Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

[PERSON] (Позивач-1) та [PERSON] (Позивач-2) звернулися до Берегівського районного суду з позовом до виконавчого комітету Берегівської міської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області [PERSON], про визначення часток у праві спільної сумісної власності. Позов мотивований наступним. 16 грудня 2015 року помер чоловік [PERSON], - [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] серія МЕ 1299154 від 21.12.2015 року. Факт родинних звязків між ними підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] серія І-ФМ № 288530 від 11.08.1973 року. Після смерті чоловіка Позивача-1 відкрилась спадщина, до складу якої входить наступне нерухоме майно, що розташоване у м. Берегове Закарпатської обл., по вул. Кініжі, 56: житловий будинок; земельна ділянка, площею 0,1000 га, кадастровий номер 2110200000:01:010:0093, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (далі Земельна ділянка-1); земельна ділянка, площею 0,1139 га, кадастровий номер 2110200000:01:010:0094, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (далі Земельна ділянка-2). Вищевказаними обєктами нерухомого майна покійний чоловік Позивача-1 володів на праві спільної власності з Позивачем-2. Так, у спільній частковій власності перебував житловий будинок. Порядок користування ним та виділення часток в спільній частковій власності був визначений Договором від 06.08.2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу [PERSON] Що ж стосується двох зазначених вище земельних ділянок, то вони перебували у спільній сумісній власності покійного чоловіка Позивача-1 та Позивача-2. Дані факти підтверджуються державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯК № 645155, державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯК № 645060. З метою оформлення та видачі свідоцтва про право на спадщину Позивач-1 звернулася до приватного нотаріуса Берегівської районного нотаріального округу [PERSON] з приводу прийняття спадщини після смерті її чоловіка. Однак, нотаріусом було повідомлено Позивачу-1 про те, що з усієї спадкової маси вона може отримати свідоцтво про право на спадщину тільки на належну її покійному чоловіку частку у розмірі 4/7 житлового будинку, що розташований за адресою: Закарпатська обл., м. Берегове, вул. Кініжі, 56, оскільки він перебував у спільній частковій власності спадкодавця та Позивача-2 та частки співвласників були чітко визначені. У частині ж видачі свідоцтва про право на спадщину на Земельну ділянку-1 та Земельну ділянку-2, Позивачу-1 надано лист-розяснення приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Вих. № 82/01-16 від 11.07.2016 року. В даному листі розяснено, що не може отримати свідоцтво про право на спадщину на вказані земельні ділянки, оскільки у державних актах на право власності на дані земельні ділянки, які є правовстановлюючими документами на них, відсутнє чітке визначення часток кожного із співвласників майна, а власність зазначена як спільна сумісна, без виділення ідеальних часток. У звязку з вищевказаним, нотаріусом рекомендовано Позивачу-1 звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Таким чином, вони змушені звернутись до суду з позовною заявою про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки з метою реалізації своїх майнових прав: Позивач-1 права на отримання у власність частини земельних ділянок, що належали спадкодавцю, а Позивач-2 права на розпорядження належними йому частками у спільній власності на вказані земельні ділянки. З огляду на те, що спадкодавець та Позивач-2 володіли 4/7 та 3/7 частками у спільній частковій власності на житловий будинок, який розташований на Земельній ділянці-1 та Земельній ділянці-2 та які призначені для його обслуговування, то позивачами досягнуто домовленості щодо визначення часток кожного з співвласників у спільній сумісній власності на вказані земельні ділянки, а саме: 4/7 частини Земельної ділянки-1 та Земельної ділянки-2 за [PERSON], який помер 16 грудня 2015 року, та 3/7 частини Земельної ділянки-1 та Земельної ділянки-2 за [PERSON]. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, при цьому подали до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити. Відповідач представник виконкому Берегівської міської ради ради в судове засідання не зявився, однак подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус [PERSON] також у судове засідання не зявилася і подала листа, згідно з яким проти задоволення позову не заперечила та просила справу розглянути за її відсутності. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України зазначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частинами 1, 2 ст. 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Стаття 372 ЦК України містить положення про те, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають, зокрема, земельні ділянки співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Положеннями ст. 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ч.1 ст. 1291 ЦК України закріплює, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Підпунктом «е» п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року за № 7, передбачено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. У відповідності до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, одночасно з розв'язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності. Крім того, як передбачено п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року за № 7, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved