Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК» (далі - Позивач, АТ КБ «Ощадбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 жовтня 2019 року між сторонами справи укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО) та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) шляхом підписання заяви про приєднання № 73281/271116 до ДКБО та уклав з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Відповідно п. 3.4.1. даної заяви банк відкрив поточний рахунок [NUMBER] в гривні України, на умовах тарифного пакету «Мій комфорт». На виконання умов договору Банк надав відповідачу платіжну карту типу VISA «Моя картка» та ПІН-конверт до неї. Згідно із додатком № 1 до ДКБО «Умови користування кредитною лінією (кредитом) в редакції, чинній на момент укладення сторонами Договору, максимальний розмір Кредиту, що може бути встановлено Клієнту відповідно до обраної ним програми кредитування, становить 250 000 грн. із платою за користування Кредитом - процентною ставкою - в розмірі 38 % річних. Так, за умовами Договору Відповідачу встановлено відновлювану кредитну лінію в розмірі 31 500 грн. В порушення умов договору та стст. 526, 610, 1049 ЦК України, Відповідач свої зобов`язання перед банком не виконав, внаслідок чого станом на 05.05.2020 року утворилася заборгованість на суму 30 496,83 грн., яка складається з наступного: заборгованість по основному боргу - 26 524,51 грн., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом - 3 618,39 грн., комісія за розрахунково-касове обслуговування 44,85 грн., пеня за несвоєчасне погашення основногоборгу (кредиту) - 123,94 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 54,94 грн., сума 3% річних від простроченої суми заборгованості по основному боргу - 109,84 грн., сума 3% річних від простроченої суми заборгованості по процентам - 20,36 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на його користь, а також витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 03 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року постановлено перейти до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 26 жовтня 2020 року Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 08.08.2017 року шахрайським шляхом з рахунку Відповідача було знято близько 32 000 грн., про що було повідомлено останнього оператором АТ «Ощадбанк» та запропоновано звернутися з відповідною заявою до поліції. Так, кримінальне провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1201700020002313 від 28.02.2017 року. За результатами перевірки звернень Відповідача до АТ «Ощадбанк», останньому було відмовлено у відшкодуванні збитків. Разом з цим зазначено, що станом на 08.08.2017 року у Відповідача перед Позивачем була відсутня будь-яка заборгованість. Так, оскільки Відповідач не отримував у користування грошові кошти, які належать АТ «Ощадбанк», не давав згоди третім особам на їх отримання, останній вказує на відсутність підстав для їх повернення. 18 листопада 2020 року представник Позивача надала до суду письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що в матеріалах судової справи відсутні докази на підтвердження факту заволодіння кредитними коштами саме шахраями. Відповідно до відповіді Дарницького УП ГУНП в м. Києві від 19.03.2020 року вбачається, що існує кримінальне провадження №12017100020002313 від 28.02.2017 року, в рамках якого триває досудове розслідування. Однак немає жодного доказу, що воно якимось чином стосується зняття кредитних коштів з карти [PERSON] . Відповідно до наданого витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань в короткому викладенні обставин вказані події, які відбулися у 2018 році і стосуються звернень громадян [PERSON] та [PERSON] . Окрім того не зрозумілими є розбіжності в датах надходження заяви, повідомлення 28.12.2018 р. і дати і часу внесення відомостей про заяву, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Реєстру 28.02.2017 р. Одночасно зазначено, що на підставі заяви [PERSON] , Банком було проведено ретельну перевірку, та встановлено, що проведені операції 08.08.2017 року було здійснено в системі Дистанційного банківського обслуговування з використанням логіну та паролю для входу в систему, які клієнт самостійно встановлює. Окрім того, здійснення будь яких фінансових операцій в даній системі здійснюється за умови обов`язкового введення одноразового цифрового паролю, який надсилається на номер мобільного телефону вказаний клієнтом. Відповідно до п. 17.3.8 ДКБО відповідальність за такі операції несе особисто клієнт. Дані обставини свідчать про те, що немає підстав вважати, що кредитні кошти з картки було знято без відома відповідача. Разом з цим зазначено, що у 2018 році в АТ «Ощадбанк» відбулися зміни в умовах кредитування за допомогою банківських платіжних карт. Кредитні ліміти (овердрафт), які були встановлені на зарплатних/пенсійних картка переносилися на окрему кредитну картку. Банком на підставі заяви про приєднання №73281/271116 до ДКБО, було відкрито рахунок № [NUMBER] в гривні на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та надано Клієнту Платіжну картку типу «Моя картка». 11.11.2019 року встановив кредитну лінію в розміре залишку заборгованості по овердрафту який був на пенсійній картці. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позові. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечували з підстав викладених у відзиві. Просили в позові відмовити. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, вислухавши сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] 31.10.2019 року було підписано Заяву про приєднання № 73281/271116 до укладеного договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку № № [NUMBER] в гривнях України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку. Банк надає Клієнту Платіжну картку типу VISA «Моя картка» та ПІН-конверт до неї. (а.с. 9-10). Розмір встановленого ліміту кредитної лінії становить - 31 500 грн. Відповідач свої зобов`язання перед банком не виконав, внаслідок чого станом на 05.05.2020 року утворилася заборгованість на суму 30 496,83 грн., а саме: заборгованість по основному боргу - 26 524,51 грн., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом - 3 618,39 грн., комісія за розрахунково-касове обслуговування 44,85 грн., пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 123,94 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 54,94 грн., сума 3% річних від простроченої суми заборгованості по основному боргу - 109,84 грн., сума 3% річних від простроченої суми заборгованості по процентам - 20,36 грн. (а. с. 7-8). При укладенні кредитного договору Відповідач був повідомлений про умови кредитування в Банку. Відповідач погодився з умовами договору, про що поставив власний підпис на Заяві про приєднання № 73281/271116. Зазначені обставини підтверджуються наданими Позивачем до матеріалів справи та дослідженими у судовому засіданні доказами (а.с. 7-29). Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ощадбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Проте, у заяві про приєднання № 73281/271116 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО) та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, умови про встановлення розміру комісії. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема комісію, пеню за несвоєчасне погашення основного боргу, пеню за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 3% річних на суму простроченого кредиту та 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім Заяви про приєднання, посилався на Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), складовою частиною якого є умови банківського рахунку, Кредитного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Договір ДКБО розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Договір ДКБО міг неодноразово підлягати зміні. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний запропонований відповідачу Договір ДКБО, відсутність у заяві при приєднання домовленості сторін про розмір та порядок нарахування пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, умови про встановлення розміру комісії, наданий банком Договір ДКБО не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Так, оскільки Договір ДКБО, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31.10.2019 року шляхом підписання заяви про приєднання. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Позивачу не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що, АТ КБ «Ощадбанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми заборгованості за кредитним договором в частині суми основного боргу у розмірі 26 524, 51 грн. Посилання відповідача на те, що грошові кошти з його рахунку були зняті шахрайським шляхом, та на відкрите кримінальне провадження № 12017100020002313, суд не приймає до уваги з огляду на наступне. За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно з пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Відповідно до Постанови Національного банку № 705 від 5 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. До моменту повідомлення користувачем (відповідачем) банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Сам по собі факт порушення кримінального провадження без наявності обвинувального вироку, яким було встановлено заволодіння грошовими коштами Відповідача шахрайським способом, не доводить вчинення кримінального правопорушення. Зважаючи також на встановлений судами факт коректного здійснення операції із зняття коштів, тобто з використанням ПІН-коду, який мав зберігатись відповідачем, не мається підстав для звільнення відповідача від обов`язку погасити наданий кредит. Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи та давши оцінку всім доказам, суд вважає можливим задовольнити позов АТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «ОЩАДБАНК» в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 26 524, 51 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 828,11 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial