Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до розпоряджень Кочерівського сільського голови Радомишльського району Житомирської області від 08.08.2016р. №33-К її було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату працівників будинку культури. Проте з таким розпорядженням про звільнення позивач не погоджується, вважає, що її звільнення з посади директора будинку культури за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України незаконне та безпідставне. Позивач вказує на те, що про наступне вивільнення її персонально не попередили за два місяці; не враховано її переважне право на залишенні на роботі; не запропоновано іншу роботу в цій же установі, в той час як в період скорочення в сільській раді була вакансія спеціаліста бухгалтерського обліку; не створена комісія по перевірці кадрів для зясування обставин переважного права залишення на роботі та інші обставини; вона як інвалід третьої групи загального захворювання не підпадає під скорочення. У судовому засіданні позивач, свої позовні вимоги підтримала та пояснила суду, що про своє скорочення її персонально за два місяці ніхто не попереджав, при звільненні їй не надали чергову відпустку про, що вона зверталась до Кочерівської сільської ради з письмовою заявою від 08.08.2016 р. Зазначила, що на посаді директора Будинку культури с.Кочерів вона працює з 01.04.2005 року, а тому має переваги за стажем роботи перед іншими працівниками Кочерівської сільської ради та бібліотеки, крім того їй не запропонували вакантну посаду спеціаліста бухгалтерського обліку, на яку була прийнята [PERSON] Також позивач вказала що, взагалі не могла підпадати під скорочення, тому що з 20.07.2016р. і до 20.07.2017р. вона, як інвалід 3 групи загального захворювання, проходить [PERSON] програму реабілітації інваліда, видану Коростишівською міжрайонною МСЕК Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи №1575від 20.07.2016р. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, пояснив суду, що вказані позивачем підстави як інвалідність 3 групи загального захворювання та наявність у неї спеціальності не підпадають під категорію працівників звільнення яких з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається. Кодексом законів про працю України на роботодавця не покладено обовязок визначати можливе переважне право одного працівника на залишення на роботі перед іншими працівниками, які обіймають різні посади. Власник або уповноважений ним орган вправі, а не зобовязаний, і лише в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Щодо наданої позивачем [PERSON] програми реабілітації інваліда №1575 від 20.07.2016р. представник відповідача пояснив, що відповідно ч.3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та ст.172 КЗпП України роботодавець зобовязаний враховувати такі медичні рекомендації у випадках передбачених законодавством при створенні умов праці інваліда. В даному випадку така [PERSON] програма реабілітації не відносить позивача до категорії працівників, звільнення яких не допускається з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Третя особа - сільський голова [PERSON] також позовні вимоги [PERSON] не визнала і пояснила сду, що при звільненні [PERSON] не були порушені норми чинного трудового законодавства. Відповідно до ч.1 ст.492 КЗпП, про наступне вивільнення [PERSON] персонально попереджена не пізніше ніж за два місяці. З Повідомлення про скорочення через два місяці згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП [PERSON] ознайомлена 18.05.2016р. в присутності свідків та від підпису про ознайомлення відмовилась. В день звільнення 08.08.2016р. їй видана трудова книжка та в цей же день подано заявку до державного казначейства про перерахування розрахункових коштів на зарплатну банківську карточку. Кошти позивачу зараховані на банківську карточку 09.08.2016р. Оскільки директор Будинку культури - це одна штатна посада з одним працівником фактично тому не було по відношенню до кого визначати переваги, передбачені ч.1 та ч.2 ст.42 КЗпП.З дати попередження позивача про скорочення і до дати звільнення вільних посад в Кочерівській сільській раді не було. Позивач не є членом профспілки та в Кочерівській сільській раді профспілкова організація відсутня. Чинним законодавством не передбачено створення додаткової комісії по перевірці кадрів по зясуванню обставин переважного права залишення на роботі. Крім того, за скаргою [PERSON], Управлінням Держпраці в Житомирській області 1 та 2 вересня 2016 року проведено позапланову перевірку щодо законності її скорочення про що складено Акт перевірки №06-16-007/0635. За результатами перевірки процедуру звільнення в звязку з скороченням не порушено. [PERSON] відмовлялась ставити підпис на всіх розпорядженнях та повідомленнях про скорочення, відпустки та звільнення, а в суді дає неправдиві свідчення щодо недотримання процедури скорочення. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що 18.05.16р. о 17 годині 30 хвилин в приміщенні сільської ради, в присутності сільського голови [PERSON] та директора Будинку культури [PERSON] секретар сільської ради [PERSON] персонально для [PERSON] зачитала Повідомлення про її скорочення через два місяці згідно п.1 ст.40 КЗпП України в звязку з скороченням штату працівників Будинку культури відповідно до Рішення сесії №79 від 13.04.2016р. та Розпорядження сільського голови №22-к від 18.05.2016р., [PERSON] відмовилась поставити свій підпис про ознайомлення з Повідомленням про скорочення від 18.05.2016р., в звязку з чим свідки зробили письмовий запис про таку відмову на Повідомленні та підписались під ним, а також склали окремий Акт від 18.05.2016р. про відмову [PERSON] від підпису на Повідомленні про скорочення, також 08.08.2016р. о 17 годині 45 хвилин в приміщенні сільської ради, в присутності директора Будинку культури [PERSON] секретар сільської ради [PERSON] зачитала Розпорядження сільського голови №33-К від 08.08.2016р. про звільнення [PERSON] з посади директора Будинку культури. [PERSON] отримала трудову книжку про що розписалась в книзі обліку руху трудових книжок та відмовилась поставити свій підпис на Розпорядженні про звільнення про що свідки склали Акт від 08.08.2016р. Вислухавши пояснення сторін по справі, свідків дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що згідно з Розпорядженням Кочерівського сільського голови від 17.05.2016р. № 21-К позивач [PERSON] з 18.05.2016р. поновлена на посаді директора Будинку культури с.Кочерів. 18.05.2016р.17 годині 30 хвилин секретар сільської ради [PERSON] в приміщенні сільської ради зачитала [PERSON] Повідомлення про її звільнення через два місяці згідно п.1 ст.40 КЗпП у звязку скороченням штату працівників Будинку культури, в тому числі посади директора. Про зміни організаційної структури, штатного розпису та скорочення штату працівників будинку культури Кочерівської сільської ради свідчить Розпорядження Кочерівського сільського голови №22-К від 18.05.2016р., яке прийняте на підставі Рішення 6 сесії 7 скликання Кочерівської сільської ради № 79 від 13.04.2016 року, згідно якого скорочено всі наявні штатні посади працівників будинку культури: директор будинку культури 1 штатна одиниця, технічний працівник 1 штатна одиниця. Те, що [PERSON] 18.05.2016р. була ознайомлена з Повідомленням про скорочення посади директора Будинку культури і про подальше її звільнення підтверджується Актом від 18.05.2016р. за підписом свідків [PERSON], [PERSON] [PERSON] та сільського голови [PERSON], які були присутні під час ознайомлення з Повідомленням та підтвердили це в суді. В цій частині суд критично оцінює покази [PERSON] про відсутність персонального повідомлення про наступне вивільнення, так як вони спростовуються показами свідків та матеріалами справи, в тому числі заявою [PERSON] на імя сільського голови від 08.08.2016р. про надання відпустки в звязку зі звільненням. Будь-яких інших обставин, за яких [PERSON] стало відомо про подальше вивільнення у звязку зі скороченням вона не вказала. Відповідно до абз.6 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] була персонально повідомлена 18.05.2016р. про наступне вивільнення в належний спосіб та строки визначені ч.1ст.492 КЗпП України. Відповідно до ч.2 ст.492 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Статтею ст.42 КЗпП України передбачено застосування переважного права працівника на залишення на роботі та категорії працівників, які мають відповідні переваги при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації. Згідно штатного розпису на 2016 рік, штат Будинку культури затверджено в кількості 1,25 штатних одиниць, а саме 1 штатна одиниця - директор будинку культури та 0,25 штатної одиниці техпрацівник, які підлягають скороченню. За відсутності в штаті Будинку культури інших працівники, фактично не було по відношенню до кого визначати переваги, передбачені ч.1 та ч.2 ст.42 КЗпП України. Суперечать вимогам чинного законодавства доводи позивача про те, що Кочерівський сільський голова при здійсненні вивільнення зобовязана була перевести її на посаду завідуючої бібліотеки, а останню звільнити як менш кваліфікованого працівника з меншим стажем роботи. Відповідно до абз.4 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування). Відповідно до ч.3 ст.492 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Згідно з Повідомленням Кочерівської сільської ради про скорочення від 18.05.2016р., Запереченням на позовну заяву №325 від 22.09.2016р. та Довідкою про відсутність вільних посад, з дати повідомлення про скорочення та на день звільнення [PERSON] в Кочерівській сільської раді та її закладах вакансій не було. В судовому засіданні [PERSON] вказала, що в період її скорочення була вільною посада спеціаліста бухгалтерського обліку, яку їй не запропонували. Як вбачається з матеріалів справи Розпорядженням Кочерівського сільського голови від 17.05.2016р. №20-К на посаду спеціаліста бухгалтерського обліку з 18.05.2016р. прийнята [PERSON], яка рекомендована на дану посаду рішенням конкурсної комісії Кочерівської сільської ради від 16.05.2016р. Про проведення конкурсу на заміщення посади спеціаліста бухгалтерського обліку були надані відповідні оголошення в районній газеті «Зоря Полісся» за №9 від 26.02.2016 року та за №16 від 15.04.2016 року. [PERSON] участі в конкурсі не брала. За Розпорядженням №20-К від 17.05.2016р. про прийняття на роботу [PERSON] та Розпорядженням №22-К від 18.05.2016р. про скорочення [PERSON] видно, що станом на 18.05.2016р. посада спеціаліста бухгалтерського обліку була зайнята. Таким чином, в судовому засіданні встановлено відсутність можливості перевести [PERSON] за її згодою на іншу роботу в звязку з відсутністю таких посад в Кочерівській сільській раді, в тому числі з урахуванням виду професій і спеціальностей, які доступні [PERSON] за станом здоровя та зазначені в її [PERSON] програмі реабілітації інваліда №1575 від 20.07.2016р. Позивач не надала жодного нормативного обгрунтування в частині того, що наявна в неї інвалідність 3 групи загального захворювання та призначена Коростишівською міжрайонною МСЕК Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи [PERSON] програма реабілітації інваліда №1575 від 20.07.2016р. відносить позивача до категорії працівників, які не підпадають під скорочення. В разі звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП діють обмеження на звільнення окремих працівників, встановлені ст.184 КЗпП (жінок вагітних і тих що мають дітей віком до трьох років (до шести- у випадках передбачених ч.2 ст.179 КЗпП), одиноких матерів за наявності дитини віком до 14 років або дитини-інваліда), ст.1861, ч.1 ст.197 КЗпП, Законами «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» та «Про забезпечення молоді, яка отримала вищу або професійну-технічну освіту, першим робочим місцем з надання дотації роботодавцю» (молодих працівників віком від 14 до 28 років, прийнятих після закінчення чи припинення навчання протягом 2 років після вступу на роботу). Відсутня пряма заборона на звільнення за скороченням працівників з інвалідність 3 групи загального захворювання та проходженням [PERSON] програми реабілітації інваліда. Спеціальні умови щодо збереження протягом року середнього заробітку працівника з інвалідність передбачено ст.25 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» за умови, що інвалідність сталась внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, які проходять професійну реабілітацію, у тому числі професійну підготовку і перепідготовку згідно з індивідуальною програмою реабілітації. Позивач не надала доказів того, що має інвалідність в наслідок трудового каліцтва або професійного захворювання на посаді директора Будинку культури. Проаналізувавши вимоги чинного трудового законодавства та встановлені судом обставини справи, а також матеріали перевірки Кочерівської сільської ради Управлінням Держпраці у Житомирській області, суд приходить до висновку про відсутність порушення у звільненні [PERSON] в звязку з скороченням посади директора Будинку культури. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, позивач сам визначає предмет і підставу позову, а обовязок подавати докази покладається на сторони процесу, суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобовязаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи встановлені по справі обставини та зазначені вимоги чинного законодавства, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed