Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON], у вигляді 1/2 частини домоволодіння за адресою : м.Одеса, вул.Другий Пересипський узвіз,9, встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON] та визнання права власності на вказану 1/2 частину частину домоволодіння. Після уточнення вимог просила визнати право власності на ціле домоволодіння №9. Позов обгрунтований тим, що 21 липня 1959 року [PERSON] склала заповіт на імя доньки [PERSON], яка після смерті матері продовжувала проживати в спадковому домоволодінні, підтримувала його в належному стані, тому вважала, що прийняла спадщину. 04 квітня 1993 року померла [PERSON], яка є бабусею позивачки, і після її смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння по вул.Другий Пересипський узвіз,9, яке належало їй на підставі рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих №577 від 04 серпня 1967 р.. В даному будинку позивачка проживала разом з бабусею, вона була похилого віку і потребувала постійного догляду та допомоги. 25 вересня 1984 р. бабуся склала на її користь заповіт, яким заповідала все своє майно позивачці. Після смерті бабусі продовжувала проживати в будинку та користуватися ним, тому вважає, що прийняла спадщину. Після звернення до нотаріуса отримала відмову в оформленні спадщини. В судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити. Представник Одеської міської ради в засідання не зявився, в матеріалах справи є його заява про розгляд справи в його відсутності. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як було встановлено в ході розгляду справи [PERSON] на підставі рішення народного суду другої дільниці Ленінського району м.Одеси від [INFO] була співвласником домоволодіння №9 по 2-му Пересипському спуску в с.Крива Балка, її частка складала 1/2 частину (а.с.10). Згідно з заповітом від 21 липня 1959 року [PERSON] усе своє майно заповідала доньці [PERSON] (а.с.5, 64). 23 березня 1971 року померла [PERSON], актовий запис №1931 (а.с.133,154) Відповідно до заповіту від 25 вересня 1984 року [PERSON] усе своє майно заповідала [PERSON] (а.с.6,65). Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] 05 квітня 1986 року змінила прізвище на «Осінцева» (а.с.15). 04 квітня 1993 року померла [PERSON], про що був складений актовий запис про смерть №646 від 05 квітня 1993 року відділом ЗАГС Суворовського району м.Одеси (а.с.13). Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 22 квітня 2009 року було встановлено факт належності померлій 04 квітня 1993 року [PERSON], яка проживала за адресою:м.Одеса, 2-й Пересипський спуск, №9, правовстановлюючого документу, а саме рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих м.Одеси №577 від 04 серпня 1967 р.(а.с.11) . Рішенням виконкому Ленінської райради депутатів трудящих №577 від 04 серпня 1967 року було визнано право власності на домобудівлю в сел. [PERSON], 2-й Пересипський спуск №9 за [PERSON] (а.с.8) . Як видно із змісту даного рішення 23 червня 1961 року рішенням виконкому райради №522 було дозволено здійснити капітальний ремонт землянки. [PERSON] належну їй за заповітом 1/2 частину землянки розібрала і збудувала на цьому ж місці домобудівлю розміром 9Х5 яка складалася із кімнати 13,4 кв.м, кухні -11,6 і коридору -7,7. Як видно з матеріалів спадкової справи №32/2014, відкритої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], 17 вересня 2014 року [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] та про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.93). Згідно з довідками органу самоорганізації населення комітет мікрорайону «Нова Слободка» [PERSON] проживала і була зареєстрована в домоволодінні №9 по 2-му Пересипському спуску з 29 листопада 1954 р. по 04 квітня 1993 р., по день смерті, а [PERSON] зареєстрована в домоволодінні з 13 січня 1986 року (а.с.95,96). Відповідно до довідки КП «БТІ» ОМР від 07.11.2014 р., наданої у відповідь на лист нотаріуса, спірне домоволодіння зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі рішення суду від 20 квітня 1959 р. (а.с.113). Тобто, право власності [PERSON], визначене на підставі рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих м.Одеси №577 від 04 серпня 1967 р., нею не було зареєстровано. У звязку з відсутністю реєстрації права власності на домоволодіння 26 травня 2015 р. приватний нотаріус [PERSON] прийняв постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Згідно зі\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно з нормами ст.534 ЦК УРСР [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Згідно ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. \~ Відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] вступила в управління спадковим майном після смерті [PERSON], оскільки продовжувала проживати в будинку, тому вважається такою, що прийняла спадкове майно. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.\~Однією\~з таких підстав є спадкування майна відповідно до\~ст.1217 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року розяснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення\~\~про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,\~\~видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як було судом встановлено спадкодавець [PERSON] не зареєструвала своє право власності на домоволодіння. Нормами статті 8 ЦК та ЦПК України \~\~регламентовано вирішення справ відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини, а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад (цивільного) законодавства. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечності законодавства, що регулює спірні відносини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з наведеного, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Книгу третю ЦК України, зокрема Главу 24 «Набуття права власності» ст.328, оскільки Книга шоста «Спадкове право» ЦК України, не передбачає набуття права власності на спадкове майно за рішенням суду, а у нотаріуса, як особи, чия діяльність направлена на захист цивільних прав, відсутні правові підстави для видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину за заповітом. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги про встановлення факту прийняття позивачем спадщини після [PERSON] та про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після померлої 04 квітня 1993 року [PERSON] підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON], то вона не підлягає задоволенню, оскільки не має правового значення для вирішення даної справи. Із матеріалів справи судом було встановлено, що [PERSON] стала власником домоволодіння після проведеного капітального ремонту успадкованої частини на підставі рішення виконкому райради.

Outcome: partial