Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON], у межах повноважень за довіреністю від 30.11.2016 року, звернулась до суду, в інтересах [PERSON]І.(Позивач), із зазначеним позовом, під час розгляду справи надано уточнений позов в редакції від 23.02.2017 року, який і є предметом розглядом, в обґрунтування уточнених вимог зазначено, що 27 лютого 1997 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого орган приватизації ЖКВ Криворізького заводу гірничого машинобудування посвідчив, що квартира [ADDRESS], дійсно належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Свідоцтво про право власності на житло зареєстровано в Криворізькому БТІ. Вважає, що при заповненні бланку свідоцтва про право приватної власності від 27.02.1997 року відповідальною особою було допущена помилка в написанні по батькові [PERSON], вказавши його як «Євгенійович», замість вірного «Євгенович». На даний момент внести виправлення до вказаного свідоцтва про право приватної власності, не має змоги. За життя [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], їх частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності, на квартиру [ADDRESS] (колишня Урицького), у місті [PERSON], не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності, не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників цієї квартири № є рівними, і кожному окремо, за життя належало по 1/4 частині вказаної квартири. [PERSON] померла 25 лютого 1998 року. Після її смерті відкрилася спадщина, яку фактично прийняли її спадкоємці: мати, [PERSON], дочка, [PERSON], та чоловік, [PERSON]. [PERSON] померла 12 листопада 1999 року, яка за життя здійснила розпорядження своїм майном на випадок смерті, склавши 04.05.1998 року заповіт на імя [PERSON], яка фактично прийняла спадщину після смерті баби, але юридично її не оформила. [PERSON] померла 31 травня 2012 року. Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняв її батько, [PERSON], проте, також юридично спадкових прав не оформив. [PERSON] помер 23 грудня 2015 року. Після його смерті відкрилася спадщина. [PERSON] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснив, тому його спадкоємці спадкують належне йому майно за законом. Спадкоємцем першої черги за законом був його син, [PERSON], який помер 03 травня 2016 року, не встигнувши прийняти спадщину, що відкрилася зі смертю його батька. Належними спадкоємцями [PERSON], є його дружина та син. [PERSON] від спадщини після смерті свого батька, [PERSON], померлого 23 грудня 2015 року, відмовився на користь своєї матері, про що подав відповідну заяву до нотаріальної контори. При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 23.12.2015 року, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у звязку з виниклими розбіжностями, а саме: спадкове майно складається з квартири [ADDRESS] (колишня Урицького), у місті [PERSON], але згідно технічного паспорту, виданого ФОП [PERSON] від 18.11. 2016 року, видно, що спадковим майном є житловий будинок з господарчими побудовами, а не квартира. Крім того, будинок має ряд господарських будівель та споруд, які не включені у свідоцтво про право власності на житло від 27.02.1997 року, при приватизації нерухомого майна. У звязку з тим, що на сьогоднішній день Позивач позбавлена можливості зареєструвати за померлим [PERSON] право власності на спадкову масу, вимушена звертатися до суду з вказаним позовом, оскільки отримати спадщину в органах нотаріату не представляється можливим. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] Центрально-Міської районної у місті ради [PERSON] уточнені позовні вимоги визнала частково, заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на господарські будівлі, які знаходяться на території домоволодіння, оскільки останні не були внесені до правовстановлюючого документу. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що уточнена позовна заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.02.1997 року органом приватизації, ЖКВ Криворізького заводу гірничого машинобудування, на підставі розпорядження №41 від 15.11.2996 року, квартира [ADDRESS] (на теперішній час Старовокзальна), у місті [PERSON], належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Загальна площа квартири становить 72,2 кв.м., загальна площа будинку становить 138,7 кв.м. Зазначене свідоцтво зареєстровано в Криворізькому БТІ у реєстровій книзі №15ПВ-109-109 (а.с. 20). Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Суд, дослідивши свідоцтво про право власності на житло від 27.02.1997 року, свідоцтва про одруження [PERSON], про народження його сина, про смерть [PERSON], вислухавши пояснення представника позивача, приходить до висновку, що при заповненні бланку свідоцтва про право власності на житло відповідальною особою було допущена помилка в написанні по батькові [PERSON], вказавши його як «Євгенійович», замість вірного Євгенович. На даний момент внести виправлення до вказаного свідоцтва на право власності на житло не є можливим. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 2 ст.372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі розпорядження Голови Дніпропетровської ОДА від 19.05.2016 року за № Р-223/0/3-16 вулиця Урицького перейменована на вулицю Старовокзальна. Оскільки за життя [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], їх частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників цієї квартири є рівними, і кожному окремо, за життя належало, по 1/4 частині вказаної квартири. [PERSON] померла 25 лютого 1998 року, що підтверджується свідоцтва про її смерть. Актовий запис №250 від 25.02.1998 (а.с.11). Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй за життя 1/4 частку квартири [ADDRESS], яку фактично у рівних частках, кожен по 1/3 частині, прийняли відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) її спадкоємці: мати, [PERSON], дочка, [PERSON], та чоловік [PERSON]. Родинні відносини між [PERSON], та її спадкоємцями підтверджується актовим записом про народження №8839 від 30.07.1941 року [PERSON], з якого вбачається, що її матірю є [PERSON], свідоцтвом про одруження [PERSON], з якого вбачається, що її чоловіком був [PERSON], та свідоцтвом про народження [PERSON], з якого убачається що її матірю, є [PERSON]. [PERSON] померла 12 листопада 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, актовий запис №1434 від 12.11.1999 (а.с.12). Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/4 частку спірної, та на частину цієї, яку вона фактично прийняла після смерті своєї дочки [PERSON], померлої 25.02.1998 року, проте юридично не оформила. За життя [PERSON] здійснила розпорядження своїм майном на випадок смерті, склавши 04.05.1998 року заповіт на імя [PERSON] (а.с.74), яка фактично прийняла спадщину відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), але юридично її не оформила. [PERSON] померла 31 травня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про її смерть, актовий запис №682 від 06.06.2014 року (а.с.14). Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй 1/4 частку спірної квартири, яка належала їй на правів спільної сумісної власності, та на частки квартири, які вона фактично прийняла після смерті своєї матері, [PERSON], померлої 25.02.1998 року, та після смерті [PERSON], померлої 12.11.1999 року, проте юридично не оформила. Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки [PERSON] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснила, тому її спадкоємці спадкують належне їй майно за законом. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України після смерті [PERSON], був її батько, [PERSON], проте також юридично спадкових прав не оформив. Родинні відносини між ними підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON], актовий запис №141 від 12.04.1972 року, де її батьком вказаний [PERSON] (а.с.13). [PERSON] помер 23 грудня 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть, актовий запис №1460 від 25.12.2016 року (а.с.16). Згідно ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому 1/4 частку квартири [ADDRESS], та на частки вказаної квартири, які він фактично прийняв після смерті дружини, [PERSON], померлої 25.02.1998 року, та доньки, [PERSON], померлої 31.05.2012 року. Суд вважає встановленим, що [PERSON] на день смерті мав право власності на 1/4 частини квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1997 року, та фактично прийняв спадщину у вигляді 3/4 частин квартири після смерті дружини та дочки. Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки [PERSON] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснив, тому його спадкоємці спадкують належне йому майно за законом. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем першої черги за законом був його син, [PERSON], який помер 03 травня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовй запис №1017 від 05.05.2016 року (а.с.18), не встигнувши прийняти спадщину, що відкрилася зі смертю його батька. Родинні відносини між ними підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON], актовий запис №1154 від 14.06.1962 року, з якого убачається, що його батьком був [PERSON] (а.с.17). Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини, і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Належними спадкоємцями відповідно до ст.1276 ЦК України, є дружина [PERSON], - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий заис №1385 від 13.08.1982 року (а.с.9), та їх син, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього, актовий запис №2374 від 13.11.1988 року (а.с.19). [PERSON] від спадщини після смерті свого батька, [PERSON], померлого 23 грудня 2015 року, відмовився на користь Позивача, про що подав відповідну заяву до нотаріальної контори (а.с.54). Як убачається зі спадкової справи №304-2016 року, направленою за запитом суду, Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлого 23.12.2015 року, до нотаріальної контори в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON], з заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON] звернувся [PERSON]. Більше з заявами про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався. Свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого 23.12.2015 року не видавалося, заповіт по нотаріальній конторі від його імені не посвідчувався (а.с.40-92). Згідно постанови від 13.11.2016 року державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з розбіжностями, а саме: спадкове майно складається з квартири [ADDRESS], але згідно технічного паспорту, складеного ФОП [PERSON] від 18.11.2016 року за №181116, убачається, що спадковим майном є житловий будинок з господарчими побудовами, а не квартира. Крім того, будинок має ряд господарських будівель та споруд, які не включені у свідоцтво про право власності на житло при приватизації нерухомого майна. У звязку з цим рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання про визначення права власності на спірний обєкт (а.с.28). Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Із свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1997 року, виданого [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], убачається, що їм передано у власність квартиру №2, у житловому будинку №87, по вулиці Урицького (на сьогодення Старовокзальна), у місті [PERSON]. Проте, письмовими матеріалами справи, а саме інвентарною справою на нерухоме майно, наданою КП ДОР «Криворізьке БТІ», довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» підтверджено, що за вказано адресою розташований житловий будинок на декілька співвласників, і лише умовно можна казати, що будинок містить дві квартири. Житловий будинок №87, по вулиці Старовокзальна (колишня Урицького), у містіКрвому [PERSON], розташований в приватному секторі, і являє собою одноповерхову будівлю, яка умовно поділена між співвласниками: [PERSON]Є, [PERSON], [PERSON], [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON]Б, [PERSON].В., [PERSON], [PERSON], з іншої (а.с.102). Матеріалами інвентарної справи на нерухоме майно, домоволодіння №87, по вулиці Старовокзальна (колишня Урицького), у місті [PERSON], підтверджено що це житловий будинок з господарчими спорудами, користувачем якого, на момент складення технічного паспорту 23.11.1970 року, був ЖКО заводу Комуніст. Згідно схематичного плану від 23.11.1970 року на території домоволодіння, розташованого за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Старовокзальна (колишня Урицького), 87 знаходяться: житловий будинок А-1 (а.с.105). Вказані обставини відповідають і технічному паспорту, складеному ФОП [PERSON] від 18.11.2016 року, з якого убачається, що за адресою: місто Кривий Ріг, вул. Старовокзальна, будинок №87, розташований житловий будинок з господарчими побудовами, де квартира №2, складає 1/2 частину вказаного будинку (а.с.22). Суд, оцінюючи письмові матеріали у їх сукупності приходить до висновку, що при видачі свідоцтва органом приватизації була допущена недбалість в тій частині, коли останнім було вказано, що приватизується квартира без зазначення того, яку частину будинку вона складає. Таким чином, суд приходить висновку, що [PERSON], померлому 23.12.2015 року на день смерті належало право на 1/2 частину домоволодіння №87, по вулиці Старовокзальна (колишня Урицького), у місті [PERSON], а саме на квартиру №2, загальною площею 72,2 кв.м., житловою площею 49,0 кв.м., 1/4 частина якої йому належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1997 року, та 3/4 частини якої він фактично успадкував після смерті дружини та дочки. У звязку з тим, що вищевказані розбіжності позбавляють позивача можливості оформити спадщину, що залишилась зі смертю [PERSON], померлого 23.12.2015 року, суд вважає за необхідним задовольнити вимоги Позивача в цій частині. У задоволенні решти вимог позову, про визнання права власності на господарські споруди, які розташовані на території домоволодіння №87, по вулиці Старовокзальна (колишня Урицького), у місті [PERSON], а саме: літню кухню В, гараж Р, огорожа № 1,6, ворота № 2, водоколонка І, слід відмовити, оскільки вказані споруди не були внесені до правовстановлюючого документу на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: partial