Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

[PERSON] у позові просить стягнути з Товариства 50002 грн. 32 коп. витрат на лікування, 41292 грн. 00 коп. шкоди, повязаної зі стійкою втратою працездатності, 5000 грн. моральної шкоди з посиланням на ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) та з [PERSON] 200000 грн. моральної шкоди, з огляду на положення ст.ст. 1167-1168, 1187 ЦК України, мотивуючи тим, що з вини останнього сталася ДТП, внаслідок якої позивач зазнав матеріальних збитків та моральних страждань. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Наполягали, що внаслідок отриманих травм [PERSON] став інвалідом першої групи, змушений постійно звертатися до лікарів та прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, що цілком обґрунтовує розмір вимог позивача. [PERSON] до суду не зявився, про час та місце розгляду справи оповіщений у встановленому порядку, причини своєї неявки не повідомив, представника для отримання юридичної допомоги, про що заявляв раніше, не залучив, а тому суд ухвалив про розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник Товариства пояснила, що витрати на лікування становлять 48546 грн. 04 коп. з вирахуванням вартості придбаних речей, які прямо не стосуються лікувального процесу. Пояснила, що [PERSON] своєчасно про страховий випадок не повідомив, що є підставою для відмови у задоволені вимог. Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини. Суд розглядає позов у межах заявлених вимог, на підставі змагальності та диспозитивності. Відповідно до ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вироком цього суду від 10.11.2014 встановлено, що [PERSON] 15.06.2013 о 21-40 год. на 0 км.+100м. підїзної дороги від м. Житомира до автодороги Київ-Чоп,порушуючи вмори п.10.1, розділу 34, п.1.1 Правил дорожнього руху України, здійснив наїзд на групу пішоходів, серед яких був позивач [PERSON] У результаті ДТП останньому заподіяно тупу поєднану травму тіла у вигляді струсу головного мозку, переломів 1-2 шийних хребців, перелому сьомого ребра справа, закритого перелому лівої стегнової кістки, закритого перелому обох кісток лівої гомілки, закритого перелому великогомілкової кістки справа, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. [PERSON] засуджено за ч. 2 ст.286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Вирішено позов прокурора в інтересах медичного закладу та стягнуті судові витрати на проведення експертизи. Перевіряючи законність вироку (у тому числі за скаргою позивача на мякість призначеного покарання) апеляційний суд Житомирської області ухвалою від 27.01.2015 цей вирок залишив без зміни та [PERSON] звільнено від відбування основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році». Таким чином відповідача звільнено від покарання не з реабілітуючих підстав. Вирок у кримінальній справі обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено вирок з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (п.4 ст.61 ЦПК). Таким чином, суд вважає, що вина [PERSON] у вчиненні цієї ДТП є доведеною. Свою цивільно-правову відповідальність [PERSON], згідно з полісом №АЕ/0874875 від 31.01.2013, застрахував у Товаристві. Ці обставини сторони визнали. У контексті ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Матеріали, що підтверджують тривалість та вартість лікування позивача містяться в матеріалах кримінальної справи №278/6212/13к (а.с.78-105). З 18.09.2013 позивачу встановлено першу групу інвалідності (а.с. 78) Пункт 24.1. ст. 24 Закону передбачає, що у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Враховуючи часткове визнання Товариством позову в цій частині суд задовольняє наведену вимогу в сумі 48546 грн. 04 коп. з урахуванням зауважень відповідача щодо необґрунтованих витрат. Згідно з п 26.2. ст. 26 Закону мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, повязану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. До того ж, п.26.3. наведеної статті передбачає, що якщо страховику не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, повязаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті. З урахуванням розрахунку, наданого позивачем, розміру мінімальної заробітної плати у 2013 році (1147 грн.), суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині. Травмування в результаті ДТП призвело до суттєвої зміни життєдіяльності позивача, втрати працездатності, погіршення умов життя, тривалого лікування та реабілітації, встановлення першої групи інвалідності (а.78 с №278/6212/13к), до фізичних і соціальних обмежень, що на думку суду супроводжується моральними стражданнями. Критерії визначення розміру компенсації моральної шкоди прописані в Постанові № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про компенсації моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р., згідно п. 9 якої суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). На підтвердження заподіяння моральної шкоди в суді виступили свідки. Свідок [PERSON] - дружина позивача, у суді пояснила, що після ДТП чоловік знаходився у важкому стані, лікувався в різних медичних закладах, близько року знаходився у безпорадному стані, не могли проживати разом, оскільки позивачу було тяжко підніматися на пятий поверх до власної квартири. Необхідність постійного лікування існує і на даний час. Винуватець ДТП не відвідував потерпілого, жодної допомоги не пропонував. Аналогічні свідчення [PERSON] [PERSON] та [PERSON] Як вже зазначено, винуватість [PERSON] у вчиненні наведеного ДТП доведено судовими рішеннями. Поряд з цим вироком суду встановлено, що груба необережність самих потерпілих, у тому числі [PERSON], які порушуючи правила дорожнього руху України, перетинали швидкісну трасу в невстановленому місці, сприяла виникненню ДТП та її наслідків. Зважаючи на викладене, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, суд оцінює моральну шкоду, заподіяну [PERSON] , з вини [PERSON] в розмірі 45000 грн. Частина наведеної суми у розмірі 5000 грн., з урахуванням лімітів, встановлених ст. 26-1 Закону підлягає стягненню з Товариства. Інші 40000 грн. в розумінні ст. 1167 ЦК України підлягають стягненню з винуватця ДТП. Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування визначені статтею 37 Закону, відповідно до якої, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоровю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Судом встановлено, що цивільний позов [PERSON] був заявлений у кримінальному провадженні 17.01.2014 ( а.с.71-77). Звернення позивача безпосередньо до суду протягом встановленого Законом строку не може бути підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, оскільки таке звернення є реалізацією особою свого права на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А тому доводи Товариства, що [PERSON] не повідомив про ДТП не можуть бути підставою для відмови у позові.

Outcome: partial