Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

[PERSON] у жовтні 2021 року звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті матері вона прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . Разом із тим, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вказана земельна ділянка була передана безкоштовно у приватну власність [PERSON] , на підставі рішення виконкому Кам`янської сільської ради від 17.01.1994 за № 2, однак нею не було отримано державний акт на право власності. Із огляду на викладене, щоб завершити процедуру приватизації земельної ділянки та отримати на своє ім`я правовстановлюючий документ на земельну ділянку позивачка вимушена звернутися до суду. Посилаючись на указані обставини, позивачка просить суд визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки, яка розташована по [ADDRESS] , та була передана у приватну власність на підставі рішення виконкому Кам`янської сільської ради від 17.01.1994 за №2 [PERSON] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 19.10.2021 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 18.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги обґрунтувавши обставинами, які зазначені у позові та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, але подав заяву, у якій просить суд справу розглядати без його участі, відзив на позовну заяву не має наміру подавати, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивачки та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані із спадковими спорами, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] у [ADDRESS] (а.с. 5-6, 35). Після смерті матері позивачка прийняла спадщину та 22.04.2019 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яке було видано державним нотаріусом Тростянецької районної державної нотаріальної контори Воропай В.В., на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , а також зареєструвала своє право власності на успадковане майно (а.с. 7-9). Разом із тим, постановою державного нотаріуса Тростянецької районної нотаріальної контори Воропай В.В. від 22.09.2021 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 11). Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ураховуючи, що державним нотаріусом відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, позивачка обґрунтовано звернулася до суду. Відповідно до повідомлення та Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру за № 67729379, №67729516 від 10.12.2021, наданих державним нотаріусом Тростянецької районної державної нотаріальної контори Воропай В.В., після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена спадкова справа за № 77/2019 та 22.04.2019 видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] на житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] . Заповіті від її імені не посвідчувався. Отже, позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , а інших спадкоємців, крім позивачки, які б прийняли спадщину після її смерті судом не встановлено. Як установлено судом часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] , є [INFO] . Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, які виникли з моменту набрання ним чинності. За змістом пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Правила книги шостої цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Ураховуючи викладене та час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спірні правовідносини щодо спадкування після її смерті регулюються нормами ЦК УРСР. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Як вбачається з рішення 31 сесії 7 скликання Тростянецької міської ради від 13.03.2020 за № 165 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Кам`янської сільської ради № 2 від 17.01.1994 року «Про приватизацію земельних ділянок» в додаток до рішення виконавчого комітету Кам`янської сільської ради від 17.01.1994 за № 2 «Про приватизацію земельних ділянок», були внесені зміни шляхом викладення пункту 116 додатку в новій редакції, згідно якого [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва площею 0,05 га, та для особистого селянського господарства площею 0,43 га, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно повідомлення наданого відділом № 2 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Сумській області за №559/54-21 від 14.12.2021 у електронній базі та книгах реєстрації державних актів на право приватної власності на землю, на право власності на земельну ділянку, на земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS] , факту реєстрації документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та факту реєстрації державного акта не встановлено (а.с. 45). Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно з частиною 1 статті 126 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла до 01 січня 2013 року, документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є державний акт на право власності. Земельний кодекс України у редакції чинній до 01 січня 2013 року, установлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано-право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком установлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 14-652цс18. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , набула право на спадкування усіх її прав та обов`язків, що належали останній, включно із правом на завершення приватизації земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] , однак через відсутність правовстановлюючого документа позивачка, згідно із положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат», не одержала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, тому захищаючи охоронювані законом права позивачки, таке право у порядку спадкування за заповітом слід визнати за нею рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved