Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON], яка представляє інтереси по довіреності [PERSON], звернулась в суд з позовом до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна подружжя, визнавши спірне домоволодіння розташоване по вул. Січових Стрільців, 19, с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області спільною сумісною власністю подружжя, шляхом припинення права приватної власності [PERSON] на це домоволодіння, та виділивши позивачу на праві приватної власності 1/2 частину домоволодіння, розташованого по вул. Січових Стрільців, 19, с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області, без реального поділу. Також просила стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 50% сплаченого нею судового збору, а саме в сумі 825,17 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 20.03.1994 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 17.04.2007 року було розірвано. За час подружнього життя у них був спільний бюджет та за спільні кошти ними було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Січових Стрільців, 19, с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області, який здано в експлуатацію. Однак, дане домоволодіння було зареєстроване на праві приватної власності за відповідачем. Оскільки відповідач мирним шляхом не бажає поділити спільно нажите майно, вона змушена звернутись до суду. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову дана справа, відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України, підпадає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 22.02.2018 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву, а позивачу встановлено пятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 39) відповідач [PERSON] отримав вищевказану ухвалу суду 28.02.2018 року, однак, станом на 15.05.2018 року, відзиву на позовну заяву суду не надав, а тому у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30.03.2018 року вирішено викликати учасників справи та свідків з метою заслухання їх усних пояснень та показів. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні 23.04.2018 року [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Додатково зазначила, що 20.03.1994 року сторони зареєстрували шлюб. За час перебування у шлюбі вони побудували будинок по вул. Січових Стрільців, 19, с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області, однак, право власності в 1999 році було зареєстровано за відповідачем. На даний час відповідач не відчужив будинок, а тому позивач бажає поділити спільно нажите майно подружжя. Під час спілкування з відповідачем, який являється її батьком, останній повідомив, що він отримав копію позовної заяви з додатками до неї, та зазначив, щоб вона, як донька, забирала будинок собі та проживала у ньому. В судове засідання 15.05.2018 року представник позивача [PERSON] [PERSON] не зявилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. Свідки: [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні 23.04.2018 року ствердили, що вони являються сусідами позивача та відповідача по справі. Зазначили, що сторони за час перебування у шлюбі разом працювали, вели спільне господарство та будували будинок, розташований по вул. Січових Стрільців, 19, с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області. Вказали, що позивач їздила в Німеччину та Італію, а відповідач в Російську Федерацію, і це вплинуло на погіршення сімейних відносин та розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та свідків, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що 20.03.1994 року сторони зареєстрували шлюб у Обертинській селищній раді Тлумацького району Івано-Франківської області, актовий запис № 5, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 9). 17.04.2007 року шлюб між ними було розірвано у Відділі РАЦС Тлумацького РУЮ Івано-Франківської області, актовий запис № 32, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 10). Згідно довідки Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 111 24.01.2018 року встановлено, що відповідно до відомостей з погосподарської книги № 3 Обертинської селищної ради Тлумацького районі Івано-Франківської області станом на 19.04.1999 року в с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області значився колгоспний двір у якому були зареєстровані та проживали: [PERSON] (відповідач), який був головою двору, [PERSON] (позивач/дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (донька) (а.с. 11). Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Обертинської селищної ради народних депутатів № 33 від 22.02.1994 року [PERSON] (відповідач) вирішено виділити земельну ділянку в с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області площею 0,15 га для будівництва індивідуального житлового будинку (а.с. 68). Згідно копії Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області від 22.02.1994 року № 33 та зареєстрованого в Коломийському бюро технічної інвентаризації і записаного в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 177 від 27.04.1999 року, за [PERSON] (відповідач) зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані по вул. Центр, б/н, в с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 12). Відповідно до довідки Обертинської селищної ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 523 від 11.05.2018 року вулиця Центр в с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області, перейменована на вулицю Січових Стрільців, 19, с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 67). Згідно копії Технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 29.03.1999 року та висновку про вартість оцінки від 31.01.2018 року вищевказане домоволодіння належить на праві власності в цілому [PERSON] та розташоване по вул. Січових Стрільців, 19 (вул. Центр, б/н), в с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області, та складається з житлового будинку (літера «А») загальною площею 193,6 кв.м, житловою площею 64,4 кв.м (а.с. 13-17). У свою чергу відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 11.04.2018 року, встановлено, що відомості про право власності на обєкт нерухомого майна, розташованого по вул. Січових Стрільців, 19, с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області, в Реєстрі відсутні (а.с. 53). Однак, до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності вищевказаного закону України, на момент реєстрації права власності за відповідачем, бюро технічної інвентаризації, здійснювало державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно, у відповідності до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року N 121. Так, відповідно до п 1.4. вищевказаної Інструкції, яка діяла на момент реєстрації права власності за відповідачем, Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об'єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). Як зазначено в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно висновку про вартість домоволодіння, розташованого по вул. Січових Стрільців, 19, с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області, ринкова вартість обєкта оцінки становить 156034,0 грн. (а.с. 18). Згідно з частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначено статтею 70 Сімейного кодексу України. Так, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частини 1, 2, 4 статті 71 Сімейного кодексу України). Згідно з пунктами 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, судом встановлено та сторонами по справі не заперечувалось, що домоволодіння, яке знаходяться по вул. Січових Стрільців, 19 (вул. Центр, б/н), в с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області, було побудовано під час шлюбу та за спільні кошти подружжя, а отже, суд вважає, що слід припинити право приватної власності [PERSON] на спірне домоволодіння та визнати його спільною сумісною власністю подружжя. Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка незначна і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном неможливе; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, вимоги чинного законодавства України, враховуючи те, що відповідач відзиву на позов стосовно поділу домоволодіння, набутого сторонами під час шлюбу, не подав, проте повністю визнав позов, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. А тому, слід припинити право спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок, розташований по вул. Січових Стрільців, 19, (вул. Центр, б/н) в с. Гончарів Тлумацького району Івано-Франківської області, здійснити його поділ та визнати за позивачем та відповідачем право особистої приватної власності на нього по 1/2 частині кожному. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи, те, що позивач просила стягнути з відповідача лише половину сплаченого нею судового збору, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 825,17 грн. (квитанція № 0.0.960898571.1 від 12.02.2018 року, а.с. 1). На підставі наведеного, ст. 57, 60, 68, 69-72 Сімейного кодексу України, ст.ст. 331, 365, 368, 369, 372, 392 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 82, 141, 206, 178, 247, 263-265, 268, 273, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved