Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] (надалі позивачі) в травні 2015 року звернулися до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті їх батька [PERSON], який помер [INFO] року залишилася спадщина, а саме: земельні ділянки [NUMBER] та [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,6288 гектарів та 7, 6307 гектарів в межах згідно із планами, що розташовані на території Попельнастівської сільської ради, Олександрійського району Кіровоградської області, які належали спадкодавцю відповідно до Державних актів на право приватної власності на землю, яких було втрачено. Оскільки вони є спадкоємцями за заповітом та в порядку спадкування обов'язкової частки, вони своєчасно звернулися із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса, однак змушені звертатись до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, оскільки отримати свідоцтво про право на спадщину не можуть через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку, про що свідчить постанова нотаріуса від 07 листопада 2014 року. Зважаючи на викладене вони змушені звертатися до суду щодо успадкування частин земельних ділянок, оскільки втрачені Державні акти на право приватної власності на землю, про що свідчить оголошення в пресі. Позивачі в судові засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в суді. В судовому засіданні представник позивачів на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладенні обставини. Інтереси позивачів в судовому засіданні по довіреності представляла [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в суді. Письмових заяв чи клопотань до суду від неї не надійшло. Суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою про дату, час, та місце розгляду справи в суді, оскільки поштові відправлення за останнім відомим місцем реєстрації її проживання повернулись до суду з відміткою пошти про особисте отримання поштової кореспонденції. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог та оцінивши досліджені докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 22, 182, 328, 392, 657, 1216, 1218, 1235, 1241, 1261, 1268, 1269, 1270-1275 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1235 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця. Відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову частку мають неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом. За змістом ст. 1261 ЦК України позивачі та відповідач рідними братами та сестрою та є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті свого батька. Судом встановлено, що [INFO] року у віці 88 років помер батько позивачів - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті залишилося спадкове майно - земельні ділянки, які до цього часу позивачами не успадковані. Суд приймає до уваги, що позивачі та відповідач своєчасно, після смерті спадкодавця звернулися до нотаріальної контори, однак через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку, який було втрачено - позивачі позбавлені можливості у нотаріуса оформити спадкове майно, а саме частину земельних ділянок на себе, про що вказано в постанові нотаріуса від 03 листопада 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Судом враховано, що в газеті «Сільський вісник» №45 (2235) від 08 листопада 2014 року було опубліковано оголошення, що втрачені Державні акти на ім'я [PERSON] вважати недійсним. Судом також встановлено, що за життя спадкодавцем було складено та посвідчено нотаріально заповіт, за яким 16 травня 2001 року [PERSON] свій житловий будинок та усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і на яке він матиме право по закону на день смерті заповідав позивачу у справі - [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за №140) . Позивач [PERSON] незалежно від змісту заповіту має право на обов'язкову частку. Суд приймає до уваги, що за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 28 січня 2015 року було задоволено заяву про встановлення факту родинних відносин та встановлено факт, що [PERSON], який помер [INFO] року, який до своєї смерті проживав в [ADDRESS] є рідним батьком [PERSON] та [PERSON]. Судом враховано також, що за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року було встановлено факт належності заповіту від 16 травня 2001 року, складеного заповідачем [PERSON] на імя спадкоємця [PERSON] та посвідченого секретарем Попельнастівської сільської ради Олександрійського району, Кіровоградської області - [PERSON] як спадкоємцю за заповітом [PERSON], який помер [INFO] року. Суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 1235 та ст. 1241 ЦК України позивачі є спадкоємцями за заповітом та в порядку спадкування обов'язкової частки після смерті їх батька [PERSON] і згідно ст. 1268 ЦК України вони є такими, що прийняли спадщину, оскільки звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Звернення до суду свідчить про те, що позивачі від спадщини не відмовляються, що дає суду підстави для того, щоб визнати їх спадкоємцями за заповітом та в порядку спадкування обов'язкової частки, після смерті батька на спадкове майно - земельні ділянки, що раніше належали померлому. Інші спадкоємці - [PERSON] - відповідач у справі 22 квітня 2014 року також звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка не охоплена заповітом (зареєстрованого в реєстрі за №352) . Оціночна вартість земельних ділянок згідно даних Управління Держземагентства в Олександрійському районі складає 73 332 грн. та 67 657грн., та відповідно до цієї оцінки і сплачений судовий сбір позивачами при зверненні до суду. Зазначені обставини вказують на те, що відповідно до вимог ст. ст. 182, 392 ЦК України та відповідно до вимог ст. ст. 1217-1222 ЦК України є наявним право позивачів про визнання за ними права власності на спадкове майно, а саме на частину земельних ділянок, на які, як установлено судом на ім'я померлого було видано Державні акти на право приватної власності на землю, які не збереглися. Викладене є підставою для суду встановити право власності позивачів за заповітом та в порядку спадкування обовязкової частки, після смерті батька на спадщину, що залишилося після смерті спадкодавця. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved