Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Акціонерна компанії «Харківобленерго» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, у розмірі 3670 гривень та понесених судових витрат - 1378 гривень, посилаючись на наступне. 11 липня 2016 року о 12 годині 00 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем «Опель-Вектра», державний номерний знак [NUMBER], по вулиці Центральній будинок 45, с. Вишневе Близнюківського району Харківської області, не вибрав безпечної швидкості руху та не впоравшись з керуванням, здійснив зіткнення з опорою електропередач. Місце дорожньо-транспортної пригоди залишив. Постановою Близнюківського районного суду Харківської області від 23 серпня 2016 року по справі №612/539/16-п 3-612/77/16, 3/612/78/16 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Постанова набрала законної сили. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було зруйновано стійку опори з/б № 10, СВ-9,5 1 од., яка встановлена на ПЛ 0,4 кВ від ТП-0316 с. Совхозне № 2, (теперішнє село Вишневе), що обслуговується Близнюківським РЕМ та знаходиться на балансі АК «Харківобленерго» (інв. № 00300270/02) і є власністю позивача. Розмір майнового збитку складає 3670 гривень. Автотранспортний засіб «Опель-Вектра», державний номерний знак [NUMBER], яким управляв [PERSON] та яким, внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, було завдано матеріальну шкоду (збитки), належить [PERSON], про що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серія АП2 №227871 від 15.07.2016 року. Виходячи з наведеного та вимог ст.ст. 22,88, 1166,1187 ЦК України і просять позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні позову наполягала, посилаючиь на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю. З наслідками задоволення позову ознайомлений. Від третьої особи - [PERSON] надійшла телефонограма про розгляд справи за його відсутності у зв'язку із сімейними обставинами та пребуванням в іншій області. Проти задоволення позову не заперечує(а.с.20). Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 11 липня 2016 року о 12 годині 00 хвилин, [PERSON], керував автомобілем «Опель-Вектра», державний номерний знак [NUMBER], по вулиці Центральній в с. Вишневе (колишнє с. Совхозне №2) Близнюківського району Харківської області. При цьому він не вибрав безпечної швидкості руху та не впоравшись з керуванням, здійснив зіткнення з опорою електропередач. Місце дорожньо-транспортної пригоди залишив. Зазначені обставини підтверджено копією протоколу про адміністративне правопорушення скрії АП2 № 227871та постановою Близнюківського районного суду Харківської області від 23 серпня 2016 року по справі №612/539/16-п; 3-612/77/16; 3/612/78/16 якою [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Постанова набрала законної сили. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, скоєної з вини [PERSON] було зруйновано стійку опори з/б № 10, СВ-9,5 1 од., яка встановлена на ПЛ 0,4 кВ від ТП-0316 села Вишневе що обслуговується Близнюківським РЕМ та знаходиться на балансі АК «Харківобленерго» (інв. № 00300270/02) і є власністю позивача. Розмір майнового збитку складає 3670 гривень. Розмір збитків визначено відповідно до вимог «Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року №116. Згідно акту оцінки збитків, які завдано суб'єкту господарювання, розмір завданих збитків складає 3670, 00 грн. Перебування об'єкта на балансі позивача, його первинна та залишкова вартість підтверджено також Актом інвентаризації від 11.07. 2016. При цьому суд враховує, що законодавство в деліктних зобовязаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Як зазначено вище відповідач позов визнав повністю, свою вину не заперечує. Отже вина [PERSON], а також безпосередній зв'язок його винних дій та спричинення внаслідок них шкоди (збитків), доведені. За правилами ч.ч.1, 4 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків (у тому числі втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа понесла або мусить понести для відновлення свого порушеного права - реальні збитки) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року: « розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 6 вказаної Постанови передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Доказів щодо страхування цивільно-правової відповідальності власником транспортного засобу не надано. Разом із тим суд враховує наступне. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Такі висновки викладені в Постанові Верховного суду України» №6192цс16 від 29.06. 2016 які на підставі ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для суду. Наведеним підтверджується правомірність стягнення завданої шкоди саме з [PERSON] У відповідності до положень ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved