Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON], звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно посилаючись на те, що 16 квітня 2015 року померла її матір [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. Спадкодавиця заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, як її донька. Позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та в подальшому отримала свідоцтво про право на спадщину але лише на частину спадкового майна. Нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку №127 по вул.Тітова в м.Фастові Київської області із-за відсутності у неї правовстановлюючих документів на вказану частину будинку. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. В підготовче судове засідання представник позивача надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог позивача та просила судове засідання провести без її участі, не заперечувала проти прийняття рішення у підготовчому судовому засіданні. Представник відповідача в підготовче засідання надав до суду письмову заяву про слухання справи у його відсутність, проти позову не заперечували та просили його задовольнити. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що 16 квітня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 340281 виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 17.04.2015 року. Після її смерті відкрилася спадщина на майно до складу якого уввійшов житловий будинок № 6 по вулиці Тичини в м.Фастові Київської області, який належав спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори від 27.04.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за №646 та 1/2 частина житлового будинку №127 по вулиці Тітова у місті Фастові Київської області, що належала спадкодавиці в звязку з фактичним прийняттям спадщини після смерті її матері [PERSON]. Спадкодавець заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги спадкового майна є позивач, як донька спадкодавиці, що підтверджується свідоцтвами про її народження. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач реалізовуючи своє право звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на підставі якої, [PERSON], державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу №198/2015 до спадкового майна [PERSON], яка померла 16.04.2015 року та видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою:Київська область, місто Фастів, вулиця Тичини, будинок №6, що стосується іншого майна, яке уввійшло до складу спадщини, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю у неї належно оформлених правовстановлюючих документів на вказане майно. Виходячі з умов Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.49 ЗУ Про нотаріат відмова нотаріуса є обгрунтованою. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування передбачив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду, що було зроблено позивачем. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи доводи позивача, судом встановлено, що 16 липня 2003 року померла [PERSON], яка є матірю [PERSON]. Спадкодавиця за життя склала заповіт від 19 березня 1991 року, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №663, яким вона заповідала належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м.Фастові вул.Тітова, 127, Київська область, своїй дочці [PERSON]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, [PERSON], вважається ткою, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], через фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується письмовими матеріалами справи, зокрема Довідкою №1542 від 14.12.2018 року Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області. На час відкриття спадщини [PERSON], належало 1/2 частина даного житлового будинку на підставі Свідоцтва про право на спадщинуза законом виданого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори 29.01.1991 року, зареєстрованого в реєстрі за №245 (1/4 частина) та Свідоцтва про право власності на частку набуту у спільному майні подружжя виданого державним нотаріусом Фастівської міської державної нотаріальної контори 29.01.1991 року зареєстрованого в реєстрі за №247. Згідно п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, суд, оцінюючи зібрані у справі сукупні докази, вважає, що позов підлягає задоволеню.

Outcome: approved