Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Обгрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду, позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] , крім неї в даній квартирі зареєстрований син позивача, відповідач [PERSON] та малолітня донька відповідача [PERSON] . Позивач зазначає, що після сварки у вересні 2018 року, відповідач зібрав її речі та вигнав з квартири, в той час, відповідач за комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, створивши борги за комунальні послуги, що створює позивачу незручності як власнику квартири, крім того, відповідач створює для позивача перешкоди щодо можливості отримання житлових соціальних пільг, що спонукало позивача звернутись за захистом своїх інтересів до суду шляхом пред`явлення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що є предметом позову На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 14 березня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2019 року, заяву [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження - залишено без задоволення. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 квітня 2019 року, у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації - відмовлено. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог, та вказав, що позивач [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] ,являється рідною матір`ю відповідача. В квартирі [ADDRESS] прописані позивач, відповідач та малолітня донька відповідача [PERSON] . Крім того, пояснив, що позивачка тривалий час проживає зі своїм співмешканцем за іншою адресою, та зазначив, що згідно судового наказу №755/11546/16-ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 21.09.2016 року про стягнення в солідарному порядку заборгованості за комунальні послуги, відповідачем, в рахунок погашення заборгованості сплачується 20% від заробітної плати кожного місяця, також, спеціалістами Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації в місті Києві 07.05.2018 року складено Висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , згідно якого, рекомендовано визначити місце проживання малолітніх дітей разом з батьком у спірній квартирі. За таких обставин, відповідач вважає що позивачем не надано належних доказів щодо перешкоджання відповідач у здійсненні її права власності на квартиру [ADDRESS] . Представник третьої особи - Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної державної адміністрації в місті Києві надала до суду письмові пояснення на позовну заяву, згідно яких просить прийняти рішення згідно чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом (а.с. 4-5). У вищезаначеній квартирі прописані троє осіб: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та малолітня донька відповідача [PERSON] (а.с. 2,11). Згідно положень частин другої ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. (ст. ст. 379, 382 Цивільного кодексу України). Права власника житлового будинку квартири визначені у ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15,16, 386, 391 ЦК гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. У відповідності до положень норм статей 16,391,386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Звертаючись з позовом до суду, позивачем пред`явлено вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , з посиланням на застосування до відносин, які виникли між сторонами спору, положень ст. 316, 317, 319, 321, 391, ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила, що відповідач за комунальні послуги не сплачує, створивши борги за комунальні послуги, що створює позивачу незручності як власнику квартири, крім того, відповідач створює для позивача перешкоди щодо можливості отримання житлових соціальних пільг. Разом з тим, правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла, є різними за своєю правовою природою. Як роз`яснено у п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. ( ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. (ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України) Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ч.2 ст.78 Цивільного процесуального кодексу України) Аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно пред`явлено вимоги до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки позивачем не доведено наявність обов`язкових умов для застосування до склавшихся відносин положень ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, оскільки, позов пред`явлений до спливу річного строку, визначеного законодавством, протягом дії якого гарантовано захист житлових прав члена сім`ї власника житла на користування житловим приміщення. Крім того, як вбачається з Висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , складеного Службою у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації в місті Києві 07.05.2018 року згідно якого, рекомендовано визначити місце проживання малолітніх дітей разом з батьком. Згідно Акту обстеження умов проживання №3 від 03 січня 2018 року, в спірній квартирі для виховання та розвитку дітей створено всі необхідні умови (а.с. 44) Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної державної адміністрації в місті Києві про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, у зв`язку ухваленням судом рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed