Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] з 05.11.1994 року знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. ( копії свідоцтв в матеріалах справи). 24.09.2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON]. про розподіл квартири, визнання права на частину квартири по набувальній давності, вказуючи на те, що після укладення шлюбу вони з чоловіком стали проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS], в якій від шлюбу народилося двоє дітей, які також були зареєстровані в цій квартирі по теперішній час. Згідно довідки БТІ вищевказана квартира числиться: 2/3 частини за чоловіком, де 1/3 частина за ним, згідно свідоцтва про право власності на житло №3725 від 28.02.1994 року; та 1/3 частина, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.08.2011 року. 1/3 частина квартири числиться за матір»ю чоловіка- відповідачкою [PERSON]., згідно свідоцтва про право власності на житло №3725 від 28.02.1994 року. Відповідачка [PERSON]. у вказаній квартирі не проживає з квітня 1995 року, а проживає в належному їй будинку в [ADDRESS]. Також їй належить будинок [ADDRESS]. Вона залишила їх сім»ї спірну квартиру, ніякого її майна в квартирі немає, вона заявляла, що залишає квартиру їм. Весь час вони користувалися квартирою, робили в ній капітальний ремонт, змінили вікна, двері, поклеїли нові шпалери, застелили на підлогу лінолеум. В листопаді 2011 року чоловік пішов із сім»ї і в квартирі з того часу не проживає, вона ж залишилася проживати з дітьми, сплачує комунальні платежі. Чоловік обіцяє не виганяти її з дітьми з квартири, але їй потрібна гарантія. Вона добросовісно відкрито безперервно володіє 1/3 частиною квартири більше 10 років, що належить відповідачу [PERSON], яка з 1995 року в квартирі не зареєстрована, не проживає, а тому вважає, що ця 1/3 частина квартири повинна належать їй за набувальною давністю. Квартира до їх проживання була в запущеному стані, а вони провели ремонтні роботи і тепер квартира знаходиться в дуже гарному стані. Іншого житла в неї немає, з нею проживають діти, тому вона бажає розділити квартиру по 1|2 частині їй і чоловіку. Просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири [ADDRESS] яка числиться за відповідачкою [PERSON]. Також просить визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] що належить відповідачу [PERSON] та таким чином у неї та відповідача [PERSON] буде по 1|2 частини квартири. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримують заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник з позовом не згодні, відповідач пояснив, що 2/3 частини спірної квартири належить йому на праві власності, 1/3 частина- його матері відповідачу [PERSON] За час подружнього життя вони з позивачкою мешкали в цій квартирі, робили в ній поточні ремонти. З 2012 року він пішов із сім»ї та в квартирі не мешкає, але не заперечує, щоб там продовжували проживати позивач з дітьми. Відповідач [PERSON] та її представник з позовом не згодні, та [PERSON] суду пояснила, що спірна квартира первинно належала на праві власності їй, чоловіку та сину. Після смерті чоловіка вона залишила квартиру своєму сину та його дружині, а сама стала мешкати в дачному будинку. При цьому, коли вона залишала спірну квартиру, та була в доброму, належному стані, в якій знаходились залишені необхідні меблі. Факт належного стану квартири підтверджує той факт, що син з позивачкою святкували своє весілля в цій квартирі. Спочатку вона навіть продовжувала сплату комунальних послуг. Про визнання такою, що втратила право користування житлом, ні вона до позивачки, ні позивачка до неї не зверталися, вважає, що частина спірної квартири залишається її власністю на законних підставах. Вислухавши сторони, пояснення свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON]. про розподіл квартири, визнання права на частину квартири по набувальній давності не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про право власності на житло за №3725 від 28.02.1994 року, виданого службою приватизації державного житлового фонду ВО «Селидіввугілля», двокімнатна квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно довідки Селидівської БТІ за №560 від 16.09.2013 року квартира [ADDRESS] значиться: 2/3 частини за [PERSON] (1/3 частина, згідно свідоцтва про право власності, та 1/3 частина згідно свідоцтва про право на спадщину), а 1/3 частина - за [PERSON], згідно свідоцтва про право власності. Згідно висновку експертної оцінки від 02.09.2013 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 20360грн. Згідно довідки ОСББ «Веста» м.Новогродівка від 14.10.2013 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON].( позивачка) [PERSON]. (дочка), [PERSON]. (син), [PERSON]. (чоловік). При цьому [PERSON]. не проживає у вказаній квартирі з травня 2012 року. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 12.09.2013 року, складеного депутатом Новогродівської міської Ради з участю свідків, позивач [PERSON] проживає [ADDRESS] з дітьми [PERSON], [PERSON] Відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі протягом 19 років, проживає в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрований [ADDRESS], але не проживає за вказаною адресою 1,5 роки. Згідно договору дарування від 06.12.2013 року, посвідченого державним нотаріусом, позивач [PERSON] подарувала 2/4 частини квартири [ADDRESS] своїй дочці [PERSON], якій також належала 2/4 частина цієї квартири, та вона стала єдиним власником цієї квартири (копії договору та витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно в матеріалах справи). Згідно рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 11.06.2007 року з відповідача [PERSON] стягнуті аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно. Сплату аліментів підтверджено довідкою з місця роботи відповідача від 27.03.2014 року - ПАТ «Машзавод» м.Новогродівка. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та фнших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Конституцією України та ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,№4,№7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону. При цьому в даному випадку позивачка заволоділа житловою площею за згодою відповідачки, яка дала згоду на реєстрацію її місця мешкання в своїй квартирі. Отже мало місце заволодіння майном на підставі договору з власником. Згідно ч.3 ст.344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред»явив вимог про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через 15 років з часу спливу позовної давності, якщо власник не заявив вимог про його повернення. В даному випадку між позивачкою та відповідачкою був укладений безстроковий договір. В зв»язку з чим право набувальної давності в цьому випадку виникає після спливу строку позовної давності за вимогою власника про виселення. При цьому відповідачка з такою вимогою до позивачки не зверталася. Визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.334 ЦК України (набуття права власності за договором) можливо лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; за відсутності власника майна, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно; за наявності необхідного безперервного строку набувальної давності. Тоді як по даному спору позивачка не володіла та не володіє спільним майном, а тільки їм користується, власником спірної частки квартири була і залишається відповідачка, про що було достовірно відомо позивачу. При цьому відповідачка не відмовлялася від права власності на це нерухоме майно. Крім того, набувальна давність не може порушувати у відповідачки це право власності. Посилання позивачки на ту обставину, що стан спірної квартири значно поліпшився за час проживання внаслідок її трудових та грошових затрат суд вважає не обґрунтованими, так як згідно ст.62 СК України (на яку посилається позивачка): якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок трудових чи грошових затрат другого з подружжя, воно в разі спору може бути визнано за рішенням суду об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана норма закону передбачає, що виникнення цього права можливо на річ, яка належала одному з подружжя та була спільною сумісною власністю, при цьому це майно істотно збільшилося у своїй вартості. Тоді як з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира не належить позивачці та не визнана об»єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, згідно експертної оцінки спірної квартири від 02.09.2013 року, наданої позивачкою, її фізичний знос складає 40%, а ринкова вартість 20360грн., що є значно менше вартості аналогічних квартир по даному регіону (копія газети з оголошеннями в матеріалах справи). Також позивачкою суду не надано доказів, підтверджуючих на яку саме суму істотно збільшилась вартість спірної квартири. Тому пояснення позивачки та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. та [PERSON] суд оцінює, як те, що до початку користування квартира знаходилась в належному стані для мешкання, позивачка дійсно разом з відповідачем за час спільного проживання підтримували належний стан квартири, здійснювали поточні ремонтні роботи, але не те, що внаслідок трудових чи грошових затрат позивачки вартість квартири істотно збільшилась.

Outcome: dismissed