Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

[PERSON] , керівник Профспілки працівників місцевої промисловості та підприємницьких структур України, в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] на протязі десяти років підряд цинічно порушуються правила добросусідських відносин стосовно [PERSON] . За час здійснення протиправних дій, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених Кримінальним та Кримінальним процесуальним Кодексом України, за вчинені злочини відносно [PERSON] до [PERSON] було внесено до ЄРДР повідомлення та відкрито провадження у справах досудового розслідування за №12015180140000417 від 02.11.2010 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, та за №1201319014000082 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Позивач зазначає, що внаслідок нанесених [PERSON] тілесних ушкоджень вона перенесла сильні фізичні болі та приниження своєї честі та гідності і моральні страждання. Тривалий час змушена була відновлювати первинний стан здоров`я, протягом уже 10 років терпить сором та приниження зі сторони [PERSON] , який до цих пір (при нагоді за відсутності свідків) намагається її принизити та спровокувати сварку в громадських місцях та поблизу свого дому. Як зазначає у своєму позові позивач, причиною такої поведінки [PERSON] явилась безкарність зі сторони правоохоронних органів, як державної інституції в питанні захисту здоров`я громадян та їх конституційних прав і свобод. Позивач просить стягнути з Відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 100 000 грн. за неодноразові випадки нанесення фізичних побоїв та приниження честі і гідності [PERSON] 16 липня 2020 року ухвалою суду позовна заява залишена без руху, як така, що подана без додержання вимог 175\~ЦПК України, та позивачу наданий строк для усунення недоліків позову, зазначених в ухвалі суду. У встановлений законом строк позивачем усунуті недоліки позовної заяви, а саме: 31 липня 2020 року направлена до суду заява-повідомлення на предмет виконання ухвали Корецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2020 року. Ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 08 вересня 2020 року провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до\~ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім того, роз`яснено, що згідно з ч. 4\~ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. До суду відзив надійшов 17 вересня 2020 року за підписом представника відповідача. В обгрунтування відзиву на позов представник відповідача зазначає, що до позову не долучено жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує те, що [PERSON] спричинив моральну шкоду, яка полягала у нанесенні фізичних побоїв та приниження честі і гідності [PERSON] . Так, позивачем не долучено до позову вироку суду, який би набрав законної сили, відносно [PERSON] , де б було зазначено, що він вчинив злочин відносно [PERSON] . Посилається щодо наведених аргументів на постанову Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі №727/8388/17 де вказано, що вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість. 06 жовтня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив за підписом представника позивача. В обгрунтування відповіді на відзив представник позивача вказує, що в матеріалах кримінального провадження №12015180140000417 від 02.11.2010 року наявним доказом завдання [PERSON] ушкоджень для [PERSON] є епікриз хвороби №5077/812 відповідно до якого вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Корецької ЦРЛ з діагнозом закрита тупа травма живота з 24.10.2010 по 05.11.2010 року. Крім того, 25 квітня 2017 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.126 КК України. Відповідно до якої встановлено, що 24 жовтня 2010 року [PERSON] в провулку поряд з своїм господарством на грунті довготривалих неприязних відносин спричинив [PERSON] один удар ногою в живіт. В подальшому постановою прокурора від 23 червня 2017 провадження 12015180140000417 від 02.11.2010 року (відновлене 28.12.2015 року) закрите на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілої [PERSON] від обвинувачення. Вважає, що постанова про закриття провадження може свідчити лише про відсутність подальшого розслідування відносно [PERSON] та можливого притягнення до кримінальної відповідальності, однак жодним чином не впливає на право та можливість позивача звернутися до суду в порядку цивільного судочинства про стягнення моральної шкоди з відповідача, що вона власне і зробила. Крім того, вказує, що в провадженні дізнавача СД відділення поліції №7 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Бондара Я.Ф. знаходиться на розслідуванні провадження № 12018180140000082 від 11.02.2013 року за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, підозра у вказаному провадженні не оголошена. Однак у вказаному провадженні є матеріали судово-медичної експертизи, які на думку представника позивача підтверджують факт вчинення [PERSON] кримінального правопорушення відносно [PERSON] . Посилання представника відповідача на постанову ВС від 05.06.2019 року у справі №727/8388/17 вважає беззмістовним, оскільки обставини справи у вказаній справі не співвідносяться з матеріалами та обставинами вказаної цивільної справи. Що розглядається Корецьким районним судом та обставинами згаданих кримінальних проваджень. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що перебуває у дружніх відносинах з позивачем, крім того позивач є її кумою. Вказала, що протягом 10 років відповідач конфліктує з позивачем. Вказала, що у 2010 році їй зателефонувала кума [PERSON] та повідомила, що її побив сусід [PERSON] . Прийшовши до неї, побачила, що [PERSON] лежала на ліжку та трималася за живіт, на животі було видно слід ноги. Вона, як медсестра визначила симптоми гострого живота та виклика швидку медичну допомогу. Крім того, вказала, що була свідком побиття в 2013 році, хоча самого удару не бачила. Вказала, що в лютому 2013 року, точного дня не пам`ятає, допомагала позивачу та її чоловіку відкидати сніг з подвір`я задля того щоб виїхати автомобілем. Коли почула зойк [PERSON] та побачила, що та присіла тримаючись за голову. Потім сказала, що її ударив лопатою для снігу сусід [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що являється чоловіком [PERSON] . Підтвердив загалом обставини, що вказані свідком [PERSON] . Вказав, що у 2010 році вигружали буряки і відповідач [PERSON] не давав проїхати, виник конфлікт в результаті чого його дружина отримала тілесні ушкодження. Другого разу в 2013 під час прибирання снігу [PERSON] вдарив його дружину лопатою по голові. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що перебуває в дружніх відносинах з сім`єю позивача. Знає, що [PERSON] постійно зазнає знущань з боку сусіда [PERSON] . Безпосередньо конфліктів сам не бачив, хоча про це неодноразово йому розповідали [PERSON] з чоловіком. Також вказав, що відповідач неодноразово конфліктував і з ним, зокрема пробивав йому колесо в автомобілі. В судовому засіданні позивач заявлений позов підтримала в повному обсязі просила задоволити з підстав наведених у ньому. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100\~000 грн., як компенсацію за завдані тілесні ушкодження. Вказала, що у неї з відповідачем протягом 10 років склалися неприязні відносини. Відповідач постійно вчиняв відносно неї словесні конфлікти, різного роду сварки. А у 2010 та у 2013 році завдав їй тілесних ушкоджень. На її думку, правоохоронні органи умисно затягують розслідування справ, щоб [PERSON] уник відповідальності за скоєне. У зв`язку з цим нею вирішено в порядку цивільного судочинства стягнути з відповідача завдану моральну шкоду. Представник позивача в судовому засіданні поданий позов просив задоволити повністю. Вказав, що хоча вироків, якими б відповідача було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень немає, однак органами досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які доводять вину [PERSON] у скоєнні кримінальних правопорушень відносно [PERSON] . Зокрема наголосив на тому, що у кримінальному провадженні № 12015180140000417 від 02.11.2010 року (відновлене 28.12.2015 року) є епікриз про хворобу [PERSON] та обгрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України [PERSON] , а у провадженні № 12018180140000082 від 11.02.2013 року міститься висновок судово-медичної експертизи. Зазначив, що в сукупності ці матеріали та докази, на його думку, є достатніми для подання позову проти [PERSON] в порядку цивільного судочинства і стягнення з відповідача моральної шкоди. Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Повторно наголосила на тому, що повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом це суд, який є відповідно до\~Конституції України\~(стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності. Крім того, до вимог позивача про стягнення моральної шкоди просила застосувати позовну давність, оскільки від дати внесення відомостей до ЄРДР минуло три роки. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, покази свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. За час виникнення конфліктних ситуацій та інших подій між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровані два кримінальні провадження: -№ 12015180140000417 від 28.12.2015 року за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ст. 126 КК України; -№ 12018180140000082 від 11.02.2013 року за фактом вчинення [PERSON] кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Досудове розслідування кримінального провадження за № 12015180140000417, що було порушено 02.11.2010 року неодноразово постановами слідчого закривалось і продовжувалось на підставі скасування постанов слідчого судовими рішеннями та прокурором. Остаточно провадження зареєстроване та розслідувалося з 28.12.2015 року. В матеріалах кримінального провадження № 12015180140000417 наявним є епікриз хвороби № 5077/812 згідно якого [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні у Корецькій ЦРЛ в хірургічному відділенні з діагнозом - (закрита тупа травма живота) з 24.10.2010 року- по 05.11.2010 року. 25 квітня 2017 року [PERSON] було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України. В зазначеній підозрі, що вручено [PERSON] 25 квітня 2017 року старшим слідчим СВ Корецького ВП Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області старшим лейтенантом поліції Яковчук І.В. вказано, що: «..24 жовтня 2010 року в післяобідню пору, [PERSON] в провулку поряд із своїм господарством в [ADDRESS] , на ґрунті довгострокових неприязних відносин вчинив словесний конфлікт із [PERSON] , [INFO] , в ході якого спричинив останній один удар ногою в живіт…». При проведенні слідчих дій слідчим СВ Корецького ВП Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області Філончуком О.А. було заявлено клопотання до Корецького районного суду про надання тимчасового доступу до речей і документів за матеріалами досудового розслідування за №12015180140000417 від 28 грудня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України. За результатом розгляду клопотання надано слідчому СВ Корецького ВП Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області рядовому поліції Філончуку О.А. або уповноваженій ним за письмовим дорученням особі, дозвіл на тимчасовий доступ до кримінальної справи №1-25/11, яка знаходиться в Корецькому районному суді Рівненської області із подальшим вилученням оригіналу заяви [PERSON] . В позовній заяві, а також додаткових письмових поясненнях позивач стверджує наступне: «…в даній заяві від 11.05.2011 року [PERSON] відмовилась від вимог щодо притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] , але не відмовлялась притягнення останнього до відповідальності…». Однак дане твердження не зовсім відповідає фактичним обставинам справи. Зокрема, з дослідженої в судовому засіданні заяви [PERSON] від 11.05.2011 року слідує, що вона просить буквально з тексту заяви: «..кримінальну справу відносно мене не порушувати у зв`язку з примиренням сторін.. В конфлікт із [PERSON] та [PERSON] зобов`язуюся не вступати». Згідно резолютивної частини згаданої постанови Корецького районного суду Рівненської області від 11.05.2011 року у справі №1-25/11 в порушенні кримінальної справи у відношенні [PERSON] за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст.126 КК України відмовлено, в зв`язку з її примиренням з особою яка подала скаргу. Тобто фактично справа на яку посилається позивач стосується приватного обвинувачення за скаргою [PERSON] (дружини [PERSON] ) на дії [PERSON] , а не навпаки, як то трактує позивач. Зважаючи на наведене суд не бере до уваги дані твердження та аргументи позивача, оскільки такі не підтверджуються матеріалами справи. В подальшому 23 червня 2017 року прокурором Корецького відділу Здолбунівської місцевої прокуратури Скрипником Р.М. винесено постанову про закриття провадження № 12015180140000417 від 28 грудня 2015 року по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 126 КК України на підставі п. 7 ч.1ст.284 КПК України у зв`язку з надходженням 22 червня 2017 року заяви від [PERSON] про відмову від обвинувачення відносно [PERSON] . Крім того, у провадженні СД відділення поліції №7 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області знаходиться кримінальне провадження № 1201319014000082 від 11.02.2013 року за ознаками ч.1 ст.125 КК України (нанесення умисного легкого тілесного ушкодження) для [PERSON] [PERSON] 08.02.2013 року. По вказаному провадженні наразі нікому підозру не оголошено. Вказане підтверджує лист відділення поліції №7 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області №214/1ад від 11 січня 2021 року. Відповідно до ч.2, 3\~ст. 23 ЦК України: Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4\~Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Відповідно до статті 62 Конституції України, статті 6 конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України: Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підстави для звільнення від доказування викладені у ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.\~17\~КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Тобто, внесення до ЄРДР та проведення досудового розслідування компетентними органами у вказаних кримінальних провадженнях, наявність висновків експертиз та навіть підозри у вчиненні кримінального правопорушення не підтверджують завдання позивачу [PERSON] моральної шкоди вказаними діями, оскільки їх протиправність на даний час, без наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, - є лише припущеннями позивача викладеними письмово в його заявах, зміст яких внесено до ЄРДР на підставі ст. 214 КК України. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості-об`єктивне право положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом це суд, який є відповідно до Конституції України (стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності. Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість. Наявність постанови про закриття провадження № 12015180140000417 від 28 грудня 2015 року на підставі п.7 ч. 1 ст. 284 КПК України в якій міститься твердження про вчинення [PERSON] правопорушення та його обставини теж на думку суду жодним чином не впливає на можливість стягнення моральної шкоди в порядку цивільного судочинства, адже в такому випадку аналогічно буде порушено презумпцію невинуватості. Така ж\~позиція висловлена\~Європейським судом\~з прав\~людини \~у рішенні у справі «Фарзалієв проти Азербайджану». Так зокрема, проаналізувавши попередню практику, суд у Страсбурзі дійшов висновку, що формулювання, яке використовував районний суд, відображало однозначну думку про те, що було вчинено кримінальне правопорушення і що заявник був винним у цьому правопорушенні, хоча той ніколи не був засуджений за це правопорушення і жодного разу не мав можливості реалізувати свої права на захист у кримінальному провадженні. А тому право особи на презумпцію невинуватості було порушене. Проаналізувавши фактичні обставини справи, прийнявши до уваги, що станом на сьогоднішній день кримінальне провадження № 12015180140000417 від 28 грудня 2015 року закрите на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, а кримінальне провадження № 1201319014000082 від 11.02.2013 року знаходиться на розслідуванні, вироки по кримінальним провадженням відсутні, кримінальне провадження № 1201319014000082 здійснюється у визначеному законом порядку, тривають активні розшукові дії. А тому у позивача відсутні законні підстави для звернення до суду з вимогою відшкодування моральної шкоди. Що стосується заявленої представником відповідача вимоги про застосування строків позовної давності слід зазначити таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави, вказане повністю узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного суду у справі №509/3589/16-ц від 21.10.2020. З огляду на вищевказане, суд не знаходить підстав для застосування строку позовної давності, оскільки заявлені вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. За такого, позовні вимоги [PERSON] в інтересах [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed