Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Адвокат Самарський Валерій Валерійович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м.Сєвєродонецька Луганської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний. В шлюбі народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Відносини позивача з відповідачем постійно погіршувались, що спостерігала дитина, тому позивач була змушена знайти інше місце проживання. Дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні. Оскільки позивач повинна дбати про дитину та гідно її забезпечувати, то змушена була поїхати до м. Москва, оскільки знайти роботу в Україні не змогла. Її дочка на час її роботи була влаштована в школу в м. Москва, де постійно навчається. Вони з дочкою постійно приїжджають до м. Сєвєродонецька до родичів та друзів. З 26.12.2018 року по 26.12.2019 року за спільною заявою позивача та відповідача дитина мала можливість перетинати кордон у супроводі матері чи баби без супроводу батька. 26.12.2019 року [PERSON] потрібно виїхати за межі України разом з дитиною, проте відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за кордон. Дитині виповнилось 10 років і вона бажає проживати з матір`ю, отже дії батька, який відмовив у наданні згоди на її виїзд за кордон, порушують права дитини на свободу пересування, постійного перебування з матір`ю та на отримання освіти. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На підставі викладеного, позивач просив суд надати неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] , дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Російської Федерації без згоди та супроводу її батька, [PERSON] , [INFO] , у супроводі її матері [PERSON] , [INFO] , строком з дня набрання рішенням суду законної сили по 31.12.2020 року, за виключенням виїзду на постійне місце проживання. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позові, додатково зазначив, що позивач вимушена виїжджати на заробітки до міста Москва Російської Федерації, оскільки не має інших джерел доходу, проте вона не планує постійно проживати в Російській Федерації, та хоче повернутись в Україну та придбати в місті Сєвєродонецьку Луганської області житло. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив, що він вже 2 роки він не бачить дочку, спілкується з нею лише по Вайберу, оскільки позивач не дає йому бачитись та спілкуватись з нею. Він хоче бачитись з дитиною, тому не надає дозволу на виїзд за кордон. Йому відомо, що дочка навчається в школі в м. Москва. Йому відомо, що мати з дитиною. В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області позов підтримала. Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] народилась [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області 27.09.2011 року. [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі в період з 04.10.2003 року по 15.11.2011 року, що підтверджується копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 04.11.2011 року по справі №2-3422/11. [PERSON] з 14.01.2019 року навчається в 5 «Г» класі Державного бюджетного загальноосвітнього закладу м. Москва «Школа №15», що підтверджується копією довідки від 01.11.2019 року №1344/15. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області №428/12979/19 надано неповнолітній [PERSON] , [INFO] , дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон до Російської Федерації без згоди та супроводу її батька, [PERSON] , [INFO] , у супроводі її матері [PERSON] , [INFO] , строком з дня набрання рішенням суду законної сили по 31.12.2020 року, за виключенням виїзду на постійне місце проживання. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Частиною 6 ст. 7 СК України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частинами 2-4 ст. 153 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. (ч.2-3 ст. 155 СК України). Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №7, встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує правовий висновок, зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 712/10623/17. В судовому засіданні було встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] в м. Москва Російської Федерації, де дитина також навчається. При цьому суд не бере до уваги надані відповідачем талон-повідомлення єдиного обліку №1732 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію та відповідну заяву відповідно до яких колишня дружина відповідача - [PERSON] не дає бачитись та спілкуватись з їх спільною дитиною, оскільки сам факт звернення з такою вказаною заявою не несе жодних правових наслідків для даних спірних правовідносин. Частиною 1 ст.171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Вирішуючи зазначений спір, суд відзначає, що оскільки це питання стосується дитини, то забезпечення її найкращих інтересів має першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. Судом встановлено, що між колишнім подружжям склались конфліктні стосунки з приводу житла та його розподілу, про що зазначила у своїх свідченнях позивач. В судовому засіданні відповідач пояснив, що він хоче бачитись з дочкою, тому не надає дозволу на її виїзд за кордон, йому відомо, що дочка навчається в школі в м. Москва, проте навчатись вона буде ще довго, а він не хоче чекати закінчення навчання та має право спілкуватись з донькою. Суд вважає, що в зазначеній ситуації сама лише наявність у відповідача права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон (що фактично і зробив відповідач) є інструментом впливу на колишню дружину, враховуючи наявність конфлікту, що, на думку суду, шкодить інтересам дитини. Суд враховує, що [PERSON] проживає та навчається у школі у м. Москва, а тому не надання згоди батька на її тимчасовий виїзд за кордон, шкодить інтересам дитини, оскільки це може призвести до переривання процесу навчання, розірвання стосунків дитини з її друзями, що матиме негативний вплив на її моральний, духовний та фізичний стан, а також перешкоджатиме нормальному розвитку дитини. За таких обставин суд приходить до висновку, що в цьому випадку надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини з матір`ю до Російської Федерації відповідатиме найкращим інтересам дитини. Тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері на строк до 31.12.2021 року, не є свідченням позбавлення [PERSON] спілкування з донькою. В даній ситуації найкращі інтереси дитини є вищими за інтереси її батька. Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, що має наслідком їх задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved