Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

Адвокат Григоришин Д.В. в інтересах [PERSON] 13.08.2015 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом, вказавши, що 22.09.2009 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполь було видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] та зроблено актовий запис за №685. Пояснив, що після реєстрації шлюбу позивач і відповідач продовжували проживати однією сім'єю, але вже на протязі більше як одного року вони проживають окремо та один з одним не спілкуються, окремо ведуть господарство. Повідомив, що від цього шлюбу у них є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на даний момент проживають разом із позивачем в смт.Браїлів Жмеринського району Вінницької області та знаходяться на її утриманні. Зазначив, що на виховання обох дітей потрібні значні кошти і позивач сама не здатна в повній мірі цього забезпечити, а відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків. Вказав, що на теперішній час позивач звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Посилаючись на те, що відповідач ніяким чином не приймає участі у вихованні дітей, не надає їм матеріальної допомоги, офіційно ніде не працює, просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи із дня подачі цього позову. Позивач [PERSON] та її представник Григоришин Д.В. до початку розгляду справи по суті в судовому засіданні представили довідку Жмеринської об'єднаної державної податкової інспекції №375/10/17-005 від 18.01.2016 року, згідно якої відповідач [PERSON], за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року знаходився на загальній системі оподаткування як фізична особа-підприємець, та згідно поданої декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік доходів не отримував. Заявлені вимоги підтримали з викладених у позовній заяві обгрунтувань та просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи із дня подачі цього позову. Повідомили, що позивач на даний час працює, але неофіційно, а ще безпосередньо отримує допомогу як тимчасово переміщена особа. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України за останнім відомим місцем реєстрації та проживання згідно адресної довідки (а.с.16), вдруге не з'явився в судове засідання, причин своєї повторної неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи заперечень проти позову до суду не представив. Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як згідно вимог ч.3 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вивчивши позовну заяву, дослідивши докази, суд доходить наступного. Відповідно до вимог ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч.1 ст.27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Так, згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.3) між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 22.09.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області було зареєстровано шлюб. З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.4) вбачається, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на утримання яких позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів з відповідача. Згідно довідки №514000011 від 28.10.2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с.28), зокрема, [PERSON] разом із двома неповнолітніми дітьми: [PERSON] та [PERSON], раніше проживала в [ADDRESS], та перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в [ADDRESS]; термін дії довідки продовжено з 03.12.2015 року на 6 місяців. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені у відповідності до вимог закону, не суперечать один одному та ніким не оспорюються. На підставі наведених доказів в судовому засіданні встановлено наявність визначених матеріальним законом зобов'язань відповідача [PERSON] щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], вказане позивачем невиконання яких у добровільному порядку відповідачем ні в який спосіб не спростовано. Також останнім не заявлено та недоведено суду обставин стосовно своєї непрацездатності, незадовільного стану власного здоров'я чи наявності на його утриманні інших осіб. За таких підстав вимоги позивача стосовно необхідності стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей є достатньо аргументованими та відповідають матеріальному закону, передусім, положенням Конвенції про права дитини, що є складовою національного законодавства, передбачаючи пріоритет судового захисту відповідних прав неповнолітніх осіб, тобто визначення необхідності першочергового забезпечення відповідачем належного та достатнього утримання своїх неповнолітніх дітей, що з урахуванням спільного обов'язку батьків, визначатимуть відповідну частку відповідача у наданні утримання неповнолітнім дітям в межах половини виначеного законом прожиткового мінімуму кожного з них, надто з огляду на відсутність будь-яких заперечень відповідача, незаявлення та недоведення останнім обставин стосовно незадовільного стану власного здоров'я чи наявності на його утриманні інших осіб, з урахуванням чого даний позов підлягає задоволенню. У відповідності до п.1. ч.1 ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору з розрахунку його початкової ставки щодо вимог майнового характеру. Враховуючи викладене,

Outcome: approved