Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] 13.12.2019р. звернулись з позовом до Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл.,просили визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю ІV-ЛВ № 046902 виданий на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА № 68 від 12.02.2002р. і скасувати запис про його реєстрацію, визнати за ними право на 1/2 частини земельної частки (паю) площею 1,52 ум. кад.га, що належало [PERSON] на підставі сертифікату ЛВ № 147423, виданого 26.03.1997р., за кожним, в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , мотивуючи тим, що [INFO] помер [PERSON] , після його смерті спадщину прийняла дружина [PERSON] , а після смерті [INFO] останньої - її донька [PERSON] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. [INFO] [PERSON] померла, що після смерті останньої відкрилась спадщина на належне їй майно, вони звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,2395 га, оскільки державний акт на право власності на таку виданий після смерті спадкодавця. В інший спосіб, як звернутись до суду, вони оформити спадщину не можуть, просили позов задовольнити. В судове засідання позивачі не з`явились, 21.02.2020р. їх представник [PERSON] подала заяву, у якій позов підтримала, просила про розгляд справи у її відсутності (а.с. 61). Представник Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. в судове засідання не з`явився, 23.01.2020р. сільський голова подав лист, не заперечує щодо задоволення позову, просив про розгляд справи за відсутності їх представництва (а.с. 59). Треті особи в судове засідання не з`явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Так, згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р., у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР (ЦК УРСР). Відповідно до положень ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР від 18.07.1963р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Прийняття спадщини позивачами після смерті [INFO] [PERSON] регулюється нормами ЦК України в ред. 2004р. Згідно норм гл. 84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За вимогами ст.ст. 328-330 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Відповідно до ст. 373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч дарування, прийняття спадщини, тощо. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , із довідки Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. № 355 від 13.09.2019р. (а.с. 19, 46) убачається, що [PERSON] помер [INFO] , що він до смерті проживав та був зареєстрований на [ADDRESS] , що разом із ним проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] , а отже остання прийняла спадщину після смерті спадкодавця. [PERSON] , як видно із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.20), померла [INFO] . В порядку ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР спадщину після смерті [PERSON] прийняла її донька [PERSON] , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. 19.10.2012р. [PERSON] склала заповіт, що посвідчений секретарем Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. та зареєстрований в реєстрі за № 41, за яким все своє майно в рівних частинах заповіла [PERSON] і [PERSON] (а.с.23). Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.18) [PERSON] померла [INFO] [PERSON] і [PERSON] , що видно із копій свідоцтва про народження та одруження (а.с. 12-13, 15) є дітьми спадкодавця [PERSON] . Із змісту позову, із копій: свідоцтва про право на спадщину за заповітом, витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі за № 46721512 від 10.02.2017р. та листа державного нотаріуса Сьомої львівської державної нотаріальної контори Павлишин О.П. № 981/01-14 від 22.10.2019р. (а.с. 25) убачається, що [PERSON] і [PERSON] звернулися в нотконтору для прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , що нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,2395 га відмовила, оскільки державний акт про право власності на таку виданий [PERSON] після його смерті. Згідно витягу з книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл., за [PERSON] значиться сертифікат ЛВ 147423 виданий 26.03.1997р. та зареєстрований за № 15, згідно якого йому належало право на земельну частку (пай) площею 1,52 ум.кад.га на території Речичанської сільської ради (а.с. 22). Згідно зі ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Державний акт, виданий після смерті спадкодавця при зазначенні в ньому дати прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у власність земельної ділянки за життя спадкодавця, свідчить про набуття спадкодавцем права власності на земельну ділянку. Із копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ № 046902 від 12.02.2002р. (а.с. 23) убачається, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,2395 га на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації Ради народних депутатів від 12.02.2002р. № 68, тобто через два роки після його смерті. Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 Постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 Цивільного Кодексу України, статті 15 Цивільного процесуального Кодексу України (2004 року), статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце в разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішенням чи угодам. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Оскільки державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ЛВ № 046902 на ім`я [PERSON] виданий 12.02.2002р. на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації від 12.02.2002р. № 68, тобто через два роки після смерті [PERSON] , а отже в порушення вимог закону, суд приходить до висновку про визнання недійсним вищеозначеного державного акту та скасування запиту про його реєстрацію. Разом з тим, ураховуючи фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що [PERSON] при житті набув право на середню земельну частку (пай) площею 1,52 ум.кад.га на території Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл., що посвідчене сертифікатом на середню земельну частку (пай) серія ЛВ 147423 від 26.03.1997р., а отже, таке право є об`єктом прав та обов`язків, що входять до складу спадщини, що після смерті останнього спадщину прийняла його дружина [PERSON] , а після смерті останньої таку прийняла її донька [PERSON] , що позивачі прийняли спадщину після смерті матері, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно не встановлено, тому за ними слід визнати право власності на вищеозначену земельну частку (пай).

Outcome: approved