Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] в якому просить визнати особистою приватною власністю однокімнатну квартиру, розташовану по вул. Металургів, буд.№ 34 кв.27 с. Нове м. Кропивницькому та усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення [PERSON] з [ADDRESS] м. Кропивницький без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона придбала [ADDRESS] за свої особисті кошти які вона отримала від продажу спадкового майна. Відповідач сворює умови за яких вона не може проживати в спірній квартирі, оскільки з відповідачем постійно сваряться він вживає спиртні напої, наносить їй тілесні ушкодження. Позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач позовні вимоги не визнав, пояснивши, що сварки бувають як у всякій родині, а тілесних ушкоджень позивачці не наносив, де вона їх отримала йому не відомо. Ухвалою судді від 08.09.2017 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду . Ухвалою суду від 12.02.2018 року встановлено розглядати справи за правилами загального позовного провадження. 28.03.2018 року подана заява про збільшення позовних вимог. Відповідно до ухвали суду від 15.05.2018 року закрито підготовче засідання. Заслухавши пояснення сторін , представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи суд находить позов який задоволенню не підлягає. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.10.1987 року по 26.05.2015 року. Шлюб між нами було розірвано, про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис № 82 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу, розподілу нашого спільного майна не було. Діти на момент розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] досягли повноліття. Після смерті батьків 14.05.2010 року позивач разом зі своєю сестрою [PERSON] прийняла спадщину , а саме квартиру№10 по вул.Металургів 7 в м.Кропивницькому та житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Лермонтова ,35 в Одеській області. Згідно п. 3 ч.1 статті 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини та чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, як належали їй, йому особисто та є власністю кожного з них. Доводи позивачки та її представника про те, що вищезазначена квартира нею була придбана за її особисті кошти, які вона отримала внаслідок спадщини, і тому вважає, що вказана квартира є моєю особистої власністю, безпідставні з наступних причин. Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.11.2012 року [PERSON] та [PERSON] продали квартиру№10 по вул. Металургів 7 в м. Кіровограді (Кропивницькому) за 134\~652 грн.(а.с.17) на двох спадкоємців , тому [PERSON] отримала 67\~326 грн. Відповідно до розписки від 23.10.2012 року [PERSON] та [PERSON] за продажу жилого будинку по вул.Лермонтова,35 в м.Вилково Килийського району Одеської області 64\~000 грн. на двох спадкоємців від яких [PERSON] отримала 32 000 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.11.2012 року на імя [PERSON] була придбана квартира №27 по вул. Металургів в м. Кіровограді (Кропивницький). В казаний договір був оформлений за погодженням чоловіка позивачки [PERSON] ,що стверджувала сама позивач в судовому засіданні , з яким вона перебувала в шлюбі. Таким чином укладений договір свідчить про те, що спірна квартира була придбана за сумісні кошти подружжя в період їх шлюбу. Зазначений договір позивач в судовому порядку не оскаржувала і вважає його законним. Крім того доводи позивача про те, що вона придбала спірну квартиру за кошти отримані від продажу спадкового майна безпідставні, оскільки кошти від продажу спадкового майна вона отримала в розмірі 99\~326 грн., а квартиру придбала відповідно до договору купівлі - продажу за 101\~000 грн. Крім того отримані кошти від продажі нерухомості в Одеській області були в жовтні місяці 2012 року, придбанні квартири відбувалося 29.11.2012 року, тобто чи всі кошти були використані для придбання спірної квартири чи ні доказів не надано. Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання особистою приватною власністю [PERSON] однокімнатної квартири , розташованої [ADDRESS] м. Кропивницький. Що стосується позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні шляхом виселення [PERSON] з [ADDRESS] м. Кропивницький без надання іншого житлового приміщення то на думку суду задоволенню не підлягають з наступних підстав. В спірній квартирі разом з позивачкою прописаний та фактично проживає її колишній чоловік [PERSON]. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються\~\~як нормами\~главою 28\~ЦК України\~\~ так і главою 6\~\~ЖК України . В силу ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 цього кодексу. Захист права власності регламентується главою 29 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 317 ч. 1, 391\~Цивільного кодексу\~України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. ст. 156, 157\~Житлового кодексу\~України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу, в тому числі дружина власника, їх діти та батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 3 статті 47\~Конституції України закріплено положення про те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі Закону за рішенням суду.\~\~Аналогічні норми містяться в ст. 9 ЖК України, відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законодавством України. Право вимагати в с удовому порядку виселення членів сім'ї, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до вимог ст.157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. За змістом ч.1 ст.116\~ЖК України виселення без надання іншого житлового приміщення є крайнім заходом і може застосовуватися судом лише за наявності одночасно кількох умов, зокрема, систематичного порушення правил співжиття; як наслідок цього неможливість для інших спільного проживання з таким громадянином; вживання до нього заходів запобігання і громадського впливу та їх безрезультатність. Відповідно до відомостей УДМС України в Кіровоградській області [PERSON] зареєстрований в [INFO] з 28.12 2012 року (а.с.22), довідку про зареєстрованих членів сімї позивач не надала. До матеріалів справи\~позивач не надала\~характеристик на відповідача з місця роботи та проживання клопотань про витребування доказів до суду не надходило. З наданих позивачем доказів на вбачається що з відповідачем проводилась\~\~профілактична\~\~робота\~\~та застосовувались заходи\~\~виховного впливу\~\~дільничним інспектором РВ УМВС стосовно насильства в сімї, не підтверджується жодними доказами. З\~\~досліджених в судовому засіданні копії вироку винесеного Кіровським районним судом м. Кропивницького 07.06.2018 року [PERSON] засуджений за ч.1 ст.125 КК України за те, що він наніс 01.10.2016 року тілесні ушкодження [PERSON] у вигляді крововилива навколо правого ока, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень(а.с.85). Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню на підставі ч.1ст.116\~\~ЖК України і\~\~відповідно до правил ст.\~59\~ЦПК України про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання уповноваженими на те державними органами, а заходів громадського впливу органами самоорганізації населення повинні підтверджуватися письмовими доказами. Всупереч вимогам ст. ст. 80,81 ЦПК України позивач не надала суду переконливих доказів систематичного порушення відповідачами правил співжиття і застосування до них заходів реагування. З врахування наведеного суд вважає, що\~\~позивачем не надано, а судом не здобуто\~\~належних доказів того, що в діях\~\~відповідачів наявне систематичне порушення правил співжиття та\~\~застосовування до них заходів попередження та громадського впливу. Наявність конфлікту між сторонами, які проживають в одному будинку, та неприязні стосунки між ними самі по собі не тягнуть за собою виселення члена сімї власника без надання іншого жилого приміщення. У звязку з викладеним, на думку суду, відсутні передбачені законом підстави для виселення відповідача\~\~[PERSON] зі спірної квартири ,тому в частині позовних вимог слід відмовити. З урахуванням заявлених позовних вимог та у відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує судовий збір в розмірі 1725 грн. на користь держави ( позовна вимога про виселення немайнового характеру судовий збір в розмірі 640 горн. Сплачено судовий збір відповідно до позовної вимоги про визнання права власності на квартиру становить 2\~735 грн. з урахуванням сплачених при подачі позову в розмірі 1010 грн. залишається 1725 грн.) На підставі ст.ст.57,60,СК України , ст.ст.116,150,156 ЖК України, ст.391ЦК України та

Outcome: approved