Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що в дитинстві вона отримала електротравму, в результаті якої були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, у виді ампутації обох рук та чисельних опіків тіла, що потягло за собою безстрокову інвалідність 1 групи. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №238 від 31 травня 2012 року її працездатність повністю втрачена, у звязку з цим, вона потребує стороннього догляду, постійного побутового обслуговування безстроково та щорічного санаторно-курортного лікування у санаторіях загального профілю. Рішенням апеляційного суду Одеської області\~ від 24 листопада 2011 року доля винуватості відповідача в спричиненні їй тяжких тілесних ушкоджень доведена й становить 80%. Згідно рішень Березївського районного суду Одеської області від 26 березня 2013 року та 7 липня 2015 року на її користь здійснювались стягнення з відповідача в рахунок компенсації заподіяної шкоди, виходячи із 80% мінімальної заробітної плати за період 2010-2013 роки, та витрати на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування, з врахуванням цих 80% мінімальної заробітної плати, за період з квітня 2013 по травень 2014 роки. Оскільки на теперішній час вона потребує компенсації всіх необхідних витрат у звязку з отриманою з вини відповідача інвалідністю, тому просить стягнути з останнього на її користь витрати на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування за період з червня 2014 року по липень 2017 року включно у розмірі 80% мінімальної заробітної плати, а саме 49595-20 грн., а також витрати для придбання двох путівок на санаторно-курортне лікування в санаторії загального профілю «Лермонтовський», вартістю 33840 грн., проте, користуючись процесуальним правом, передбаченим ч.2 ст.31 ЦПК України, зменшила свої позовні вимоги й остаточно просить стягнути з відповідача лише 49595-20 грн. витрат, повязаних з постійним стороннім доглядом та побутове обслуговування за період з червня 2014 року по липень 2017 року включно. Представник відповідача з вимогами позову погодився частково і пояснив, що ПАТ «Одесаобленерго» не має заперечень проти стягнення на користь позивачки витрат на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування за період з червня 2014 року по липень 2017 року включно в сумі 40635-20 грн., однак проти задоволення її позовних вимог в частині стягнення витрат на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування за період з січня 2017 року по липень 2017 року включно в сумі 8960 грн. та майбутніх витрат для придбання двох путівок на санаторно-курортне лікування в санаторії загального профілю «Лермонтовський», загальною вартістю 33840 грн., вважаючи їх необґрунтованими та недоведеними. Крім того, в позовній заяві відповідачем по справі вказане ВАТ ЕК «Одесаобленерго», тоді коли 25 квітня 2013 року на чергових загальних зборах акціонерів ВАТ «ЕК Одесаобленерго» був змінений Статут ВАТ «ЕК Одесаобленерго», найменування цього товариства та його юридична адреса, а саме змінено ВАТ «ЕК Одесаобленерго» на ПАТ «ЕК Одесаобленерго» та його юридична адреса. У звязку з цим просить вважати відповідачем по справі саме ПАТ «ЕК Одесаобленерго» з юридичною адресою 65031, м.Одеса вул.Миколи Боровського,28-Б. Заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч.ч.1,2 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоровя фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Судом встановлено, що позивачка, яка на час отримання каліцтва була малолітньою, є інвалідом першої групи з дитинства безстроково (а.с.17,18). За правилами ч.1 ст.1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоровя малолітній особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобовязана відшкодувати\~ витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Після досягнення потерпілим чотирнадцяти років (учнем вісімнадцяти років) юридична або фізична особа, яка завдала шкоди, зобовязана відшкодувати потерпілому також шкоду, повязану із втратою або зменшенням його працездатності, виходячи з розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати. При цьому слід врахувати і положення ч.4 ст.1199 ЦК України, якою передбачено, що у разі якщо потерпілий не має професійної кваліфікації і після досягнення повноліття продовжує залишатись непрацездатним внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоровя, завданого йому до повноліття, він має право вимагати відшкодування шкоди в обсязі не нижче встановленої законом розміру мінімальної заробітної плати. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2011 року було визначено, що винними у отриманні позивачкою тілесних ушкоджень були ВАТ «Березівське РТП», яке з 2006 року припинило свою діяльність у звязку з ліквідацією, та ВАТ «ЕК Одесаобленерго». При цьому, доля відповідальності ВАТ «ЕК Одесаобленерго» становить 80% та споживача електричної енергії ВАТ «Березівське РТП» - 20% (а.с.19). Висновком комісійної судово-медичної експертизи №238 від 31 травня 2012 року у [PERSON] за наслідками електротравми виявлено сумарна стійка втрата загальної працездатності, яка становить 100%, у звязку з цим вона потребує постійного стороннього догляду, постійного побутового обслуговування безстроково, а також потребує щорічно санаторно-курортного лікування у санаторіях загального профілю (типа «Куяльник», «Лермонтовський»), строком на один рік не частіше одного разу на дванадцять місяців (а.с.13). Заперечуючи частково проти позову представник позивача зазначив, що позивачка дійсно, будучи неповнолітньою особою, 25 травня 2000 року отримала електротравму, внаслідок якої верхні кінцівки їй було ампутовано, та 21 листопада 2008 року їй призначено І групу інвалідності безстроково, а також послався на положення ч.2 ст.1195 ЦК України, в якій йдеться, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.Крім того, він звернув увагу на те, що особливості прийняття судами рішень про відшкодування потерпілому додаткових витрат визначені у постанові Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».Зокрема, у п.19 б) цієї постанови передбачено відшкодування витрат на необхідний догляд за потерпілим у вигляді постійного стороннього догляду та побутового обслуговування, потреба в яких визначається судово-медичною експертизою. Таким чином, зважаючи на зазначені вище положення діючого законодавства, ПАТ «Одесаобленерго» визнає право [PERSON] на відшкодування їй витрат на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування, розмір відшкодування яких визначається виходячи з розміру мінімальної забортної плати, та з врахуванням 80% долівини ПАТ «Одесаобленерго» у нещасному випадку, який з нею стався. Визначаючи розмір відшкодування витрат на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування за період з червня 2014 року по грудень 2016 року. [PERSON] вірно були застосовані положення про встановлену мінімальну заробітну плату як розрахункову величину, згідно із законодавством України про державний бюджет на відповідні роки. Визначаючи розмір відшкодування витрат, за період з січня 2017 року по липень 2017 року, позивачкою було застосовано положення ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», згідно з яким з 1 січня 2017 року установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3200 грн. Представник також зауважив, що з 1 січня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно п.3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень. Зважаючи на зазначену правову норму, при визначенні розміру відшкодування витрат на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування за період з січня 2017 року по липень 2017 року підлягає застосуванню мінімальна заробітна плата як розрахункова величина 1600 грн., а не 3200 грн., про які вказує позивачка. Таким чином, розмір відшкодування витрат за вказаний період, враховуючи 80% долі вини ПАТ «Одесаобленерго», складає 8960 грн. (1600 грн. х 7 міс. х 80%). Враховуючи також розміри мінімальної заробітної плати, встановлені законодавством України про державний бюджет на 2014, 2015 та 2016 роки, положення п.3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 1 січня 2017 року, та долю вини ПАТ «Одесаобленерго» у нещасному випадку, який стався з [PERSON], розмір відшкодування витрат на постійний сторонній догляд та побутове її обслуговування, за період з червня 2014 року по липень 2017 року становить: а) за період з червня 2014 року по серпень 2015 року (15 місяців) 1218 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 15 міс. = 18270 грн. х 80% = 14616 грн.; б) за період з вересня 2015 року по квітень 2016 року (8 місяців) 1378 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 8 міс. = 11024 грн. х 80% = 8819-20 грн.; в) за період з травня 2016 року по листопад 2016 року (6 місяців) 1450 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 6 міс. = 8700 грн. х 80% = 6960 грн.; г) за період з грудня 2016 року по липень 2017 року (8 місяців) 1600 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 8 міс. = 12800 грн. х 80% = 10240 грн., що сумарно становить 40635-20 грн. (14616 грн. + 8819-20 грн. + 6960 грн. + 10240 грн.). Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відшкодування з відповідача витрат, повязаних зі стороннім доглядом та побутовим обслуговуванням позивачки за період з червня 2014 року по липень 2017 року в сумі 40635-20 грн., виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та ступеню вини відповідача у спричиненні шкоди.

Outcome: partial