Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона перебуває з 25.07.2014. За час шлюбу народилися: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Два роки проживають окремо, не підтримують сімейних відносин, шлюб розпався. Позивач просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 25.07.2014 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис №84. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, в письмовій заяві просить справу слухати в її відсутності, позов задовольнити. В судове засідання [PERSON] не з`явився, в письмовій заяві просить справу слухати в його відсутності, позов визнає. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 25 липня 2014 року, актовий запис №84, місце державної реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горохівського районного управління юстиції Волинської області. Після одруження прізвище дружини не змінювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що між сторонами припинено сімейні стосунки через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сімейне життя. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. З врахуванням вимог ст.ст.24,55,56 СК України суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судові витрати суд залишає за позивачем, оскільки на їх стягненні вона не наполягає. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved