Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що з 1997 року до 2006 року позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Після укладання шлюбу, за згодою колишнього власника квартири, матері позивача, відповідача було зареєстровано в квартирі [ADDRESS]. Після смерті батьків, позивач, як єдиний спадкоємець, оформила право власності на квартиру, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 квітня 2010 року. Після припинення шлюбу, відповідач добровільно залишив квартиру, забравши свої особисті речі, з цього часу до квартири не навідувався, наміру проживати в квартирі не має, хоча зі свого боку позивач не чинила перешкоди відповідачу в користуванні квартирою. Зважаючи на те, що відповідач зареєстрований за адресою даної квартири, тому нарахування за житлово-комунальні послуги проводиться з урахуванням відповідача, при цьому всі обов'язки по утриманню житла вимушена нести позивач, як власник житла, оскільки відповідач не сплачує за житлово-комунальні послуги, не несе інших витрат на утримання житла, що спонукало позивача звернутись за захистом своїх інтересів до суду шляхом пред'явлення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою вказаною у позовній заяві, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення (заперечення) по суті предмету спору не скористався. Уповноважений третьої особи - Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, третя особа подала до суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутність їх уповноваженого представника, яке залучено до матеріалів справи. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої ст.383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], яка отримана в порядку спадкування після смерті батьків, [PERSON], який помер [INFO] року, та [PERSON], яка померла [INFO] року, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08 квітня 2010 року, яке видане Шістнадцятою Київської державною нотаріальною конторою, зареєстровані в реєстрі за №5-597 та за №5-595. (а.с.8) 3гідно довідки Житлово-будівельного кооперативу «Автобус» (форма №3) від 04 березня 2015 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] ( з 05.08.1993 року) та [PERSON] ( з 21 травня 1998 року). (а.с.13) 3гідно ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуватись нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. За нормою статті 156 Житлового кодексу УРСР надано право членам сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, право користуватися цим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Якщо немає угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування житловим приміщенням плата, за користування житловим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України , члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Як роз'яснено п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, суд вважає доведеним той факт, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] , особисті речі відповідача у зазначеній квартирі відсутні, наміру проживати в спірній квартирі відповідач не має, за комунальні послуги не сплачує та не несе інших витрат по утриманню житла, ці обставини підтверджуються показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснив, що знає позивача з дитинства, проживають в одному будинку, був знайомий з відповідачем [PERSON], підтвердив, що приблизно з 2009-2010 року відповідач, колишній чоловік позивача, в квартирі [ADDRESS] не проживає, добровільно виселився з квартири, забравши свої особисті речі, з того часу до квартири не навідується, його місце проживання свідку невідоме. Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], який проживає по сусідству з позивачем, був знайомий з відповідачем [PERSON], пояснив, що позивач перебувала в шлюбі з [PERSON], разом проживали в квартирі [ADDRESS], однак після розірвання шлюбу відповідач в цій квартирі не проживає, його особистих речей в квартирі не має. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що протягом останніх шести років проживає з позивачем як подружжя, без реєстрації шлюбу, за згодою позивача вселився та проживає в квартирі [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності, підтвердив, що протягом всього часу його проживання в цій квартирі відповідач, колишній чоловік позивача, до квартири не навідувався, його особистих речей в квартирі не має, позивач самостійно несе витрати по утриманню житла та сплачує за житлово-комунальні послуги. Згідно положень частин другої ст.386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивачі правомірно вимагають усунення будь-яких порушень їх прав, в даному випадку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки як доведено в суді відповідач більше року у спірній квартирі не проживає, за комунальні послуги не сплачує, наміру вселятись до спірної квартири не має. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд визнає [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., який сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується оригінал платіжного документа. (а.с.1) Враховуючи наведене та

Outcome: approved