Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] в квітні 2017 року звернулись до суду із позовом до [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, [PERSON] та її малолітньої доньки [PERSON]. На обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що вониє власниками житлового будинку [ADDRESS], який було придбано [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2014 року. У вказаному житловому приміщенні, належному позивачам, зареєстрована також [PERSON] та її малолітня донька. [PERSON], за твердженнями позивачів, була зареєстрована у вказаному приміщенні з доброї волі та за згодою власників будинку, вона в серпні 2015 року зверталась до [PERSON] та [PERSON] із проханням дозволити їй тимчасово зареєструватись у цьому будинку з метою уникнути незручностей при перетині «лінії розмежування» між тимчасово непідконтрольними державній владі України окремими районами Донецької області та рештою території України. Позивача таку згоду відповідачу надали, однак на теперішній час їм невідомо місце знаходження [PERSON] та її доньки, вказані особи фактично проживають у м. Донецьку, ніколи фактично не мешкали у будинку позивачів, жодних засобів зв'язку з ними позивачі не мають. Позивачі не укладали з відповідачем договору оренди житла,[PERSON] та її малолітня донька не користуються житлом, не зберігають в житловому приміщенні належного їм майна. Відповідач фактично змінила місце свого проживання, однак дотепер не припинилапопередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Відповідачта її донька не є членами сім'ї позивачів. Позивачі здійснюють виконання обов'язків щодо утримання зазначеного житлового будинку в належному стані та сплати комунальних платежів,виконують інші обов'язки, пов'язані з використанням нерухомості; не скасована реєстрація відповідача та її малолітньої доньки у будинку порушує житлові права позивачів, заважає здійснити розпорядження їхньою власністю. З огляду на це, [PERSON] та [PERSON] змушені звернутись за захистом своїх прав до суду. Для участі в судовому засіданні 12.05.2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON]не прибули, надализаяву про розгляд справи без їхньої участі (а. с. 40), підтримали заявлені позовні вимоги, наполягали на їхньому повному задоволенні, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом (а.с. 32,38), проте для участі в судовому засіданні відповідач не прибула, про наявність поважних для цього причин суд не повідомила, заперечень проти вимог позивачів не висунула. Третьою особою- органом опіки та піклування Лиманської міської ради не направлено свого представника для участі в судовому засіданні, заперечень проти позову не висунуто. З огляду на це та з урахуванням згоди позивача на заочний розгляд справи, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Відповідач [PERSON],[INFO]., та її малолітня донька [PERSON],[INFO], не є членамиродини позивачів чи іншими близькими для позивачів особами.Шлюб між батьками вказаної дитини [PERSON] та [PERSON] було розірвано за рішенням суду від 03.09.2010 року (а. с.13,14). Останнім відомим місцем реєстрації відповідача та її доньки є адреса - [ADDRESS] (а. с.12,16-18,39). На підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Донецької області Семеновою І.М. 10.01.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 53, [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] у власність житловий будинок [ADDRESS] (а.с.19). [PERSON], [PERSON], а також [PERSON],[INFO]., та її малолітня донька [PERSON],[INFO],зареєстровані за місцем проживання у цьому житловому будинку, що підтверджено записами в паспортах громадян України, в домовій книзі та довідкою виконкому Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 12,16-18). Позивачі не укладали з відповідачем договору оренди житла, [PERSON] та її малолітня донька в житловому приміщенні тривалий час не мешкають, не користуються житлом, не зберігають в житловому приміщенні належного їм майна, що підтверджено актом від 24.01.2017 року, складеним органом місцевого самоврядування в присутності сусідів позивача [PERSON], [PERSON],[PERSON] (а. с. 25). Відповідач та її донька фактично змінилимісце проживання, однак дотепер не припинили попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Позивачі здійснюють виконання обов'язків щодо утримання зазначеного будинку в належному стані та сплати комунальних платежів,виконують інші обов'язки, пов'язані з використанням нерухомості; не скасована реєстрація відповідача та її малолітньої донькиу будинку порушує житлові права позивачів, заважає здійснити розпорядження їхньою власністю Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948 року),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950)). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини. як джерело права. Аналізуючи право особи на мирне володіння своїм майном, Європейський суд з прав людини дійшов висновків, згідно з якими визнанням права кожного на мирне володіння своїм майном, по суті, гарантовано право власності; право розпорядження є традиційним і фундаментальним аспектом права власності (рішення Суду у справі «Маркс проти Бельгії» від 27.04.1979 року,п.63). Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном(ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідач [PERSON] та її малолітня донька не є членами сім'ї позивачів, були тимчасово зареєстровані в житлі за добровільною згодою позивачів, судом не було встановлено існування будь-якої домовленості між позивачами та відповідачем щодо продовження терміну реєстрації цих осіб в житлі. Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, з 10.01.2014 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, що є чинним і сторонами не оспорюється, перейшло від [PERSON] до [PERSON] та [PERSON]. Право власності відповідачів на вказаний будинок підтверджено витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 15955984 та 15956491 від 10.01.2014 року (а.с.20-27). Відповідач [PERSON] та її малолітня донька вже більше року відсутні за адресою реєстрації, з матеріалів справи не вбачається наявної домовленості між нею та позивачами про збереження за відповідачемправа користування житлом. Власникам належать права володіння, користування та розпорядження їхнім майном. З огляду на це, суд вважає вимоги позивачів стосовно визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратилиправо користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стороні, на користь якої ухвалено рішення, з другої сторони понесені в ході розгляду справи та документально підтверджені судові витрати. Отже, суд стягує з відповідача на користь позивачівдокументально підтверджені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1280,00 грн. (а.с.2,3).

Outcome: approved