Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

[PERSON] (Позивач) звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування позовних вимог вказала, що 22 червня 1990 року помер її чоловік, [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, у вигляді будинку із господарчими будівлями, що знаходиться у місті Кривому Розі, по вулиці Вольська, будинок №9. Заповіт за життя чоловік Позивача не складав, після його смерті єдиною спадкоємицею за законом першої черги спадкування, яка прийняла спадщину є Позивач на підставі ст.ст.529, 549 ЦК України (в редакції 1963 року). Позивач вступила у фактичне володіння та управління будинком, користується ним, проте, не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину у звязку з відсутності документу, який посвідчує право власності. Так, вказаний будинок був збудований ще у 1960 році, однак, через свою правову неграмотність та необізнаність про зміни у законодавстві, [PERSON] за життя акт вводу в експлуатацію не отримав, тим самим своєчасно не оформив документи на домоволодіння, хоча володів ним по день своєї смерті. У звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на зазначену вище нерухомість, Позивач позбавлена можливості отримати спадщину в органах нотаріату, іншим способом захистити своє порушене право не представляється можливим, тому просить суд визнати за нею право власності на вказаний будинок, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка. У судовому засіданні представник Позивача [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] Центрально-Міської районної у місті ради [PERSON], будучі належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, при вирішенні спору по суті покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, 22 червня 1990 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис №95 від 24.01.1991 року (а.с.7). Згідно свідоцтва про одруження, померлий [PERSON] є чоловіком Позивача у справі, [PERSON], з якою перебував у шлюбі з 09.10.1968 року, актовий запис №958 від 09.10.1968 року (а.с.8). Як убачається з повідомлення КП ДОР «КБТІ», вих. №661 від 20.03.2015 року, надання архівної довідки кому на праві власності та на якій підставі належить житловий будинок з господарчими будівлями, розташований за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Вольська, 9, згідно архівної справи, станом на 31.12.2012 року, у БТІ не зареєстровано. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за життя [PERSON] заповітів не складав. Як убачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), станом на 13.03.2015 року, свідоцтво про право на спадщину, після померлого [PERSON], який помер 22.06.1990 року, не видавалось. Пунктом 1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Як встановлено у судовому засіданні, Позивач після смерті свого чоловіка, [PERSON] прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном померлого, користується домоволодінням та усіма речами, які в ньому знаходяться, проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та продовжує там проживати, користуватись зазначеним майном по сьогоднішній день. Вказана обставина підтверджується актом від 27.09.2015 року, складеного зі слів сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідченого головою квартального комітету №36 [PERSON], з якого убачається, що житловий будинок №9, по вулиці Вольській, у місті Кривому Розі, був збудований ще у 1960 році [PERSON], який помер 22.06.1990 року, разом зі своєю дружиною [PERSON]. З часу будівництва та по день своєї смерті [PERSON] володів та користувався зазначеним домоволодінням, проживав у ньому. На момент його смерті фактично разом з ним проживала дружина, яка й проживає в ньому по сьогодення. З 1990 року, домоволодіння №9, по вулиці Вольській, у місті Кривому Розі, в цілому, перебуває у володінні та користуванні його дружини, яка користується ним та сплачує усі комунальні послуги, кожен рік засаджує город, вирощує овочі та фрукти. Будучі допитаними під час розгляду справи свідки [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, надали суду аналогічні пояснення, які містяться в акті. Зазначивши, що від шлюбу подружжя [PERSON] мало дітей, які ставши дорослими, обзавелися своїми родинами, та стали проживати окремо від батьків. Згідноп.124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР від 31.10.1975 року, №45/5 (редакція чинна на день відкриття спадщини) визначається, що доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обовязковому окладному страхуванню або збори; квитанції про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в закону силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця. Як убачається з наданої суду копії паспорта Позивача, остання прописана за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Вольська, 9, з 21.12.1971 року (а.с.5); аналогічна запис існує у домовій книзі, прописаних та проживаючий у вищезазначеному будинку (а.с.15). У відповідності до приписів частини 2 ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року), прийнята спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою факт виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. У відповідності до ст.3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Частиною першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Частинами першою та другою статті 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року, №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто, до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні прав власності на такі обєкти. З аналізу положень Конституції України та ЦК України убачається, що потребує введення в експлуатацію нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі обєкти. Документом, який засвідчував відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для потреб державної реєстрації пав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року (№27-753/0/4-13) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31.01.1966 року, та яка втратила чинності на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року, №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, зареєстроване у Мінюсті 18.02.2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним Кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене у передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відповідно до листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Як убачається з технічного паспорта, виготовленого Криворізьким бюро інвентаризації 05.02.1991 року, житловий будинок побудований у 1960 році, літня кухня у 1970 році, відмітки, що останні є самочинними будівництвами, відсутні (а.с.21-23). Отже, за життя [PERSON] набув право власності на житловий будинок та господарські споруди, розташовані за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Вольська, будинок №9, хоч й не отримав правовстановлюючий документ, а відтак, вказане нерухоме майно є спадковою масою. На підставі викладеного,

Outcome: approved