Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] пред`явила у суді позов до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою залишається зареєстрованим [PERSON] . Проте, позивач зазначає, що шлюб між сторонами було розірвано, відповідач вже тривалий час не проживає за вказаною адресою. Враховуючи це, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 30.06.20 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа свого права на участь в судовому засіданні не використала, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено відповідним Свідоцтвом про право власності на житло. (а.с. 10) Відповідно до Довідки форма-3 від 28.10.2016 року, за вищевказаною адресою зареєстровані позивач та відповідач. (а.с. 12) Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16.12.2010 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 11 з.в.) Позивач в поданому позові вказує, що відповідач тривалий час не проживає за вказаною адресою, що підтверджено відповідними Актами про не проживання від 27.05.2016 року, 29.07.2016 року, 23.09.2016 року, 28.11.2016 року, а також Довідки від 20.03.2019 року. (а.с. 13-16, 17) В свою чергу відповідачем не було надано жодного доказу на спростування вказаної обставини. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності, приходжу до висновку про задоволення позову, з підстав його доведеності та обґрунтованості.

Outcome: approved