Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася в суд з позовом до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], в якому просить визнати недійсною постанову від 01.07.2015р. №235/02-31 приватного нотаріуса [PERSON] про відмову [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Золотниківської сільської ради площею 3,67 га., що належить громадянці [PERSON] Федерації [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №070356 від 24.09.2003р. та зобовязати приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] вчинити нотаріальну дію посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Золотниківської сільської ради площею 3,67 га., що належить громадянці [PERSON] Федерації [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ТР №070356 від 24.09.2003р., кадастровий номер 6125083600:01:001:0140. Згідно заяви [PERSON] просить справу розглядати без її участі з підтриманням позовних вимог, в обґрунтування яких посилається на те, що приватним нотаріусом було відмовлено у посвідченні договору купівлі-пролажу земельної ділянки з посиланням на абзац «б» пункту 15 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України. Вважає, що приватний нотаріус неправомірно відмовила у посвідченні договору купівлі-продажу, мотивуючи тими обставинами, що за законодавством України [PERSON], яка стала громадянкою [PERSON] Федерації не може мати у власності земельної ділянки сільськогосподарського призначення і зобовязана її відчужити. [PERSON] набула права власності на земельну ділянку будучи ще громадянкою України. Посилання приватним нотаріусом на абзац «б» Перехідних положень Земельного кодексу України щодо того, що до 01 січня 2016 року та до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення не допускається відчуження земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є неправомірним, оскільки суперечить положенням Земельного кодексу України в частині примусового відчуження протягом року земельної ділянки, яка за цим Кодексом не може перебувати у власності іноземного громадянина, проте перейшла у його власність. Приватний нотаріус [PERSON] у наданих поясненнях підтримала викладенні в оскаржуваній постанові обставини, просить справу розглядати без її участі. Згідно заяви [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує пояснення позивача. Дослідивши та оцінивши докази у справі, судом встановлено наступні обставини. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,67 га, яка розташована на території Золотниківської сільської ради Теребовлянського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] набула права власності на вказану земельну ділянку на підставі Розпорядження Теребовлянської райдержадміністрації від 16.07.2003р. №387 і підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ТР №070356 від 24.09.2003р. Згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.07.2015р. земельній ділянці площею 3,6680 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва присвоєний кадастровий номер 612508360:01:001:0140. Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] 01.07.2015р. винесено постанову №235/02-31, якою відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Золотниківської сільської ради площею 3,67 га., що належить громадянці [PERSON] Федерації [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР №070356 від 24.09.2003р. Дану постанову просить визнати неправомірною позивач і зобовязати приватного нотаріуса вчинити нотаріальну дію, а саме посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки. Дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Стаття 627 Цивільного кодексу України, з посиланням на статтю 6 Кодексу передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 81 Земельного кодексу України встановлює, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Згідно ч. 5 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватися у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Відповідно до статті 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Аналізуючи норми земельного законодавства слідує, що іноземний громадянин змушений відчужити протягом одного року належну йому земельну ділянку, яка за Земельним кодексом України не може перебувати в його власності. Тобто, [PERSON], яка є громадянином [PERSON] Федерації, і яка набула як громадянин України право власності на земельну ділянку площею 3,67 га на території Золотниківської сільської ради на підставі Розпорядження Теребовлянської райдержадміністрації 16.07.2003р. не може бути власником вказаної земельної ділянки та зобовязана її відчужити. [PERSON] видала 18.09.2012р. довіреність, якою уповноважила [PERSON] продати на імя [PERSON] належну їй на праві власності земельну ділянку площею 3,67 га., яка розташована на території Золотниківської сільської ради Теребовлянського району. Проте, абзацом «б» пункту 15 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України (із змінами від 20.11.2012р.) встановлено, що до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами (із змінами, внесеними 02.10.2012р.). Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами «а» та «б» цього пункту, запроваджується за умови набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2016 року, в порядку, визначеному цим Законом. Зважаючи на вищенаведене, норми земельного законодавства не передбачають випадки та порядку, коли особа, яка набула права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення як громадянин України і після цього стала громадянином іноземної держави зобовязана відчужити належну їй земельну ділянку згідно вимог ст. 145 ЗК України. У відповідності до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом припинення дії, яка його порушує. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на викладені обставини суд вважає, що постановою приватного нотаріуса від 1.07.2015р. №235/02-31, якою відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки сільськогосподарського призначення були порушенні права як позивача [PERSON] у реалізації наданого їй права на вільне укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, так і продавця [PERSON], які підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог, приймаючи до уваги при цьому відсутність врегульованих відносин по відчуженню земельної ділянки в даному випадку. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються позивачу.

Outcome: approved