Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

[PERSON], через свого представника, звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство «Кутузівка» Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук України», треті особи: Головне управління Держпраці у Харківській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, просив судвизнати нещасним випадком, який стався з ним 27.07.2008р. о 07 год. 00 хв. під час виконання трудових обовязків таким, що пов'язаний з виробництвом, визнати незаконними та скасувати акт № 1 форми НПВ від 27.12.2016р. про нещасний випадок на підприємстві, не пов'язаний з виробництвом та акт за формою Н-5 від 27.12.2016р. про проведення розслідування нещасного випадку, що стався з охоронником ДП «ДГ «Кутузівка» ІСГ Північного Сходу НААН» 27.07.2008р. о 07 год. 00 хв., а також просив зобовязати відповідача ДП «ДГ «Кутузівка» ІСГ Північного Сходу НААН» провести розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем 27.07.2008р. о 07 год. 00 хв. під час виконання ним трудових обовязків охоронника на ДП «ДГ «Кутузівка» ІСГ Північного Сходу НААН» та скласти акт за формою Н-1. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 27.07.2008р. під час виконання ним своїх робочих обовязків охоронника комбайнер [PERSON] його вдарив в обличчя, від цього удару він упав, вдарився та отримав гостру закриту черепно-мозкову травму. Був госпіталізований, прооперований та знаходився на лікуванні з 27.07.2008р. по 15.08.2008р. Вироком Харківського районного суду Харківської області від 21.07.2016р. [PERSON] був визнаний винним у спричиненні позивачу тілесних ушкоджень на його робочому місці. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилалася на те, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 21.07.2016р. встановлено, що позивач отримав тілесні ушкодження від [PERSON] внаслідок їхніх особистих неприязливих стосунків, отже це не є нещасним випадком повязаним з виробництвом. Представник третьої особи також проти задоволення позовних вимог заперечувала, оскільки вважає нещасний випадок таким, що не пов'язаний з виробництвом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як зазначає ч. 1 ст. 10 ЦПК України, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з наказом № 25-К від 10.02.2004р. позивач був прийнятий на роботу охоронником на ДП «ДГ «Кутузівка» ІСГ Північного Сходу НААН». Наказом № 192-к від 19.12.2008р. [PERSON] був звільнений з роботи. 27 липня 2008 року о сьомій годині ранку [PERSON], який працював на ДП «ДГ «Кутузівка» ІСГ Північного Сходу НААН» охоронником та був на чергуванні, побив комбайнер [PERSON], внаслідок чого позивач отримав тяжку закриту черепно-мозкову травму, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, залишився інвалідом. Після нещасного випадку донька позивача звернулася до Харківської державної інспекції промислової безпеки та охорони праці в агропромисловому комплексі з вимогою про розслідування нещасного випадку. На що їй було повідомлено про необхідність завершення порушеної кримінальної справи відносно [PERSON] 21 липня 2016 року вироком Харківського районного суду Харківської області по справі № 2034/10582/2012, який набрав законної сили 08.08.2016р., [PERSON] був визнаний винним у спричиненні [PERSON] легких тілесних ушкоджень. Відповідно до мотивувальної частини цього вироку в ході розгляду справи проводились три судові медичні експертизи, висновки лікарів щодо причин та механізму отриманої черепно мозкової травми позивачем різняться. З виписок з історії хвороби позивача вбачається, що він був прооперований внаслідок отримання забою головного мозку тяжкого ступеню, однак не зазначено внаслідок чого [PERSON] отримав забій головного мозку. Так, листом ГУ Держпраці у Харківськвій області в ід 21.10.2016 р. [PERSON] повідомлено, що йому слід звертатися до ДП «ДГ «Кутузівка» ІСГ Північного Сходу НААН». На заяву позивача від 11.11.2016р. про необхідність складання акту за формою Н-1 йому надійшла з ДП «ДГ «Кутузівка» ІСГ Північного Сходу НААН» відповідь від 18.11.2016р. № 297 про те, що відсутні підстави складання акту за формою Н-1. Оскільки відповідно до вироку суду від 21.07.2016 р. позивач отримав легкі тілесні ушкодження. Не погоджуючись з такою відповіддю [PERSON] звертався зі скаргами до ГУ Держпраці у Харківській області та Генеральної прокуратури України. Позивачу надходили листи про відсутність підстав для проведення спеціального розслідування ГУ Держпраці у Харківській області. Так, наказом № 209 від 15.12.2016р. ДП «ДГ «Кутузівка» ІСГ Північного Сходу НААН» було призначено комісію з розслідування нещасного випадку, яке мало місце 27.07.2008р. на території господарства. Листами від 16.12.2016р., від 20.12.2016р. та від 21.12.2016р. позивачу було повідомлено про проведення засідання комісії з розслідування нещасного випадку та запропоновано 27.12.2016р. бути присутнім на засідання. Однак, за станом здоровя позивач не був присутній на засіданні комісії з розслідування нещасного випадку. В січні 2017 року [PERSON] отримав два акти від ДП «ДГ «Кутузівка» ІСГ Північного Сходу НААН» за формою НПИ та Н-5 від 27.12.2016 р. згідно з якими, комісія надала висновок про те, що нещасний випадок, який стався з позивачем є таким, що не пов'язаний з виробництвом. У висновку комісії зазначено, що позивач поступив до лікарні в день, коли отримав травму, 27.07.2008р. Відповідно до наказу МОЗ України № 370 від 04.07.2007р. зазначене пошкодження відноситься до важких виробничих травм. Тож, Відповідач відмовив позивачу у складанні акту за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, а склав акт форми Н-5 та форми НПВ про нещасний випадок на підприємстві, не пов'язаний з виробництвом. Відповідно до п. 16 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві НПАОП 0.00-6.02-04, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004р. № 1112, діючого на час настання нещасного випадку, нещасні випадки, пов'язані із завданням тілесних ушкоджень іншою особою, або вбивство працівника під час виконання чи у зв'язку з виконанням ним трудових (посадових) обов'язків чи дій в інтересах підприємства незалежно від порушення кримінальної справи розслідуються відповідно до цього Порядку. Такі випадки визнаються пов'язаними з виробництвом (крім випадків, що сталися з особистих мотивів). Згідно ст. 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 13 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ № 1112 від 25.08.2004р. обстеження місця нещасного випадку, одержання пояснень потерпілого, свідків та причетних до нещасного випадку осіб. З'ясування обставин і причин нещасного випадку, визначення чи пов'язаний цей випадок з виробництвом, установлення осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці та складання акту розслідування нещасного випадку віднесено до компетенції утвореної роботодавцем комісії з розслідування нещасного випадку. Відповідно до п. 14 Порядку визнається пов'язаний з виробництвом нещасні випадки, що стались з працівниками під час виконання трудових обов'язків, а також ті, що стались у період: перебування на робочому місці, починаючи з прибуття працівника на підприємство до його вибуття, який фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, у тому числі на протязі робочого часу, підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь виробництва. Пунктами 37, 38 Порядку передбачено, що посадова особа органу Держнаглядохоронпраці має право у разі відмови роботодавця скласти або затвердити акт форми Н-5, акт форми Н-1 (або форми НПВ) чи незгоди потерпілого або особи, яка представляє його інтереси, із змістом акту форми Н-5, акту форми Н-І (або форми НПВ), надходження скарги або незгоди з висновками розслідування про обставини та причини нещасного випадку чи приховання нещасного випадку видавати обов'язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду - у разі нещасного випадку з особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, приписи за формою Н-9 згідно з додатком 8 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акту форми Н-5, акту форми Н-1 (або форми НПВ), визнання чи невизнання нещасного випадку пов'язаним з виробництвом і складення акту форми Н-1 (або форми НПВ). Контроль за своєчасністю і об'єктивністю розслідування нещасних випадків, їх документальним оформленням та обліком, виконанням заходів щодо усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції. Роботодавець зобов'язаний у п'ятиденний строк після одержання припису видати наказ про виконання запропонованих у приписі заходів, про виконання заходів роботодавець повідомляє письмово орган Держнаглядохоронпраці, який видав припис, що передбачено п. 39 Порядку. Згідно ст. 107 Порядку посадові особи, які проводили розслідування нещасного випадку несуть відповідальність згідно із законодавством за своєчасне, об'єктивне їх розслідування та обґрунтованість прийнятих рішень. Згідно з п. 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ від 30.11.2011 р. № 1232, який діяв на час складання оскаржуваних актів, обставинами, за яких нещасний випадок визнається таким, що пов'язаний з виробництвом, і складається акт за формою Н-1, є: 1) виконання потерпілим трудових (посадових) обов'язків за режимом роботи підприємства, у тому числі у відрядженні; 2) перебування на робочому місці, на території підприємства або в іншому місці для виконанням потерпілим трудових (посадових) обов'язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття потерпілого на підприємство до його відбуття, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, в тому числі протягом робочого та надурочного часу; 3) підготовка до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь виробництва, засобів захисту, одягу, а також здійснення заходів щодо особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди, інші юридичні факти. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України, передбачено що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги та заперечення, на підтвердження яких сторони у справі подають докази або факти, які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення. Згідно з частиною 2 цієї ж норми права для встановлення в судовому засіданні фактів, зазначених у частині 1 цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Оцінка судом доказів здійснюється згідно з положеннями частин 14 статті 212 ЦПК. Отже позивачем не було доведено факт того, що нещасний випадок з ним на роботі, погіршення стану його здоровя, інвалідність є у причинному звязку із отриманими тілесними ушкодженнями саме на робочому місці. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд залишає за рахунок Державного бюджету України, оскільки позивач є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9. ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та в задоволені його вимог відмовлено повністю.

Outcome: dismissed