Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

[PERSON] у травні 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], Центрального ВДВС Черкаського МУЮ про розподіл спільного майна подружжя, зняття арешту з майна, заборону реалізації майна, вказавши, що [PERSON] є власником 2/5 частин квартири за адресою [ADDRESS], з яких 1/5 частину квартири набув в результаті приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21.02.2001 року, а ще 1/5 частину квартири придбав за договором купівлі-продажу від 28.02.2007 року. 23.07.2014 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС Черкаського МУЮ в ході виконання судового рішення про стягнення грошових коштів із [PERSON] на користь [PERSON] було винесено постанову про накладення арешту на 2/5 частини квартири за адресою [ADDRESS] право власності на які зареєстровано за [PERSON] та прийнято заходи до реалізації вказаного майна. Оскільки 1/5 частину вказаної квартири за договором купівлі-продажу від 28.02.2007 року [PERSON] придбав перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], позивач вважала, що вказана 1/5 частина квартири є спільною власністю подружжя. Крім того позивач зазначала, що вона із [PERSON] мають двох неповнолітніх дітей, інтереси, яких повинні бути враховані та посилаючись на норми ст. ст. 60, 70, 71 Сімейного кодексу України просила суд ухвалити рішення яким виділити її частку у спільній сумісній власності тобто в 1/5 вказаної квартири, виділити частку дітей в 2/5 вказаної квартири, зняти арешт з її та дітей частки квартири та заборонити Центральному ВДВС Черкаського МУЮ реалізацію частки її та дітей. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердила обставини викладені у позові та просила задовольнити позовні вимоги. Додатково пояснила, що вона та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. На даний час вона із чоловіком та дітьми проживають разом, ведуть спільне господарство, в них у сім'ї добрі відносини та до суду з позовом про стягнення аліментів зі [PERSON] вона не зверталася. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Підтвердив пояснення надані позивачем. Додатково зазначив, що не ухиляється від сплати боргу [PERSON] та на даний час із його заробітної плати здійснюються відповідні відрахування. Представник відповідача Центрального ВДВС Черкаського МУЮ державний виконавець Топор А.І. подав заяву про розгляд справи без його участі. У своїх письмових запереченнях проти позову представник Центрального ВДВС Черкаського МУЮ просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] посилаючись на те, [PERSON] є боржником у виконавчому провадженні №39508398 про стягнення на користь [PERSON] боргу в сумі 40040 гривень, а тому з метою виконання рішення суду на майно [PERSON] - 2/5 частини квартири за адресою [ADDRESS] і було накладено арешт. [PERSON] ставить питання про виділ 3/5 часток квартири, в той час як [PERSON] є власником лише 2/5 часток. Крім того 1/5 частина квартири придбана [PERSON] до реєстрації шлюбу з [PERSON], а тому не є спільною власністю подружжя. Позовні вимоги [PERSON] щодо дітей є неконкретними, оскільки не зазначено про яких дітей іде мова. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні за її участі позовні вимоги не визнала. У письмових запереченнях проти позову зазначила, що [PERSON] є власником двох квартир по [ADDRESS], де і зареєстровані його діти. Крім того за [PERSON] зареєстровано право власності на 2/5 частин квартири [ADDRESS]. Вважала, що [PERSON] затягує виконання рішення суду про стягнення на її користь грошових коштів. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнав. У письмових запереченнях проти позову зазначав, що майном подружжя є 1/5 частина квартири придбана [PERSON] за договором купівлі-продажу у 2007 році, а тому частка [PERSON] не може перевищувати 1/10 частини квартири. Позовні вимоги [PERSON] про виділ частки майна вважав некоректними та незаконними, як і вимоги про збільшення частки позивача у спільному майні у зв'язку з наявністю неповнолітніх дітей. При цьому просив врахувати, що позивачем не надано доказів того, що існує технічна можливість виділити її частку, а крім того відсутні докази стягнення аліментів зі [PERSON] на утримання дітей та недостатності такого розміру аліментів. [PERSON] може отримати грошову компенсацію за свою частку після реалізації спільного майна. Суд вислухавши пояснення та оголосивши заперечення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно свідоцтва про одруження, - [PERSON] та [PERSON] з 05.07.2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9). 23.07.2014 року постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС Черкаського МУЮ у виконавчому провадженні №39508398 про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 40040 гривень накладено арешт на 2/5 квартири за адресою [ADDRESS], які належать [PERSON] (а.с. 5) Відповідно до Свідоцтва [NUMBER] від 21.02.2001 року про право власності на житло [PERSON], разом із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласником квартири за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). За змістом ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який регулював майнові права та обов'язки подружжя у 2001 році, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Оскільки право спільної власності [PERSON] на квартиру за Свідоцтвом [NUMBER] від 21.02.2001 року виникло до реєстрації шлюбу із [PERSON] то вказане майно не є спільною власністю подружжя. Відповідно до Договору купівлі-продажу частини квартири від 28.02.2007 року посвідченого приватним нотаріусом Вінніченко Ж.В., - [PERSON] купив у [PERSON] 1/5 частину квартири за адресою [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки вказаний Договір купівлі-продажу частини квартири укладено під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] то необхідно визнати 1/5 частину квартири, що розташована в [ADDRESS], яка придбана за договором купівлі-продажу частини квартири від 28.02.2007 року, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України [PERSON] має право на поділ майна, що належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Оскільки згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, то впорядку поділу 1/5 частини квартири, яка придбана за договором купівлі-продажу частини квартири від 28.02.2007 року, необхідно визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності за кожним на 1/10 частину квартири [ADDRESS]. [PERSON] не є боржником у виконавчому провадженні №39508398 про стягнення грошових коштів із [PERSON] на користь [PERSON], а тому з належної [PERSON] 1/10 частини квартири [ADDRESS] необхідно зняти арешт накладений постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС Черкаського міського управління юстиції від 23.07.2014 року. Позовні вимоги [PERSON] про заборону державному виконавцю проводити реалізацію її частини квартири є зайвими та передчасними, оскільки на даний час відсутні підстави вважати, що після визнання судом за [PERSON] права власності на 1/10 частину квартири державний виконавець буде вчиняти дії спрямовані на реалізацію вказаної частини квартири у виконавчому провадженні №39508398, де [PERSON] не є боржником. Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про виділення частки неповнолітніх дітей в 2/5 квартири [ADDRESS]. Обґрунтовуючи таку позовну вимогу [PERSON] посилалася на ст. 70 СК України. В той же час позивачем не враховано, що відповідно до ч.3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] не заперечувалося, що вони проживають разом із дітьми, ведуть спільне господарство, аліменти на утримання неповнолітніх дітей зі [PERSON] не стягуються, а тому відсутні правові підстави передбачені ч.3 ст. 70 СК України для збільшення частки [PERSON] у спільному майні. Суду не надано доказів, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя у спільному майні (1/5 частині квартири придбаної за договором від 28.02.2007 року). Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме зі [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у сумі 121,8 гривень. Судові витрати [PERSON] у вигляді витрат на правову допомогу у сумі 1667 гривень, про наявність яких 06.07.2015 року повідомив її представник [PERSON] не можуть бути стягнуті із [PERSON], оскільки [PERSON] приймав участь у розглядуваній цивільній справі в якості представника відповідача та діяв на підставі довіреності посвідченої нотаріусом [PERSON] 23.03.2013 року. Ухвала про його допуск в якості особи, яка надає правову допомогу відповідно до ч. 2 ст. 56 ЦПК України судом не приймалася. Крім того суд звертає увагу на те, що надані представником відповідача докази судових витрат містять суперечливі відомості. Так згідно Акту №ОУ-001 від 26.06.2015 року здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором про надання правової допомоги, Виконавцем в інтересах [PERSON] були проведені такі роботи (надані послуги), як - підготовка, написання, та подання заперечень на позовну заяву [PERSON]. В той же час за матеріалами цивільної справи № 711/4340/15-ц письмові заперечення представника [PERSON] на позовну заяву [PERSON] датовані 02.07.2015 року та того ж дня подані суду. Тобто на час складання Акту №ОУ-001 від 26.06.2015 року письмові заперечення від 02.07.2015 року не були складені та подані суду, а будь-які інші письмові заперечення від представника відповідача [PERSON] в матеріалах справи відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: partial