Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - [PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]), в якій просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на наступне. [PERSON] є власником 1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Сєвєродонецьким ДПП об'єднання «Азот» від 25 грудня 1997 року згідно з розпорядженням (наказом) № [NUMBER] від 10 грудня 1997 року. В спірній квартири зареєстрована відповідач, дочка позивача, [PERSON], яка з 2007 року не проживає в спірній квартирі без поважних причин. У зв'язку із викладеним, позивач просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. В судове засідання третя особа не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб В судовому засіданні було встановлено, що 1/3 частки квартири [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Сєвєродонецьким ДПП об'єднання «Азот» від 25 грудня 1997 року згідно з розпорядженням (наказом) № [NUMBER] від 10 грудня 1997 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 122757839 від 04 травня 2018 року, а також з договору дарування частки квартири від 20.01.2018 року вбачається, що право приватної спільної часткової власності на інші 2/3 частини квартиру за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. Згідно із копією довідки № 22017, виданої Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 26 березня 2018 року, в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстровані позивач - [PERSON], [INFO], дружина позивача - [PERSON], [INFO], дочка позивача (відповідач по справі) - [PERSON], [INFO]. Згідно із копією Акту про встановлення факту проживання/ не проживання/ № [NUMBER], затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 28 березня 2018 року, відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] з 2007 року. Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2007 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 26.03.2018 року про сплату судового збору у сумі 704 грн. 80 коп. Враховуючи викладене та з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved