Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

[PERSON] звернуся в суд з позовом до [PERSON] та просить стягнути з останнього на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 37112,01 грн., а також витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача. З позовної заяви виходить, що 25.10.2015 року між сторонами був укладений договір позики, згідно умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 1500 доларів США зі строком їх повернення до 25.11.2015 року. Позивач зобовязання за договором позики виконав належним чином, надавши [PERSON] грошові кошти, що вбачається з розписки. Однак [PERSON] порушив умови договору позики та не повернув позивачу у встановлений у розписці строк ( до 25.11.2015 року ) кошти в розмірі 1500 доларів США, що в еквіваленті при перерахуванні на національну валюту України гривню, за офіційним курсом НБУ станом на 19.01.2016 року складає 36945 грн.. Посилаючись на положення ст. 625 ЦК України позивач також просить суд стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми у розмірі 167,01 грн.. Загалом, зважаючи на приписи ЦК України та враховуючи порушення відповідачем умов договору позики, сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 37112,01 грн. і саме цю суму позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 02 березня 2016 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній був повідомлений належним чином. Представник позивача [PERSON], який представляє інтереси [PERSON] на підставі відповідної довіреності від 27.01.2016 року, у судовому засіданні у повному обсязі підтримав заявлені позивачем позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. На підтвердження факту укладення між сторонами договору позики надав суду оригінал наявної у [PERSON] розписки [PERSON] від 25.10.2015 року. Вказав, що кошти відповідач до цього часу позивачу не повернув, підтвердженням цьому є наявність у позивача оригіналу розписки. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача [PERSON], належним чином повідомленого про дату, час та місце судового розгляду справи, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній повідомлявся належним чином та йому повторно направлялась рекомендованим листом судова повістка про виклик до суду. Згідно рекомендованого поштового повідомлення про отримання судової повістки [PERSON] повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи 21.04.2016 року. Про причини неявки відповідач суд не повідомив ( а.с. 34, 39 ). Частина 4 ст. 169 ЦПК України передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення ). Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення. Суд, зясувавши позицію позивача по суті заявлених позовних вимог та заслухавши пояснення представника позивача з цього приводу, дослідивши в судовому засіданні усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З дослідженої в судовому засіданні письмової розписки від 25.10.2015 року встановлено, що [PERSON] ( паспорт серії НМ № 361424, виданий Городнянським РВ УМВС України в Чернігівській області ), зареєстрований за адресою : [INFO], 25.10.2015 року отримав від [PERSON], [INFO], у присутності [PERSON], 08.03.1986 р.н, позику в розмірі 1500 ( тисяча пятсот ) доларів США строком на 1 місяць, тобто до 25.11.2015 року. Факт отримання грошових коштів 25.10.2015 року [PERSON] підтвердив власноручно написаною розпискою та своїм підписом. Факт передачі грошових коштів підтвердив у розписці [PERSON] своїм підписом ( а.с. 5 ). У відповідності до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позивальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, але на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні встановлено, що у відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047 ЦК України був укладений представленою позивачем письмовою розпискою від 25.10.2015 року, одна сторона ( позикодавець [PERSON] ) передав у власність другій стороні ( позичальникові [PERSON] ) грошові кошти в сумі 1500 доларів США строком на 1 місяць, а позичальник зобовязався повернути позикодавцеві їх до 25.11.2015 року. Таким чином, форма договору позики сторонами дотримана. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання ( неналежне виконання ). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно приписів ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач своїх грошових зобовязань перед позивачем не виконує. Письмових доказів виконання грошового зобовязання відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем, станом на 19.01.2015 року визначена сума боргу, яка рахується за [PERSON], в розмірі 37112,01 грн., з них 36945 грн. сума основного боргу та 3% річних від простроченої суми в розмірі 167,01 грн.. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми. Таким чином в силу цієї норми закону початок нарахування процентів на суму простроченого боргу має відбуватись з моменту прострочення зобовязання. Згідно розписки строк повернення боргу вказаний до 25.11.2015 року, прострочення зобовязання настало з 26 листопада 2015 року. Позивачем визначено, що кількість прострочених днів, починаючи з 26.11.2015 року по 19.01.2016 року, становить 55 днів і це відповідає дійсності. Виходячи з кількості днів прострочення зобовязання, сума 3 % річних від простроченої суми правильно визначена позивачем та має становити 167,01 грн. ( 36945 грн. х 3 % / 365 х 55 = 167,01 грн. ). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] щодо стягнення з останнього за договором позики суми боргу з урахуванням встановлених трьох процентів річних від простроченої суми є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved