Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] у вересні 2016 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. Посилався на те, що йому, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира №2, яка знаходиться по [ADDRESS]. На даний час у вказаній квартирі проживає він та його дружина [PERSON] Відповідачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], де вона проживає разом із своєю сім'ю. Вказує, що будинок [ADDRESS] є двохповерховим та складається із трьох квартир, його квартира знаходиться на другому поверсі, а квартира відповідачки на першому поверсі. Незважаючи на те, що усім співвласникам будинку на праві спільної сумісної власності належать місця загального користування (веранда, двір, підвальне приміщення), відповідачка два роки тому здійснила самовільне перепланування на веранді першого поверху, шляхом закладення цеглою вікно та встановлення двох дверей із замком, у зв'язку із чим загородила вхід на веранду та закрила йому та членам його сім»ї прохід у двір та підвальне приміщення. На його неодноразові прохання відчинити двері, відповідачка категорично відмовляється, мотивуючи це тим, що це її приватна власність, у зв'язку із чим йому необхідно зробити окремий вхід у підвал з вулиці. Через постійні конфлікти з відповідачкою [PERSON], він 05 липня 2016 року звернувся до Чернівецького відділу поліції із заявою про усунення порушень. З цього приводу працівниками поліції було проведено перевірку та рекомендовано з метою захисту своїх прав та інтересів звернутися до суду. У зв'язку із цим, просив зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження спільною сумісною власністю, за адресою [ADDRESS], шляхом відкриття веранди і сходів для вільного проходу йому та членам його сім»ї у двір та підвал. Стягнути з відповідачки на його користь сплачені судові витрати за подання позовної заяви до суду в розмірі 551 грн. 20 коп.. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив задовольнити його у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] під час розгляду справи просили в задоволенні позову відмовити, про що надали свої письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.5). Згідно свідоцтва про право власності на житло, свідоцтва про право на спадщину за законом та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідачці [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.40-42). Із досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що будинок [ADDRESS] є двоповерховий та складається із трьох квартир. Квартира відповідачки [PERSON] знаходиться на першому поверсі, а квартира позивача [PERSON] на другому поверсі вказаного будинку. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників ), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Крім того, за змістом ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Як вбачається зі змісту рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 року у справі №4-рп/2004 (Справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. З метою з»ясування всіх фактичних обставин справи, судом було здійснене виїзне судове засідання за адресою [ADDRESS], про що секретарем судового засідання було складено протокол (а.с.57-58). Як було встановлено судом та убачається з поетажного плану на будинок [ADDRESS] об'єктами спільної сумісної власності власників квартир даного будинку є допоміжні приміщення, зокрема, підвал, веранда, сходинкова клітина, а також земельна ділянка. Отже, відповідно до вимог ст. 369 ЦК України співвласники даного майна володіють, користуються та розпоряджаються ним за спільною згодою, якщо між ними не встановлено домовленостей. Втім, як було встановлено судом, позивач [PERSON] та члени його сім»ї не мають можливості користуватися належних їм на праві спільної сумісної власності допоміжними приміщеннями та земельною ділянкою. Так, судом встановлено, що веранда вказаного будинку облаштована дверима, які розділяють площадку, на якій міститься вхід до квартири позивача, та частину веранди з якої існує вхід до квартири відповідачки. Крім того, як встановлено судом дані джвері зачинені відповідачкою на замок з метою недопущення безперешкодного проходу через всю веранду. Таким чином, своїми діями відповідачка загородила позивачу вхід на веранду загального користування та позбавила його можливості пройти через вказаний вхід у двір будинку. Положеннями ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Також основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України, відповідно до якого закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до 33. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Таким чином, відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Як було встановлено судом, станом на час розгляду даної справи, у відповідачки [PERSON] відсутні відповідні правовстановлюючі документи на підтвердження права власності на веранду та виконані нею перепланування. Частиною 1 ст. 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру) зобов'язані забезпечувати його охоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до ст. 152 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку ( квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадиться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів. При цьому, умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень визначено Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, відповідно до яким переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів та лоджій власниками квартир, наймачами й орендарями може проводитися після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства та лише з метою поліпшення благоустрою квартири за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. (1.4.1., 1.4.4). Отже, власник квартири має право робити зміни у жилих і нежилих у будинках приміщень, тобто перепланування та переобладнання за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав, обмеження інтересів власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічні, пожежні вимоги і правила експлуатації будинку. При цьому, здійснення відповідних змін (переобладнань) проводиться при наявності проектів та з дозволу виконкому відповідної місцевої ради депутатів, а також за згодою інших громадян, які проживають у будинку. Однак, як було встановлено судом, дозволу [PERSON] на влаштування дверей на веранді загального користування не надавалось, а також те, що відповідачем їх було встановлено без отримання згоди позивача як співвласника й відповідно доказів на спростування вказаного відповідачем суду не надано. Положеннями пункту 1.4.6. Правил передбачено, що якщо власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок провести це приміщення до попереднього стану. Статтею 190 ЖК України визначено, що громадяни, які заподіяли шкоду жилим приміщенням, інженерному обладнанню, зобов'язані відшкодувати заподіяну шкоду (привести у попередній стан). Враховуючи здійсненні відповідачем з боку позивача порушення на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому на праві спільної сумісної власності майном - верандою загального користування, суд вважає, що позов [PERSON] в частині зобов'язання відповідачки усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні спільною сумісною власністю, шляхом відкриття веранди і сходової клітини для вільного проходу у двір підлягає задоволенню, а тому порушене право позивача на вільне користування верандою та сходовою клітиною, яка перебуває у спільній сумісній власності власників квартир у вказаному багатоквартирному будинку підлягає захисту. Крім того, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом. Разом з тим, суд вважає, що позов [PERSON] в частині зобов'язання відповідачки усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні спільною сумісною власністю, шляхом вільного проходу у підвал задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав: Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За правилами, передбаченими ст. ст. 319, 328, 386, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вже було встановлено судом, відповідачці [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 38,6 кв.м., яка складається: 1-а кімната 19,6 кв.м., 2-а кімната 19,0 кв.м., кухня площею 9,1 кв.м.,ванної кімнати 2,9 кв.м., вбиральні 1,1 кв.м., коридору 13,8 кв.м., коридору 2,2 кв.м. (а.с.40-43). Згідно досліджених у судовому засіданні матеріалів справи та встановлення судом під час проведення виїзного судового засідання, підвальне приміщення, яке спільною сумісною власністю мешканців будинку №5 знаходиться під кухнею квартири відповідачки, а вхід до нього у коридорі її квартири. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що коридор 2,2 кв.м., в якому знаходиться вхід у підвальне приміщення є частиною приватизованої квартири №3 та належить відповідачці [PERSON] на праві власності. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи те, що право приватної власності є непорушним, а також те, що визнання незаконним рішення (розпорядження) виконавчого комітету Чернівецької міської ради та скасування свідоцтва про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] не було предметом розгляду судом, суд вважає, що позов [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial