Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] ( надалі позивач) 19 лютого 2014 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], та просить суд стягнути з батька дитини аліменти на її утримання до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є її чоловіком, вони одружились в 2008 році, від шлюбу мають доньку, з грудня 2011 року вони проживають окремо, однак батько не надає дитині матеріальної допомоги на її утримання, тобто згоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Вказує, що нікому іншому відповідач аліменти не сплачує, інших утриманців не має, працездатний, може працювати та надавати матеріальну допомогу на неї та на дітей. В судове засідання позивач не з'явилась, в заяві до суду на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. Відповідач в судове засідання також не з'явився, будучи повідомленим про дату розгляду в суді, заяв чи клопотань до суду від нього не надійшло. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3 - 15, 17-20, 84, 180-182 Сімейного кодексу України, Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а відповідач від такого обов'язку ухиляється та не надає допомоги на утримання доньки. Приймаючи до уваги матеріальне забезпечення відповідача, наявність на утриманні позивача малолітньої дитини, суд вважає за необхідне задовольнити повністю позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дитини. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, здоровим, працює, іншим особам аліменти не сплачує, а тому зобов'язаний утримувати дитину до повноліття. Приймаючи до уваги що відсутні докази про доходи відповідача, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, доходу але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання доньки щомісячно. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved