Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з [PERSON] на свою користь основну суму боргу у розмірі 51000,00 грн. та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 4325,92 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору, мотивуючи тим, що відповідачем порушено умови договору позики в частині своєчасного повернення грошових коштів, що є предметом позовних вимог. 02 липня 2014 року представник позивача [PERSON] в судовому засіданні подала заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви позивач просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь основну суму боргу у розмірі 49000,00 грн. та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 4200,0 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що 27 березня 2011 року позивач позичила відповідачу грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США, що підтверджується борговою розпискою, яка написана відповідачем власноруч, де передбачено, що відповідач зобов'язувався повернути грошові кошти до 27 травня 2011 року. Однак, у визначений за домовленістю між сторонами строк, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, лише після звернення позивача до правоохоронних органів відповідач частково повернув кошти в сумі 2000,00 грн., залишок коштів наміру повертати не має, борг до цього часу не повернуто, всі зусилля позивача вирішити питання в досудовому порядку виявились марними, тому позивач вимушена звернутись до суду з вимогою стягнути з відповідача борг за договором позики на загальну суму 49000,00 грн., з урахуванням трьох відсотків річних від суми боргу в розмірі 4200,00 грн., що передбачено ст.625 Цивільного кодексу України, що є предметом позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що дійсно 27 березня 2011 року відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США, які зобов'язувався повернути до 27 травня 2011 року. Відповідач наголосив, що перебував з позивачем у дружніх відносинах, за попередньо досягнутою домовленістю між ними, отримані кошти відповідач мав намір спрямувати на розвиток спільного бізнесу, а позивач мала отримувати доходи від бізнесу у вигляді щомісячних виплат, хоча ці обставини не було відображено у борговій розписці. Однак, внаслідок впливу певних життєвих обставин змінилось матеріальне становище відповідача, розпочата спільна справа з позивачем не принесла очікуваних прибутків, що негативно вплинуло на відносини з позивачем, яка почала вживати всіх можливих заходів впливу на відповідача з метою повернути кошти. Відповідач визнає, що має зобов'язання перед позивачем та має намір повернути грошові кошти в розмірі 49000,00 грн., однак не погоджується з сумою нарахованих позивачем відсотків, які визначенні в розмірі 4200,00 грн., оскільки за умовами боргової розписки сторонами не було передбачено сплату відсотків за користування грошима, тому в цій частині позовних вимог просив відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 27 березня 2011 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США, які зобов'язувався повернути до 27 травня 2011 року, факт отримання грошових коштів підтверджується письмовою розпискою, яка датована 27 березня 2011 року, та в оригіналі зберігається у позивача. (а.с.5) Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, 23 листопада 2012 року та 30 грудня 2012 року відповідач повернув позивачу грошові кошти в сумі 2000,00 грн., рівними частинами по 1000,00 грн., факт отримання грошових коштів підтверджується особистою розпискою позивача, обставини щодо часткового виконання відповідачем зобов'язань по договору визнані представником позивача в судовому засіданні. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору позики в частині своєчасного повернення грошових коштів, на час звернення позивача до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу в повному обсязі не повернув, в порядку ст.1051 Цивільного кодексу України, відповідач не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики. Згідно з ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно правовим актом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення основної суми боргу в розмірі 49000,00 грн., що є предметом договору позики, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах даного спору визнав позовні вимоги в цій частині, не заперечував факт неналежного виконання з його боку договірних зобов'язань в межах визначеного борговою розпискою строку, який сплинув 27 травня 2011 року, тому відповідно до положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини визнані сторонами не потребують доказуванню. Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України визначено наслідки порушення договору позичальником, серед іншого передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики. Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору позики в частині несвоєчасного його виконання тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена ст.ст.625, 1050 Цивільного кодексу України, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума боргу за договором позики в розмірі 49 000,00 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 4156,27 грн., які розраховуються за наступною методикою: 49000,00 грн. (основна сума боргу) х 0,003 х 1032 (кількість днів прострочення)/365 = 4156,27 грн., при цьому суд враховує, що представником позивача не наведено методики розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, які відповідно до заяви про зменшення позовних вимог визначені в розмірі 4200,00 грн., тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково, у розмірі визначеному судом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню частково, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] основну суму боргу за договором позики в розмірі 49000, 00 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 4156,27 грн., в іншій позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, виходячи із суми вимог майнового характеру, які підлягають задоволенню, присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 531,56 грн., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, та підтверджується залученим до справи оригіналом платіжного документа. (а.с.1) Враховуючи наведене та

Outcome: partial