Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (відповідач 1) та [PERSON] (відповідач 2), третя особа Садівницьке товариство «ФЕД», в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати таким, що відбувся, договір купівлі продажу земельної ділянки [ADDRESS], укладений 22.08.1996 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати таким, що відбувся, договір купівлі продажу земельної ділянки [ADDRESS], укладений 08.08.2012 року між [PERSON] та [PERSON]; припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю №1626 від 22.08.1996 р. В обґрунтування позову зазначає, що факт сплати коштів за договором купівлі-продажу підтверджується розпискою, складеною [PERSON], яку відповідачка написала власноруч. Факт укладання договору купівлі продажу земельної ділянки між продавцем [PERSON] та [PERSON] з передачею прав власності на земельну ділянку [PERSON] підтверджується заявою [PERSON] від 22.08.1996 року, в якій вона просить виключити себе з членів СТ «ФЕД» та свідчить, що земельна ділянка [ADDRESS] не приватизована Позивач зазначає, що оскільки на момент укладання договору між [PERSON] та [PERSON] земельна ділянка [ADDRESS] згідно державного акту на право приватної власності на землю №1626 від 22.08.1996 року вже належала [PERSON], то це є договір купівлі продажу, який можна вважати дійсним. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідачем [PERSON] подано заяву (а.с. 99), в якій вона повідомила суд про визнання позовних вимог і просила розглядати справу за її відсутності. Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 39), в якій вона підтвердила факт передачі нею права на земельну ділянку [ADDRESS] [PERSON] 08.08.2012 року. Представником третьої особи - Садівницького товариства «ФЕД», подано заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 28), в якій вона позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. У судовому засіданні представник третьої особи з позовом погодилась та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. Заявою від 24.08.2005 року [PERSON] попросила виключити її з членів садового товариства «ФЕД» за станом здоров'я (а.с. 13). Заявою від 24.08.2015 року голові СТ «ФЕД» [PERSON] попросила оформити на неї ділянку [ADDRESS], що раніше належала [PERSON] (а.с. 14). Згідно з розпискою від 08.08.2012 року (а.с. 4), [PERSON] отримала від [PERSON] за належну їй ділянку [ADDRESS] 2,5 тис. доларів США. Заявою від 08.08.2012 року [PERSON] попросила виключити її з членів садівницького товариства «ФЕД» за власним бажанням і переоформити її ділянку на [PERSON], її ділянка не приватизована (а.с. 5). Заявою від 12.08.2012 року позивач попросив прийняти його в члени садового товариства «ФЕД» (а.с. 7). Згідно виписки з протоколу с/т «ФЕД» від 03 травня 2013 року, прийнято рішення виключити [PERSON] з членів товариства за власним бажанням, прийняти в члени товариства [PERSON] та оформити на нього ділянку [ADDRESS], що раніше належала [PERSON] (а.с. 6). Згідно з копією Державного акту на право приватної власності на землю від 22.08.1996 року (а.с. 46), на підставі рішення виконкому Циркунівської сільської ради від 19.06.96 р. № 350 (а.с. 56) [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,06 га, розташовану на [ADDRESS]. Як убачається з Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28.11.2014 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 89, 90), право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], не зареєстровано. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 210 ЦК України визначено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору врегульовано статтею 220 ЦК України, якою визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з частиною 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з частиною 1 статті 216 ЦК України, недійсний правочину не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Як встановлено судом, нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу спірної земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON], а також між [PERSON] і [PERSON] не укладалось, у зв'язку з чим укладені між ними договори є нікчемними, тобто такими, що не створюють юридичних наслідків. При цьому підстави для визнання вказаних договір дійсними на підставі частини 2 статті 220 ЦК України відсутні, оскільки згідно статті 658 ЦК України право продажу товару належить власникові товару, у той же час доказів того, що [PERSON] та [PERSON] в установленому законом порядку набули і зареєстрували право власності на спірну ділянку, і, відповідно, могли бути продавцями спірної ділянки, суду не надано. Крім того, враховуючи, що договір купівлі-продажу нерухомого майна вимагає одночасно як нотаріального посвідчення, так і державної реєстрації, визнання такого договору дійсним на підставі частини 2 статті 220 ЦК України суд вважає неможливим. Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed