Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON]О звернулась до суду з позовом, вказуючи, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають доньку [PERSON], яка проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Натомість відповідач ухиляється від утримання дитини, хоча працює та має заробіток. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивач не зявилась, в заяві на імя суду позов підтримала, справу просить розглянути без її участі. Відповідач позов визнав, справу просить розглянути без його участі, про що подав відповідну заяву. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 23 лютого 2017 року розірвано шлюб, який зареєстрований 06 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] Від даного шлюбу сторони по справі мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження. Стаття 180 СК України вказує, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, що зазначено в ч.2 ст.181 СК України. Будь-які письмові договори про сплату аліментів сторони не укладали. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, згідно із ч.3 ст.181 СК України. У відповідності до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства»,\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.\~\~\~ Позивач працює в ТОВ «Енергія Джерела, її середньомісячний дохід складає 2172 грн., згідно із довідки про доходи від 13 березня 2017 року. Даний дохід не є достатнім щодо забезпеченням дитині умов для її повноцінного фізичного, духовного та культурного розвитку. Тобто позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Враховуючи інтереси дитини сторін, розмір прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, рівність обовязку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище позивача та відповідача, останній який в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дитини, будучи працездатною, молодою людиною, маючи задовільний стан здоровя, інших аліментних зобовязань не має, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не повязує їх виключно зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду. Аналогічна позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року (справа №6-17272св15). В судовому засіданні було зясовано, що відповідач працює у ТОВ «ВОГ РІТЕЙЛ», має регулярний дохід. А тому, не має правових підстав застосовувати в даному випадку норми ст.184 СК України. За таких обставин, враховуючи вимоги ст.183 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. В матеріалах справі відсутні докази про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти саме у такому розмірі. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення. На підставі статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі.

Outcome: approved