Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

[PERSON] у вересні 2019 року звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 14.08.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Ауди-100» під його керуванням та транспортного засобу марки «Ваз-2106» під керуванням [PERSON] . На місці дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] свою провину визнав та запропонував відшкодувати завдану шкоду у добровільному порядку. Після погодження суми, [PERSON] власноручно написав розписку, в якій вказав, що зобов`язується повернути йому кошти в розмірі 10000 грн. 00 коп. до 22.08.2019 року. Оскільки [PERSON] зазначені у розписці кошти йому не повернув та відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання, просив стягнути на його користь суму боргу у розмірі 10000 грн. 00 коп. Заочним рішенням суду від 25.02.2020 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 14.08.2019 року у розмірі 10000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 07.05.2020 року вказане судове рішення скасоване. Справа призначена до розгляду в загальному порядку. Ухвалою суду від 23.07.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Під час судового розгляду позивач та його представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Зазначили, що 14.08.2019 року у м. Харкові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Ауди-100», під керуванням [PERSON] та марки «Ваз - 2106», під керуванням [PERSON] , який визнав свою провину у зіткненні. Була визначена сума пошкоджень автомобіля марки «Ауди-100», яку [PERSON] погодився сплатити. [PERSON] власноручно написав боргову розписку, за якою він зобов`язався сплатити суму боргу, який виник в результаті пошкодження транспортного засобу у сумі 10000 грн. 00 коп. Ніяких грошей [PERSON] від [PERSON] не отримував. Відповідач та його представник під час судового розгляду позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначили, що [PERSON] не отримував жодних грошових коштів від [PERSON] 14.08.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів, якими керували сторони. [PERSON] вважає, що зіткнення транспортних засобів відбулось з вини [PERSON] , так як саме він порушив правила дорожнього руху. [PERSON] пропонував викликати поліцію на місце ДТП, однак [PERSON] відмовився, вказавши, що вони повинні все вирішити самостійно. Щоб припинити суперечки, він за пропозицією [PERSON] написав розписку, в якій зазначив про повернення йому 10000 грн. 00 коп., як гарантія розрахунку за пошкоджений автомобіль. Сума грошових коштів у розмірі 10000 грн. 00 коп. була визначена безпосередньо самим [PERSON] . На час дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як пояснили під час судового розгляду сторони, 14.08.2019 року у м. Харкові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів, якими керували [PERSON] та [PERSON] [PERSON] зобов`язався повернути гроші у розмірі 10000 грн. 00 коп. [PERSON] , про що зазначив у розписці (а.с. 3). Вказані обставини визнані сторонами у справі, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України). Досліджуючи боргову розписку чи інший письмовий документ, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Допитаний під час судового розгляду в якості свідка [PERSON] пояснив, що 14.08.2019 року він із батьком [PERSON] рухались на автомобілі марки «Ауди» у м. Харкові. Зупинившись перед пішохідним перехрестям, в їх автомобіль врізався автомобіль марки «Ваз», яким керував [PERSON] . Було встановлено, що шкода, спричинена внаслідок пошкодження автомобіля марки «Ауди» складає не менше 13000 грн. 00 коп. У [PERSON] не було грошей для сплати вказаної суми, а тому він зазначив у розписці про повернення 10000 грн. 00 коп. Суд, оцінюючи зміст розписки від 14.08.2019 року, пояснення сторін та свідка, приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, спричиненої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами ст. ст. 1187,1188 ЦК України. Згідно із ч. ч. 3, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені ст. 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини. Разом з тим, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дорожньо-транспортна пригода 14.08.2019 року відбулась саме з вини [PERSON] , дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є причинний зв`язок. Окрім цього, суд звертає увагу, що правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як вбачається з даних полісу серії АМ № 9914209, цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ СК «Альфа-гарант». Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 9 ч. 1 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей інвалідів і недієздатних інвалідів. Оскільки [PERSON] є інвалідом II групи, він звільнений від сплати судового збору в усіх судових інстанціях і тому судові витрати відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed