Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

адвокат Репецький В.В., що діє на підставі ордеру серії ЛВ №066546 від 18 жовтня 2021 року, звернувся 18 жовтня 2021 року до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису за реєстровим №111308, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. від 8 червня 2021 року щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» коштів на загальну суму 28454,95 грн.; про стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь [PERSON] судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу в розмірі 15 000 грн. Також в позовній заяві представник позивача просив відстрочити позивачеві сплату судового збору за подачу позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі, а також витребувати у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. завірену копію заяви про вчинення виконавчого напису та долучених до неї додатків, котрі подані ТзОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», на підставі якої видано виконавчий напис №111308 від 8 червня 2021 року. Позов мотивує тим, що 1 жовтня 2021 року позивач дізнався із мобільного додатку Дія про те, що 1 жовтня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. відкрито виконавче провадження № 66993823 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського МНО № 111308 від 8 червня 2021 року. Ознайомившись через представника з матеріалами виконавчого провадження позивач вважає, що зазначений виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, не відповідає умовам безспірності вимог, а відтак останній підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Зокрема зі змісту оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що 24 квітня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 500366029 в простій, не нотаріальній формі. Надалі між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «Дата майнінг груп» укладено договір факторингу за яким відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором. 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата майнінг груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ. 20 січня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТЗОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 20/01/20-1/2. 9 липня 2020 \~ \~ \~ \~року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» укладено договір факторингу № 20/ФК. 25 травня 2021 року між ТОВ «Фінпром маркет» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт фінанс» укладено договір факторингу № 250521-ФК, яким відступлено право вимоги. Надалі відповідач звернувся до третьої особи щодо вчинення виконавчого напису та 8 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за № 111308, яким запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та стягнути з [PERSON] за період з 25 травня 2021 року по 3 червня 2021 року включно суму у розмірі: 3114,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13025,35 грн. - заборгованість за відсотками та комісією; 12264,86 грн. - заборгованість за штрафними санкціями; 50 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 28 454,95 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від банку та від позивача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його можливого погашення, тому на думку позивача у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Крім того, на думку позивача нотаріус вчинив виконавчий напис на підставі неналежно посвідченого кредитного договору, при цьому такий вчинено відповідно до пункту 2 Переліку документів, що є порушенням ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Зокрема вказує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині - доповнення переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» (п. 2), а оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 січня 2020 року, тобто після набрання законної сили вказаною вище постановою Київського апеляційного адміністративного суду. При цьому пунктом 1 Переліку в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису, було передбачено можливість вчинення виконавчого напису на підставі нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, а укладений між ПАТ «Альфа Банк» та позивачем кредитний договір, який міг бути наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Також оскільки виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача, а тому на думку позивача не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до нього, вважає, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. При цьому зазначає, що на підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мали бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, зокрема документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувана з підписом боржника про його отримання. Крім того звертає увагу та те, що відповідно до оспорюваного виконавчого напису, такий вчинено на підставі кредитного договору від 24 квітня 2013 року, однак із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся лише у червні 2021 року, тобто після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги, а відтак відповідачем пропущено строк, протягом якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що є достатні правові підстави вважати виконавчий таким, що не підлягає виконанню та з врахуванням наведеного позов просить задовольнити. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 20 жовтня 2021 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких визначено суддю Стрепка Н.Л. Разом з позовом 20 жовтня 2021 року на адресу суду надійшла заява представника позивача [PERSON] про забезпечення позову у даній справі, відповідно до якої просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №111308, виданого 8 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» коштів на загальну суму 28454,95 грн. Також просить Відстрочити позивачеві сплату судового збору за подачу заяви про забезпечення позову до ухвалення судового рішення у справі. Ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору за звернення до суду з даним позовом, прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено у такій судове засідання з повідомленням (викликом) осіб на 26 листопада 2021 року, а також витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. належним чином засвідчені копії заяви про вчинення виконавчого напису та долучених до неї додатків, котрі були подані ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та на підставі яких видано виконавчий напис №111308 від 8 червня 2021 року. Також ухвалою суду від 21 жовтня 2021 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору за подачу заяви про забезпечення позову та в порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №111308, виданого 8 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» коштів на загальну суму 28454,95 грн. В судовому засіданні 26 листопада 2021 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з першою неявкою у таке представника відповідача, що був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. В судовому\~засіданні 24\~грудня 2021\~року представник\~позивачавимоги позову підтримав в повному обсязі, з мотивів, викладених у такому, та просив позов задовольнити. Додатково вказав, що надасть докази понесення позивачем витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Відповідач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в таке 24 грудня 2021 року явку свого представника повторно не забезпечив, про причини його неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, клопотання про відкладення розгляду справи, чи будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не подав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судові засідання 26 листопада 2021 року та 24 грудня 2021 року також не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення таких, про причини неявки не повідомив, письмових пояснень чи клопотання про відкладення розгляду справи не подав, а також не надав витребуваних документів. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторони відповідача та третьої особи, а також ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого представник позивача не заперечив. Заслухавши думку представника позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24 квітня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 500366029, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 18530 грн. (а.с. 15). 8 червня 2021 року за заявою ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. буловчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером № 111308, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 28454,95 грн. Згідно представленої позивачем та долученої до матеріалів справи копії виконавчого напису від 8 червня 2021 року № 111308 встановлено, що таким було вирішено стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», якому ТОВ «Фінпром Маркет» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 250521- ФК від 25 травня 2021 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 20/ФК від 9 липня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №20/01/20-1/2 від 20 січня 2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Дата Майнінг Груп» віступлено право вимоги на підставі договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року, якому АТ «Альфа Банк» відступлено право вимоги за кредитним договором № 500366029 від 24 квітня 2013 року, укладеним між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] , за період з 25 травня 2021 року по 3 червня 2021 року включно у розмірі: 3114,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13025,35 грн. - заборгованість за відсотками та комісією; 12264,86 грн. - заборгованість за штрафними санкціями; 50 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 28454,95 грн. (а.с. 17) На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким І.М. розпочато виконавче провадження № 66993823, про що 1 жовтня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 18). Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач обґрунтовує мотивованість та підставність заявлення такої тим, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом всупереч вимогам чинного законодавства та з порушення процедури вчинення такого. Крім того, позивач оспорює суму заборгованості, зазначену у виконавчому написі. Оцінюючи вказані покликання сторони позивача на предмет їх відповідності обставинам справи та вимогам чинного законодавства суд виходить з наступного. У статтях 15, 16\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про\~нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14\~Закону України\~«Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. У відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 6 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц (провадження № 61-38989св18), сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При цьому стаття 50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У відповідності до правового висновку, висловленого у п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як вже зазначалось вище 8 червня 2021 року за заявою ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. буловчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером № 111308, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 28454,95 грн. Судом не беруться до уваги покликання сторони позивача на те, що відповідачем було пропущено строк, протягом якого він міг звернутися із заявою про вчинення оскаржуваного виконавчого напису, оскільки зі змісту даного напису вбачається, що таким з [PERSON] було стягнутозаборгованість з період з 25 травня 2021 року по 3 червня 2021 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Водночас з наявної копії зазначеного виконавчого напису вбачається, що такий було видано нотаріусом зокрема на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зазначений пункт - «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» передбачає документи, що додаються для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. При цьому як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21), постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема щодо доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, в зазначеній частині втратила чинність 22 лютого 2017 року з набранням законної сили вказаною вище постановою Київського апеляційного адміністративного суду. Оскільки постанову № 662 в судовому порядку визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2 Переліку, то кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. З наведеного вбачається, що вчиняючи 8 червня 2021 року виконавчий напис № 111308 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. При цьому з матеріалів справи вбачається, що за зазначеним виконавчим написом нотаріуса з позивача стягується заборгованість на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за кредитним договором № 500366029\~від 24\~квітня 2013\~року,\~укладеним між\~АТ «Альфа\~Банк» та\~ [PERSON] . Відомостей на підтвердження того, що позивач був повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, стороною відповідача суду не представлено. Крім того суду не представлено детального розрахунку заборгованості, яка стягується з позивача по виконавчому написі, відсутні у справі й докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника. При цьому відповідачем не представлено суду також доказів того, що позивачу було скеровано письмове повідомлення про відступлення йому права грошової вимоги за кредитним договором з вказаною в оспорюваному виконавчому написі величиною грошової вимоги, яка підлягає виконанню. Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підставним, а відтак підлягає задоволенню. Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Також у\~відповідності до\~положень ст.\~141\~ЦПК України\~суд вважає\~за необхідне\~вирішити питання\~про розподіл\~судових витрат.\~Оскільки позов\~задоволено в\~повному обсязі,\~а позивачу\~було відстрочено\~сплату судового\~збору то\~з відповідача\~в користь\~державислід стягнути судовий збір, що мав би бути сплачений позивачем, на загальну суму 1362 гривень, з яких 908 гривень судовий збір за подання позовної заяви та 454 гривень за подання заяви про забезпечення позову. Питання щодо стягнення з відповідача в користь позивача витрат на отримання правої допомоги судом не вирішуються, оскільки представником позивача заявлено в судовому засіданні, що докази понесення таких відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України будуть надані ним після ухвалення рішення судом.

Outcome: approved