Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 22.11.2017 року звернувся до суду з позовом до Відділення «Вінницької регіональної дирекції ПАТ «ВТБ Банк» (надалі відповідач 1) та [PERSON] (надалі відповідач 2), про визнання договору застави припиненим та визнання нечинним запису в Державному реєстрі застав рухомого майна. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 19.07.2013 року він придбав у відповідача 2 легковий автомобіль (фургон малолітражний В) Fiat Doblo, 1,4 L, 2008 року випуску, білого кольору, № кузова ZFA22300005640322, державний номерний знак на той момент АВ5891ВА. Станом на час придбання вказаного автомобіля позивачем він перебував у заставі в відповідача 1. Відповідач 2 здійснював відчуження автомобіля за письмовою згодою відповідача 1, про що позивач добре памятає, оскільки вони разом переоформлювали вказаний автомобіль в органах МРЕВ. Вінницьким МРЕВ УДАІ УМВС України у Вінницькій області було здійснено реєстрацію транспортного засобу за позивачем, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 041213, а автомобілю [NUMBER]. На даний час позивач намагається продати вказаний автомобіль та під час зняття його з реєстрації дізнався, що запис про його перебування в заставі і на даний час знаходиться в Державному реєстрі застав рухомого майна, вказаний запис вчинено на підставі договору застави від 08.09.2008 року. Позивач вважає, що даний договір застави є припиненим, а дії відповідача 1 по невиключенню запису про заставу порушують його законні права, як власника на розпорядження спірним автомобілем. Враховуючи наведене, позивач, посилаючись як на підставу позовних вимог на ст.ст. 3, 16, 321, 328, 511, 586, 593 ЦК України просив визнати припиненим з 19.07.2013 року договір застави від 08.09.2008 року № 23/08 709 З, що укладено між ВФ ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] про заставу спірного автомобіля та визнати нечинним з 19.07.2013 року запис в Державному реєстрі застав рухомого майна від 12.09.2008 року за № 7902529 про заставу рухомого майна спірного автомобіля. Ухвалою суду від 23.11.2017 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху у звязку з несплатою судового збору у розмірі, що визначено законом (а.с. 12). Ухвалою суду від 07.12.2017 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі та розгляд справи в судовому засіданні призначено на 24.01.2018 року (а.с. 18). В судовому засіданні 24.01.2018 року судом ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, разом з тим, розгляд справи відкладено на 14.02.2018 року, оскільки відповідач по справі ПАТ «ВТБ Банк» в судове засідання не забезпечив явку свого представника (а.с. 28). В судовому засіданні 14.02.2018 року представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі з тих же підстав, що наведено у позовній заяві, позов просив задоволити. На запитання суду, чи немає у представника позивача будь яких клопотань, що могли б бути вирішені судом в порядку ст. 222 ЦПК України повідомив суду, що будь яких заяв та клопотань у нього немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 14.02.2018 року не зявився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, вказав, що позов визнає у повному обсязі (а.с. 30). Відповідач ПАТ «ВТБ Банк» в особі Відділення Вінницької регіональної дирекції, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, незважаючи на те, що вказаний відповідач був двічі завчасно та належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи (а.с. 22, 32). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з таких підстав. [PERSON] ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Правилами ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що врегульовані ЦК України, Законами України «Про заставу», «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». [PERSON] свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 041213, що видано Вінницьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Вінницькій області, за позивачем по справі [PERSON] 19.07.2013 року зареєстровано транспортний засіб марки Fiat, модель Doblo, тип (фургон малолітражний В), білого кольору, № кузова ZFA22300005640322, обєм двигуна 1368 куб.см., 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 9,10). Суду не представлено будьяких доказів які б свідчили про перехід права власності на спірний автомобіль до позивача саме від відповідача 2, незважаючи на те, що обовязок доказування вказаної обставини лежить саме на позивачеві. Так само суду не представлено будьяких доказів (не кажучи про належні, допустимі та достатні), які б в вказували на те, що відповідач 1 станом на час набуття права на спірний автомобіль позивачем, надавав письмову згоду відповідачу 2 на його відчуження. Доводи з цього приводу наведені у позовній заяві жодним чином перед судом недоведені, доказів з цього приводу суду не представлено. [PERSON] з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 53914923 від 04.11.2017 року на спірний автомобіль 12.09.2008 року реєстратором Вінницької філії ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження за №7902529. Підставою внесення наведеного запису про обтяження слугував Договір застави 23/08 709 З від 08.09.2008 року. Обтяжувачем у вказаному реєстрі значиться ВАТ ВТБ Банк, Вінницька філія. Боржником за основним зобовязанням значиться [PERSON] з розміром основного зобовязання 14692 долари США. Термін дії обтяження до 23.07.2018 року (а.с. 7, 8). [PERSON] ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу» застава є способом забезпечення зобовязань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави. Ч. 2 ст. 17 вказаного Закону визначено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. [PERSON] із ч.ч. 1,2 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №53914932 від 04.11.2017 року, розмір основного зобовязання боржника [PERSON], що забезпечено заставою спірного автомобіля, становить 14 692 долари США (а.с. 8). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 1,2 ст. 590 ЦК України). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. [PERSON] ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні. Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. З наведених норм закону слідує, що новий власник (покупець) рухомого майна, яким як заставою забезпечено виконання основного зобовязання, набуває у власність вказане рухоме майно без збереження обтяження виключно у разі, якщо при відчуженні такого майна його власником (заставодавцем) заставодержатель надав згоду на відчуження такого рухомого майна без збереження обтяження. За досліджуваних фактичних обставин справи перед судом не доведено, а, як наслідок, судом не встановлено, що заставодержатель надав згоду на відчуження спірного автомобіля без збереження обтяження, навпаки, з описаного вище [PERSON] з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що обтяження є чинним (не припиненим). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування». За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена без згоди заставодержателя на припинення обтяження, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Саме до цього зводяться правові позиції висловлені у постановах Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року № 6-7 цс13 та від 19 листопада 2014 року № 6 168 цс 14, у подібних правовідносинах. Позиція позивача, що висловлена у позовній заяві з посиланням на п. 3 ч. 1 ст. 593 ЦК України, щодо припинення права застави у разі реалізації предмета застави заснована на невірному тлумаченні вказаної норми закону, оскільки за досліджуваних правовідносин при набутті права власності на предмет застави позивачем відбулось відчуження спірного автомобіля, однак не реалізація предмета застави в розумінні ст.ст. 20, 21 Закону України «Про заставу». Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку, що за таких фактичних обставин справи в задоволенні позову слід відмовити повністю. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed