Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON], як голова Харківської обласної громадської організації (ХОГО) «Наука, освіта та право захист», звернувся до суду в інтересах [PERSON] та [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати недійсними договори купівлі-продажу 99/100 часток та 1/100 частки житлового будинку №14, розташованого за адресою: смт. Безлюдівка, пров. Жовтня, від 19 червня 2015 року, укладені між [PERSON] та [PERSON], посвідчені приватним нотаріусом [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 19 червня 2015 року [PERSON] та [PERSON] в присутності приватного нотаріуса [PERSON] уклали договір купівлі-продажу 99/100 часток житлового будинку та договір купівлі-продажу 1/100 частки житлового будинку №14, розташованого за адресою: смт. Безлюдівка, пров. Жовтня. Пунктом 9 зазначених договорів передбачено, що у житловому будинку, частки якого є предметом цих договорів на момент їх укладення зареєстрованих осіб немає, однак це не так, оскільки, на момент укладення цих договорів за вищезазначеною адресою були зареєстровані та постійно проживали [PERSON] та [PERSON] Позивач посилається на те, що укладаючи договори купівлі-продажу [PERSON] ввів в оману нотаріуса, надавши йому недостовірну інформацію щодо відсутності зареєстрованих осіб в даному будинку, що є суттєвою обставиною та є підставою для визнання договорів купівлі-продажу недійсними. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, з наступних підстав. Вважає, що [PERSON] не має права звертатись до суду від свого імені в інтересах інших осіб. Крім того, зазначила, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не є сторонами оскаржуваних договорів купівлі-продажу. Спірний будинок не належить та не належав на праві власності [PERSON] та (або) [PERSON] При укладенні оскаржуваних договорів в 2015 році відповідачу [PERSON] не було відомо, хто саме був зареєстрований в будинку, оскільки зазначена інформація була відсутня в сільській раді. Представник третьої особи служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, зазначивши, що [PERSON] не надав під час укладення договорів купівлі-продажу попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення зазначеного правочину, в звязку з чим це є підставою для визнання такого правочину недійсним. [PERSON] та приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] належним чином неодноразово повідомлялися про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] та неповнолітньої [PERSON], представника відповідача [PERSON] [PERSON], свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], як голова Харківської обласної громадської організації (ХОГО) «Наука, освіта та право захист», звернувся до суду в інтересах [PERSON] та [PERSON], як членів цієї організації з вищевказаною позовною заявою, додавши до неї ксерокопію довіреності ХОГО «Наука, освіта та право захист» від 18 серпня 2015 року, яка має відповідні реквізити та з зазначенням права вести справи в суді, тому посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не має права звертатись до суду від свого імені в інтересах інших осіб є безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам розяснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнане або ос порені права, свободи чи інтереси цих осіб. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом , що встановлений договором або законом. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 19 червня 2015 року між [PERSON], від імені та в інтересах якого діяла [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу 99/100 часток житлового будинку №14 з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, який розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, провулок Жовтня /а.с. 4-5/. Крім того, 19 червня 2015 року між [PERSON], від імені та в інтересах якого діяла [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу 1/100 частки житлового будинку №14 з відповідною частиною надвірних будівель і споруд, який розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, провулок Жовтня /а.с. 25-26/. Дослідивши, договори купівлі-продажу встановлено, що спірний житловий будинок належав [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 08 серпня 2000 року, зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 05 вересня 2000 року та записано в реєстрову книгу за №7, право власності зареєстровано на підставі Витягу з Державного реєстру на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №39356153, сформованого 19 червня 2015 року державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 662106963251. В пункті 9 вищезазначених договорів зазначено, що у житловому будинку, частина якого є предметом цього договору на момент його укладення зареєстрованих осіб не має, що підтверджується відомостями, виданими 10 червня 2015 року Виконавчим комітетом Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області за №485. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON], [INFO], з 14 березня 2012 року та по теперішній час зареєстрована у спірному житловому будинку, що підтверджується копією паспорта [PERSON] МТ391785 /а.с. 3/. Також, в спірному житловому будинку зареєстрована з 29 січня 1996 року [PERSON], що підтверджується копією паспорта Серія МК 789516 /а.с. 3 зворот/. Що є підтвердженням того, що на час укладення договорів купівлі-продажу в зазначеному житловому будинку було зареєстровано дві особи, одна з яких неповнолітня. Крім того, постановою Харківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року довідку від 10 червня 2015 року, видану Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області, яка була надана при укладенні договорів купівлі-продажу визнано недійсною. Рішення суду набрало законної сили /а.с. 88-89/. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зі змісту постанови Харківського районного суду Харківської області від 28 грудня 2015 року вбачається, що [PERSON] всіляко з 2005 року намагається лишити [PERSON] та її неповнолітню доньку [PERSON] права користування спірним будинком /а.с. 88 зворот/. Також, судом досліджено зміст рішення Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2005 року, зміст рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2013 року, яке ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 серпня 2013 року залишено без змін, з яких вбачається, що у спірному домоволодінні зареєстровані та постійно проживають [PERSON]І та її неповнолітня дитина [PERSON] Факт постійного проживання останніх у даному житловому будинку підтверджується: актами депутатів Безлюдівської селищної ради, актами обстеження матеріально-побутових умов малозабезпеченої сімї, квитанціями про сплату комунальних платежів та земельного податку. Крім того, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 29 листопада 2005 року встановлено факт укладення договору найму частини жилих приміщень в будинку №14 по пров. Жовтня в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області між [PERSON] та [PERSON] Таким чином, судом була вже встановлена правомірність набуття права користування [PERSON] даним житловим будинком та встановлено, що [PERSON] та її неповнолітня дитина набули право користування житловим приміщенням до виникнення у [PERSON] права власності у порядку спадкування на житловий будинок №14, розташований за адресою: смт. Безлюдівка, пров. Жовтня. Так як, [PERSON] є наймачем частини жилих приміщень в будинку №14 по пров. Жовтня в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області, то відповідно до ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства», діти члени сімї наймача мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з наймачем. Отже судом, встановлено, що спірний житловий будинок на час укладення договорів купівлі-продажу був місцем проживання [PERSON] та її неповнолітньої доньки [PERSON] та є підтвердженням доводів голови Харківської обласної громадської організації (ХОГО) «Наука, освіта та право захист» [PERSON] стосовно того, що [PERSON] знав, що [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] зареєстровані та проживають в даному будинку. Таким чином, посилання представника відповідача, на те що при укладенні оскаржуваних договорів в 2015 році [PERSON] не було відомо, хто саме був зареєстрований в будинку, оскільки зазначена інформація була відсутня в сільській раді, спростовується наданими [PERSON] рішеннями суду різних інстанцій, починаючи з 2005 року, з яких чітко вбачається, що протягом значного проміжутку часу [PERSON] намагається лишити [PERSON] права користування спірним житловим будинком. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. На момент укладення договору [PERSON] було 16 років, що підтверджується копією паспорта [PERSON] МТ391785 /а.с. 3/. За змістом ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Згідно з розясненнями, викладеними в абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст.ст. 215 і 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON], в інтересах яких звернувся до суду [PERSON], як голова Харківської обласної громадської організації (ХОГО) «Наука, освіта та право захист», не є сторонами договорів купівлі-продажу часток житлового будинку, однак їх права, як добросовісних користувачів спірного житлового будинку були порушенні продажем даного будинку, тому посилання представника відповідача в цій частині є безпідставними. Отже, відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди. Враховуючи те, що під час укладення оскаржуваних договорів купівлі-продажу часток житлового будинку №14, розташованого за адресою: смт. Безлюдівка, пров. Жовтня, [PERSON] не було отримано попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення даних правочинів стосовно продажу зазначеного житлового будинку, право користування яким має [PERSON], суд знаходить позовні вимоги [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved