Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 18 березня 2015 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини та просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком дитини, однак не надає матеріальної допомоги на її утримання. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, є особою, яка переміщена з тимчасово окупованої території України. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини саме в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки відповідач отримує доходи, що надають йому таку можливість утримувати дитину. В судове засідання позивач не з'явилася, в заяві до суду, на своїх вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. На позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання також не з'явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. В заяві, що надійшла від нього до суду - проти позову не заперечує та просить суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи у сукупності з іншими матеріалам справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3 - 15, 17-20, 75-84, 180-182 Сімейного кодексу України. За змістом ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги матеріальне забезпечення позивача, наявність на утриманні матері неповнолітньої дитини, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, доходу на утримання малолітньої дитини, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Судом встановлено, що відповідач тимчасово не працює, іншим особам аліменти не сплачує, тому зобов'язаний утримувати дитину до повноліття, однак відповідач від такого обов'язку ухиляється. Суд приймає до уваги, що позивач не працює, зайнята по догляду за дитиною, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною, є особою, яка переміщена з тимчасово окупованої території України, не має достатнього доходу, необхідного для витрат на забезпечення її дитини їжею та достатніх витрат на прожиття, а тому потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має змогу надати. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], не в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, доходу на утримання дитини щомісячно, а в розмірі визначеному законом, саме 1/4 частину з усіх видів заробітку, доходу відповідача на утримання дитини, як визначено законодавством. За наявності доказів про доходи позивача, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, доходу на утримання дитини, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Суд приймає до уваги, що позивач має право на стягнення аліментів з відповідача на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: partial