Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до Житлово-будівельного кооперативу № 19 «Машинобудівник» (далі ЖБК), вказавши, що у 1991 році [PERSON], який є батьком [PERSON] та був чоловіком [PERSON] з 1986 року по 1997 рік, у зв'язку з міною житла прийнятий до ЖБК № 19 «Машинобудівник» та за ним закріплена квартира [ADDRESS], однак, право власності на вказану квартиру [PERSON] не оформив. Оскільки [PERSON] отримав квартиру під час шлюбу з [PERSON], позивач [PERSON] просила визнати за нею право власності на ? частку квартири як спільне майно подружжя. [INFO] року [PERSON] помер. [PERSON] як спадкоємець першої черги просить визнати за ним право власності на ? частку квартири в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали на підставах, вказаних в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечувала. При дослідженні матеріалів справи судом встановлено наступне. Право власності на будинок [ADDRESS] зареєстроване за ЖБК № 19 «Машинобудівник» на підставі рішення Запорізької міської ради депутатів трудящих від 24.12.1973 року, що підтверджено реєстраційним посвідченням від 23.08.1978 року (а.с. 90). Відповідно до виписки з протоколу № 12 зборів уповноважених членів ЖБК «Машинобудвник 19» від 25.06.1991 року [PERSON] прийнято до членів ЖБК «Машинобудівник-19» за закріплено за ним квартиру [ADDRESS] на родину з чотирьох осіб (а.с. 88). Як вбачається з ордеру № 6818, виданого 26.12.1991 року Виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів, такий ордер виданий на чотирьох осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 21.01.1986 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, а 05.05.1997 року шлюб між ними розірвано (а.с. 10, 15). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 18). 13.03.2013 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а постановою від 21.07.2014 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з ненаданням спадкоємцем документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на майно. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтями 10, 60 ЦПК України обов'язок доведення обставин, які є підставою вимог або заперечень, покладений на сторону, яка на них посилається. Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем [PERSON] в якості підстави для визнання права власності за нею зазначено ст. 60, 70 СК України, а також ст. 22 КпШС України. Як вказує ст. 22 КпШС України, який діяв на час отримання [PERSON] спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 24 ч. 1 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Стаття 241 Цивільного кодексу України 1963 року, який діяв на момент отримання [PERSON] квартири, вказує, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Позивачем [PERSON] не надано суду будь-яких документів, які б надавали можливість визначити підстави отримання [PERSON] квартири, яка йому належала до обміну на спірну квартиру, а також документів на підтвердження того, ким та на якій підставі була придбана ця квартира, не надано підтвердження того, що зазначена квартира була придбана саме подружжям у період шлюбу. Також суд приймає до уваги, що квартира [ADDRESS] надавалась для проживання не лише [PERSON], а чотирьом особам, кожен з яких мав право користуватися нею. При цьому позивачем взагалі не зазначено [PERSON] в якості відповідача чи третьої особи по справі. На момент смерті [PERSON] він своїх прав щодо квартири не оформив, право власності не набув. За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання за [PERSON] права власності на частку квартири як спільного майна подружжя. Щодо позовних вимог [PERSON] суд виходить з наступного. Позивачем в якості підстави звернення з позовом вказано ст. 1261, 1268 ЦК України, тобто він просить визнати за ним право власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 від 01.07.2004 року в редакції, яка діяла на момент смерті [PERSON], державна реєстрація прав на нерухоме майно є обов'язковою. Згідно із статтею 18 цього Закону членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на об'єкти нерухомого майна, збудовані в результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, та отримання свідоцтва про право власності врегульований Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703 (пункт 48). Однак, як вбачається з наявних у справі документів, на момент смерті [PERSON] своє право власності на квартиру у встановленому порядку не зареєстрував, правовстановлюючих документів не отримав, таким чином своє право не реалізував. Відповідно до п. 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зважаючи, що відповідно до норм законодавства, яке діяло на момент смерті [PERSON], спадкодавець зареєстрованого у встановленому порядку права власності не мав, правовстановлюючих документів не отримував, тож право власності не могло бути успадковане [PERSON] Суд також приймає до уваги, що позивачами не надано доказів щодо відсутності у інших осіб речових прав стосовно вказаної квартири (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), а квартира за життя спадкодавця навіть не була інвентаризована, що позбавляє суд можливості визначити її дійсні технічні характеристики на цей час. Також судом враховується, що відповідно до ст. 3 ЦПК України особа має право звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи підстави звернення з позовом та положення ст. 11 ЦПК України, суд вважає, що позивачем [PERSON] не доведено не визнання або наявність порушень його спадкових прав з боку саме відповідача та необхідність їх захисту в судовому порядку, адже, наявність у [PERSON] права спадкувати за законом після [PERSON] ЖБК не оспорюється, тож ЖБК № 19 «Машинобудівник» і не є належним відповідачем по справі, оскільки спадкоємцем [PERSON] не є. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що законних підстав для задоволення позову немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed