Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

[PERSON] звертаючись до суду з позовом до Київської міської ради, просила визнати за собою, [PERSON], право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], що є предметом позову. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суд заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовну заяву підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача - Київської міської ради, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, відповідач подав до суду письмові пояснення по суті предмету спору, просили прийняти рішення згідно чинного законодавства та проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача. (а.с.84-86) Представник третьої особи - Головного територіальне управління юстиції у місті Києві, в судове засідання не з'явився, до суду надійшли письмові пояснення від третьої особи, просили розглянути справу за відсутності представника третьої особи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. (а.с. 89-91) Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, яке видане Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 31 серпня 2016 року (актовий запис №370). (а.с.10) 15 липня 2009 року [PERSON] оформив заповіт, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, і все те, що йому буде належати на день смерті і на що він згідно з законом буде мати право, заповідав [PERSON], [INFO], заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Топілко О.О., зареєстрований в реєстрі за №402. (а.с.18) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої, серед іншого, входить ? частина квартири [ADDRESS], яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 13 квітня 1994 року. (а.с. 20) Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. 06 вересня 2016 року [PERSON], як спадкоємець за заповітом, звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лісіциної Я.Б. з заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO]. (а.с.98) На підставі заяви спадкоємця [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіциною Я.Б. заведена спадкова справа № 01/2016 щодо майна померлого [INFO] [PERSON], яка в ксерокопії залучена до матеріалів цивільної справи. (а.с. 98-148) Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняття спадщину або не прийняти її. Спадкоємець ,який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого статтею 1270 цього Кодексу ,він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ,який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. 21 квітня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіциною Я.Б. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на підставі якої відмовлено [PERSON], яка діє на підставі довіреності від імені та в інтересах [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю [PERSON], за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру, що є предметом спадкування. (а.с.26) Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців ,які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися ,якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленим цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Відповідно до положень частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України, встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення ,перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підставі відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення ,переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно положень п. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються права на житлові будинки, розташовані на земельній ділянці ,переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Відповідно до п.п.10 п. 27, п. 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року, передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та технічний паспорт на такий об'єкт. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] набув права власності на ? частину квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 13 квітня 1994 року, яке видане згідно з розпорядженням (наказом) Комітету по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району м. Києва від 13 квітня 1994 року за №1077Ж. Після смерті [PERSON] право власності на частину вищевказаної квартири перейшло в порядку спадкування за заповітом [PERSON], яка у встановленому порядку заявила про намір прийняти спадкове майно, однак не має змоги отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказану квартиру. В той же час, обставин, які б вказували, що [PERSON] за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно ,окрім позивача та відповідача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Київської міської ради, третя особа Головне управління юстиції у місті Києві про визнання права власності на майно в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved