Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

[PERSON] у своєму позові посилається на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 19.09.2015 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області по актовому запису за №41. Від спільного проживання мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . На даний час спільним сімейним життям не проживають. Поновлювати сімейні відносини позивачка не бажає, оскільки на даний час шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, можливості примирення не вбачає, тобто подальше їх з відповідачем життя як подружжя є неможливе і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Крім цього посилається на те, що дитина проживає із нею та знаходиться на її утриманні. Між ними не досягнуто згоди про розмір добровільної сплати аліментів. Просила суд: розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття та стягувати аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку в розмірі 50% прожиткового мінімуму для особи, що втратила працездатність. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, просила розглянути справу без її присутності, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав, передбачених ч.4 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв?язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 19.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області по актовому запису за №41 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19.09.2015 року). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.12.2017 року [PERSON] , [INFO] , являється дитиною сторін по справі. Сім`я сторін фактично розпалась, поновлювати її позивачка не бажає, збереження шлюбу не відповідає її інтересам. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу, не допускається. Виходячи з цього, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість. Таким чином, у суда відсутні підстави для примусового збереження сім`ї між сторонами при наявності категоричного заперечення щодо цього позивачки. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при призначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати . Згідно ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Як передбачено ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що відповідач є батьком малолітньої дитини, котрий зобов`язаний утримувати її, а також беручи до уваги, що він повністю визнав позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки в цій частині є законними, доведеними і підлягають до задоволення. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Особливістю стягнення аліментів на дружину є наявність лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання - можливості чоловіка надавати таке утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на її утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на її утримання, а також з реальної можливості відповідача сплачувати щомісячно аліменти, не порушуючи прав останнього, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] в змозі їх сплачувати, у зв?язку з чим з відповідача на користь позивачки підлягають стягнення аліменти на її утримання в розмірі 1/4частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. При цьому, суд вважає, що з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 840 грн. 80 коп., оскільки позивачка була звільнена від його сплати при подачі позову відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.ст.80,84,104,105,110,112,113,180,181,182,183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial