Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до ФОП [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Алголь» про розірвання договору та стягнення з ФОП [PERSON] грошової сумиу розмірі 80 000 грн. В обґрунтування вимог вказує, 04 лютого 2020 року уклала договір з ФОП [PERSON] (Відповідач -1) яка діє від імені та за дорученням туроператора ТОВ «Алголь» (Відповідач -2) на туристичне обслуговування. За умовами якого була заброньована подорож 12 осіб по Європі у ФОП [PERSON] , а саме: групового туру «Нові європейські вихідні: Краків, Прага, Дрезден» з виїздом з 20.03.2020 по 23.03.2020 та внесла упродовж лютого місяця 2020 року чотири оплати у сумі: 13000,00 грн. по прибутковому касовому ордеру № 69, у сумі 24000,00 грн. по прибутковому касовому ордеру № 73, у сумі 12000,00 грн. та 31000,00 грн. Разом сума сплачених коштів становить 80000,00 грн. Зазначила, що як стало відомо вже на початку березня 2020 року з причини спалаху нової гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом та у зв`язку з різким поширенням зазначеного захворювання в багатьох країнах світу, у тому числі Україні, Польщі, Німеччині та Чехії оголошені карантинні заходи. В подальшому, зважаючи на те, що 11 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України №211 запроваджено карантинні заходи на території України до 03 квітня 2020 року включно. Постановою Кабміну № 228 заборонено прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою до 03 квітня 2020 року, проте відповідачі ніяких роз`яснень з приводу подорожі не надали. Турбуючись за життя та здоров`я дітей, зрозумівши, що позивачу потрібна лише ануляція туру та повернення коштів, позивачем у присутності Відповідача 1 та батьків дітей була написана заява 12.03.2020р. В результаті перемовин було повідомлено, що Відповідач 2 погодився на ануляцію туру та повернення коштів зі штрафними санкціями 15%, на що позивач погодився, а тому 13.03.2020 позивачем була надана Відповідачу 1 друга заява про ануляцію туру та повернення коштів з урахуванням узгоджених штрафних санкцій. Тобто, було порушено питання про розірвання договору у зв`язку із істотної зміною обставин (ст. 652 ЦК України). Вказувала, що в подальшому, повернення грошових коштів навіть за вирахуванням суми санкцій не відбулась, оскільки Відповідач 2 перейшов на дистанційну роботу та чекали рішення ЄС щодо відкриття кордонів для України. Таким чином, жодними досудовими способами не вдалося вирішити забезпечення недопущення порушення прав, як споживача, та не вирішено досудовим шляхом питання розірвання договору від 04.02.2020 на туристичне обслуговування, а тому було вирішено звернутися до суду. Просила розірвати договір на туристичне обслуговування від 04.02.2020 року та стягнути на користь позивача з ФОП [PERSON] оплату за тур в загальному розмір 80 000 грн. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 21.09.2020 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 13.10.2020 року надійшов відзив на позовну заяву, в якій ФОП [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до ч.12,14 ст.20 Закону України «Про туризм» відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору несе туроператор, відтак просила відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з неї суми коштів. Відповідач ТОВ «Алголь» свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляли. Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 04 лютого 2020 року від імені та за дорученням туроператора ТОВ «Алголь» на підставі Агентського договору № 20150916-11 від 16 вересня 2015 року ФОП [PERSON] (надалі- Турагент) уклала договір з [PERSON] на туристичне обслуговування. За умовами п.1.1 предметом цього договору турагент зобов`язується за встановлену в договорі плату зобов`язується забезпечити надання замовнику й особам, що слідують разом із замовником, або особам, для яких замовник здійснює Замовлення (надалі-туристам), комплексу туристичних послуг (надалі-турпродукту, туру) або окремої туристичної послуги, а замовник зобов`язується на умовах даного договору прийняти і оплатити їх. Згідно до п.1.2. договору перелік туристів, а також істотні умови договору, визначені в ст.20 Закону України «Про туризм» викладені в Додатку 1 до даного Договору. З матеріалів справи вбачається, що замовник замовив груповий тур «Нові європейські вихідні: Краків, Прага, Дрезден» з виїздом з 20.03.2020 року по 23.03.2020 року. За пунктом 2.8 договору відповідальність турагента за невиконання (неналежне виконання) турпродукту перед замовником виникає після своєчасного отримання турагентом повної оплати вартості турпродукту, а також всіх анкетних даних та документів туристів. Згідно п.2.10 повернення коштів турагентом здійснюється у випадках, передбачених цим договором, додатками до нього та чинним законодавством України, на підставі письмового звернення замовника протягом 15 календарних днів від дати отримання турагентом всіх необхідних для такого повернення документів від замовника. Як встановлено судом позивач повністю виконала умови договори та внесла впродовж лютого 2020 року чотири оплати, разом сума сплачених коштів склала 80 000 гривень. Обставини повної оплати за договором відповідачем ФОП [PERSON] визнані та не заперечувалися у відзиві. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч.1 ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Згідно п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Частиною 1 ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Згідно ч.3 ст. 651 ЦК України у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Відповідно до п.1 ч.6 ст. 20 Закону України «Про туризм» кожна із сторін договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі може вимагати внесення змін до цього договору або його розірвання у зв`язку із зміною істотних умов договору та обставин, якими вони керувалися під час укладення договору, зокрема у разі погіршення умов туристичної подорожі, зміни її строків. Так, Указом Президента України № 87/2020 від 13 березня 2020 року введено в дію рішення Ради Національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричинено корона вірусом SARS-CoV-2», відповідно до якого з 17 березня 2020 року закрито регулярне пасажирське сполучення через державний кордон України, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338-р урядом запроваджено режим надзвичайної ситуації на всій території України на 30 днів до 24 квітня 2020 року (а станом на день розгляду справи з урахуванням подальших змін до цього Розпорядження до 31 жовтня 2020 року), одночасно із запровадженням карантину, який почався 12 березня 2020 року, на такий самий строк до 24 квітня 2020 року. Крім цього, 11 березня 2020 року Постановою Кабінету Міністрів України №211 запроваджено карантинні заходи на території України до 03 квітня 2020 року включно. Постановою Кабміну № 228 заборонено прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою до 03 квітня 2020 року Відповідно, належить дійти висновку, що станом на 20 березня 2020 року перетин державного кордону України з туристичними цілями громадянами України був обмежений, перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення було припинено, а тому туристичне обслуговування у зазначеному у договорі напрямку був неможливим, і цю обставину турагент при всій своїй турботливості та обачності, які від нього вимагалися, усунути не міг, що визнається загальновідомим фактом. Як встановлено судом, 12 березня 2020 року позивачем [PERSON] та батьками дітей була написана заява про ануляцію туру та повернення грошей, після чого відповідач на це погодився із вирахуванням 15% штрафних санкцій. 13.03.2020 року до відповідача була скерована повторна заява про ануляцію туру з урахуванням узгоджених штрафних санкцій, тобто порушено питання про розірвання договору у зв`язку із істотною зміною обставин. Після цього на адресу турагента були неодноразово скеровані заяви про необхідність повернення сплачених коштів. Відповідно, належить дійти висновку, що позивач [PERSON] в день запровадження в державі надзвичайної ситуації та обмеження перетину кордону повідомила туроператора про неможливість виконання сторонами договору з незалежних причин, а відповідачі не повідомили про можливу зміну умов договору, а тому таку заяву за ч.1 ст. 907 ЦК України, п.1 ч.6 ст. 30 Закону України «Про туризм» належить вважати вимогою розірвати договір у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, а саме запровадження в державі надзвичайної ситуації, карантину, обмеження перетну державного кордону, який неможливо було передбачити і виконати виконавцем з незалежних від сторін причин. Таким чином, позивач дотрималась умов, передбачених п.1 ч.6 ст. 20 Закону України «Про туризм», ч.2 ст. 651 ЦК України, у зв`язку з чим згідно ч.1 ст. 907, ч.ч.1, 2 ст. 652 ЦК України такий договір підлягає розірванню. Зважаючи на викладені норми закону, суд, встановивши дійсну суть правовідносин та вимог позивача [PERSON] приходить до висновку, що відповідно до ст.5 ЦПК України ефективним та достатнім способом захисту прав позивача буде розірвання договору, що відповідатиме встановленому законом способу правового захисту, який відповідає і визначений предметом позову. Відповідно до ч.2 ст. 903 ЦК України у разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 8 та 9 ст. 20 Закону України «Про туризм» передбачено, що туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста. Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою. Аналогічні положення містять п. 3.1 договору. З боку відповідачів не надано жодного доказу, зокрема, щодо документального підтвердження будь-яких фактично понесених туроператором чи турагентом витрат, пов`язаних з організацією туру, обумовленого договором від 04 лютого 2020 року, а тому підстави для утримання з належних туристу сум під приводом такого роду витрат відсутні. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про справедливість вимог позивача [PERSON] з присудженням стягнення на її користь сплачених на виконання договору про надання туристичних послуг коштів згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України в розмірі 80 000, 00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача у розмірі 840,80 грн. судового збору.

Outcome: approved