Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

[PERSON]К.о. звернувся до суду з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі Заводського ВДВС ММУЮ), третьої особи Реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області про скасування постанови про арешт майна від 03.08.2001 року, зняття арешту та заборону на відчуження з належного на праві власності майна квартири [ADDRESS] та виключити з Єдиного реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості про арешт квартири [ADDRESS]. В позові позивач зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу від 1995 року, рішенні суду щодо визнання права власності на самочинно реконструйоване майна та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.12.2010 року йому на праві власності належить квартира №1 по вул. Леваневців (раніше Спортивна), 25/102 в м. Миколаєві. На теперішній час він вирішив розпорядитися своєю власністю, у зв'язку з чим звернувся до нотаріуса. Проте, йому стало відомо, що на підставі постанови про арешт майна від 03.08.2001 року державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ на належну йому квартиру накладено арешт, у зв'язку з чим він звернувся до відповідача з заявою. 13.02.2015 року він отримав відповідь від відповідача згідно якої вбачається, що відомості щодо перебування на виконанні виконавчих проваджень відносно нього в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні, оскільки реєстр ведеться лише з 2006 року та надати більш детальну інформацію не можливо у зв'язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження. Вважає, що наявність арешту та заборони на розпорядження його майном суттєво порушують його права, як власника. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. В судове засідання представник відповідачата третьої особи не з'явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.1995 року позивачу належать на праві власності квартира [ADDRESS]. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.12.2008 року за позивачем визнано право власності на квартиру [ADDRESS] переобладнану з трикімнатної на п'ятикімнатну та житлову прибудову, у зв'язку з чим загальна площа квартири складає 137,8 кв.м., житлова площа 71,7 кв.м. Рішенням виконкому Миколаївської міської ради замість договору купівлі-пролажу від 01.09.1995 року, на спірну квартиру позивачу 27.02.2009 року видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно. На теперішній час позивач вирішив розпорядитися своєю власністю, шляхом її відчуження, у зв'язку з чим звернувся до нотаріуса. Проте, згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомості на квартиру №1 по вул. Спортивна (Леваневців), 25/102 постановою державного виконавця Заводського ВДВС ММУЮ від 03.08.2001 року накладено арешт. Згідно відповіді Заводського ВДВС ММУЮ від 13.02.2015 року за №2990/01.02-47/12 відомості щодо перебування на виконанні виконавчих проваджень відносно [PERSON]К.о. в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні, оскільки реєстр ведеться лише з 2006 року та надати більш детальну інформацію не можливо у зв'язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження. При цьому, посилалися, що підстав, передбачених Законом України Про виконавчого провадження, для зняття арешту з майна позивача, у державного виконавця не існує. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321, 386, 381 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ст. 60 ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Виходячи з положень ч.8 ст. 8 ЦПК України, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин аналогію закону, оскільки вище вказана норма надає право суду зняти арешт у випадках незавершеного виконавчого провадження, але на теперішній час іншого способу захисту прав позивача як власника арештованого майна, крім ухвалення рішення суду не існує. Таким чином, оскільки відомостей щодо перебування на виконанні виконавчих проваджень відносно [PERSON]К.о. в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень немає, суд приходить до переконання, що наявність в єдиному реєстрі заборон відомостей про арешт майна позивача накладеного в рамках неіснуючого на теперішній час виконавчого провадження призводить до порушення права власності позивача, яке підлягає відновленню, шляхом зняття арешту та заборони на відчуження зі спірного нерухомого майна та виключення відомостей про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомості. Що стосується вимоги про скасування постанови державного виконавця від 03.08.2001 року про накладення арешту, то в її задоволенні слід відмовити, як зайву та безпідставну.

Outcome: partial