Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 11.11.1999 Синівською сільською радою Гощанського району Рівненської області про що зроблено запис №10, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Відповідачем, з яким на даний час вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, ухиляється від утримання дитини, хоча є працездатним та має постійний неофіційний заробіток. Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні. За вказаних обставин, позивач, вказуючи на приписи ст.ст. 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3000 грн., щомісяця, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 26.03.2021 за позовною заявою відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження на 28.04.2021. Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) з повідомленням сторін. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просили задовольнити його повністю з підстав, наведених у позові. На доповнення до позовної заяви зазначила, що є особою з інвалідністю, тому не працює, однак документів на підтвердження цього в судовому засіданні надати не може. Відповідач відзив на позовну заяву не надав. У судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на малолітнього сина, але у не у розмірі визначеному позивачкою, який для нього є значним, оскільки офіційно ніде не працює, має нестабільний дохід. Погоджується сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. Дослідивши письмові докази, заслухавши позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 11.11.1999 року Синівською сільською радою Гощанського району Рівненської області про що зроблено запис №10, свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Сторони мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.07.2008 року, виданим Синівською сільською радою Гощанського району Рівненської області, актовий запис № 07. З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб від 03.03.2021 №215 вбачається, що малолітній син сторін [PERSON] , 2008 року народження, зареєстрований та проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, що зазначено в ч.2 ст.181 СК України. Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких письмових договорів про сплату аліментів сторони не укладали. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, згідно із ч.3 СК України. Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2021 рік» установлено, що прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Тобто, для гармонійного розвитку однієї дитини віком від 6 до 18 років потрібно не менше 1197,50 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у приписах ч.2 ст.182 СК України. У відповідності до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Тому і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За таких обставин, враховуючи вимоги ст.183 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 11 березня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, що буде достатніми для забезпечення розвитку дитини. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення. На підставі статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на утримання дитини на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial