Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому 10 вересня 2016 року у Красногвардійському районному у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Про дочку відповідач не піклується, добровільно на її утримання коштів не надає. На даний час вона не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відповідач аліменти нікому не платить, працює та має можливість сплачувати їй аліменти на її утримання та утримання дитини. Посилаючись на те, що відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини їй не надає, дочка повністю знаходиться на її утриманні, просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дочкою повноліття. Також, стягнути з нього аліменти на її утримання розмірі 1/12 частини його доходів, починаючи з дати пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дочкою трирічного віку, тобто до [INFO] . У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] пояснив, що відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітню дочку від іншого шлюбу, на утримання якої сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), а тому відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини його доходу. Вважає, що розмір аліментів, які прохає позивач стягувати з відповідача на утримання дитини необхідно зменшити до 1/6 частини. Крім цього, оскільки на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, він не має можливості ще й утримувати [PERSON] . Враховуючи вказані обставини прохає у задоволенні позову відмовити повністю. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та прохали їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнав частково, а саме в розмірі 16,5% від доходу відповідача, оскільки [PERSON] має ще одну дитину, на утримання якої сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини його доходу за судовим наказом №209/2614/19, виданого Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинськ від 08.10.2019 року. Позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача саме на її утримання не визнав повністю. Суд, заслухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи та вививчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи часткове визнання позову представником відповідача, дійшов наступного висновку. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до ст.181 ч.3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.1, ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.07.2017 року відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] та повністю перебуває на її утриманні (а.с.9). Відповідач, являючись батьком дитини, матеріальної допомоги на утримання своєї неповнолітньої дочки не надає, ухиляючись таким чином від виконання свого батьківського обов`язку по матеріальному утриманню своєї дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею ст.180 СК України, передбачено що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналогічні обставини викладені в п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно з ч.1 ст. 183 СК України, визначено, що розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини: частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обов`язок відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Разом з тим, відповідачем в якості неможливості сплати заявленого позивачем розміру аліментів, надано до суду копію постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №60296549 від 11.10.2019 року щодо утримання з його доходів аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за судовим наказом №209/2614/19, виданого Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинськ від 08.10.2019 року. Отже, виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частки його доходу, на утримання дочки [PERSON] до її повноліття, на користь позивача, що буде відповідати інтересам дитини та обох батьків. Відповідно до ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Виходячи зі сталих критеріїв добросовісності, справедливості, пропорційності та розумності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] в розмірі 1/12 частини його доходів, щомісячно на її утримання, що відповідає положенням ч.2 ст.84 СК України, за якою дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Таким чином, судовий збір в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial