Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що позивач є власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 10.03.2017, який посвідчений приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області та зареєстровано в реєстрі за №369. За вказаною адресою зареєстрований також брат позивачки [PERSON] . Останній впродовж 20-ти років не проживає за даною адресою та фактично проживає в [ADDRESS] . [PERSON] як єдиний власник житлового будинку має право користуватися та розпоряджатися належним їй майном на власний розсуд. Позивачка неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням добровільно знятися з реєстраційного обліку, однак на усні прохання відповідач не реагує. Враховуючи вищенаведене, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 08 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в поряду спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзив на позов не подавав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно частини першої статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник реалізовує право володіння, користування і розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 10.03.2017, який посвідчений приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волинської області та зареєстровано в реєстрі за №369 (а.с.8,9). Відповідач, як рідний брат власника житлового будинку, зареєстрований у належному позивачу житловому будинку, що вбачається з відомостей відділу «Центр надання адміністративних послуг» Горохівської міської ради Луцького району Волинської області від 07.07.2021 №114/08-15/2-21 (а.с.15). Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб старости виконавчого комітету Горохівської міської ради від 19.03.2021 №286, брат позивачки [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). З акту старости виконавчого комітету Горохівської міської ради від 19.03.2021 №297, складеного в присутності трьох свідків, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте більше 18-ти років за вищевказаною адресою не проживає, фактично проживає в м.Горохів Луцького району Волинської області (а.с.11). Отже, на час звернення до суду відповідач є колишнім членом сім`ї власника житла. Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач [PERSON] як колишній член сім`ї власника житла обрав інше постійне місце проживання, тривалий час не проживає в ньому, відтак спільного господарства не веде, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому він втратив право користування даним житловим приміщенням. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження наявності між ним і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання його таким, що втратив право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. За таких обставин, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), отже, відповідач підлягає зняттю з реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачем, оскільки на їх стягненні вона не наполягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved