Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

[PERSON] предявив позовну заяву до [PERSON] в якій просить суд ухвалити рішення, котрим визнати [PERSON] , 22.02,1994 року народження таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - [ADDRESS]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 05 жовтня 2002 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. На момент реєстрації шлюбу [PERSON] вже мала малолітнього сина від першого шлюбу - [PERSON]. На час шлюбу з [PERSON] він ([PERSON]Л.) проживав та був зареєстрований в кв. 74, по пр. Миру, буд. 4-а, в місті Дніпропетровську. Зазначена квартира знаходилась згідно Розпорядженням Виконкому міської Ради народних депутатів міста Дніпропетровська від 16 липня 1998 року за № 3/1979 - 98 в його спільній сумісній власності з батьком [PERSON] Право власності на квартиру було зареєстровано в КП «ДМБТІ» 16.07.1998 року. 3 їхньої з батьком згоди [PERSON] була зареєстрована як член сімї в квартирі, а відповідач (син [PERSON] від попереднього шлюбу) на той час був вписаний в особовий рахунок. 3 часом, коли відповідачу виповнилося 16 років, тобто з 22.02.2010 року [PERSON] став мати постійну реєстрацію за вищезазначеною адресою. 17 вересня 2013 року його батько помер та він є його єдиним спадкоємцем. Відповідно вимогам ст. 1263 ЦК України він прийняв спадщину, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем, але свідоцтва про право на спадщину ще не отримував. У звязку зі смертю батько виписаний з квартири. В шлюбі, 14.02.2008 року, у нього та [PERSON] народився син [PERSON]. Таким чином, в даний час в квартирі зареєстровані: він, відповідач, третя особа, та вписаний в особовий рахунок - [PERSON] Між ним та пасинком завжди були нормальні стосунки, він виховувався як дружиною так і ним. З літа 2013 року відповідач став заводити розмови про те, що має намір жити окремо від них, вести доросле життя. Дружина вважала це проявленням самостійності, дорослості, він заперечував, але до його думки ніхто не прислухався. В кінці серпня 2013 року [PERSON] забрав всі свої носильні речі, іншого його майна в квартирі не було і з 01.09.2013 року у добровільному порядку перестав проживати в квартирі. За минулий час відповідач ніколи не приходив до них в гості. [PERSON] його мати з незрозумілих причин приховувала від нього його місце проживання. Він неодноразово наполягав на тому, щоб вона пропонувала сину провадити оплату за комунальні послуги, або знятися з реєстрації, запросила сина до дому, щоб він зміг обговорити це питання. [PERSON] завжди відповідала що син вже дорослий і сам знає що робити. Час показав, що відповідач втратив інтерес до помешкання, до нього як члена своєї сімї. За минулий період часу відповідач ніколи не ставив питання про порушення його права на користування жилим приміщенням, що також підтверджує його небажання проживати за місцем реєстрації. 3 16 жовтня 2014 року [PERSON] без будь яких пояснень залишила помешкання, забравши свої речі. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13.01.2015 року шлюб між ними розірваний. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03.03.2015 року з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] присуджені до стягнення аліменти, оскільки дитина проживає разом з ним. Відповідач у добровільному порядку припинив користування жилим приміщенням, більш того маючи довгий час ключі ніколи не зявлявся. Факт не проживання його в квартирі підтверджується актом від сусідів. Ні з його боку, ні з боку 3-ї особи не було будь яких перешкод в проживанні та користуванні відповідачем квартирою. У відповідача відсутні будь які поважні причини не користування житлом такий тривалий період часу. Так як відповідач у добровільному порядку не знімається з реєстрації вважає необхідним просити суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив предявлений позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи, судове засідання просив проводити у його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в т.ч. і через розміщення оголошення у пресі, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області повідомлявся належним чином про місце та час розгляду справи але в судове засідання не з'явився, про причини неявки не сповістив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не сповістила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Спірна квартира № 74 по пр. Миру буд. №; 4-а в місті Дніпропетровську належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 16 липня 1998 року виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження від 16 липня 1998 року № 3/1979-98. Квартира набута позивачем та його батьком за наслідком її приватизації у порядку визначеному Законом. Спірна квартира знаходиться на 9 поверсі 10 поверхового будинку і складається з 2 кімнат житловою площею 26,1 кв.м., а також кухні, ванної, вбиральні, коридору, вбудованих шаф. Квартира обладнана лоджією. Загальна площа квартири становить 49,6 кв.м. 05 жовтня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, під час якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати із батьком (позивачем) за адресою спірної квартири. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2015 року на користь позивача з [PERSON] були присуджені до стягнення аліменти на утримання сина [PERSON]. [PERSON] помер 17 вересня 2013 року в місті Дніпропетровську, та позивач, будучи єдиним спадкоємцем першої черги фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою житлової організації за місцем проживання, яка долучена до матеріалів справи у копії. Окрім позивача, у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO], колишня дружина позивача [PERSON], [INFO], та син останньої [PERSON], [INFO], який приходився позивачу пасинком. Натомість, [PERSON] у зазначеній квартирі фактично не мешкає з 01.09.2013 року, що підтверджується актом складеним мешканцями будинку № 4-а по пр. Миру м. Дніпропетровська [PERSON], [PERSON], [PERSON] Підписи мешканців засвідчені начальником житлової організації. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України. Статтею 321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи бути обмеженим у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В судовому засіданні встановлено, що відповідач будучи зареєстрованим, фактично не проживає за адресою: [INFO]. Фактично не проживаючи за зазначеною адресою відповідач, не будучи членом сім'ї позивача, створює йому умови, за яких він змушений сплачувати комунальні послуги у збільшеному розмірі, що ускладнює його матеріальне становище, враховуючи, що з ним проживає та знаходиться на його утриманні малолітня дитина. З огляду на ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місяця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved