Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зобовязання [PERSON] звільнити цегляний гараж загальною площею 28 кв.м, що розташований на вул.Щирецькій, 98 у м.Львові, позначений в технічному паспорті від 15.03.2001 року літерою «Г», від належного йому майна: автомобіля марки ВАЗ-2106, номерний знак [NUMBER] та автопричіпа, номерний знак [NUMBER]. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що є співвласником зазначеного цегляного гаража, а відповідач протягом 6 років безоплатно та без її згоди використовує спірний гараж для зберігання свого автомобіля та автопричепа, а на її неодноразові вимоги про звільнення гаража не реагує, чим створює їй перешкоди у вільному користуванні належним їй майном. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечили, вважають, що підстави для задоволення такого відсутні, оскільки [PERSON] за власні кошти та своїми силам побудував спірний гараж, а позивач, яка є колишньою дружиною його померлого в 2013 році брата, незаконно забороняє йому користуватися належним йому гаражем. Просять в позові відмовити. Третя особа [PERSON], яка була належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, натомість подала заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності. Щодо позову [PERSON] зазначила, що такий є підставним і просить його задовольнити, оскільки з часу виникнення в неї з [PERSON] спільної часткової власності на гараж «Г» вони погодили, що користуватися ним буде одноосібно лише [PERSON] Згоди на користування гаражем відповідачу вона ні усно, ні письмово ніколи не давала, жодних договорів з [PERSON] щодо цього не укладала, тому відповідач самовільно користується їх з [PERSON] майном. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку №98 на вул.Щирецькій у м.Львові з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель, в тому числі цегляного гаража, позначеного в технічному паспорті на будинок від 15.03.2001 року літерою «Г», що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом №601229 від 01.11.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №12074611, копією технічного паспорта (а.с.3, 4-5, 6-7). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №64965132 від 03.08.2016 року співвласником іншої ? частини житлового будинку №98 на вул.Щирецькій у м.Львові з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель є [PERSON] (а.с.33-35), Також встановлено, що відповідач [PERSON] розмістив у 1985 році і тримає у вказаному гаражі автомобіль марки ВАЗ-2106, номерний знак [NUMBER], та автопричіп, номерний знак [NUMBER], що підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Даний автомобіль з причепом знаходиться в спірному гаражі по теперішній час, що визнається сторонами. Позивач зверталася до відповідача про звільнення належного їй гаража від його майна: автомобіля і причепа (а.с.8-11), але [PERSON] добровільно відмовляється це зробити, що він підтвердив в листі, адресованому позивачу (а.с.12-13), а також і в судовому засіданні. У силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права власності. Згідно із ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п. 33, 35, 36 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Відповідно до положень ст.ст. 355-358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно заяви другого співвласника гаража [PERSON] (а.с.32) з часу виникнення в неї з [PERSON] спільної часткової власності на гараж «Г» вони погодили, що користуватися ним буде одноосібно лише [PERSON] Згоди на користування гаражем відповідачу вона ні усно, ні письмово ніколи не давала, жодних договорів з [PERSON] щодо цього не укладала, тому відповідач самовільно користується їх з [PERSON] майном. Доводи відповідача, що гараж «Г» належить йому, а позивач жодного відношення до цього майна не має, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, спростовуються матеріалами справи, доказів того, що правовстановлюючий документ, на підставі якого позивач набула права власності на частину спірного гаражу, є нечинним, суду не надано. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд вважає, що права позивача, як співвласника цегляного гаража загальною площею 28 кв.м, що розташований на вул.Щирецькій, 98 у м.Львові і позначений в технічному паспорті від 15.03.2001 року літерою «Г», порушені, що відповідно до правил ст.391 ЦК України є підставою для усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном за обраним нею способом захисту порушеного права, а відтак позов [PERSON] є підставним, грунтується на законі і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому із відповідача на користь позивачів підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.14).

Outcome: approved