Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Адвокат Костроба Тетяна Анатоліївна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначила, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді нарахованої, але не отриманої за життя пенсії за період з 10.01.2017 по 01.06.2018. [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На момент його смерті разом з ним за зазначеною адресою більше ніяких осіб не проживало та не було зареєстровано. Позивач звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини за законом до Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не можливо встановити коло осіб, що проживали на момент смерті спадкодавця з ним та встановити коло спадкоємців, передбачених ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України. Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що після смерті [PERSON] , окрім дочки померлого [PERSON] до нотаріуса ніхто не звертався, заповіт померлим складено не було. Позивач не змогла надати нотаріусу довідку про склад сім`ї померлого [PERSON] через те, що м. Луганськ, де був останній зареєстрований, знаходиться на тимчасово окупованій території і органи української влади не здійснюють на її території свої повноваження. У зв`язку з цим представник позивача просила суд визнати за [PERSON] право власності на грошові кошти - пенсію, яка була нарахована, але не отримана за життя померлим [PERSON] , який помер [INFO] . На виконання ухвали суду від 18.11.2020 представником третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області Одіяненко Г. до суду подано відзив на позов, згідно з яким третя особа не визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування\~зазначила,\~що відповідно\~до пункту\~2.26\~Порядку подання\~та оформлення\~документів для\~призначення (перерахунку)\~пенсій відповідно\~до Закону\~України «Про\~загальнообов`язкове державне\~пенсійне страхування»\~№ 22-1\~для виплати\~недоотриманої пенсії,\~яка ввійшла\~до складу\~спадщини,\~у зв`язку\~з відсутністю\~членів сім`ї\~або в\~разі незвернення\~ними за\~виплатою вказаної\~суми протягом\~шести місяців\~з дня\~відкриття спадщини до органу,\~що призначає\~пенсію,\~в якому\~перебував на\~обліку померлий\~пенсіонер,\~надається документ,\~що посвідчує\~особу заявника,\~свідоцтво про\~смерть,\~свідоцтво про\~право на\~спадщину.\~З аналізу\~наведених норм\~витікає,\~що для\~виплати недоотриманої\~пенсії існує\~два механізми:\~члени сім`ї\~повинні звернутися\~за виплатою\~суми пенсії\~померлого пенсіонера\~протягом шести\~місяців з\~дня відкриття\~спадщини при цьому необхідно надати документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті; у разі незвернення членів сім`ї за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини при цьому надається свідоцтво про право на спадщину. Іншого механізму законодавством України з цих питань не передбачено. Враховуючи, що відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] у м. Луганську, позивачем пропущено шестимісячний строк з дня відкриття спадщини для звернення за виплатою недоотриманої пенсії до Головного управління. Отже, для виплати недоотриманої за життя [PERSON] , померлим [INFO] , пенсії позивачу, окрім інших документів, необхідно надати Головному управлінню свідоцтво про право на спадщину. Право позивача на спадщину у вигляді недотриманої пенсії спадкодавця у встановленому законом порядку не підтверджене, документи про право на спадщину у вигляді недоотриманої спадкодавцем пенсії позивачем до суду або до Головного управління не надавались. Крім того,\~за паспортами\~громадян України\~позивач та\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~померлий [INFO] ,\~мали реєстрацію\~місця проживання\~за різними\~адресами,\~так само\~фактичне місце\~проживання/перебування\~позивача та\~її батька,\~за відомостями,\~що містять\~довідки про\~взяття на\~облік внутрішньо\~переміщеної особи,\~було зареєстровано\~за різними\~адресами. Додана позивачем\~до цього\~позову копія\~довідки від\~04.06.2019,\~видана організацією,\~що має\~юридичну адресу:\~Луганська Народна\~Республіка,\~а саме:\~міським комунальним\~підприємством «Центрожилком»\~филиал №\~6,\~є неналежним\~доказом,\~оскільки видана\~на окупованій\~території. Отже в\~розумінні приписів\~ст.\~52\~Закону №\~1058\~позивач не\~є членом\~сім`ї, який проживав\~разом з\~пенсіонером на\~день його\~смерті, та,\~враховуючи вік\~позивача,\~не є\~непрацездатним членом\~сім`ї,\~який знаходився\~на утриманні\~померлого. Протягом 6 місяців з дня смерті родича особи, які вважають себе його спадкоємцями заявляють своє право на спадщину. Зі спливом 6 місяців з дня смерті спадкодавця видається свідоцтво про право на спадщину (ст. 1298 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області Боровською С.М. 10.12.2019 видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з неможливістю встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину шляхом сумісного проживання із спадкодавцем, так як за твердженням позивача підтвердити факт проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця за однією адресою зі спадкодавцем не має змоги, як і не має можливості нотаріальна контора зробити запит в порядку статей 4, 46 Закону України «Про нотаріат», оскільки спадкодавець проживав в місті Луганську, тобто на території, де здійснюється антитерористична операція. Отже, матеріалами справи не підтверджено звернення позивача або його законного представника до Головного управління із заявою про виплату недоотриманої спадкодавцем пенсії на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, відмову у виплаті грошових коштів у вигляді недоотриманої [PERSON] пенсії від Головного управління позивач не отримував, у зв`язку з чим вимоги до Головного управління є незрозумілими, передчасними, та такими що не підлягають задоволенню. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Сєвєродонецької міської військово-цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в судове засідання не з`явилася, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила розглянути справу без участі представника Головного управління, та просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 вересня 1968 року Артемівським Рай РАЦС м. Луганська, [PERSON] (російською мовою) народилася [INFO] , актовий запис № 909. Батьком дитини записаний [PERSON] (російською мовою), а матір`ю [PERSON] (російською мовою). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 21.09.2007 Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] 21 вересня 2007 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 953. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу Свідовський, прізвище дружини [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Станично-Луганським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 525. 10 грудня 2019 року державний нотаріус Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області Боровська С.М. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на отримання пенсії після смерті [INFO] її батька [PERSON] , у зв`язку з неможливістю встановити коло спадкоємців на день смерті спадкодавця. Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини проживав і був зареєстрований тільки її померлий батько [PERSON] . Підтвердити цей факт будь-яким документом [PERSON] не має змоги, як і не має можливості нотаріальна контора зробити запит в порядку статей 4, 46 ЗУ «Про нотаріат» до відповідних уповноважених органів, оскільки спадкодавець проживав в місті Луганську, що на цей час є територією, де здійснюється антитерористична операція. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування, а саме права на отримання спадкового майна після смерті її батька. Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат». Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1\~ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1262 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1272 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, може відмовити у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених законом. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Відповідно до п. 3.22 п. 3 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 із змінами та доповненнями, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» наведено визначення терміну «місце проживання», а саме це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі аналізу вищенаведених норм Закону та підзаконного нормативно-правового акту суд доходить висновку, що нотаріус може видати свідоцтво право на спадщину за законом після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини лише в тому разі, якщо у паспорті спадкоємця наявні відмітки про реєстрацію його постійного місця проживання в одному житловому приміщенні разом із спадкодавцем станом на час відкриття спадщини. Норма п. 3.22 п. 3 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України стосується випадків, коли у паспорті спадкоємця відсутні будь-які відмітки про реєстрацію його постійного місця проживання станом на час відкриття спадщини, тобто коли спадкоємець не має постійного місця реєстрації проживання за жодною адресою. При цьому, спадкоємець не позбавлений права звернутися до суду для встановлення факту його проживання із спадкодавцем за наявності обставин, коли спадкоємець вважає, що він проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте у його (спадкоємця) паспорті наявний запис про реєстрацію постійного місця проживання за іншою адресою, ніж адреса проживання спадкодавця на час відкриття спадщини. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що вона є спадкоємцем майна померлого [PERSON] , який був її батьком. При цьому, позивач позбавлена можливості прийняти спадщину у вигляді недоотриманої за життя батьком пенсії через те, що нотаріус не може встановити коло спадкоємців на день смерті спадкодавця. Ц обставини підтверджуються постановою державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області Боровської С.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 601/02-31 від 10.12.2019. При цьому, у своїй позовній заяві позивач зазначає, що на день своєї смерті її батько [PERSON] був зареєстрований та проживав сам за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При цьому, в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (яка повинна бути у вигляді саме постанови, згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5). Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. При розгляді справ про спадкування, слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі. На підтвердження обставин, які викладені у позовній заяві, представником позивача надано суду довідку № 2302 від 04.06.2019, видану Міським комунальним підприємством «Центрожилком» філіал № 6 «Луганської Народної Республіки» про те, що [PERSON] , який помер [INFO] з 26.12.1969 по 17.06.2018 був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . По день його смерті за зазначеною адресою разом з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований. Однак суд вважає, що наданий представником позивача письмовий доказ у виді вищевказаної довідки, виданої установою т.зв. «Луганської народної республіки», не може бути прийнятий судом до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки він виданий установою, яка знаходиться на тимчасово окупованій території, що створена, обрана чи призначена у порядку не передбаченому законом, а, отже, будь-які видані такими установами документи є недійсними та такими, що не створюють жодних правових наслідків. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Отже, з наведеного вище вбачається, що судом України незаконність та недійсність письмових доказів виданих на тимчасово окупованій території Луганської області (т. зв. «ЛНР») не може бути застосована лише до таких дій як реєстрація народжень, смертей і шлюбів, в усіх інших випадках, зокрема і при розгляді цієї позовної заяви, судом встановлюється незаконність та недійсність таких доказів, у зв`язку з чим вони не можуть бути прийняті як належні та допустимі. Як встановлено у судовому засіданні позивач, відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , так як є донькою померлого і звернулася до нотаріальної контори 15.11.2018. Проте, суд враховує, що у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 915-9712 від 05.05.2015 [PERSON] наявний запис про реєстрацію її фактичного місця проживання/перебування за іншою адресою, ніж адреса проживання спадкодавця [PERSON] на час його смерті, а отже у нотаріуса не було підстав застосовувати норму п. 3.22 п. 3 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України під час вирішення питання про можливість вчинення нотаріальної дії. Крім того, ця обставина не була спростована і позивачем у поданій позовній заяві. Крім того, позивачу було запропоновано нотаріусом визначити коло осіб, що прийняли спадщину та мають право на обов`язкову частку, тобто він мав би звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та у судовому порядку встановити, що спадкодавець на момент смерті фактично проживав один, але останнім цього зроблено не було. Отже, постанова, винесена 10.12.2019 державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області Боровською С.М. за № 601/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на право на отримання пенсії після смерті [INFO] її батька [PERSON] , є законною, та винесена з урахуванням усіх обставин справи. Враховуючи те, що позивач з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, який би підтвердив з ким саме проживав спадкодавець на день його смерті не звертався, суд доходить висновку, що поданий позов є передчасним, оскільки саме від встановлення цього факту залежить право позивача на успадкування усьго спадкового майна. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1\~ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Фактично з наведених вище обставин справи вбачається, що звернення позивача до суду обумовлене бажанням у такий спосіб оформити спадщину, що суперечить засадам цивільного судочинства, яке покликане розв`язувати (вирішувати) спір. За загальними положеннями\~ЦПК України\~обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У питанні визнання позову суд дійшов висновку, що воно суперечить закону, оскільки в такий спосіб в обхід встановлених законом процедур позивач фактично намагається оформити право власності на спадкове майно. За таких обставин суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог адвоката Костроби Тетяни Анатоліївни в інтересах [PERSON] про визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed