Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, вказуючи, що вона є власницею квартири [ADDRESS] згідно договору дарування від 26.10.1999 року, за яким [PERSON], за дорученням від його імені діяла [PERSON], подарував позивачу квартиру за зазначеною вище адресою. 23.03.2005 року без згоди власника житла був зареєстрований [PERSON]. Відповідач не був та не є членом позивача. В 2011 року відповідач виїхав на постійне місце проживання до міста - курорт Сочі Російської Федерації, де і мешкає по цей час. Особистих речей відповідача в квартирі немає, в оплаті комунальних платежів він ніколи участі не приймав. Тому позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Не заперечує проти задоволення позовних вимог. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору дарування від 26.10.1999 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. (а.с.4) Згідно довідки КК «Коменерго-Бердянськ» №119 від 20.12.2016 року, довідки сектору реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області від 09.02.2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 6, 14). Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім'ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Оскільки житлові права членів сім'ї власника житла є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сім'ї на користування цією квартирою. Таким чином, лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Судом встановлено, що [PERSON] не був та не є членом сім'ї нового власника - позивача по справі, тому їх правовідносини не регулюються ст. 156 ЖК України. Відповідач з новим власником не вирішував питання про користування жилою площею, а відтак між ними не виникли житлові правовідносини. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження належним їй на праві власності квартирою [ADDRESS], тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Outcome: approved