Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] подав на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Не заперечує відносно заочного розгляду справи. Із позовної заяви, [PERSON] вбачається, що 25 січня 2013 року він з [PERSON] уклав договір позики, згідно з яким передав останньому у власність грошові кошти у сумі 6000 дол. США з кінцевим терміном їх повернення до 25 червня 2013 року. [PERSON] при фактичному отриманні вищевказаної суми надав розписку підписану ним власноручно, з встановленим строком повернення позики. На його звернення про повернення боргу, відповідач обіцяє позичені гроші повернути, однак ухиляється від виконання прийнятого на себе зобов'язання, чим порушує його законні інтереси та норми чинного законодавства. Письмову вимогу про повернення боргу, надіслану листом 20 жовтня 2014 року 3 листопада 2014 року відповідач визнав суму боргу в повному обсязі і зобов'язався повернути до 20 січня 2015 року. Просив стягнути із відповідача на його користь суму заборгованості за договорами позики в сумі 132886,43 грн., а також судовий збір. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає задоволенню із наступних підстав. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, відповідно до положень ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Із письмової розписки від 25 січня 2013 року, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.6-7), вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON], 6000 дол. США і зобов'язався повернути їх до 25 червня 2013 року. [PERSON] при фактичному отриманні вищевказаної суми 25 січня 2013 року надав розписку підписану ним власноручно, з встановленим строком повернення позики. 20 жовтня 2014 року позивачем надсилалося досудове повідомлення відповідачу про виконання зобов'язання та повернення йому коштів. (а.с.5). Сам факт знаходження боргових розписок у кредитора свідчить про те, що зобов'язання не виконані. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ст.ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики від 25 січня 2013 року становить 132886,43 грн., За вищенаведених підстав суд вважає підставними та доведеними в судовому засіданні вимоги позивача. Згідно ст. 214 п. 6 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 243,60 грн., відповідно до квитанції (а.с.1) підлягає стягненню з відповідача у користь позивача. Оскільки позивачем при поданні позовної заяви сплачено тільки частину судового збору, а саме 243,60грн. з відповідача слід стягнути різницю сплаченого судового збору, а саме: 1085,26 грн. в дохід держави . На підставі наведеного, ст.ст. 526, 530, 533, 570, 612, 625, 629, 1046, 1047, 1048 ЦК України,

Outcome: approved