Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] в особі свого представника - адвоката Давиденка К.В. пред`явили цивільний позов до Дмитрівської сільської ради про скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка приходилась [PERSON] матір`ю, а [PERSON] бабусею. Після її смерті залишалася зе- мельна ділянка площею 2,51 га, кадастровий номер 5125081900:01:001:0709, що розташована на території Димтрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно держав- ного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 001345, виданого на ім`я [PERSON] . Вони звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, нотаріус надав запит на отримання витягу з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку. 19.12.2017 р. був отриманий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на земельну ділянку з кадастровим номером 5125081900:01:001:2008, який надали нотаріусу для подальшого оформле- ння спадщини. Після цього нотаріус видав їм свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частині земельної ділянки площею 2,8649 га. Однак вказані свідоцтва, як пізніше виявилося, були видані помилково, а саме, з вини посадової особи, яка складала витяг з Державного земельного ка- дастру на земельну ділянку від 19.11.2017 р. Відділом у Татарбунарському районі Головного упра- вління Держгеокадастру в Одеській області помилково був виданий зазначений витяг на іншу зе- мельну ділянку, яка також належала [PERSON] , але це інша особа. 14.06.2018 р. вони отри- мали вірний витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку на вищевказану земе- льну ділянку з кадастровий номером 5125081900:01:001:0709. Звернулись повторно до нотаріуса щодо можливості виправлення зазначених розбіжностей, але він надав письмове роз`яснення, в якому зазначив, що виправлення помилки в даному випадку в нотаріальному порядку неможливо, а у нотаріуса відсутні повноваження на виправлення зазначеної помилки, що сталася не з його ви- ни. Вважаючи, що зазначені свідоцтва про прийняття спадщини підлягають скасуванню, зверну- лись з цим позовом до суду. Представник позивачів у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розгля- нути за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.34). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав відзив про розгляд справи за від- сутності представника міської ради, позовні вимоги визнав (а.с.32). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про роз- гляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звуко- записувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здій- снюється. Як передбачено ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження за наявними у справі доказами у зв`язку з визнанням позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того за конних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В силу ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають до- казуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добро- вільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по су- ті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. З копій: паспорту серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6, 7) видно, що позивач [PERSON] народився [INFO] в с.Дмитрівка Татарбунарського райо- ну Одеської області, його матір`ю вказана [PERSON] . З копій: паспорту серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8, 10) видно, що позивач [PERSON] народився [INFO] в с.Дмитрівка Татарбунарського ра- йону Одеської області, його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.11) підтверджується, що [PERSON] померла [INFO] в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області. З копії свідоцтва про право на спадщину: за законом та за заповітом від 22.12.2017 р., зареєст- рованих в реєстрі за №.№ 1894, 1897 (а.с.12,13), слідує, що позивачі прийняли у спадщину по 1/2 частині земельної ділянки площею 2,8649 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ра- ди, кадастровий номер 5125081900:01:001:2008, яка залишалася після смерті спадкодавця [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого за № НВ-5105673842017 від 19.12.2017 р., [PERSON] була власником земельної ділянки пло- щею 2,8649 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 51 25081900:001:2008 (а.с.14-16). Копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 001345 (а.с.17) пі дтверджується, що земельна ділянка загальною площею 2,51 га, яка розташована на території Дмитрівської сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, передана у приватну власність [PERSON] . Вартість земельної ділянки загальною площею 2,5100 га, що перебувала у власності [PERSON] , становить 84617,01 грн., що видно з витягу із технічної документації про нормативну грошо- ву оцінку земельної ділянки від 14.08.2020 р. (а.с.18). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого за № НВ-5106424162018 від 14.06.2018 р., [PERSON] була власником земельної ділянки пло- щею 2,5100 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 51 25081900:001:0709 (а.с.19-21). Листом приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. повідомлялося, що згідно Витягу про земельну ділянку за № НВ-5105673842017 від 19.12. 2017 р. було скоєно помилку: замість вірного кадастрового номеру земельної ділянки - 51250819 00:01:001:0709 зазначено невірний, а саме - 5125081900:01:001:2008. Виправлення вказаних поми- лок в нотаріальному порядку не можливо, оскільки у нотаріуса відсутні такі повноваження (а.с. 22). Згідно вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодек- сом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім ви- падків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. В силу ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про прове- дену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 час- тини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст.42 Закону України «Про нотаріат», п.п. 4.15., 4.18. Порядку вчинення нотарі- альних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02. 2012 р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юс-тиції України від 22.02.2012 р. № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріу- сом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. За змістом ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізи- чної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збе- реженням її цільового призначення, що визначено ч.1 ст.1225 ЦК України. З урахуванням зазначених вимог закону та наведених вище досліджених доказів, суд дійшов до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом серії НМХ № 570372 та серії НМХ № 570374 від 22.12.2017 р., зареєстрованих в реєстрі за № № 1894, 1897, є незаконним, та таким, що суперечить актам цивільного законодавства, грубо порушує права позивачів та законні інтереси, які мають намір успадкувати вказану земельну ділянку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволен- ню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved