Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

[PERSON] пред`явив позов до Верхньолипицької сільської ради про визнання за ним як спадкоємцем його батьків, [PERSON] та [PERSON] , права власності на частку розміром 2/3 житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] помер його батько, [PERSON] . Він та матір прийняли спадщину батька, оскільки проживали разом з ним. [INFO] померла його матір, [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно вона заповіла йому. З приводу оформлення спадщини батьків він звернувся в нотаріальну контору, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, через відсутність правовстановлюючих документів. Сторони в підготовче засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Верхньолипицька сільська рада подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника, в якій вказала, що визнає позов повністю. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Так, відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 01 жовтня 1998 року [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 03 травня 2012 року [PERSON] померла [INFO] . Згідно з копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації одруження - [PERSON] ) були подружжям, одружилися 06 листопада 1959 року . Згідно з копією заповіту від 06 квітня 2012 року [PERSON] все своє майно заповіла синові, [PERSON] . Відповідно до довідок № 35 від 04 лютого 2020 року, № 252 від 24 квітня 2020 року та № 650 від 17 червня 2012 року, виданих виконавчим комітетом Верхньолипицької сільської ради, заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Верхньолипицької сільської ради не посвідчувався. На день смерті [PERSON] з ним проживали: [PERSON] та [PERSON] . Останнім місцем проживання [PERSON] було [ADDRESS] . Останнім місцем проживання [PERSON] було с. Верхня Липиця. Заповіт, посвідчений у виконкомі Верхньолипицької сільської ради від імені [PERSON] , не змінювався та не скасовувався. На день смерті [PERSON] з нею проживали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Станом на 15 квітня 1991 року в домоволодінні, яке відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», за адресою: [ADDRESS] , проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні, розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Це означає, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належали на праві власності частки розміром 1/3 спірного житлового будинку та приналежних будівель. В копії свідоцтва про право власності на домоволодіння від 20 січня 2000 року, виданому на підставі рішення виконкому Верхньолипицької сільської рада від 08 жовтня 1999 року № 85, також зазначено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належало на праві власності домоволодіння за адресою с. Верхня Липиця Рогатинського району. Розмір частки кожного - 1/3. Копією свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 27 лютого 1975 року підтверджується, що його батьками були [PERSON] та [PERSON] . В силу ст. 549 ЦК УРСР, чинної на момент відкриття спадщини [PERSON] , де вказано, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, спадщину [PERSON] прийняли [PERSON] та [PERSON] Спадщину [PERSON] прийняв [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30 січня 2018 року, виданого державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори Андрейків Т. В. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,0949 га на території Верхньолипицької сільської ради. Державний нотаріус Рогатинської районної державної нотаріальної контори Андрейків Т. В. постановою від 12 березня 2020 року № 249/02-31 відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] у зв`язку з неподанням ним документів, що підтверджують право власності [PERSON] та [PERSON] на це нерухоме майно. Згідно з постановою нотаріуса єдиним спадкоємцем [PERSON] є її син, [PERSON] . Згідно з копією технічного паспорту на житловий будинок [PERSON] в с. Верхня Липиця Рогатинського району Івано-Франківської області, виготовленого БТІ станом на 04 квітня 1990 року, до його складу входять: житловий будинок (літера А) загальною площею - 70,4 кв. м, літня кухня (літера Б) загальною площею 22,9 кв. м, стодола (літера В) загальною площею 16,2 кв. м, стайня (літера Г) загальною площею 22,5 кв. м, стайня (літера Д) загальною площею 7,2 кв. м, вбиральня (літера Е) загальною площею 1,2 кв. м, ворота (№ 1), огорожа (№ 2). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на те, що [PERSON] набув право власності на спірні житловий будинок та господарські будівлі як спадкоємець [PERSON] та [PERSON] , однак не може отримати документа, який засвідчує його право власності на це майно, це право підлягає захисту судом шляхом його визнання.

Outcome: approved