Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд, в якому просила визнати за нею право власності на 2/3 та за відповідачкою [PERSON] на 1/3 частини земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 0,0405 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та виділити кожній з них в натурі частини цієї земельної ділянки відповідно до запропонованого нею варіанту схеми розподілу ділянки. В подальшому, уточнивши позовні вимоги, просить виділити їй в натурі частку земельної ділянки для обслуговування житлового будинку загальною площею 204 кв.м (39 м.кв. + 165 м.кв.) згідно варіанту №1 схеми №1 розподілу земельної ділянки судової земельно-технічної експертизи №149/14 від 01.10.2014 року, з врахуванням визначених цим варіантом експертизи земельних сервітутів, із залишенням земельної ділянки площею 132 м.кв. у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що спірна земельна ділянка по [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їй та [PERSON], їм також належить відповідно по 2/3 та 1/3 частині будинку, який розташований на цій земельній ділянці. В лютому 2014 року [PERSON] звернулася до неї з пропозицією здійснити розподіл даної земельної ділянки шляхом виділення часток із спільної сумісної власності згідно запропонованої нею схеми розподілу земельної ділянки. Разом з тим, вважає запропонований відповідачем варіант розподілу земельної ділянки неприйнятним, оскільки такий виконаний без врахування належних нам часток у праві власності на житловий будинок по [ADDRESS]. До початку розгляду справи по суті [PERSON] через свого представника подала зустрічний позов до [PERSON], в якому просила визнати за нею та [PERSON] право власності на земельні ділянки згідно поданого нею варіанту схеми розподілу земельної ділянки по [ADDRESS]. В ході судового розгляду представник [PERSON] - [PERSON] уточнила вимоги зустрічного позову, просить виділити [PERSON] земельну ділянку по варіанту № 1 експертного дослідження від 24.10.2014 року № 13/14 площею 117,3 кв.м, з виділенням в спільне користування [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 53,9 кв.м, та встановити сервітут на земельній ділянці співвласника 2/3 ідеальної частки [PERSON] для співвласника 1/3 ідеальної частки [PERSON] площею 27,8 кв.м В судовому засіданні представник позивача - відповідача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на мотиви таких, зустрічного позову не визнала, зазначивши, що не можна брати до уваги висновок експертного дослідження № 13/14 від 24.10.2014 року, на яке покликається позивач за зустрічним позовом, оскільки такий передбачає варіанти поділу самого житлового будинку по [ADDRESS] і вже відповідно до цього - поділ земельної ділянки, проте реальний поділ будинковолодіння проведено ще згідно рішення народного суду Залізничного району м.Львова від 24.10.1988 року, що також відображено в п.2 договору дарування [PERSON] частини будинку від 13.04.1989 року. Відповідач - позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представники в судовому засіданні проти позову [PERSON] заперечили, зустрічний позов підтримують, вважають, що розподіл будинковолодіння запропонований в експертному дослідженні № 13/14 від 24.10.2014 року складений з дотриманням прав співвласників щодо їх незалежного добросусідства із врахуванням належних сторонам часток (1/3, 2/3) та максимальною їх ізоляцією, можливістю влаштування окремих виходів на земельну ділянку та окремих входів у приміщення, якими користуються співвласниками будинку, згідно порядку користування, який склався між співвласниками. Натомість вважають варіант №1 розподілу земельної ділянки судової земельно-технічної експертизи №149/14 від 01.10.2014 року, який просить застосувати позивач за первісним позовом, неприйнятним, оскільки він є необ'єктивним і порушує права [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 53-57) належить сторонам на праві спільної часткової власності: 2/3 частини будинку - позивачу [PERSON], що стверджується договором дарування від 26.12.2005 року, реєстровий №1-2568, витягом №9539771 від 11.01.2006 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6, 7), а 1/3 частина будинку - [PERSON] на підставі договору дарування від 13.04.1989 року (а.с.58-59). Між тим, як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення народного суду Залізничного району м.Львова від 24.10.1988 року проведено реальний поділ будинковолодіння по [ADDRESS] у м.Львові між тодішніми співвласниками, а саме: [PERSON], власниці 2/3 частин, виділено приміщення під літ.1-2 площею 7,4 кв.м, 1-3 площею 14,1 кв.м, 1-4 площею 14,0 кв.м, а також горище над приміщеннями 1-1 і 1-2, а власнику 1/3 частини будинку [PERSON] виділено в користування приміщення 1-5 площею 6,5 кв.м, 1-6 площею 9,0 кв.м і горище над приміщеннями 1-4 і 1-3, при цьому в спільному користуванні співвласників залишено приміщення 1-2 площею 7,0 кв.м і сходи (а.с. 152). Дане також підтверджується договором дарування [PERSON] 1/3 частини будинку [PERSON] від 13.04.1989 року, відповідно до п.2 якого згідно вказаного рішення суду на користь обдарованої переходять приміщення 1-5 площею 6,5 кв.м, 1-6 площею 9,0 кв.м і горище над приміщеннями 1-4 і 1-3, у спільному користуванні співвласників залишається приміщення 1-2 площею 7,0 кв.м і сходи. Ухвалою Львівської міської ради №858 від 24.05.2007 року земельна ділянка загальною площею 0,0405 га, на якій розташований вказаний будинок, була передана у спільну сумісну власність сторін для обслуговування житлового будинку (а.с. 43) Співвласникам виданий державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] (а.с. 12-14). Також встановлено, що в лютому 2014 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з пропозицією здійснити розподіл земельної ділянки шляхом виділення часток із спільної сумісної власності і запропонувала свій варіант схеми розподілу ділянки (а.с. 16). З таким варіантом [PERSON] не погодилась, чому сторони звернулися із вказаними позовами до суду. Згідно положень ст.86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитися у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). За ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Статтею 89 ЗК України встановлено, що співвласниками жилого будинку земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності. За ч.ч. 4, 5 цієї статті, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Таким чином, законом презюмується, що частки співвласників земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності співвласників жилого будинку, є рівними. Також закон надає право кожному з співвласників на виділ своєї окремої частки із спільної сумісної власності. Право на визначення розміру частки, яке належить співвласнику, закон надає також суду з урахуванням конкретних обставин справи та правовідносин сторін, які виникли на час звернення до суду. З огляду на це, слід зауважити, що [PERSON], звертаючись з позовом, і її представник у судовому засіданні вважали і доводили суду, що право на земельну ділянку між співвласниками слід визначати пропорційно до часток сторін у праві власності на житловий будинок. Щодо позиції другої сторони, то зі змісту заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 119-120), пояснень представника [PERSON] - [PERSON] вбачається, що співвласник земельної ділянки [PERSON] погоджується з таким визначенням часток. Крім цього, як видно зі змісту клопотання представника [PERSON] (а.с.92) та договору № ЕД-13/14 від 28.08.2014 року на проведення експертного дослідження (а.с. 94-97), вони для підтвердження вимог зустрічного позову звернулися до експерта [PERSON], на вирішення якого було поставлено запитання про можливі варіанти розподілу будинковолодіння (будинку, будівель, споруд, земельної ділянки) по [ADDRESS] у м.Львові, зокрема, із врахуванням належних співвласникам часток (1/3, 2/3). Експертом згідно висновку № 13/14 від 24.10.2014 року було запропоновано варіанти розподілу, при цьому він виходив з того, що розподіл земельної ділянки необхідно провести відповідно до часток співвласників 2/3 і 1/3. Відтак, варіант 1 даного експертного дослідження покладено [PERSON] в основу її позовних вимог. Отже, з огляду на наведене, сторонами фактично визнається, що кожен з них має право на частину земельної ділянки пропорційно до частки в праві власності на житловий будинок, тому суд вважає за можливе визначити частку [PERSON] в земельній ділянці 2/3, а [PERSON] - 1/3, визнавши за ними право власності на такі. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно статей 57, 59 ЦПК України, доказами у справі є які-небудь фактичні данні, на підставі яких базуються вимоги, заперечення сторін, і інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновками судових експертів. Згідно частини 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які відповідно до закону повинні бути підтверджені певним способом доведення не можуть підтверджуватися іншими способами доведення. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При розгляді даної справи суд створив умови для всебічного і повного з'ясування обставин справи, зокрема,роз'яснював сторонам їх процесуальні права, в тому числі заявляти клопотання, що було реалізовано представником [PERSON] - [PERSON], котра заявила клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи (а.с. 60-61). При розгляді цього клопотання в судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом [PERSON] проти задоволення такого не заперечила, як і погодилась із запропонованими на вирішення експерта запитаннями та проведенням експертизи в Інституті судових експертиз та права. Відповідно до ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Якщо сторони домовилися про залучення експертами певних осіб, суд повинен призначити їх відповідно до цієї домовленості. Відтак, судом 25.07.2014 року було призначено судову земельно-технічну експертизу для встановлення можливих варіантів розподілу та виділення в натурі спірної земельної ділянки відповідно до часток співвласників в праві власності на житловий будинок. Таку експертизу було проведено судовим експертом Інституту судових експертиз та права Охремчуком О.О., який є кваліфікованим спеціалістом в цій галузі, має відповідну освіту, кваліфікацію і стаж роботи (свідоцтво №1119 від 29.05.2007 року), надано суду висновок експерта № 149/14 від 01.10.2014 року (а.с.77-85), який відповідає вимогам ст.147 ЦПК України, зокрема згідно вимог ч.4 цієї статті експерта під особистий підпис попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків згідно ст.ст.384, 385 КК України. Згідно даних зазначеного висновку експерта, при проведенні дослідження 29.08.2014 року проводився огляд будинковолодіння в присутності [PERSON] і [PERSON] Враховуючи наведене, суд вважає вказаний висновок експерта належним і допустимим доказом у даній справі. У відповідності до положень ст.150 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Разом з тим, [PERSON] та її представниками не було реалізовано право на призначення і проведення експертизи, додаткової чи повторної експертизи в межах судової процедури, а натомість надано суду висновок експертного дослідження № 13/14 від 24.10.2014 року, проведеного експертом [PERSON] (кваліфікаційне свідоцтво судового експерта № 1637 від 21.06.2013 року) на підставі договору № ЕД-13/14 від 28.08.2014 року про проведення такого дослідження (а.с. 94-112). Статтею 4 Закону України «Про судову експертизу» визначено, що незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються, зокрема, кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу свідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. У відповідності до вимог ч.4 ст.147 ЦПК України у висновку експерта обов'язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. Розділом 4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 регламентованоорганізацію проведення експертиз (досліджень) та оформлення їх результатів. Так, згідно п.4.14 Інструкції у вступній частині висновку експерта зазначається попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за ст.384 КК України або за відмову від надання висновку за ст.385 КК України. Однак, як вбачається із висновку експертного дослідження № 13/14 від 24.10.2014 року, в такому не зазначено, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, крім того огляд будинковолодіння по [ADDRESS] у м.Львові проводився лише за участі [PERSON], повірена особа якої була замовником проведення такої експертизи, доказів того, що другий співвласник повідомлялася про проведення такої експертизи суду не надано. Також слід зауважити, що в цьому висновку експертом досліджувались і вирішувались питання, які не стосувалися предмету спору - визнання права власності на частини земельної ділянки і поділ цієї ділянки в натурі між співвласниками, зокрема, щодо поділу будинку, будівель і споруд, однак такий поділ, як вже зазначалось, ще у 1988 році проведено судом. Враховуючи викладене, суд вважає, що наданий [PERSON] висновок експертного дослідження не відповідає вимогам закону, не являється висновком експерта в розумінні ст.147 ЦПК України, а тому не може братися судом до уваги. За результатами висновку експерта№149/14 від 01.10.2014 року, експерт вважав можливим розподіл відповідно до вимог нормативно-правових актів спірної земельної ділянки та запропонував два можливі варіанти розподілу земельної ділянки із відповідними схемами по кожному з варіантів. Висновок експерта оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 ЦПК України (ч.6 ст.147 ЦПК України. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Водночас, відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. Оцінюючи висновок експерта №149/14 від 01.10.2014 року, суд бере до уваги, що такий відповідає вимогам закону, матеріалам справи і встановленим обставинам, та приходить до переконання, що варіант №1 розподілу спірної земельної ділянки, запропонований експертом Охремчуком О.О., відповідає інтересам сторін, їх часткам, не перешкоджає можливості сторонам нормального користування будинком, спорудами, які знаходяться на земельній ділянці, здійснення за ними догляду та доступу до таких. В той же час [PERSON] всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не наведено в ході розгляду даної справи жодних доказів,які спростовували б правильність висновку експерта, її доводи про те, що варіант № 1 (схема №1), яку просить застосувати позивач за первісним позовом, є необгрунтованими і не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи, що між співвласниками спірної земельної ділянки не досягнуто згоди стосовно її використання, а висновком експерта встановлена можливість розподілу відповідно до вимог нормативно-правових актів спірної земельної ділянки, суд прийшов до висновку про поділ земельної ділянки згідно варіанту №1 схеми №1 розподілу земельної ділянки судової земельно-технічної експертизи №149/14 від 01.10.2014 року, оскільки такий варіант поділу найкращим чином відповідатиме потребам співвласників земельної ділянки. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] грунтується на законі, є підставним, а тому підлягає задоволенню, а в задоволення зустрічного позову слід відмовити, оскільки [PERSON] не доведене підставність і обгрунтованість свої вимог. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 700 грн. судового збору, сплаченого позивачем, та 3936 грн. витрат, пов'язаних із проведенням земельно-технічної експертизи.

Outcome: approved