Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулась в суд з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 09.03.2017 року о 13-35 год. [PERSON] (надалі по тексту - Відповідач), керуючи автомобілем «Пежо» із д.н. [NUMBER] по вул. Шовковичній, 50 в м. Києві, не дотрималася безпечної дистанції, не впорався із керуванням, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль Позивача «Хюндай» із д.н. [NUMBER], що призвело до механічних пошкоджень обох транспортних засобів. Факт дорожньо-транспортної пригоди та вина Відповідача у вчинення дій, які призвели до її настання, встановлені Постановою Печерського районного суду м. Києві від 10.05.2017 року. В результаті здійсненої суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] оцінки розміру відновлювального ремонту, було встановлено, що він склав 3 989, 31 грн. Крім збитків, спричинених безпосередньо в результаті ДТП, Позивач також поніс витрати на оцінку завданих автомобілю пошкоджень в розмірі 900 грн. Оскільки під час вчинення ДТП Відповідач здійснював керівництво джерелом підвищеної небезпеки і його цивільно-правова відповідальність не була застрахована, то і обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди відповідно до чинного законодавства покладається на нього. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнала частково. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до наступного. Судом встановлено, що в результаті ДТП, яке сталось 09.03.2017 року на вул. Шовковичній, 50 в м. Києві за участю автомобіля «Хюндай» державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] та автомобіля «Пежо» державний номер [NUMBER], який належить відповідачу, пошкоджено автомобіль Позивача. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.05.2017 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ст. 61 ч.4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань , чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку експертного дослідження № 203/3-17 від 27.03.2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Хюндай», пошкодженого в результаті ДТП становить 3 989, 31 грн. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Проте, посилання Позивача на постанову Пленуму ВССУ від 27.03.1992 року № 6, є безпідставним, оскільки позивачем не надано жодних доказів про те, що вона відновила свій автомобіль і при цьому використала нові запасні частини автомобіля іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва. Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Як зазначила Відповідач, огляд автомобіля Позивача при визначенні розміру збитку оцінщиком проводився у її відсутність. Крім того, вона не згодна із обсягом пошкоджень та ремонтних робіт для відновлення автомобіля Позивача, посилаючись на те, що внаслідок зіткнення її автомобіля із автомобілем Позивача мала місце пошкрябина накладки заднього бампера автомобіля. Сам бампер був неушкоджений. При цьому, у звіті оцінщик не мотивував чому накладку бампера потрібно замінити, адже пошкрябину можна відремонтувати та пофарбувати. При таких обставинах, Відповідач згодна відшкодувати Позивачу суму матеріального збитку в розмірі 1 516, 13 грн., при умові якщо Позивач надасть пошкоджену деталь - накладку бампера, що передбачено абз. 3 п. 9 вказаної вище Постанови. Крім того, згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина 1), розмір грошового відшкодування якої визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування (частина 3). Отже, з наведеної статті ЦК України вбачається, що судом при вирішенні спору або окремої позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню наявність моральної шкоди, тобто факту, який підтверджує заподіяння потерпілому моральної шкоди, а відтак існування такої шкоди в цілому, заподіювач моральної шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди, а також наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Проте, належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження існування моральної шкоди, яку, на думку Позивача, йому було заподіяно Відповідачем, він не надав. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати за заподіяну шкоду в сумі 1 516 (тисяча п'ятсот шістнадцять) 13 грн.

Outcome: partial