Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] (далі - Позивачі) звернулись до суду позовною заявою до органу опіки та піклування Попільнянської районної державної адміністрації (далі - Відповідач), про скасування усиновлення, в обґрунтування якої вказують, що вони як подружжя перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, дітей від шлюбу не мали, тому стали на облік служби в справі дітей Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області, як бажаючі усиновити малолітніх дітей. [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] були вихованцями Коростенського міського центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Віра, Надія, Любов» і мали правові підстави для усиновлення. Їх мати позбавлена батьківських прав, дані про батька дітей було внесено до свідоцтва про їх народження зі слів матері. На початку травня 2014 року Позивачі звернулись до Коростенського міськрайонного суду із заявою про усиновлення малолітніх [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Позивачів визнано усиновителями дітей та внесено зміни до актового запису. До моменту усиновлення Позивачі спілкувались з дітьми, знали, що в них є ряд захворювань: туб. Інфікування та затримки психічного розвитку, однак вважали, що вказані хвороби не є невиліковними і виникли через недостатній догляд за дітьми, відсутністю належних умов для розвитку, які вони мали намір компенсувати. Усиновляючи дітей, Позивачі бажали створити велику, міцну родину, подарувати дітям материнську любов, турботу, піклування та захист. В їхній родині до моменту усиновлення стосунки між членами родини були добрі, дружні і гармонійні, всі ставились одне до одного з повагою і любов'ю, жодних суперечок, непорозумінь між ними не було, стосунки базувались на довірі і повазі. Після усиновлення для всіх рідних і близьких діти видавались як їхні син та дочка. Позивачі піклувалися ними, створювали належні умови, влаштували до школи, утримували їх. Однак, незабаром в поведінці [PERSON] стала часто проявлятися агресія по відношенню до них та інших дітей в школі. На їхні зауваження і пояснення про неприпустимість такої поведінки реагував нервово, кидаючи іграшки, ламаючи меблі та техніку. Така поведінка дитини хвилює Позивачів, оскільки порушує спокій в родині та негативно впливала на сестру [PERSON]. Позивачі зрозуміли, що це дуже складна дитина та сподівалися, що це є наслідками перебування дитини без матері після народження та відсутності вкрай потрібних після народження належного догляду та материнської любові, а також відхилень при народженні. Тому Позивачі почали приділяти дуже велику увагу вихованню [PERSON]: намагались роз'яснити йому елементарні правила поведінки, огортали любов'ю, прививали йому любов та повагу, проводили з ним багато часу. Однак всі їхні зусилля були марними. [PERSON] на їхні слова реагує агресивно. При сторонніх людях він веде себе добре, а залишаючись вдома робить їхнє життя та життя сестри [PERSON] неможливим, голосно кричить годинами, навмисно шкодить речі, не ходить у відведене місце в туалет, стрибає по ліжках через що навіть сусіди починають звертати увагу. Таємниця усиновлення розкрита, через, що усиновлення втрачає сенс. Неналежним чином [PERSON] веде себе і в школі. Бере чужі речі та знає як це приховати, схильний до обману. Друзів із - за свого характеру немає, часто серед однокласників провокує сварки та створює конфліктні ситуації. Між дитиною та сестрою склалися такі стосунки, що унеможливлюють їх спільне проживання в сім'ї та одному будинку. Їхні стосунки з дитиною, незалежно від їхньої волі, оскільки вони роблять все для дитини, щоб він нормально ріс та розвивався, забезпечували всім необхідним, дбали про нього. Позивачі зазначають, що між ними та дитиною склалися такі відносини, які унеможливлюють подальше виховання ними дитини та спільне проживання, вони вжили всіх заходів, щоб змінити ситуацію, але це не призвело до бажаних результатів. Враховуючи вищевикладене, Позивачі просять, скасувати усиновлення [PERSON], [INFO], уродженця м. Бердичів, Житомирської області, актовий запис про народження № 741 від 09 жовтня 2007 року Бердичівського відділу РАЦС МУЮ громадянами [PERSON] та [PERSON]. Позивач [PERSON] та представник Позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили скасувати усиновлення з тих підстав, що між усиновлювачами і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов'язків. Судовий збір віднести за рахунок Позивача. Представник позивача зазначив, що після скасування усиновлення дитину передати органу опіки та піклування Попільнянської районної державної адміністрації. Представник органу опіки та піклування Попільнянської районної державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, оскільки усиновлювачі не зверталися до лікаря психолога та відсутній висновок лікаря, на підставі якого можливо скасувати усиновлення. Відповідно до п.п.9 п.1 Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України, прийнятого Законом України 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено наступне. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 травня 2014 року, визнано [PERSON], [INFO], уродженця с. Рудьки, Чорнобильського району, Київської області та жителя [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], уродженку і жительку [ADDRESS], усиновителями малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], уродженця м. Бердичів, Житомирської області, актовий запис про народження № 741 від 09 жовтня 2007 року Бердичівського РАЦС МУЮ, та [PERSON], [INFO], уродженки м. Бердичів, Житомирської області, атів запис про народження № 994 від 16 грудня 2008 року Бердичівського відділу РАЦС МУЮ. Зазначено [PERSON] та [PERSON] батьками вказаних дітей, змінивши прізвище дітей на [PERSON], [PERSON], дату та місце народження дітей не змінювали. Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 26 лютого 2014 року, матір'ю [PERSON], [INFO] зазначена [PERSON]. На виконання вищевказаного рішення суду видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER], [PERSON], [INFO] із зазначенням його фамілії «[INFO]» та зазначенням його батьками [PERSON] та [PERSON]. Після набрання рішенням суду законної сили, Позивачі створили всі необхідні умови для проживання дітей в родині, прикладали всі зусилля, щоб створити люблячу, чуйну та дбайливу сім'ю, намагались забезпечити дітей, стабільним, гармонійним життям. Однак, стосунки між Позивачами та дитиною [PERSON] не склались незалежно від їх волі, відсутня злагода, взаєморозуміння, в поведінці [PERSON] стала часто проявлятися агресія по відношенню до них. На їхні зауваження реагує нервово, кидаючи іграшки, ламаючи меблі та техніку. Така поведінка дитини хвилює Позивачів, оскільки порушує спокій в родині та негативно впливала на сестру [PERSON]. Всі зусилля Позивачів роз'яснити йому елементарні правила поведінки, огортаючи його любов'ю, прививаючи йому любов та повагу, проводячи з ним багато часу не дали бажаного результату та всі їхні зусилля були марними. Таємниця усиновлення розкрита, через, що Позивачі вважають усиновлення втрачає сенс. Між дитиною та сестрою склалися такі стосунки, що унеможливлюють їх спільне проживання в сім'ї та одному будинку. Позивачі зазначають, що між ними та дитиною склалися такі відносини, які унеможливлюють подальше виховання ними дитини та спільне проживання, вони вжили всіх заходів, щоб змінити ситуацію, але це не призвело до бажаних результатів. Позивачі знали, що у [PERSON] затримка психічного розвитку, однак вважали, що це не є невиліковним і виникло через недостатній догляд за дитиною, відсутністю належних умов для розвитку, які вони мали намір компенсувати. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15 лютого 2018 року, [PERSON] поставлено діагноз соціалізований розлад поведінки. На обліку у психіатра Попільнянської ЦРЛ з 30 лютого 2018 року. З 03 червня 2017 року по 29 червня 2017 року лікувався в Житомирській обласній психіатричній лікарні № 1. Допитаний в судовому засіданні лікар психіатр [PERSON] зазначив, що [PERSON] має діагноз соціалізований розлад поведінки та йому рекомендовано навчання за програмою ЗОШ супровід психолога. Даний діагноз та поведінка дитини не спадкова, а можливо виникла через виховання чи пережиті дитиною стреси в минулому, в розпачі здатний не розраховувати власні сили. Відповідно до копії Акту обстеження умов проживання від 04 квітня 2017 року, за адресою: [ADDRESS], комісія зазначила, що на момент обстеження в сім'ї були напружені відносини між батьками та дітьми, а особливо з [PERSON], який останнім часом робив шкоду навмисно. Комісія прийшла до висновку, що батьки усвідомлюють всю відповідальність за створенням належних умов для повноцінного розвитку малолітніх дітей. Як вбачається з копії звітів про умови проживання та виховання усиновленої дитини від 04 квітня 2017 року, [PERSON] та [PERSON] мають окремі кімнати, які умебльовані сучасними меблями відповідно до віку. В будинку чисто, регулярно здійснюється вологе прибирання. Діти забезпечені одягом, взуттям, шкільним приладдям, планшетами, належним харчуванням в якому використовуються продукти вирощені власноруч. Діти навчаються в Романівській ЗОШ І-ІІІ ступенів. Батьки допомагають дітям виконувати домашні завдання. [PERSON] друзів серед дітей немає, іноді провокує сварки та конфліктні ситуації, не слухає батьків, робить шкоду, ламає мебель, мочиться на диван та горщики з кімнатними квітами. [PERSON] має теплі та побудовані на взаємоповазі та любові відносини з батьками, товаришує з однокласниками, весела та балакуча. Згідно листа служби в справах дітей Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області, 07 квітня 2017 року до служби звернулась родина [PERSON], які у 2014 році усиновили двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачі зазначають, що хлопчик перестав слухатися батьків, робить навмисну шкоду, б'ється з однокласниками та старшими школярами. З [PERSON] була проведена бесіда, проте під час розмови [PERSON] ніяк не пояснив свою поведінку, чому він так себе поводить. Результатом бесіди було те, що хлопчик пообіцяв більше не битися в школі, слухати своїх батьків та не робити шкоди. 24 травня 2017 року було знову проведено обстеження умов проживання даної родини, наслідком чого стало постановлення [PERSON] [PERSON] на облік як дитину, що перебуває в складних життєвих обставинах у зв'язку із скоєнням жорсткого поводження зі сторони учнів Романівської ЗОШ. Розроблено індивідуальний план соціального захисту вищезазначеної дитини. Відносини між батьками та [PERSON] добрі та теплі. З [PERSON] відносини у батьків напружені. Наведені обставини підтверджуються копією акт обстеження від 24 травня 2017 року, копією звіту про умови проживання та виховання усиновленої дитини від 24 травня 2017 року, копією наказу Попільнянської РДА служби в справах дітей від 24 травня 2017 року № 23 та індивідуальним планом. Боярської ЗОШ І-ІІІ ступенів дитячого санаторію «Барвінок» у характеристиках на [PERSON] зазначено, що учень володіє учбовим матеріалом на низькому рівні. Зацікавленості до навчання не виявляє. Потребує постійного контролю. Учбовий матеріал запам'ятовує погано. На уроках неуважний, відволікається сторонніми справами. Часто запізнювався без поважних причин. Пише дуже погано, нерозбірливо. Слабо висловлює свою думку в усному та письмовому мовленні. Домашні завдання не виконує, часто конфліктує з сестрою, однокласниками та дорослими. Дитина схильна обманювати, брати чуже, прораховувати як це зробити. Не раз втікав, коли його пригнічували однокласники. Намагається само стверджувати будь - якою ціною. Перебування дітей в «ДЗ «ДСС санаторії «Барвінок» МОЗ України» підтверджується довідкою. Працівниками служби в справах дітей районної державної адміністрації проводилися профілактичні бесіди з [PERSON] стосовно його поведінки. З висновку служби у справах дітей Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області щодо недоцільності скасування усиновлення, вбачається, що психологічний стан [PERSON] не є підставою для скасування усиновлення, рекомендовано звернутися до психолога або Житомирської обласної психолого - медико - педагогічної консультації. В свою чергу Житомирською обласною психолого - медико - педагогічною консультацією [PERSON] рекомендовано навчатися за програмою загальноосвітньої школи та супровід психолога. Згідно частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, суд не погоджується з висновками щодо недоцільності скасування усиновлення та ставиться до них критично, оскільки такі висновки винесено без достатніх правових підстав, невмотивовано, не містять обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на родину. До суду представником органу опіки та піклування надано документи на підставі яких зроблено вищевказані висновки, а саме: запит від 14 червня 2018 року щодо надання інформації стосовно психолого - медико - педагогірного висновку; запит від 12 липня 2018 року аналогічного змісту; копія витягу з протоколу засідання Житомирської обласної психолого - медико - педагогічної консультації від 11 червня 2018 року № 538; лист Житомирської обласної психолого - медико - педагогічної консультації від 20 липня 2018 року № 89: копія витягу з протоколу №7 засідання комісії з питань захисту прав дитини Попільнянської районної державної адміністрації від 06 серпня 2018 року. Вищевказані висновки надані представником органу опіки та піклування дає суду підстави вважати, що даний орган поверхнево досліджує питання скасування усиновлення та здійснюють неналежний нагляд стосовно дитини, яка опинилась у складних життєвих обставинах та не приймають участі у сприянні та наданні кваліфікованої допомоги батькам з метою забезпечення потреб дитини у розвитку й вихованні та подоланні проблем дитини. У відповідності з статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Указані вище обставини визнані учасниками справи, тому відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України, окремому доказуванню не підлягають і у суду відсутній обґрунтований сумнів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Згідно з частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, що набрала чинності для України з 01 вересня 2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право на сім`ю, спілкування з обома батьками та на піклування як з боку матері, так і з боку батька. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести - відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім'ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров'я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив'язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Відповідно до положень частини першої статті 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. У справі, яка є предметом розгляду, підставою позову указано саме те, що між усиновлювачами і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювачів, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов'язків. Проводячи оцінку поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх досліджені, надаючи їм оцінку в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає, що між дитиною та усиновлювачами дитини був втрачений позитивний психоемоційний зв'язок, без якого неможливий нормальний та гармонійний розвиток дитини та створення люблячого сімейного оточення для дитини, хоча усиновлювачі здійснили всі дії на створення стосунків для спільного проживання та виконання ними своїх батьківських обов'язків, однак, відсутня взаємна злагода в силу особистих якостей усиновленого, в результаті чого усиновлювачі не користуються авторитетом у дитини. За таких обставин слід дійти висновку, що підстави для нормалізації відносин між усиновлювачами та усиновленим відсутні і подальше усиновлення може порушувати інтереси дитини та усиновлювачів. З огляду на обставини справи, у даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких скасування усиновлення не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)) - Позивачі зазначали, що вичерпали усі доступні їй можливості щодо виховного впливу на усиновленого, однак у нього відсутня емоційна прихильність до них. В судовому засіданні допитано неповнолітнього [PERSON], який зазначив, що батьків любить, проте частко робить шкоду їм на зло, чому це робить, відповіді дати не може. Обряжає свою сестру [PERSON], бере чужі речі в школі, навчатися не любить. Хотів би поїхати до колонії, тому що йому цікаво подивитися як там. На запитання стосовно відносин з батьками, зазначив, що вони ставляться до нього і сестри однаково добре, частко відпочивають разом та їм купують багато різних іграшок, сваряться лише коли він робить шкоду. Відповідно до часини третьої четвертої статті 238 СК України усиновлення повнолітньої особи може бути скасовано судом за взаємною згодою усиновлювача і усиновленого або на вимогу одного з них, якщо сімейні відносини між ними не склалися. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду. За змістом статті 239 СК України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов'язки, що виникли у зв'язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами. У разі скасування усиновлення відновлюються права та обов'язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. У разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. У разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по батькові, які вона одержала у зв'язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім'я, по батькові, які вона мала до усиновлення. З огляду на висновки суду щодо доцільності скасування усиновлення [PERSON] усиновлювачами [PERSON] та [PERSON], слід дійти висновків, що у такому випадку на майбутнє припиняються права та обов'язки, що виникли у зв'язку із усиновленням та після набрання рішенням суду у даній справі законної сили, а тому дитина обов'язково повинна бути передана на опікування органів опіки та піклування. Крім того, статтею 241 СК України передбачено, що після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов'язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. За наведених обставин, оскільки за період усиновлення між сторонами не склались сімейні відносини, що не заперечувалось сторонами, даним усиновленням не було досягнуто його мети, передбаченої частини другої статті 207 СК України, беручи до уваги, що сторони бажають скасувати усиновлення, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved