Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Зінкевич Д.С., звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд визнати припиненим договір поруки №К4КС/LON/067-Р від 20 жовтня 2009 року укладений між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] в якості забезпечення виконання зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Все для соків» за кредитним договором №К4КС/LON/067 від 20 жовтня 2009 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 20 жовтня 2009 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» для забезпечення виконання обов`язків позичальника ТОВ «Все для соків» перед кредитором ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено договір поруки №К4КС/LON/067-Р, предметом якого є зобов`язання поручителя перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов`язання. У розділі 4 договору сторони встановили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язання за кредитним договором. Згідно повідомлення від 20 січня 2010 року № 31 від ПАТ КБ «ПриваБанк» позичальником не виконуються належним чином умови кредитного договору, згідно яких останній повинен щомісяця до 25 числа сплачувати відсотки та винагороди за кредитне обслуговування, а також позичальник повинен був сплатити до 25 січня 2010 року кредит в сумі 812 871,00 грн. по графіку зменшення поточного ліміту, тобто станом на 25 січня 2010 року позичальником ТОВ «Все для соків» не сплачено на користь кредитора АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 812871, 00 грн., а тому з 26 січня 2010 року банк отримав право вимоги до позичальника та до нього, як поручителя. Проте АТ КБ «ПриватБанк» своєчасно не реалізував своє право на захист порушеного права та не звернувся протягом шести місяців, а саме: в період часу 26 січня 2010 року по 26 липня 2010 року із позовом (вимогою) до поручителя [PERSON] в зв`язку з чим, на його думку, порука є припиненою, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки у договору поруки не встановлено строку його дії. У зв`язку з чим 25 квітня 2018 року ним направлено лист щодо припинення договору поруки, на який відповіді так й не отримав, отже він вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом. 19 жовтня 2018 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 12 грудня 2018 року від представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й позичальник, та оскільки зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, проте заборгованість за кредитним договором від 20 жовтня 2009 року №К4КС/LON/067 в повному обсязі не погашена, а тому, на її думку, підстави для визнання договору поруки припиненим відсутні. 06 березня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити із зазначених підстав та наполягав, що строк позовної давності слід відраховувати з 25 квітня 2018 року, тобто з дня направлення поручителем пропозиції банку щодо припинення спірного договору поруки, тому просив відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача щодо застосування строку позовної давності до зазначених позовних вимог, яке крім того, вважає таким, що подане не в процесуальний спосіб. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позов за необґрунтованістю, та 09 квітня 2019 року подала до суду клопотання про застосування строку позовної давності посилаючись на те, що право на позов у позивача виникло з моменту звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом у 2011 році щодо солідарного стягнення заборгованості з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] , ТОВ «Все для соків», проте таким правом він скористався лише 01 жовтня 2018 року, тобто після спливу строку позовної давності встановленого ст. 256 ЦК України, тому просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача ТОВ «Все для соків» в судове засідання не з`явився у адресованій суду заяві просив справу розглядати у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, заслухавши думку учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Так, з матеріалів справи вбачається, що 20 жовтня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Все для соків» укладено кредитний договір №К4КС/LON/067, про надання кредитного ліміту в розмірі 8 941 580, 16 грн. строк повернення якого, згідно графіку зменшення поточного ліміту (додаток № 1), згідно якого кредитний ліміт зменшується до 0,00 грн. 19 жовтня 2010 року. Строк дії договору - до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 6.1 Договору). Згідно складеного відповідачем розрахунку заборгованості по зазначеному договору станом на 08 червня 2010 року, останнє погашення здійснено 04 грудня 2009 року. 20 жовтня 2009 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки №К4КС/LON/067-Р, предметом якого є надання поруки Поручителем перед кредитором за виконання ТОВ «Все для соків» своїх зобов`язань за кредитним договором від 20 жовтня 2009 року № К4КС/LON/067-Р, згідно якому Кредитор надав Боржнику кредит в сумі 9 389 694, 84 грн., а боржник зобов`язаний повернути кредит в строк до 19 жовтня 2010 року, сплачувати за його користування відсотки в розмірі 26% річних в дату сплати процентів, якою є 25 число кожного місяця. Згідно п. 1.2 договору Поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник. Згідно цього пункту Поручитель відповідає перед Кредитором всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності. Договір поруки вступив в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором (п. 4.1 Договору). 20 січня 2010 року директором філії «КиївСіті» ПАТ КБ «ПриватБанк» Скудар Р.В . на адресу позичальника ТОВ «Все для соків» надіслано повідомлення про термінове погашення простроченої заборгованості по кредиту, відсоткам та пені, загальна заборгованість в розмірі 9569476, 72 грн., яке отримано 17 лютого 2010 року. 22 серпня 2011 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ТОВ «Все для соків» суму заборгованості за кредитним договором № К4КС/LON/067 в розмірі 13055217,91 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (в тому числі щодо [PERSON] ), з якого також вбачається, що представник позивача Зінкевич Д.С . приймав участь при розгляді зазначеної справи, в якості представника [PERSON] , тобто був обізнаний про прийняте судом рішення. 12 грудня 2013 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 22 серпня 2011 року по цивільній справі № 2-5388/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON] , ТОВ «Все для соків» про стягнення заборгованості - скасовано (за нововиявленими обставинами) в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] за кредитним договором №К4КС/LON/067 від 20 жовтня 2009 року в розмірі 13 055 217, 91 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № К4КС/LON/067 від 20 жовтня 2009 року в розмірі 13 055 217, 91 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили. Про що було відомо представнику позивача [PERSON] - Зінкевичу Д.С. , згідно його пояснень даних в судовому засіданні. Відповідно до детальної інформації про юридичну особу, наданої позивачем - ТОВ «Все для соків» з 19 березня 2015 року перебуває в стані припинення. 25 квітня 2018 року позивач [PERSON] направив ПАТ КБ «ПриватБанк» пропозицію про припинення договору поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, відповідь на яку не отримано. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи, що заборгованість за кредитним договором №К4КС/LON/067 від 20 жовтня 2009 року, забезпеченого договором поруки № К4КС/LON/067-Р від 20 жовтня 2009 року, стягнута зокрема з поручителя [PERSON] за рішенням суду від 12 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, та про прийняття якого було відомо позивачу, який своїм правом пред`явлення вимоги щодо визнання спірного договору поруки припиненим не скористався, що вбачається як з рішення суду так і з пояснень представника позивача наданих в судовому засіданні; та враховуючи встановлену законодавством правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, з огляду на наявність зазначеного рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, та позивачем не надано доказів щодо нарахування банком після ухваленням судом такого рішення, передбачених договором процентів за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, тобто доказів порушенням прав чи інтересів позивача, а само по собі припинення такого договору поруки, на підставі частини 4 ст. 559 ЦК України на сьогоднішній день є неможливим, тому суд визнає такий позов необґрунтованим, що відповідає позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі №202/4494/16-ц, та відмовляє в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права позивача. При цьому, щодо клопотання представника відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до зазначених позовних вимог, суд зазначає наступне, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. А відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону, що відповідає позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року по справі №372/1036/15-ц. За таких, підстав суд відмовляє в задоволенні позову за необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed