Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Адвокат Ліннік М.С. звернувся до суду з позовом в інтересах позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про припинення стягнення аліментів, зміни розміру аліментів в зв`язку зі зміною місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.03.2018 року розірвано. В період шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.04.2018 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 часини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 04.04.2018 і до повноліття дітей. З 01.09.2020 року старший син [PERSON] за згодою сторін пішов до 5-го класу Черкаської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 ЧМР і став постійно проживати разом з батьком за адресою [ADDRESS] . Однак позивач відповідно до судового наказу продовжує сплачувати аліменти на утриманні двох дітей, які отримує відповідачка. Тому просить суд звільнити його від сплати аліментів на старшого сина [PERSON] , та зменшити розмір утримуваних аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника. Також просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні позивач та адвокат позивача Ліннік М.С. позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач пояснив, що з вересня 2020 року старший син [PERSON] проживає з ним, він його повністю забезпечує всім необхідним, однак з нього і надалі стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] . Вказував на необхідність звільнення його від сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , та зменшення розміру аліментів на меншого сина [PERSON] . Також вказав, що поніс витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., яку просив стягнути на його користь з відповідачки. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, скерувала заяву про розгляд справи без її участі, просила прийняти рішення з першочерговим врахуванням інтересів малолітніх дітей. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача та адвоката позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.03.2018 року розірвано. В період шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.04.2018 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 часини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 04.04.2018 і до повноліття дітей. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи підтверджується факт реєстрації з 13.10.2010 року сина [PERSON] з позивачем за адресою [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] від 28 січня 2021 року, який складено комісією в складі завідувача сектору роботи з дітьми [PERSON] та головного спеціаліста [PERSON] , встановлено, що дитина проживає разом із батьком, для виховання та розвитку дитини створені задовільні умови. Крім того, згідно акту опитування сусідів № 1447 від 01.12.2020 року підтверджується факт постійного місця проживання сина [PERSON] з позивачем за адресою: [ADDRESS] , з березня 2020 року. Відповідно до ч.ч.1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом Сімейного кодексу України ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України). За ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати (ст. 191 СК). Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п. 17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. У відповідності до положень ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у Сімейному кодексі України; статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що малолітній син сторін [PERSON] з березня 2020 року фактично проживає разом зі своїм батьком - позивачем [PERSON] за його зареєстрованим місцем проживанням, за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на час ухвалення судового наказу Придніпровським районним суд м. Черкаси від 23.04.2018 року малолітній син [PERSON] , дійсно проживав разом з матір`ю та знаходився на її матеріальному утриманні. Проте, з березня 2020 року малолітній [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] та перебуває на повному його утриманні. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Зважаючи на те, що з березня 2020 року дитина фактично проживає разом з батьком за його зареєстрованим місцем проживанням, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним актом опитування сусідів від 01.12.2020 року, в судовому засіданні встановлено, що дитина знаходиться на утриманні батька, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, вказані обставини, з врахуванням загальних принципів регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, на думку суду, мають істотне значення і у відповідності до ч.2 ст.197, ст.181 СК України дають підстави для звільнення батька від сплати аліментів на старшого сина і зменшення розмір сплати аліментів на меншого сина. На думку суду, звільнення батька, з яким проживає дитина, від обов`язку сплачувати аліменти на утримання цієї дитини на користь матері, відповідає інтересам дитини. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про припинення стягнення аліментів з батька на утримання малолітнього сина [PERSON] в зв`язку зі зміною проживання дитини підлягають задоволенню з дня набрання рішенням законної сили. Суд вбачає зміну матеріального стану у платника аліментів, тобто позивача в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, що відповідно до положень ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Зменшення розміру аліментів з 1/3 частини до 1/6 на утримання малолітнього сина [PERSON] , на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав неповнолітньої дитини. Враховуючи розмір утримуваних аліментних платежів, діючи в найвищих інтересах дитини, яка має право на належне забезпечення та достатній рівень життя, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, вважає, що розмір стягуваних із відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] має бути змінено та стягнуто такі у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, що матиме наслідком зменшення розміру аліментів на дитину. Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Так, ч.1 ст.15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Частиною 1ст.137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивачем понесені судові витрати на надання правової допомоги. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів відповідача під час судового розгляду справи судом першої інстанції здійснював адвокат Ліннік Микола Сергійович. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу адвокатом надано Договір про надання юридичних послуг від 14.01.2021, укладений між адвокатом Лінік Миколорю Сергійовичем та [PERSON] , Розрахунок від 02.02.2021 по договору про надання юридичних послуг від 14.01.2021, відповідно до якого розмір послуг адвоката склав 2000 грн. Відповідно до квитанції [PERSON] 06 лютого 2021 року сплачено адвокату Лінніку М.С. 2000 грн. Згідно зі ст.ст.133,137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки. Згідно з п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Беручи до уваги зазначене вище, а також прийняте у цій справі рішення, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати за надання правової допомоги. Дослідженими у судовому засіданні доказами надання [PERSON] професійної правничої допомоги, у відповідності до вимог ст.ст.137, 141 ЦПК України, розмір витрат, на думку суду, є неспівмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, в зв`язку з чим заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню в цій частині вимог, а саме 1500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial