Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON], у квітні 2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], згідно якого просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] померла її рідна сестра [PERSON], яка постійно проживала у вказаному будинку, яким вона володіла на підставі договору від 28.12.98р. купівлі-продажу будинку між нею та відповідачем, посвідченого Українською універсальною біржею. В силу юридичної необізнаності [PERSON] не знала що такий договір потребує нотаріального посвідчення. Позивач прийняла спадщину після смерті сестри та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна - земельну ділянку в [ADDRESS], а видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок за вказаною адресою нотаріус відмовився в зв'язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності спадкодавця. Позивач вказує, що [PERSON] вільно, відкрито і безперешкодно користувалася зазначеним будинком більше десяти років, несла витрати, пов'язані з його утриманням, сплачувала комунальні послуги та здійснювала ремонтні роботи, що продовжує в даний час робити позивач, тому відповідно до ч.1, 2 ст.344 ЦК України вона добросовісно володіє будинком протягом 11 років. У зв'язку з необхідністю оформлення права власності позивач була змушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.46, 62, 69). Третя особа приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Наконечна Н.П. в судове засідання не з'явилась, у поданих до суду заявах просила розгляд справи проводити у її відсутність (а.с.43, 63). За таких обставин, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 19 грудня 2014 року приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Наконечною Н.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1642 (а.с.25), на підставі заповіту, посвідченого Петрівцівською сільською радою Миргородського району Полтавської області 11 грудня 2002 року (а.с.22), [PERSON] є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], померлої [INFO] (а.с.23). Відповідно до вказаного свідоцтва, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки розміром 0,18 га, що розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить померлій [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] (а.с.4). Таким чином позивач є спадкоємцем після [PERSON] і належним чином прийняла спадщину. Також встановлено, що за договором купівлі-продажу від 28 грудня 1998 року, який був укладений та зареєстрований на Українській універсальній біржі у виконання біржового контракту за № НМ-45, а також зареєстрований в Лубенському МБТІ 05.01.1999р. (а.с.20, 21), [PERSON] придбала у відповідача будинок [ADDRESS], але вказана угода не була посвідчена нотаріально, в зв'язку з чим приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Наконечна Н.П. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок, мотивуючи відмову відсутністю документу, що підтверджує право власності [PERSON] на цей будинок (а.с.27). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 2 грудня 1998 року державним нотаріусом Другої Миргородської державної нотаріальної контори Компанець Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 2738 (а.с.72) власником житлового будинку по [ADDRESS] є відповідач [PERSON], проте [PERSON] з січня 1999 року та до своєї смерті [INFO] володіла та користувалася цим будинком та несла витрати, пов'язані з його утриманням, що підтверджується довідкою Петрівцівської сільської ради (а.с.28) та копіями договорів про надання послуг з газопостачання та користування електричною енергією (а.с.12-13, 14-16, 17-19). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. У відповідності з ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Отже позивач володіє земельною ділянкою, на якій розташований спірний житловий будинок, та самим будинком з [INFO]. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомими майном - протягом п'яти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. У відповідності до п. 13 Постанови пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої ст.344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. При цьому, відповідно до п.11 вищезгаданої постанови Пленуму ВССУ, суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Таким чином, з урахуванням положень ч.2 ст. 344 ЦК України, з 1 січня 2001р. по сьогоднішній день, тобто понад 10 років, позивач безперервно володіє та відкрито і безперешкодно користується житловим будинком по [ADDRESS]. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що позивачем в судовому засіданні доведено факт набуття права власності за набувальною давністю на спірне майно, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. В зв'язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, суд,

Outcome: approved