Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Каверіної В.П. звернувся до Кам`янського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних та трьох процентів річних за договором позики. В обґрунтування позову вказує, що позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] було видано позику грошові кошти в розмірі 8\~413,20 грн. 05 грудня 2017 року Кам`янським районним судом Черкаської області було ухвалено рішення в справі № 696/789/17 (2/696/455/17) про стягнення грошових коштів з відповідача. Однак Відповідач рішення суду не виконав. Грошові кошти, згідно вищевказаного рішення суду не сплатив . Отримання Відповідачем рішення суду не призвело до виконання даного рішення, щодо повернення суми коштів, а Відповідач і надалі користується його коштами, чим порушує його права. Саме через вказані обсавини сторона позивача звернулась до суду за захистом прав, шляхом стягнення штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача грошові кошти в розмірі 2\~721,04 грн. (в тому числі: суму втрат від інфляції в розмірі: 1943,41 грн.; суму 3% річних в розмірі: 777,63 грн.). Ухвалою суду від 14.07.2020 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. В судове засідання представник позивача\~адвокат Каверіна В.П. не з`явилась, попередньо подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без сторони позивача, також заначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час, день та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку належним чином відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, про що свідчить виклик відповідача на офіційному веб-сайті Кам`янського районного суду Черкаської області від 17.09.2020 року. Відповідно до ч.11ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, та наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою\~статті 95 ЦПК України\~передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що позивач\~ [PERSON] звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в зв`язку з неповернення йому грошових коштів за договором позики. Також в судовому засіданні встановлено, що 03.05.2019 року на виконання рішення Кам`янським районним судом Черкаської області був виданий виконавчий лист № 696/789/17. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому однак сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Згідно із ч. 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язання виникають з підстав, установлених\~ст. 11 цього Кодексу, відповідно до частини п`ятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Так, у ч. 5\~ст. 11 ЦК України\~визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Стаття 625 входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Згідно ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Частиною другою статті 625 ЦК України\~встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таких висновків дійшов Верховний Суд України у постановах від 30.03.2016 року у справі № 6-2168цс15 та від 06.07.2016 року у справі № 6-1946цс15. В постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2759 зазначено, що передбачена\~статтею 625 ЦК України\~норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Крім того, зазначено, що при розгляді справ про передбачену\~ст. 625 ЦК України\~відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чим існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами існувало зобов`язання, яке є грошовим. Дане зобов`язання було простроченим, оскільки відповідач [PERSON] своєчасно його не виконав і станом на 19.01.2017 року у відповідачки існував борг на суму 8413 грн. 20 коп., тому до даних правовідносин підлягають застосуванню вимоги\~ст. 625 ЦК України. Розрахунки 3% річних та інфляційного збільшення, наведені позивачем, суд вважає вірними. За період прострочення з 28 липня 2017 року по 01 липня 2020 року 3% річних складають 777 грн. 63 коп., а інфляційне збільшення\~1943 грн. 41 коп. Оскільки в судовому засіданні об`єктивно встановлений факт невиконання відповідачем [PERSON] зобов`язань за період з липня 2017 року по 01.07.2020 року, то відповідно він, в силу\~ст. 625 ЦК України, має сплатити позивачу інфляційні та 3% річних від простроченої суми. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 3% річних в сумі 777 грн. 63 коп. та інфляційних збитків в сумі 1943 грн. 41 коп., а всього 2721 грн. 04 коп. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 840,80 грн судового збору (а.с. 5-6). У зв`язку із задоволенням позову суд відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати зі сплати судового збору. Позивач також просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6500,00 грн. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Частиною 3\~ст. 137 ЦПК України\~передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем наданий акт приймання-передачі виконаних робіт по Договору про надання адвокатських послуг №01/7/Ф від 10 липня 2017 року (а.с. 24) та квитанція № 559063 від 10.12.2020 року. На підставі викладеного та,

Outcome: approved