Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 22 травня 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №87, що розташована по вул. Калініна, будинок 77, в м. Олександрія, Кіровоградської області, яка належить позивачу відповідно до договору купівлі продажу від 16 жовтня 1992 року посвідченого нотаріально, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у справі - [PERSON], яка зареєстрована у цій квартирі, є його онукою, однак з 2008 року фактично не проживає за вказаною адресою. Місце проживання відповідача йому не відоме. Оскільки він позбавлений можливості отримувати субсидію, тому змушений звертатись до суду та просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає, просить суд задовольнити позовні вимоги. Не заперечує проти заочного розгляду. Інтереси позивача в суді по довіреності представляла [PERSON] Відповідач в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач була належним чином повідомленою про дату, час, та місце розгляду справи в суді, оскільки поштові відправлення за останнім відомим місцем реєстрації її проживання повернулись до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою про дату, час, та місце розгляду справи в суді за останнім відомим місцем реєстрації її проживання. До суду надійшов лист від [PERSON], з якого вбачається, що вона просить розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечень не має та просить суд задовольнити позов. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4 -15, 16, 22, 316-319, 321, 322, 405 ЦК України. Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України право власності є непорушним і власник має право вимагати усунення перешкод при здійсненні ним права користуватись та розпоряджатись своїм майном. Правовідносини сторін також врегульовані ст. 405 ЦК України, за змістом якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що саме позивач є власником квартири №87, що розташована по вул. Калініна, будинок 77 в м. Олександрія, Кіровоградської області, яка належить позивачу відповідно до договору купівлі продажу від 16 жовтня 1992 року посвідченого нотаріально (зареєстровано в реєстрі № 2-3528) та зареєстрованого в Олександрійському МБТІ 28 жовтня 1992 року. В квартирі зареєстрована [PERSON] відповідач у справі. Згідно акту розпорядження №718 від 18 травня 2015 року встановлено, що відповідач не проживає у квартирі з 2008 року, на момент перевірки відповідач в квартирі була відсутня, особистих речей не мала. Суд приймає до уваги показання свідка [PERSON], яка будучи допитаною в судовому засіданні вказує, що вона є сусідкою позивача, підтверджує, що дійсно його онука довгий час не зявлялась до дідуся, про що було складено акта. Суд вважає доведеним, що відповідач по справі втратила право користуватись житлом, - квартирою №87, що розташована по вул. Калініна, будинок 77 в м. Олександрія, Кіровоградської області, яка належить позивачу у справі, оскільки саме він є власником вказаної квартири та фактично в ній проживає. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд покладає на позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved