Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

[PERSON] свій позов мотивує тим, що 10 квітня 2013 року між ним та [PERSON], який зареєстрований за адресою: [INFO] а, укладено договір позики, згідно з яким передано у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 12 500 доларів США, що на день складання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ ( за 1 долар - 25,95 грн.) 324 375,00 (триста двадцять чотири тисячі триста сімдесят п'ять) гривень. Укладений договір позики грошових коштів між заявником та боржником, є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченій ст. ст. 207, 1047 ЦК України. 10 квітня 2013 року [PERSON] було надано йому власноручно написану й підписану розписку, яка засвідчує отримання відповідачем вищевказаної грошової суми. Зазначена розписка містить умови отримання позичальником коштів, а саме: в борг із зобов'язанням їх повернення, та дату отримання коштів. Відповідно до зазначеної розписки, [PERSON] зобов'язався повернути кошти до травня 2014 р., але до даного часу борг не повернув. На неодноразові усні звернення, щодо повернення боргу, відповідач, повідомляв про тимчасові фінансові труднощі, й підтверджував готовність повернення коштів при першій можливості, однак, взяті на себе зобовязання не виконав. Крім того, останні півроку, відповідач постійно змінює номер мобільного телефону, уникає зустрічей, та ігнорує вимоги про повернення коштів. Оскільки відповідач на момент предявлення позову не виконав своє грошове зобовязання за договором та не повернув грошову суму позики в розмірі 12 500 доларів США, виникла необхідність у зверненні до суду за захистом своїх прав . Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути в його користь з [PERSON] грошові кошти в розмірі 12\~500доларів США та судові витрати по справі в сумі 3243,75грн. Позивач подав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує з наведених у позовній заяві мотивів. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення та оголошення в пресі, а саме: газета «Волинь-Нова» №51 від 12 травня 2016 року. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно положень ч. 1\~ст. 360-7 ЦПК України\~рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що 10 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 12500доларів США. На підтвердження укладення договору позики позичальник [PERSON] надав позикодавцеві [PERSON] написану і власноручно підписану ним розписку від 10.04.2013року. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як слідує із змісту ч.І ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, за умовами вищевказаного договору позики, відповідач зобовязався повернути суму позики, протягом 12 місяців згідно графіку, з травня 2013 року до травня 2014 року, рівними частинами. (а.с.5) Судом встановлено, що відповідач, станом на день розгляду справи в суді, не виконав свого грошового зобов'язання за договором, не повернув [PERSON] грошову суму позики у вищевказаному розмірі. Згідно вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином з відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, з відповідача слід стягнути в користь позивача встановлену в судовому засіданні суму боргу за договором позики в розмірі 12500доларів США, що в гривневому еквіваленті, станом на день розгляду справи, з врахуванням довідки Національного Банку України, згідно з якою 100доларів еквівалентно 2489,8078грн.), становить 311225,98грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки рішення постановлено на користь позивача, тому його вимога щодо стягнення з відповідачів понесених судових витрат підлягає до задоволення .

Outcome: approved