Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], 25.12.1993 року, у Другому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, зареєстрували шлюб, актовий запис № 1078. Дітей від шлюбу сторони не мають. [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що вони мають різні погляди на сімейне життя, розбіжності у створенні сім'ї, з 2003 року не спілкуються та спільно не проживають. Посилаючись на викладене, позивач просив суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явилися, позивач до судового засідання надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, справу розглянути заочно, відповідач, про час, дату та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд ухвалив розглядати справу заочно. Частино 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи викладене, судом не проводилась фіксація судового процесу звукозаписувальним технічним засобом. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню із наступних підстав. Як випливає з матеріалів справи, 25.12.1993 року, [PERSON] та [PERSON], у Другому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, зареєстрували шлюб, актовий запис № 1078 (свідоцтво про шлюб (повторне) серія [NUMBER] від 28.11.2013 року). Дітей від шлюбу сторони не мають. [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що вони мають різні погляди на сімейне життя, розбіжності у створенні сім'ї, з 2003 року не спілкуються та спільно не проживають.. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. ст. 104-105, 110 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу. За таких обставинах, суд дійшов висновку, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше подружнє життя та збереження сім'ї стало неможливим із-за несумісності характерів та різних поглядів на подружнє життя, тому шлюб, на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України підлягає розірванню. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3-4, 10, 15-16, 60, 109, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved