багатоквартирного будинку. Згідно з частиною четвертою статті 120 ЗК України в разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Виходячи з вищенаведеного, позивачі разом з набуттям права власності на квартиру№ 1 в багатоквартирному будинку № 21, що знаходиться на вул. Стефаника в м. Берегові, отримали право користування частиною земельної ділянки прибудинкової території, яка відповідає частці приватизованої квартири у будинку. Все вищенаведене вказує на те, що [PERSON] міська рада Закарпатської області не мала права передавати у власність власника квартири № 3 в багатоквартирному будинку № 21, що знаходиться на вул. Стефаника в м. Берегові, спірну земельну ділянку прибудинкову територію, та приймати рішення з даного питання, оскільки вказана земельна ділянка не могла бути надана відповідачу [PERSON] у власність у силу приписів частини пятої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», частин першої, другої статті 42 ЗК України. Що стосується оспорюваних договорів купівлі-продажу спірної земельної ділянки, то враховуючи, що такі були укладені з порушенням вищенаведених законодавчих актів, що регулюють земельні відносини, і є похідними від оспорюваного рішення [PERSON] міської ради Закарпатської області від 15 жовтня 2008 року № 885, то їх слід також визнати недійсними, оскільки такі порушують право користування позивачів спірною земельною ділянкою (прибудинковою територією).

Outcome: approved