Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

[PERSON] пред`явила позов до [PERSON] і просить постановити рішення, яким розірвати їхній шлюб, зареєстрований 20.09.2016 року в виконавчому комітеті Залуквянської сільської ради Галицького району, залишити дитину: дочку, [PERSON] , [INFO] проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] та стягнути з відповідача в її користь понесені витрати за судовий збір в розмірі 768,40 грн. та 1000 грн. витрат на правничу допомогу. З позовної заяви, поданої позивачем вбачається, що 20 вересня 2016 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Залуквянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області. У шлюбі народилася одна дитина, донька - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Між ним відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Фактично разом прожили не більше пів року, чоловік почав пізно приходити додому, зловживати алкоголем, притягувався до кримінальної відповідальності, не забезпечував сім`ю, принижував її людську гідність. Протягом півтори роки проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинені. Вважає збереження шлюбу суперечить її інтересам, примиренням між ними не буде, тому просить шлюб розірвати. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, проте нею подано через канцелярію суду заяву, в якій просить справу розглянути її відсутність, не заперечує щодо винесення заочного рішення в разі неявки відповідача. [PERSON] у судові засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, про що свідчить його підпис в розписці про ознайомлення з наступною датою слухання справи. В судове засідання на 11.06.19р. не з?явився, хоча повідомлявся в телефонному режимі про розгялд справи, а також був повідомлений через повістку, яка повернулась за закінченням встановленого строку зберігання. Отримавши копію позову з додатками відповідач не подав відзиву на позов та заяви про відкладення розгляду справи. Судом ухвалено розглядати справу в порядку заочного розгляду справи. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст. 14 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.3, ч.4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що 20 вересня 2016 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] був укладений шлюб, який зареєстрований Виконавчим комітетом Залуквянської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.01.2019 року (а.с. 5). Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від [INFO] року у шлюбі народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинилися, оскільки вони перестали розуміти один одного, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Спільне господарство не ведуть, разом не проживають. Сім`я розпалася остаточно. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Сторони не змогли зберегти сім`ю, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та постановляє рішення про задоволення позовних вимог, відповідно до яких: шлюб між сторонами слід розірвати, малолітню дитину залишити проживати з матір`ю. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката, підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Оскільки позивач надала суду належно оформлену копію договору про надання правової допомоги та квитанцію про сплату наданої послуги (а.с.7, 8), суд вважає, що позовна вимога, щодо стягнення коштів затрачених позивачем на правову допомогу підлягає задоволенню в розмірі 1000 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved