overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася в суд з позовом до [PERSON], надалі відповідач, про усунення їй перешкод у користуванні, володінні та розпорядження квартирою шляхом виселення відповідача із квартири по [ADDRESS] В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що відповідач, який є її сином, тривалий час проживає в квартирі [ADDRESS] яка є її власністю. Вселявся [PERSON] із її дозволу, проте, по теперішньому місці проживання вона не може знаходиться і хоче скористатися своєю квартирою для проживання. Однак, [PERSON] в добровільному порядку квартиру не звільняє, чим чинить їй перешкоди як власнику майна, що змусило її звернутися до суду. Відповідач в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не подав, тому суд в порядку ст.ст. 169, 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказах. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Згідно реєстраційного посвідчення від 18.04.1997р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 07.03.1997р. за реєстром №2094. Також, як вбачається із свідоцтва про право власності від 28.05.1997р. квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Із наданих пояснень позивача свідчить, що вона проживає разом із своїм колишнім чоловіком по [ADDRESS] Відповідач [PERSON] проживає в квартирі по [ADDRESS]. В неї із колишнім чоловіком виникли неприязні відносини, вона є особою пенсійного віку, часто хворіє, і хоче поселитися у власну квартиру. Згідно Акту від 31.07.2015р., який складений комісією ДП-2 ЖЕК-13 ЖБК [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 386 ЦК України власник, який має можливість передбачити порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Вказані норми законодавства передбачають усунення будь-яких порушень права власності, у тому числі й шляхом виселення. За таких обставин, за відсутності домовленості щодо користування житловим приміщенням та згоди власника на проживання в її квартирі відповідача, наявність у [PERSON] іншого житла для проживання із зареєстрованим місцем проживання, він не позбавлений права ним користуватися, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про виселення [PERSON] із квартири слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу відшкодовуються за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] (надалі-Позивач) звернулася в суд з позовом до Заболоттівської селищної ради Ратнівського району Волинської області (надалі-Відповідач) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування поданої заяви Позивач зазначила, що 08.02.2016 року померла її мати [PERSON] За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все майно заповіла Позивачу. У встановлений законом шестимісячний строк Позивач не звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини на спадкове майно, у звязку з тим, що після смерті [PERSON] вона доглядала за спадковим майном, зберігала правовстановлюючі документи і таким чином вважала, що прийняла спадщину. Позивач була переконана, що прийняла спадщину і є власником вищезазначеного майна. Являючись спадкоємцем на майно за заповітом, має намір оформити відповідні документи на прийняття спадщини, в звязку з чим звернувся до Ратнівської державної нотаріальної контори, де було відмовлено в звязку з пропущенням шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини. В судове засідання Позивач не з'явилася, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач заявлений позов визнав, просить справу розглянути по суті у відсутності їх представника, подавши про це письмове клопотання до суду. Дослідивши матеріали справи, Суд дійшов висновку про підставність заявлених вимог. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. За ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В силу ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З довідки, виданої Заболоттівською селищною радою Ратнівського району Волинської області № 1066 від 06.11.2017 року слідує, що житловий будинок з погосподарськими будівлями розташованими по вул. Приозерній, 41 в с. Тур Ратнівського району Волинської області належить [PERSON], яка померла 08.02.2016 року. Заповіт посвідчувався 04.03.2009 року за № 15. Спадкоємцем за заповітом є Позивач. Із заповіту від 04.03.2009 року, посвідченого Турською сільською радою Ратнівського району Волинської області і зареєстрованого за № 15 слідує, що [PERSON] заповіла все своє майно Позивачу. Свідоцтвом про смерть стверджено, що [PERSON] померла 08.02.2016 року. За таких обставин, в звязку з володінням і розпорядженням майном за заповітом, фактичним прийняттям спадщини, доглядом за будинком та зберіганням особистих документів спадкодавця, суд вважає, що пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини є з поважних причин, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася в суд з позовом до ТБ «Галицька Універсальна Товарна Біржа», третя особа: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, в якому просить визнати дійсним дублікат договору купівлі-продажу квартири, посилаючись на те, що 28.04.1999 року її мати [PERSON] уклала з [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 54,9 кв.м. Даний договір був оформлений та посвідчений ТБ «Галицька Універсальна Товарна Біржа». Після смерті матері в позивачки виникла необхідність в юридичному оформленні права власності на дану квартиру, тому просить суд визнати дійсним дублікат даного договору, оригінал якого було втрачено. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що у зв'язку з недотриманням вимог закону про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу квартири вона не може виготовити правовстановлюючі документи. Також зазначає, що нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу неможливо, оскільки зареєстрований на товарній біржі договір не являється правовстановлюючим документом. Всі зобов'язання по договору купівлі-продажу сторонами виконанні, майнові претензії відсутні. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, посилаючись на мотиви, викладені в позовній заяві та просить його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник Першої Тернопільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просить справу розглядати без присутності їх представника. Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, встановив наступне. 28.04.1999 року між [PERSON], який діє від свого імені, [PERSON], яка діє від свого імені, [PERSON], [PERSON], як діяли від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] (Продавці) та [PERSON] (Покупець)

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася в суд із позовними вимогами, до [PERSON], надалі відповідач, про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно не надає жодної допомоги на її утримання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак попередньо подала суду письмову заяву, згідно якої просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні обставини справи. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 18 червня 2013 року розірвано, що стверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.06.2013 року справа №607/7409/13-ц. Від шлюбу у сторін народилася дочка - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження виданого повторно 30.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №34. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] добровільно не бере участі в утриманні дочки, матеріальної допомоги не надає. Як вбачається з довідки виданої ЖЕК №13 ЖБК від 10.06.2015р. №310, малолітня дочка [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає разом із позивачкою за адресою [ADDRESS] Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини. Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, суд враховуючи приписи статті 182 Сімейного кодексу України, пояснення позивача, вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення із [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх доходів та заробітку починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, матеріальне становище дитини, на яку призначаються аліменти. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь Державного бюджету слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася в суд із позовом до [PERSON], надалі відповідач, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 02.09.2004р. актовий запис №36. Згідно заяви представник позивача просить справу розглядати без участі, позовні вимоги підтримує. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] зазначає, що між сторонами втратилося почуття любові, тривалий час сімейних стосунків не існує, відповідач проживає окремо, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач в судові засідання не з'являвся, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подав. Тому, суд в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів і постановляє заочне рішення. Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 вересня 2004 року, актовий запис №36, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу (повторне) від 18.03.2009р. №052435, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції. Від даного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] від 25.05.2005р. Між подружжям склалися неприязні відносини, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних стосунків, не проживають разом. Сумісне життя подружжя є неможливим, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. З врахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася в суд із позовом до [PERSON], надалі відповідач, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 04.06.1998р. актовий запис №525. Представник позивача в судовому засіданні заявлений позов [PERSON] підтримує, в його обґрунтування зазначає, що між сторонами виникли неприязні відносини, із 2012 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер і збереження сімї є неможливим. [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подав. Тому, суд в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів і постановляє заочне рішення. Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 1998 року, актовий запис №525, що підтверджується свідоцтвом про одруження №003800 від 04.06.1998р., виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження №037478 від 22.07.1999р. Між подружжям склалися неприязні відносини, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних стосунків, не проживають разом із 2012 року. Сумісне життя подружжя є неможливим, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. З врахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася в суд із позовом до [PERSON], надалі відповідач, про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалося, вони стали чужими один одному, втратили почуття взаємоповаги та любові один до одного, їх шлюб носить формальний характер і збереження сімї є неможливим. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак попередньо подала суду письмову заяву, згідно якої просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала з мотивів викладених у позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, заяви про відкладення розгляду справи не подав, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував щодо їх задоволення. Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2012 року, що стверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ИД №088513, виданого 05.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 715. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Між подружжям склалися неприязні відносини, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. З врахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася в суд позовом до [PERSON], надалі відповідач, в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований 01.09.2004р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №55. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що протягом двох років у сторін сімейне життя не склалося, погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільного господарства не ведуть, сторони мають різні погляди на життя. Відповідач нехтує сімейними цінностями, постійно з його ініціативи виникають сварки, застосовує фізичну силу. А тому [PERSON] вважає, що подальше перебування у шлюбі є неможливим і суперечить її інтересам. В судове засідання з'являтися не має бажання і можливості, оскільки займається вихованням та доглядом дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову не подав. Тому, суд в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів і постановляє заочне рішення. Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2004 року, актовий запис №55, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 21.08.2015р. (повторне), виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. Від даного шлюбу у сторін [INFO] року народилася [PERSON], [INFO] року народився [PERSON]. Між подружжям склалися неприязні відносини, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. З врахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

[PERSON] (надалі-позивач) звернулася до суду з вказаним вище позовом в обґрунтування якого зазначила, що 16.12.2017 року вона звернулася до Катеринопільської селищної ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та отримання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських спору, що розташована по [ADDRESS] . Згідно п. 3 п.п. 3.3 рішення Катеринопільської селищної ради від 22.12.2017 року № 32-4/VII позивачу було надано дозвіл виготовлення технічної документації та складання документа, що посвідчує право оренди земельної ділянки площею 0,12 га. на умовах оренди із земель комунальної власності землі житлової та комунальної забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських спору, що розташована по [ADDRESS] . Позивач зазначає, що на виконання вказаного вище рішення, 03.05.2018 року позивачем було укладено договір на виконання землевпорядних робіт № 71222Кат00220. Під час виконання рішення Катеринопільської селищної ради від 22.12.2017 року № 32-4/VII позивачу стало відомо про надходження скарги від суміжного землекористувача [PERSON] , який висловив заперечення щодо надання позивачу суміжної земельної ділянки, оскільки на його земельній ділянці розташована пасіка, щодо утримання якої існують певні територіальні обмеження. Розглянувши заперечення [PERSON] , Катеринопільська селищна рада прийняла рішення від 05.12.2018 року № 42-1/ VII згідно якого скасувала п.п. 3.3,3.4 рішення Катеринопільської селищної ради від 22.12.2017 року № 32-4/VII. Також позивач зазначає, що тривале оскарження [PERSON] рішення 22.12.2017 року № 32-4/VII перешкодило їй у оформленні договору оренди на спірну земельну ділянку.

Outcome: approved