Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про встановлення і припинення права особи на частку у спільній частковій власності на майно, [PERSON] в свою чергу подав зусрічний позов до [PERSON] та [PERSON] про встановлення і припинення права особи на частку у спільній частковій власності на майно, який було прийнято до спільного розгляду із первісним. Проте, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.12.2014 року первісний позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] залишено без розгляду, у зв'язку з повторною неявкою позивачів до суду, таким чином залишивши в своєму провадженні лише зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] В подальшому, до початку розгляду справи по суті, [PERSON] змінив предмет та підстави позову, згідно яких просив зобов»язати відповідачів не чинити йому перешкод в користуванні електричною енергією в квартирі [ADDRESS] та проводити оплату за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника та зобов»язати відповідачів не чинити йому перешкод в користуванні приміщення загального користування, що відповідає конкретній площі на кожного співвласника. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.04.2015 року позовну вимогу про зобов»язання відповідачів не чинити позивачу перешкод в користуванні приміщення загального користування, що відповідає конкретній площі на кожного співвласника, остаточного варіанту позову, за заявою самого позивача було залишено без розгляду. Таким чином на розгляді вказаної справи залишилася позовна вимога про зобов»язання відповідачів не чинити позивачу перешкод в користуванні електричною енергією в квартирі [ADDRESS] та проводити оплату за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника. У судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали вказаний позов, просили його задовольнити. Так, позивач в обгрунтування своїх позовних вимог пояснив, що йому як власнику, згідно договору купівлі-продажу частини квартири від 22.02.2006 року, належить 1/3 частина квартири [ADDRESS], інша частина вказаної квартири, яка складає 2/3, належить відповідачам [PERSON] та [PERSON], котрі чинять йому перешкоди в користуванні електричною енергією в цій квартирі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлені, у розумінні статті 74 ЦПК України, належним чином, зокрема через направлення судових повісток, за зареєстрованим їх місцем проживання, як це передбачено нормами цивільного процесуального кодексу України, а тому суд вважає за можливе слухати справу у їх відсутності за наявними у справі доказами. Заслухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно, 1/3 частина квартири [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 22.02.2006 року належить [PERSON], і [PERSON] та [PERSON] також по 1/3 частці вказаної квартири, згідно рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12.11.2001 року. Частиною третьою ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, позивач та його представник зазначали про низку рішень, які були прийняті за результатом розгляду спорів з приводу зазначеної квартири між цими ж сторонами раніше. Зокрема, згідно рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31.01.2007 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення, встановлення порядку користування жилим приміщенням та усунення перешкод в користуванні власністю, [PERSON] було вселено до квартири [ADDRESS], як такого, якому чинять перешкоди у користуванні власністю, 1/3 частини вказаної квартири та зобов'язано відповідачку не перешкоджати позивачу у користуванні зазначеною власністю, а в іншій частині позовних вимог було відмовлено. З приводу усунення перешкод в користуванні вказаною вище квартирою [PERSON] звертався до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: КП «ДУОЖФ Святошинського району м. Києва» і в 2013 році. Так, зазначений позов 20.06.2013 року було задоволено частково, зокрема [PERSON] було вселено до квартири [ADDRESS] та зобов'язано [PERSON] та [PERSON] надати позивачу ключі від вхідних дверей до спірної квартири і не чинити перешкод в користуванні 1/3 частини вищезазначеної квартири та приміщень загального користування - кухні, ванної кімнати, вбиральні, лоджії, коридору, кладової цієї квартири. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. Із вказаних рішень та наданої копії технічного паспорту вбачається, що квартира [ADDRESS], складається з двох кімнат, квартира загальною площею 44,7 кв.м., жилою площею 27,2 кв.м., кімнати площею 16,9 кв.м. та 10,3 кв.м., та приміщень загального користування - кухні площею 5,7 кв.м., ванної кімнати 2,0 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору 5,7 кв.м., кладової 1,1 кв.м., лоджії площею 3,5 кв.м., в якій зареєстровано три особи: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач в судовому засіданні суду пояснив що, оскільки йому належить 1/3 частина зазначеної квартири, ідеальна доля з врахуванням долі кожного з співвласників складає по 9,06 кв.м. житлової площі та 15,06 кв.м. загальної площі, однак у даному житловому приміщенні не вбачається кімнати площа якої становила б 9,06 кв.м., а тому він зараз проживає у кімнаті, площа якої складає 10,3 кв.м. Зазначив також позивач і те, що його було вселено до квартири на підставі судового рішення, про що складено відповідні Акти державною виконавчою службою, тоді як відповідачі продовжують йому чинити перешкоди тепер у користуванні електроенергією, зазначаючи, що останні при виході з квартири постійно вимикають лічильник електроенергії, який знаходиться у їх спільному користуванні в коридорному приміщенні вказаної квартири, що в свою чергу спричиняє позивачу певні незручності та клопіт. На питання суду, [PERSON] повідомив, що у нього є доступ до вказаного лічильника і він в змозі самостійно його вмикати та вимикати, проте останній наполягав на тому, що дане питання слід вирішити у судовому порядку з метою уникнення конфліктів між співвласниками. Також позивач ставить вимогу про проведення оплати за використану електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, яку на думку позивача має вираховувати відповідачі пропорційно потужності електоприборів, якими останні користуються. Як передбачено ч. 2,3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, позивачем не було надано жодного доказу по здійсненню перешкод з боку відповідачів у користуванні ним електроенергії або намагання улагодити зазначений ним спір в досудовому порядку. Не надано також було і будь-яких доказів звернення позивача до відповідних органів та інстанцій з приводу чинення йому перешкоди в користуванні електроенергією. Судом враховуються і пояснення позивача в тій частині, що він має можливість так само, як і відповідачі здійснити ввімкнення відповідного лічильника електроенергії, який знаходяться у їх спільному користуванні в коридорному приміщенні вказаної квартири, що по суті не можна розцінювати, як реальну перешкоду в користуванні ним. А посилання позивача на спричинення йому такими діями відповідачів певних незручностей та клопоту тикож не є перешкодою у користуванні власністю, яка б підлягала судовому захисту. Крім того, в частині вимог щодо проведення пропорційної оплати за спожиту електроенергію, які позивач адресує відповідачам, зокрема і в частині їх вираховування пропорційно потужності електоприборів, якими останні користуються також не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтується на вимогах відповідного закону, який регулює вказані правовідносини, враховуючи в даному випаку і те, що відповідачі, так само і суд не має відповідних, спеціальних знань та ненаділений відповідними повноваженнями з приводу таких обрахунків, що також є причиною негативного вирішення даної позовної вимоги. Відповідно до ст.47 Конституції України, ч.3 ст.9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 155 Житлового кодексу УРСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Правовідносини із споживання житлово -комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово -комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику»споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії між споживачем та енергопостачальною організацією. Взаємовідносини між юридичними особами - споживачами електричної енергії та енергопостачальною організацією регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.96 № 28 (із змінами та доповненнями). Взаємовідносини між побутовим споживачем електричної енергії та енергопостачальною організацією регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.99 № 1357. Правила обов'язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Коли в даному випадку, позивач вимоги щодо визначення пропорційної потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника ставить до відповідачів, як співвласників квартири. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а тому вважає, що в їх задоволенні слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed