Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Адвокат Іванов С.С. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Раденського сільського комунального підприємства «Радсервіс» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Представник позивача - адвокат Іванов С.С. у судовому засіданні поданий позов та відповідь на відзив на позов підтримав та суду пояснив, що 02.06.2015 року [PERSON] був прийнятим на роботу на посаду контролера до Раденського СКП «Радсервіс», після чого останній 24.12.2016 року був переведений на посаду рубщика м`яса, а 25.01.2018 був переведений на посаду контролера. Пізніше відповідно до наказу №14 від 06.03.2018 року, його було звільнено за прогул, проте обставини, які стали причиною звільнення, доведені до нього не були. Згодом було встановлено, що без узгодження з працівником власником [PERSON] був переведений на посаду контролера та посаду охоронника. Із записів у трудовій книжці вбачається, що [PERSON] 03.03.2018 року був переведений на посаду контролера та на посаду охоронника. Наказ про переведення позивачу не надавався, узгодження з працівником не провадилось, інших підстав для переведення у відповідності до вимог КЗпПП не існувало, а відтак переведення його на іншу посаду без згоди та ознайомлення, звільнення за прогул вважають незаконними. Крім того, вважає, що в даному випадку позивач не обмежений строком звернення до суду на підставі ч. 2 ст. 233 КЗпП. На підставі зазначеного, просить поновити [PERSON] на посаді контролера Раденського сільського комунального підприємства «Радсервіс» та стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 12324,60 грн. із врахуванням установлених законодавством України податків і зборів. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що його з наказами про переведення та звільнення ознайомлено не було, трудова книжка була видана із запізненням, підпис у журналі про отримання трудової книжки схожий на його, під сумнів ним не ставиться. Просить його поновити на роботі та стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Представники відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, поданий відзив підтримали, просили у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем пропущено місячний строк з дня отримання копії трудової книжки - 09.03.2018 року. Крім того, щодо обставин, викладених у позовній заяві, можуть пояснити, що Дробітько С.В. на момент видачі наказів про переведення, звільнення [PERSON] директором Раденського сільського комунального підприємства «Радсервіс» не працювала. Щодо записів, складених у журналі про отримання трудової книжки, то повідомляє, що в різний час працювали різні люди, а відтак в ньому мітяться різні почерки. Також, [PERSON] є працевлаштованим, а тому його не може бути поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить наступних висновків. Судом встановлено, що 02.06.2015 року [PERSON] був прийнятий контролером ринку в с. Раденськ до Раденського СКП «Радсервіс» (наказ № 3 від 02.06.2015 року), 24.12.2016 року його було переведено рубщиком м`яса на 0,25 ставки на ринку (наказ № 44 від 24.12.2016 року), 14.12.2017 року - додано обов`язки 0,25 ставки контролера ринку (наказ № 51 від 14.02.2017 року), 25.01.2018 року - переведено на посаду контролера на 0,5 ставки (наказ № 6 від 25.01.2018 року) , 03.03.2018 року - переведено на посаду контролера 0,5 ставки та охоронника 0,25 ставки (наказ № 13 від 03.03.2018 року), 06.03.2018 року - [PERSON] звільнено за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП (наказ № 14 від 06.03.2018 року), що підтверджується наданою позивачем копією трудової книжки серії [NUMBER] . Відповідно до журналу [PERSON] отримав трудову книжку 09.03.2018 року. Відповідно до журналу наказів, [PERSON] із наказом № 13 від 03.03.2018 року ознайомлений не був. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Судом встановлено, що [PERSON] отримав трудову книжку 09.03.2018 року, що підтверджується копією журналу, поясненнями позивача, який не спростував відповідність йогу підпису поставлений у журналі підпис, заявою представника позивача про усунення недоліків за вх.. № 8679/19 від 08.08.2019 року, в якій зазначено, що оригіналом трудової книжки відповідач не володіє. Суд звертає увагу, що статтею 233 КЗпП передбачено альтернативний момент початку відрахування строку для звернення до суду із позовом, а саме або з моменту вручення копії наказу про звільнення, або з дня видачі трудової книжки. Судом не приймаються до уваги викладені представником позивача у відповіді на відзив на позов посилання, що позивачем строк звернення до суду не пропущено, оскільки у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, оскільки предметом спору є поновлення його на роботі, та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, що виникають із правовідносин щодо звільнення працівника, а не порушення оплати праці, тому в даному випадку мають застосовуватися строки, визначені ч. 1 ст. 233 КЗпП. Крім того, судом встановлено, що вперше до суду із позовом поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу представник позивача звернувся 10.04.2019 року, позовну заяву було повернуто 23.05.2019 року позивачу, повторно до суду представник позивача із позовом звернувся 21.06.2019 року, що підтверджується інформацією, розміщеної за веб-адресою Цюрупинського районного суду Херсонської області: http://cr.ks.court.gov.ua на офіційному сайті «Судова влада», тобто у судовому засіданні не встановлено поважних причин пропуску встановленого місячного строку з дня отримання трудової книжки для звернення до суду, а відтак суд вважає неможливим поновити порушений строк. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку із пропуском без поважних причин строку звернення до суду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed