Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути на його користь кошти в сумі 55300 доларів США, що в еквіваленті станом на 24.06.2014р. становить 880214 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що позивач [PERSON], перебуваючи у шлюбі із відповідачем [PERSON], вирішили купити недобудований котедж в м. Тернополі по вул. Київській,25. Зазначає, що квартиру в м. Тернополі по вул. Київська,25/4, він прибав за 10\~000 доларів США у [PERSON], якому передав особисто кошти, що підтверджується чеком на вказану суму від 24.05.2003р. Так як [PERSON] знаходиться в США, працював, заробляв достатні кошти, він пересилав значні суми для будівництва котеджу. Всіма справами на той час займалася його теща [PERSON], із якою була усна домовленість, що він пересилає банківською установою кошти, а вона спрямовує їх на проведення добудови котеджу та ремонтних робіт для можливості йому із дружиною [PERSON] в ньому проживати. Деякі суми переказів отримувала його сестра [PERSON], яка в свою чергу передавала їх тещі [PERSON]. Подальше життя із дружиною не склалося і рішенням суду від 2009 року шлюб між ними був розірваний. Однак, відповідач [PERSON] в 2003 році вступила в члени Товариства забудовників «Умілець» і 2009 року оформила на своє імя право власності на квартиру по вул. Київська,25/4, в м. Тернополі, яка мала бути для його сімї. Стверджує, що відповідачі, зловживаючи його довірою та обманом заволоділи його коштами, які він пересилав для будівництва котеджу та проживання сімї, позбавивши того, на що він претендував, а саме на спірну квартиру. Неодноразові звернення [PERSON] із вимогою повернути вкладені ним кошти на загальну суму 55300 доларів США, так як він позбавлений права користуватися і розпоряджатися спірною квартирою і його частка в майні відповідачами не визнається, відповідачами ігноруються. Таким чином, [PERSON] звернувся до відповідачів про стягнення коштів в судовому порядку. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що [PERSON], будучи в США за спільною згодою передавав кошти на утримання його дружини [PERSON] та їхніх дітей, які і були витрачені на їхні потреби, про що [PERSON] знав. Котедж є власністю його колишньої тещі і матері дружини [PERSON], який вона разом із своїм чоловіком [PERSON] купили за власні кошти. Будь-якого відношення переказані [PERSON] кошти, які заявлені в позовній заяві до купівлі [PERSON] котеджу не мають, про що було встановлено в попередніх справах судовими рішеннями. Крім цього, [PERSON] не вказав в позовній заяві, чого саме просить стягнути 55300 доларів США із співвідповідачів та який вони мають статус, і на підставі яких норм права просить їх стягнути. Також, представник відповідачів зазначає, що кошти [PERSON] пересилав із доброї волі, без примусу на утримання дружини і дітей, знав, на які потреби вони витрачалися. Будь-яких договірних зобовязань між ним і [PERSON] щодо цільового витрачання коштів чи інших, зокрема, повернення йому коштів або котеджу не існувало. Суд, розглянувши матеріали справи, встановив наступне. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19.05.2009р. шлюб між [PERSON] та [PERSON], який укладений 25.07.1992р., був розірваний. Із долученої до матеріалів справи довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» Тернопільське обласне відділення від 28.03.2012р. №689 вбачається, що [PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON] за період із 27.06.2003р. по 23.05.2007р. перерахував 29700 доларів США. Як ствердив позивач та підтвердив довідкою ПАТ «Універсал Банк» та доданими квитанціями, він за період з 19.07.2004р. по 22.11.2006р. перерахував для потреб сімї щодо проведення ремонтних робіт котеджу 25600 доларів США через свою сестру [PERSON] для передачі дружині [PERSON] Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.05.2012р. по справі №1915/2229/2012 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на кватиру №4 по вул. Київській,25, в м. Тернополі та визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири по вул. Київській,254, в м. Тернополі відмовлено. Рішенням суду від 15.05.2012р. встановлено, що згідно заяви від 17.06.2003р. [PERSON] ствердила, що отримала від [PERSON] 185\~000 грн., еквівалентно 35 000 доларів США за відчуження незавершеного будівництва квартири котеджного типу по вул. Притуляка,8, в м. Тернополі. Вулиця згодом була перейменована на вул. Київську і змінилася нумерація будинків. Відповідно до протоколу Товариства забудовників «Умілець» №5 від 17.06.2003р. включено в члени Товариства [PERSON] замість [PERSON] Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 27.02.2009р. №273 за [PERSON] оформлено право власності на чотирикімнатну квартиру [ADDRESS]. Тому, суд при вирішенні справи зробив висновок про відсутність письмових доказів, які б стверджували придбання подружжям [PERSON] та [PERSON] незавершеної будівництвом квартири по вул. Київській,25, оплату [PERSON] її подальшого будівництва. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29.01.2013р. по розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15.05.2012р. встановлено, що за відповідачем [PERSON] була зареєстрована квартира [INFO], право власної на яку було оформлено рішенням ВК ТМР від 27.02.2009р. №273. Дане рішення [PERSON]О не оспорювалося. Підтверджено, що судом першої інстанції обґрунтовано не було взято до уваги доводи [PERSON] про те, що [PERSON] на придбання квартири та її подальший ремонт пересилав значні суми коштів із США відповідачу [PERSON], а в окремих випадках своїй сестрі [PERSON] для передачі [PERSON] В документах, які свідчать про неодноразові грошові перекази позивача [PERSON] відповідачу [PERSON] відсутні відомості про їх цільове призначення. Відповідач не заперечував отримання коштів від [PERSON], але стверджував, що всі вони витрачалися на утримання дітей [PERSON], які виховувалися у неї, а придбання і добудова квартири здійсненні за рахунок її особистих заощаджень, спадкових коштів, а також коштів, виручених від продажу належної їй квартири по вул. Чалдаєва,15/29, в м. Тернополі. Також Апеляційний суд відмітив, що судом першої інстанції підставно не взято до уваги і доводи позивача [PERSON] про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки крім загальної фрази щодо цього в позовній заяві, будь-яких доказів, які б підтверджували придбання подружжям [PERSON] незавершеної будівництвом квартири по вул. Київській,25, [PERSON] не навів, до колишньої дружин претензій не заявляв. У власності [PERSON] є однокімнатна квартира, які подарувала йому дружина [PERSON] в 1996 році. Ухвала апеляційного суду від 29.01.2013р. залишена в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 05.06.2013р. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин, в даному випадку не потребує доведення встановлених судовими рішеннями обставин, а саме тих, що квартира по вул. Київська,25/4, в м. Тернополі не відноситься до спільної сумісної власності подружжя [PERSON], передані кошти згідно довідки Ощадбанку Тернопільського відділення від 28.03.2012р. №689 на загальну суму 29 700 доларів США [PERSON] і [PERSON]О були витрачені не на купівлю котеджу та проведення ремонтних робіт, який мав бути в подальшому спільною власністю подружжя [PERSON], а на утримання дітей та їх проживання, і самої дружини [PERSON], відсутні відомості про їх цільове призначення, а також правомірність набуття [PERSON] права власності на квартиру по вул. Київській,54/4, в м. Тернополі. Крім цього, судами надана оцінка заяви від 17.06.2003р. щодо того, що [PERSON] отримала від [PERSON] 185 000 грн., що еквівалентно 35 000 доларів США за відчуження незавершеного будівництва квартири. Разом з тим, позивачем до матеріалів справи долучена довідка ПАТ «Універсал Банк», згідно якої [PERSON] за період з 19.07.2004р. по 22.11.2006р. перерахував 25 600 доларів США через банківську установу, отримувачем яких є його сестра [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник ствердили, що кошти в сумі 25 600 доларів отримувала сестра [PERSON], які в подальшому передавала [PERSON] і [PERSON] для проведення ремонтних робіт квартири по вул. Київській,25/4. Однак суд, дослідивши подані квитанції не знаходить правових підстав для висновку, що 25 600 доларів США були передані саме для купівлі та проведення ремонтних робіт квартири, оскільки отримувач вказаних коштів є [PERSON], сестра позивача, без зазначенням у них відповідних реквізитів призначення. Позивачем додано ще ряд квитанцій (стор. 60-66) про переказ коштів у 2008 році сестрі [PERSON], які не зазначені в довідці ПАТ «Універсал Банк» і вказані квитанції не можуть спростувати встановлені висновки рішеннями попередніх судів щодо відсутності доказів підтвердження віднесення квартири по вул. Київській,25/4, до спільної сумісної власності подружжя, придбання подружжям незавершеної будівництвом квартири, а також оплату [PERSON] її подальшого будівництва саме у вказаній позивачем сумі. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази, з яких вбачається, що вона є рідною сестрою [PERSON], який із своєю дружиною в 1998-1999 роках виїхали на проживання в США. Брат працював водієм на вантажному автомобілі (фура), отримував значний дохід. [PERSON] не працювала, здійснювала догляд дітей. Говорив, що мають бажання повертатися із США. Вони вирішили купити в м. Тернополі недобудований котедж, який знайшла дружина. [PERSON] знаходився в США на роботі, а дружина часто приїжджала в Україну, де проживала разом із матірю, батьком та дітьми в квартирі матері по вул. Чалдаєва. Перший внесок забудовнику [PERSON] сплатив [PERSON]. Стверджує, що брат висилав їй значні суми коштів, для передачі його дружині та її матері для проведення ремонтних робіт у квартирі. Було всього коло семи переказів, по яких вона отримувала кошти і віддавала його дружині [PERSON] або її матері [PERSON], які повинні були витрачатися на будівництвом квартири. Після продажу [PERSON] її квартири по вул. Чалдаєва за виручені кошти було закінчено будівництво котеджу. Зазначає, що [PERSON] не могла самостійно купити квартиру, оскільки була пенсіонером і не мала таких коштів. Також вона не памятає, чи [PERSON]О пересилав її інші кошти, ніж ті, які ним заявлені в позові, квитанції про переказ їй коштів в 2008 році не памятає. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала покази, з яких вбачається, що вона і її чоловік знають [PERSON] та [PERSON] давно. Був випадок, коли вони перебували в США, в Маямі, і зустрілися із [PERSON] та [PERSON]. При спілкуванні [PERSON] розказував, що має намір зароблені кошти вкласти на розвиток бізнесу, хоче висилати гроші своєї сестрі, щоб вона купила вантажний автомобіль і будуть займатися перевезеннями. Зазначив, що він довіряє лише своїй сестрі і гроші буде висилати тільки їй, батькам [PERSON] не довіряє. Також говорив, що хоче здійснювати будівництво і сказав, що було б добре, якби [PERSON] надала стартовий капітал. [PERSON] говорила, що збираються продати квартиру на вул. Чалдаєва, щоб виручені кошти надати [PERSON] та [PERSON] для початку будівництва котеджу. При встановлених обставинах судами першої та апеляційної інстанції за розглядом позову [PERSON], а також при вирішенні даної справи, суд вважає, що покази свідків [PERSON] та [PERSON] оцінюються критично, оскільки не можуть підтвердити обґрунтування позивача чи заперечення відповідачів, і факти, на які посилається позивач мають підтверджуватися іншими доказами. Долучений до матеріалів справи позивачем чек від 24.05.2003р. про отримання [PERSON] від [PERSON] 10 000 доларів США не може свідчити про факт оплати [PERSON] вказаної суми за придбання незавершеного будівництвом котеджу за відсутності відповідних посилань призначення його платежу. Також, чеки від 21.03.2005р., 30.03.2005р., 07.04.2006р. на отримання [PERSON] коштів не відносяться за твердженням позивача до суми позову. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст.ст. 60, 212 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, позивач не довів, яким чином були порушенні його права та охоронювані законом інтереси відповідачами по справі, зокрема, відповідачем [PERSON], в отриманні ними переданих з його добровільної згоди коштів, не доведено факт передачі коштів на чітко визначенні цілі на придбання, будівництва спірної квартири із відповідними договірними зобовязанями відповідачів на їх повернення чи передачу позивачу котеджу, не доведено [PERSON] із поданих ним довідок Банку та квитанції про передачу коштів, які суми ним передавалися на купівлю котеджу, і чому саме визначені в довідках Банку суми, а не інші переказані. Разом з тим, позивач не посилається в позовній заяві, так і протягом розгляду справи, якими нормами права він керується при зверненні до суду із заявленим позовом до кожного із співвідповідача, яка правова природа коштів, які просить стягнути на його користь і які є правові підстави, передбачені нормами законодавства для їх застосування в даному позові щодо стягнення коштів. Тому, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки не підтвердження матеріалами справи, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та спростовані відповідачами. Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed