Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) в листопаді 2015 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №36, що розташована по пр. Леніна, будинок №23, в м. Олександрія, Кіровоградської області, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у справі є її колишній чоловік, який раніше був зареєстрований за вказаною адресою, однак уже більше року фактично з нею не проживає. Він проживає за іншою адресою. Саме вона є власником вказаної квартири відповідно до договору купівлі продажу від 05 вересня 2010 року посвідченого нотаріально (зареєстрованого в реєстрі №1219) та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 вересня 2010 року. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користуватись вказаним приміщенням її квартири. В судовому засіданні позивач наполягає на позовних вимогах, посилаючись на викладені обставини, стверджує, що за вказаною адресою проживають саме вона та її діти, а наявність реєстрації в квартирі бувшого чоловіка чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, зокрема і щодо оформлення субсидії. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час, та місце розгляду справи в суді за останнім відомим місцем реєстрації його проживання, оскільки поштові відправлення за останнім відомим місцем реєстрації його проживання повернулись до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4 -15, 16, 22, 316-319, 321, 322, 405 ЦК України. Cт. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 391 ЦК України право власності є непорушним і власник має право вимагати усунення перешкод при здійсненні ним права користуватись та розпоряджатись своїм майном. Правовідносини сторін врегульовані ст. 405 ЦК України, за змістом якої член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом встановлено, що саме позивач у справі є власником квартири №36, що розташована по пр. Леніна, будинок №23, в м. Олександрія, Кіровоградської області, яка належить саме [PERSON] відповідно до договору купівлі продажу від 05 вересня 2010 року посвідченого нотаріально (зареєстрованого в реєстрі №1219) та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 вересня 2010 року. Суд приймає до уваги, що [PERSON] 04 вересня 2010 року дав згоду на купівлю квартири №36, що розташована по пр. Леніна, будинок №23, в м. Олександрія та цією заявою підтвердив, що вказана квартира придбана за особисті кошти його дружини [PERSON] і що в подальшому квартира буде належати їй на праві особистої приватної власності. Суд також приймає до уваги, що в грудні 2012 року в відділом РАЦС по м [PERSON] області між сторонами було зареєстровано шлюб. Згодом, за заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 04 червня 2015 року між подружжям шлюб було розірвано. Рішення суду набрало законної сили. Згідно акту від 27 липня 2015 року відповідач у справі зареєстрований саме за вказаною адресою, однак він не проживає в квартирі №36, що розташована по пр. Леніна, будинок №23, в м. Олександрія, Кіровоградської області з липня 2011 року, його особисті речі в квартирі також відсутні. Суд вважає доведеним, що відповідач по справі [PERSON] втратив право користуватись житлом в квартирі №36, що розташована по пр. Леніна, будинок №23, в м. Олександрія, Кіровоградської області, яка належить позивачу у справі [PERSON] відповідно до договору купівлі продажу від 05 вересня 2010 року посвідченого нотаріально (зареєстрованого в реєстрі №1219) та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 вересня 2010 року, оскільки саме позивач є власником квартири, фактично в ній постійно проживає разом із дітьми. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З урахуванням позиції позивача судові витрати суд покладає на позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved