Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] пред»явила до суду позов до відповідача [PERSON] вищого професійного училища №4 ім.М.Паращука (надалі ТВПУ №4 ім.М.Паращука), про поновлення на роботі, виплату матеріальної і моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що у 1997 році вона закінчила [PERSON] державний педагогічний університет за спеціальністю «фізика та основи інформатики», рішенням державної кваліфікаційної комісії їй присвоєно кваліфікацію спеціаліста «вчитель фізики та основ інформатики». 01 вересня 1997 року (наказ № 15/1 від 01 вересня 1997 року) [PERSON] була прийнята на посаду викладача фізики Вищого професійного училища №4 м.Тернополя. У відповідності до наказу № 120 від 31 грудня 2003 року остання була переведена на посаду викладача фізика та інформатики на якій працювала до звільнення - 31 серпня 2016 року. Жоден інший викладач із числа тих, хто працюють у ТВПУ №4 ім.М.Паращука кваліфікації «вчитель фізики та основ інформатики» немає. 20 квітня 2011 року рішенням атестаційних комісій ТВПУ №4 ім.М.Паращука та управління освіти і науки [PERSON] обласної державної адміністрації їй було підтверджено раніше присвоєну кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» та присвоєно педагогічне звання «викладач-методист». Рішенням атестаційних комісій ТВПУ №4 ім.М.Паращука та управління освіти і науки [PERSON] обласної державної адміністрації від 18 квітня 2016 року встановлено, що [PERSON] відповідає раніше присвоєній кваліфікаційній категорії «спеціаліст вищої категорії та педагогічному званню «викладач-методист». Жодному іншому викладачу, із числа тих, що викладають навчальний предмет «Основи інформатики», категорія «викладач вищої категорії» не встановлювалася, педагогічне звання «викладач-методист» не присвоювалася. У 2015 році [PERSON] підвищувала кваліфікацію у [PERSON] ОКІГШО на курсах вчителів інформатики, фізики, астрономії та захистила роботу на тему: «Мій шлях професійного розвитку». У 2015 році позивач підвищувала кваліфікацію у ЛНПЦ УПТО НАПН на курсах викладачів спецпредметів та захистила роботу на тему: «Використання можливостей викладання предметів комп'ютерного спрямування для формування професійної компетентності майбутнього робітника». За свою працю на посаді викладача фізики та інформатики [PERSON] неодноразово відзначалася грамотами, подяками органів управління освітою Тернопільської області, Почесною Грамотою Міністерства освіти і науки України. 01 червня 2016 року в.о. директора ТВПУ №4 ім.М.Паращука [PERSON] було видано наказ №Зб-К «Про попередження окремих працівників про можливе звільнення у зв'язку із скороченням» у якому зазначалося: «На виконання вимог ст.. до ст..49, п.2 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з можливим недобором учнів у 2016-2017 н.р. та можливою відсутністю подальшої потреби в окремих спеціалістах наказую: Попередити персонально під підпис про можливе звільнення наступних працівників: «...Викладачі … Фізика ...[PERSON]З.» Вищезазначений наказ позивач вважає незаконним, оскільки мова у ньому йде лише про можливий недобір учнів на навчання у 2016-2017 навчальному році та можливу відсутність подальшої потреби в окремих спеціалістах. Тобто, станом на 01 червня 2016 року жодних підстав твердити, що відбулися зміни в організації виробництва і праці не було, а, відтак, не було і підстав попереджувати працівників про звільнення у зв'язку із скороченням. Крім того, у наказі №36-К від 01 червня 2016 року попереджувалось про можливе звільнення у зв'язку із скороченням викладача фізики [PERSON], у той час, як позивач з 30 грудня 2003 року працювала на посаді викладача фізики та інформатики. В адміністрації ТВПУ №4 ім.М.Паращука взагалі не було жодних підстав для розгляду питання про скорочення [PERSON] з посади викладача фізики та інформатики, оскільки вона була єдиним викладачем із зазначеною кваліфікацією згідно диплома про освіту та єдиним викладачем із кваліфікацією «викладач вищої категорії» та педагогічним званням «викладач-методист», що грубо суперечить вимогам ст.42 «Переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці». [PERSON], згідно п.2 ст.42 КЗпП України наділена перевагами при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, оскільки є особою, в сім'ї якої немає інших працівників із самостійним заробітком. Більше того, позивач має на утриманні свого батька, інваліда II-групи з онкологічним захворюванням [PERSON]. [PERSON] вважає, що відповідач - ТВПУ №4 ім.М.Паращука, грубо порушило її Конституційне право на працю, незаконно звільнило її з посади викладача фізики та інформатики, чим завдало значної матеріальної і моральної шкоди, а тому вона звернулася до суду. Позивач просить визнати таким, що видано з грубим порушенням чинного Кодексу законів про працю України наказ №69-К від 31 серпня 2016 року «Про звільнення [PERSON] у зв'язку із скороченням чисельності працівників за ст.40, п.1 Кодексу законів про працю України; зобов'язати адміністрацію ТВПУ №4 ім.М.Паращука наказ №69-К від 31 серпня 2016 року відмінити; зобов'язати ТВПУ №4 ім.М.Паращука поновити [PERSON] на посаді викладача фізики та інформатики ТВПУ №4 ім.М.Паращука з 31 серпня 2016 року на умовах безстрокового контракту з посадовим окладом згідно штатного розпису; зобов'язати ТВПУ №4 ім.М.Паращука виплатити [PERSON].З. грошову компенсацію за незаконне звільнення у розмірі 4500 грн. (місячний посадовий оклад викладача професійно-технічного навчального закладу з кваліфікаційною категорією «викладач вищої категорії» та педагогічним званням «викладач-методист») та 10000 грн. моральної шкоди за грубе порушення адміністрацією. 06 липня 2017 року [PERSON] надала суду уточнюючий розрахунок матеріальних і моральних збитків, завданих їй внаслідок незаконного звільнення з посади викладача фізики та інформатики ТВПУ №4 ім.М.Паращука. Матеріальну шкоду позивач оцінила на суму 66122 грн., моральну 11000 грн., всього - 77122 грн., які просить стягнути з відповідача, а також вирішити питання про понесені судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, а також уточнюючий розрахунок матеріальних і моральних збитків на загальну суму 77 122 грн. Просили позов задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача ТВПУ №4 ім.М.Паращука [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовних вимог не визнали, просили відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених в письмових запереченнях. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Відповідно до записів у трудовій книжці позивача БТ-П №7087964 від 01 вересня 1997 року, [PERSON] з 01 вересня 1997 року по день звільнення 31 серпня 2016 року працювала викладачем фізики, а з 31 грудня 2003 року викладачем фізики та інформатики ТВПУ №4 ім.М.Паращука. 08 вересня 2016 року ТВПУ №4 ім.М.Паращука видало [PERSON] довідку №497 про те, що вона дійсно працювала в цьому училищі з 01 вересня 1997 року на посаді викладача фізики (наказ №45/1 від 01 вересня 1997 року), з 31 грудня 2003 року була переведена на посаду викладача фізики та інформатики (наказ №120/1 від 31 грудня 2003 року) по 31 серпня 2016 року (наказ №69-К від 31 серпня 2016 року). Згідно рішення атестаційної комісії управління освіти і науки [PERSON] облдержадміністрації від 19 квітня 2006 року позивачу встановлено кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» та присвоєно звання «Старший викладач». Рішенням атестаційної комісії управління освіти і науки [PERSON] облдержадміністрації від 20 квітня 2011 року їй підтверджено кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» та звання «викладач-методист». 20 квітня 2016 року рішенням атестаційної комісії управління освіти і науки [PERSON] облдержадміністрації [PERSON] підтверджено кваліфікаційну категорію «спеціаліст вищої категорії» та звання «викладач-методист». Також позивача інформовано про те, що Вище професійне училище №4 м.Тернополя реорганізовано у Тернопільське вище професійне училище №4 ім.М.Паращука на підставі розпорядження КМУ від 10 грудня 2003 року №752 «Про присвоєння імен навчальним закладам». Довідка №492 від 08 вересня 2016 року, видана ТВПУ №4 ім.М.Паращука [PERSON] підтверджує, що вона працювала у цьому училищі з 01 вересня 1997 року по 31 серпня 2016 року, займала посаду викладач-методист, вища категорія. Розмір її заробітної плати складав: посадовий оклад 2512 грн., за ВПУ 251,20 грн., за звання 376,80 грн., за престижність 20%, за педстаж 20%. Згідно наказу директора Вищого професійного училища №4 м.Тернополя №64/1 від 21 серпня 2000 року «Про переведення [PERSON] на безконтракну форму роботи» позивача з 01 вересня 2000 року переведено на безконтрактну форму роботи. 31 грудня 2003 року [PERSON], на підставі наказу директора Вищого професійного училища №4 м.Тернополя №120/1, переведено за її згодою з посади викладача фізики на посаду викладача фізики та інформатики. Як убачається з витягу з протоколу №14 засідання профспілкового комітету ТВПУ №4 ім.М.Паращука від 27 червня 2014 року, всі присутні члени профспілкового комітету ухвалили рішення про виключення з членів профспілки [PERSON], згідно поданої заяви. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради №543 від 15 червня 2016 року погоджено на 2016-2017 навчальний рік обсяг регіонального замовлення за кошти міського бюджету, в тому числі для професійно-технічних навчальних закладів на підготовку та випуск робітничих професій та курсового професійно-технічного навчання. Згідно з додатком 4 до вказаного рішення, для ТВПУ №4 ім.М.Паращука державне (регіональне) замовлення на 2016-2017 навчальний рік 250 робітничих кадрів. 21 червня 2016 року Управління освіти і науки [PERSON] міської ради видало наказ №301 «Про обсяг регіонального замовлення», яким вимагало погодити на 2016-2017 навчальний рік обсяг регіонального замовлення за кошти міського бюджету, ТВПУ №4 ім.М.Паращука, згідно з додатком 4. Наказом №36-к від 21 червня 2016 року, виданим в.о. директора ТВПУ №4 ім.М.Паращука «Про попередження окремих працівників» про можливе звільнення у звязку із скороченням через можливий недобір учнів у 2016-2017 н.р. та можливу відсутність подальшої потреби в окремих спеціалістах, зобовязано попередити персонально під підпис про можливе звільнення працівників, згідно наведеного переліку, в тому числі викладача фізики [PERSON] На інспектора з кадрів цього училища покладено обовязок ознайомити працівників з наказом та списком вакантних посад у ТВПУ №4 ім.М.Паращука станом на червень 2016 року. Додатком №1 до цього наказу є список вакантних посад станом на 22 червня 2016 року у ТВПУ №4 ім.М.Паращука. 22 червня 2016 року комісією в складі в.о. директора ТВПУ №4 ім.М.Паращука [PERSON], заступника з НВР [PERSON], інспектора з кадрів [PERSON], юрисконсульта [PERSON], складено акт про відмову викладача [PERSON] в присутності членів комісії від підпису про ознайомлення з наказом ТВПУ №4 ім.М.Паращука від 21 червня 2016 року №36-к «Про попередження окремих працівників про можливе звільнення у звязку із скороченням». З повідомлення №226 від 22 червня 2016 року слідує, що відповідач інформував викладача ТВПУ №4 ім.М.Паращука [PERSON] про те, що у звязку з можливим скороченням чисельності штату працівників, на підставі наказу №63 від 25 травня 2016 року «Про можливе внесення змін до штатного розпису та можливе скорочення чисельності штату працівників», наказу №36-к від 21 червня 2016 року «Про попередження окремих працівників про можливе звільнення у звязку із скороченням» відповідно до ст.49-2 КЗпП України, її попереджають про можливе звільнення із займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України, з 27 серпня 2016 року. У випадку тимчасової непрацездатності звільнення відбудеться з дня фактичного виходу на роботу. Про надіслання вказаного повідомлення свідчить список №180 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, поданих відповідачем 24 червня 2016 року в ТД УДППЗ «Укрпошта», ВПЗ Тернопіль 10. 29 серпня 2016 року комісією у складі в.о. директора ТВПУ №4 ім.М.Паращука [PERSON], заступника з НВР [PERSON], юрисконсульта [PERSON], заступника з навч. вих. роботи [PERSON], завідувача господарством [PERSON], старших майстрів [PERSON], [PERSON], голови профспілки [PERSON] складено акт про те, що викладачу [PERSON] було запропоновано неповне педагогічне навантаження на 2016-2017 навчальний рік, однак у присутності членів комісії дати письмову згоду на неповне педагогічне навантаження вона відмовилась. Згідно наказу №68-к від 30 серпня 2016 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників», виданого в.о. директора ТВПУ №4 ім.М.Паращука, внесено зміни до штатного розпису цього училища з 01 вересня 2016 року, скоротивши в тому числі 2 штатних одиниці викладача. Запропоновано всім працівникам, що підпадають під скорочення штату переведення за їх згодою на інші вакантні посади. У разі відмови від переведення або браку вільних посад підготувати документи для скорочення відповідних працівників та звільнення їх за п.1 ст.40 КЗпП України. Додатком №1 до вказаного наказу є список вакантних посад станом на 29 серпня 2016 року у ТВПУ №4 ім.М.Паращука. [PERSON] зазначила проте, що з вакантними посадами ознайомлена, однак на переведення не згідна. Зі змісту протоколу №2 засідання комісії щодо проведення скорочення чисельності окремих працівників ТВПУ №4 ім.М.Паращука за 29-30 серпня 2016 року, в частині скорочення 2 штатних одиниць викладачів, [PERSON]З запропоновано представити документи, як б підтвердили її переважне право перед викладачем фізики і астрономії [PERSON] та викладачем фізики, інформатики, інформаційних технологій [PERSON], на залишення на посаді. [PERSON] не надала жодного документа. Запропонували [PERSON] неповне педагогічне навантаження на 2016-2017 навчальний рік, однак остання відмовилась, про що складено акт. У звязку з чим комісія вирішила з переліку усіх працівників з огляду на їх освіту, кваліфікацію, стаж роботи, наявність переваг на залишенні на роботі, відповідно до таблиці, рекомендувати скорочення працівника [PERSON] 31 серпня 2016 року позивача звільнено на підставі наказу в.о. директора ТВПУ №4 ім.М.Паращука №69-К у звязку з скороченням чисельності працівників п.1 ст.40 КЗпП України. Своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки вона мала переважне право на залишенні на роботі при вивільненні працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці, а тому звернулася до суду за захистом порушених прав. Пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення із зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. В п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України розяснено про те, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Порядок вивільнення працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено ст.ст.42, 49-2 КЗпП України. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами встановлено, що відповідачем згідно із дотриманням вимог ч.1 ст.49-2 КЗпП України, 22 червня 2016 року, за два місяці до звільнення, було повідомлено [PERSON] про наступне вивільнення у звязку із скороченням штату. Позивачу, як і іншим вивільнюваним працівникам, було запропоновано всі наявні посаді від яких остання відмовилася. Суд не приймає до уваги покликання позивача на те, що протокол №1 засідання комісії щодо проведення скорочення чисельності окремих працівників ТВПУ №4 ім.М.Паращука від 21 червня 2016 року не підписаний членами комісії з огляду на те, що вказаний протокол не досліджувався судом в якості належного та допустимого доказу, його оригінал суду не надавався, тому не може братися до уваги. Крім того, суд звертає у вагу, що цей документ наданий позивачем до суду апеляційної інстанції при оскарженні ухвали про залишення позову без розгляду, в подальшому [PERSON] не клопотала перед судом про необхідність його витребування у відповідача. Сам факт того, що позивач була попереджена про можливе звільнення підтверджується матеріалами справи, а саме актом про відмову викладача [PERSON] від підпису про ознайомлення з наказом ТВПУ №4 ім.М.Паращука від 21 червня 2016 року №36-к «Про попередження окремих працівників про можливе звільнення у звязку із скороченням» та повідомленням №226 від 22 червня 2016 року. Водночас, в позовній заяві позивач наголошує на тому, що при її звільненні відповідач не врахував переважне право [PERSON] на залишення на роботі. В силу вимог ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Таким чином, при вивільненні працівників, у звязку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, визначені ч.2 ст.42 КЗпП України. [PERSON] працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. При прийнятті рішення про вивільнення викладача [PERSON] за ч.1 ст.40 КЗпП України відповідачем враховано вимоги ст.42 КЗпП України, зокрема кваліфікацію та продуктивність праці позивача в порівнянні з її колегами, викладачем фізики і астрономії [PERSON] та викладачем фізики, інформатики, інформаційних технологій [PERSON] Зокрема, в ТВПУ №4 ім.М.Паращука надавалася оцінка тому, що вказані викладачі, в тому числі і [PERSON], мають повну вищу освіту та необхідну кваліфікацію, педагогічне звання викладач-методист, однак різний педагогічний стаж. Педагогічний стаж позивача складає 19 років, викладачів [PERSON] 34 роки, [PERSON] 31 рік. Таким чином, відповідач надав перевагу при вивільненні працівникам, які мають більш тривалий педагогічний стаж, що відповідає змісту більш високої кваліфікації та продуктивності праці, передбачених ст.42 КЗпП України. Врахувавши вищевказані обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позивач була звільнена з роботи відповідачем з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТВПУ №4 ім.М.Паращука про поновлення на роботі, виплату матеріальної і моральної шкоди у звязку з їх безпідставністю. Суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення в її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу не підлягають до задоволення, оскільки, у відповідності до ст.235 КЗпП України та п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06 листопада 1992 року (з наступними змінами), стягнення середньомісячного заробітку можливе лише коли звільнення буде визнано незаконним, а таких обставин в судовому засіданні не встановлено. \~\~\~\~ Також, не підлягають до задоволення позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди, оскільки судом не встановлено порушення законних прав працівника, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як це передбачено ст.237-1 КЗпП України.

Outcome: dismissed