Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Адвокат Гребенар Олексій Володимирович в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який є сином позивача. Відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі не проживає з липня 2014 року та виїхав для постійного проживання до Російської Федерації. Наявність реєстрації відповідача у квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника квартири. Оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації більше ніж один рік, то втратив право користування вказаною квартирою. Просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Гребенар О.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Судовий збір з відповідача просив не стягувати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій визнав позовні вимоги. Своїм правом на подачу відзиву не скористався. 13.04.2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви, відкрито провадження у справі і призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 30.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23.03.2021 року №5560, виданої Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, за адресою: [ADDRESS] , станом на 19.03.2021 року зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту про фактичне місце не проживання від 05.04.2021 року, затвердженого головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сєвєродонецький престиж, 11» [PERSON] , при обстеженні було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та фактично проживають [PERSON] , 1973 року народження та [PERSON] , 1972 року народження. [PERSON] з 01.07.2014 року і по теперішній час не мешкає за місцем прописки за адресою: [ADDRESS] . Згідно посвідки на постійне місце проживання № 6009-17 від 03.05.2018 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 26.06.2018 року за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Також суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не проживає у спірній квартирі, оскільки виїхав до іншого постійного місця проживання. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач перешкоджала проживанню відповідача в спірній квартирі. Отже в судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає понад один рік у спірній квартирі без поважних причин, власником якої є [PERSON] , а тому він втратив право користування цим житлом. Враховуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. При цьому суд враховує визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved