Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Адвокат Костюк О.П. звернувся до суду в інтересах [PERSON] до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 1736,68 грн спричиненої майнової шкоди та 15000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати. Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що вироком Менського районного суду Чернігівської області від 02.11.2020 [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. Вирок суду набрав законної сили 03.12.2020. Заподіяними тілесними ушкодженнями відповідачем завдано позивачу матеріальну та моральну шкоду. Внаслідок отримання тілесних ушкоджень позивач вимушена звертатись за медичною допомогою, внаслідок чого була госпіталізована до Чернігівської міської лікарні № 1, де проходила лікування з 27.08.2020 по 08.09.2020. За період лікування позивачкою на медичне обстеження та придбання ліків було витрачено 1736,68 грн, які просить стягнути з відповідача. Внаслідок протиправної поведінки, відповідач заподіяв їй моральну шкоду, яку оцінює в 15000 грн, яка полягає у спричиненні фізичного болю та душевних страждань, які вона зазнала у зв`язку завданням їй тілесних ушкоджень, необхідності докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для відновлення здоров`я, внаслідок чого було порушено нормальний спосіб життя і вимагало докладання додаткових зусиль для його організації. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у ньому. Просив стягнути суму матеріальної шкоди, яка підтверджується наданими квитанціями. Відповідач у судовому засіданні визнав матеріальну шкоду у розмірі 1736,68 грн, в частині моральної шкоди визнав 1000 грн. Просив врахувати його матеріальний стан та стан здоров`я. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 02.11.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (справа № 738/1242/20, провадження № 1-кп/738/159/2020) за те, що 22.08.2020 близько 12 год 30 хв він, перебуваючи в приміщенні лікувального корпусу санаторію «Остреч», розташованого за адресою: [ADDRESS] , на ґрунті неприязних відносин з [PERSON] умисно завдав останній один удар рукою в область голови, внаслідок чого потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синця лівої завушної ділянки, які відповідно до висновку експерта № 130 від 07.09.2020, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я (а.с. 3-5). У рамках розгляду вищезгаданого кримінального провадження, позивач цивільний позов до відповідача не заявляла. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 5425, [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні з 27.08.2020 по 08.09.2020 (а.с. 7) та на призначене лікування було витрачено кошти в розмірі 1236,68 грн, які документально підтверджені копіями фіскальних чеків (а.с. 6 зворот) Щодо стягнення витрат за проведення дослідження головного мозку у сумі 500,00 грн, суд не вбачає підстав для їх стягнення, оскільки вони належним чином не підтверджені. Враховуючи зазначені положення чинного законодавства, які регулюють даний вид правовідносин, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, підлягають задоволенню частково, у розмірі 1236,68 грн, що підтверджуються наданими квитанціями. В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я та в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням викладеного, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнала позивач у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, характеру немайнових втрат (їх тривалості і можливості відновлення), тяжкість вимушених змін у її особистому житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд доходить висновку, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок протиправної поведінки відповідача, слід визначити у розмірі 2 000 грн, що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн (а.с. 14), а також 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 11) У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору та понесені витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам (3236,68/16736,68) х 908 = 175,60 грн та (3236,68/16736,68) х 3000 = 580,17 грн відповідно. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суму сплаченого судового збору у розмірі 732,40 грн слід повернути позивачу.

Outcome: partial