Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

[PERSON] пред'явила позов до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. У житловому будинку крім неї зареєстрований її син [PERSON]. Відповідач з 1998 року не проживає у вказаному будинку. Його прописка перешкоджає її належним чином розпоряджатися власним житлом та значно обмежує її законні права, крім того вона змушена нести додаткові фінансові витрати у зв'язку з оплатою комунальних послуг. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без повідомлення причин неявки у судове засідання повторно не з'явився, відзиву на позов не подав. З врахуванням наведеного та за згодою позивача суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі фактичні обставини. Позивач [PERSON] є власницею житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 30 березня 1987 року. З довідки № 710, що видана 12 липня 2018 року Великобережецькою сільською радою Кременецького району Тернопільської області вбачається, що до складу сім'ї [PERSON] входить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно з актом обстеження від 13 липня 2016 року на факт проживання осіб в житловому будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] з 1998 року по [ADDRESS] не проживає. Згідно з актом обстеження від 12 липня 2018 року про факт не проживання [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] з 1998 року по [ADDRESS] не проживає. Зі слів позивача [PERSON] відповідач [PERSON] постійно проживає в м. Кременці Тернопільської області. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України власник житла має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у житловому будинку [PERSON] понад двадцять років, однак не вчиняє дій щодо зняття з реєстрації місця проживання у житлі [PERSON], що створює перешкоди позивачу як власнику житлового будинку у користуванні майном та є підставою для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Доказів понесення інших судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, сторонами не надано.

Outcome: approved