Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності. [PERSON] вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 лютого 1993 року відділом приватизації державної адміністрації Шевченківського району міста Києва, яке зареєстроване в БТІ м. Києва, про що зроблено запис за №2301. В 1994 році [PERSON] через агентство нерухомості «Сервіс-К» здала в оренду свою квартиру [PERSON]. Після прохання звільнити квартиру та повернути ключі, [PERSON] зник та ключі від спірної квартири не повернув, через що позивач була змушена змінити двері та замки в квартирі. Через деякий час, від сусідів [PERSON] стало відомо про те, що приходив покупець на її квартиру - [PERSON]. На початку 2008 року [PERSON] зателефонував чоловік і повідомив про те, що у нього є документ на її квартиру, який надає йому право розпорядитися нею, в зв'язку з чим, 07.02.2008 року, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з проханням накласти арешт на [ADDRESS], та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 07.02.2008 року було накладено тимчасове застереження на спірну квартиру. 17.10.2011 року [PERSON] від працівників КП «ЖЕК «Покровська» дізналась про те, що до ЖЕКу надано договір купівлі-продажу квартири від 16 серпня 1994 року, згідно з яким [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Також [PERSON] 17.10.2011 року дізналась, що право власності [PERSON] на спірну квартиру виникло на підставі договору купівлі-продажу від 10 серпня 1994 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], інтереси якої представляв [PERSON] на підставі довіреності від 14 липня 1994 року, посвідченої державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Прокопенко Н.Ф., зареєстровано в реєстрі за № 2-479. [PERSON] зазначала, що довіреності на ім'я [PERSON] ніколи не видавала, а оригінал свідоцтва на право власності на спірну квартиру знаходиться у неї на руках, в зв'язку з чим [PERSON] звернулась до суду за захистом свого порушеного права, посилаючись на ч. 1 ст. 388, 392 ЦК України просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] та витребувати у [PERSON] нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2012 р. залучено до участі у справі у якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року позивач [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.13 том 2) та Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.11.2012 р. залучено до участі у справі правонаступника позивача [PERSON] - [PERSON] (а.с. 61 том 2). Також під час розгляду справи судом було залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Головне управління юстиції в м. Києві. [PERSON], як правонаступник [PERSON], просила, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та заяви про зміну підстав позову, визнати недійсним договір від 10.08.1994 р., посвідчений держаним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Коваль О.Г., зареєстрований в реєстрі за №7с-248 укладений між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON] на підставі доручення від 14.07.1994 р., та [PERSON]; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON]. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що [PERSON] їй заповіла квартиру [ADDRESS] і речі домашньої обстановки та домашнього вжитку на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Орловською О.Е., зареєстрований у реєстрі за №4С-523. Вказала, що спірна квартира, що входить до складу спадщини померлої [PERSON] належить [PERSON] як спадкоємцю за заповітом, з часу відкриття спадщини, тобто з [INFO] року, та вибула з володіння [PERSON] не з її волі, оскільки [PERSON] не мав права відчужувати спірну квартиру [PERSON], що підтверджується відповіддю Шостої державної нотаріальної контори від 27.03.2012 року №1062/02-16 (а.с.246), висновком експерта НДЕКЦ №971 від 26.10.2012 року, висновком експерта НДЕКЦ №970 від 25.10.2012 року, висновком експерта Київського НДІСЕ, якими встановлено, що підпис від імені [PERSON] в довіреності від 14.07.1994 року виконаний не [PERSON], а іншою особою; відтиск печатки в довіреності від 14.07.1994 року було нанесено способом високого друку за допомогою кліше; та відтиск печатки в довіреності від 14.07.1994 року не відповідає зразкам відтисків круглої печатки Шостої Київської державної нотаріальної контори. Отже, квартира [ADDRESS] вибула з володіння власника [PERSON] не з її волі незаконним шляхом на підставі підробленої довіреності. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Інші сторони в судове засідання не з'явилися, повідомлені про дату та час розгляду справи у відповідності до вимог чинного законодавства України. Відповідач [PERSON] В судове засідання не з'явився, направив суду письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог та просив суд розглядати справу за його відсутності, зазначивши, що власником спірної квартири не являється, претензій ні до однієї із сторін не має. Представник відповідача [PERSON], в судове засідання не з'явився, в попередніх судових засіданнях під час розгляду справи проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, а також вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві направило письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог, просили розглядати справу у відсутність їх представників Вислухавши пояснення представника [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі розпорядження №438 від 25.02.1993 року органу приватизації Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва «Про приватизацію квартири [ADDRESS]» за заявою [PERSON] була передана їй в приватну власність (т.1, а.с.30). Згідно з Розпорядженням органу приватизації Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва №438 від 25.02.1993 року, Відділом приватизації державної адміністрації Шевченківського району міста Києва, було видано Свідоцтво про право власності на житло від 26 лютого 1993 року на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON], та квартира зареєстрована в БТІ м. Києва на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, про що зроблено запис в реєстрову книгу за №2301 від 05.03.1993 р. (т.1, а.с.9). Між [PERSON] та Управлінням житлового господарства Шевченківського району було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 29.03.1993 року та відповідно до копій квитанцій, наявних в матеріалах справи, [PERSON] несла всі витрати по житлово-комунальним та іншим послугам по квартирі [ADDRESS] в період з 1994 року по січень 2012 р. (т.1, а.с.32, 38-153). Згідно довідки КП «ЖЕК «Покровська» вих.№1334 від 29.11.2011 року, власником особового рахунку квартири [ADDRESS] є [PERSON] (т.1, а.с.160). 10 серпня 1994 року між [PERSON], який діяв на підставі доручення, посвідченого Шостою Київською державною нотаріальною конторою, 14.07.1994 року Р2-479 від імені [PERSON], та [PERSON] укладено договір, посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Коваль О.Г., зареєстрованого в реєстрі за №7с.248, згідно умов якого [PERSON], який діяв від імені [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с.237, 241). 16.08.1994 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір, посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Орловською О.Е., зареєстровано в реєстрі за №4с-496, згідно умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с.196). 17.10.2011 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] і [PERSON] (покупці) укладено договір купівлі-продажу частин квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1282, згідно умов якого продавець передав у власність, а покупці прийняли у власність належну продавцю двокімнатну квартиру [ADDRESS], у таких частинах: [PERSON] - 2/3 частини та [PERSON] - 1/3 частину квартири (т.1, а.с.190). Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 28.10.2011 р. №48514 (И-2011) повідомлено, що станом на 01.01.1994 р. згідно з даними Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна - [ADDRESS] на праві власності була зареєстрована за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.02.1993 року; далі право власності на вказану квартиру перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 10.08.1994 р. та від [PERSON] право власності на вказану квартиру перейшло до [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу від 16.08.1994 р. (т. 1, а.с.159). Згідно листа Шостої державної нотаріальної контори вих. №1062/01-16 від 27.03.2012 р. повідомлено, що державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Прокопенко Н.Ф. 14.07.1994 р. за реєстровим №2-479 довіреність від імені гр. [PERSON] не посвідчувалась (т. 1, а.с.246). Відповідно до листа Шевченківського РУ ГУ МВС в м. Києві №59/вх. 802 від 07.02.2013 року вказано, що 19.01.2013 року вказана кримінальна справа №10-31295 внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013110100000906 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (т.2. а.с.90, 92). Згідно проведеної почеркознавчої експертизи, а саме: висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в м. Києві №971 від 26.10.2012 р., проведеної на підставі постанови про призначення почеркознавчої експертизи від 17.10.2012 р. по к/с 10-31295, винесеної слідчим СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Федоренко І.М., підпис від імені [PERSON] в довіреності від 14 липня 1994 року виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою (т.2, а.с.95-100). Відповідно до проведеної технічної експертизи документів, а саме: висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру висновку №970 від 25.10.2012 р., проведеної на підставі постанови про призначення експертизи технічного дослідження документів від 17.10.2012 року по к/с 10-31295, винесеної слідчим СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві Федоренко І.М., відтиск печатки в довіреності від 14 липня 1994 року, було нанесено способом високого друку за допомогою кліше; відтиск печатки в довіреності від 14 липня 1994 року не відповідає зразкам відтисків круглої печатки «Шостої Київської державної нотаріальної контори» в експериментальних зразках, що надані в якості порівняльного матеріалу (т.2, а.с.103-109). Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комплексної технічної та почеркознавчої експертизи документів №5831/5832/13-33/5833/13-32 від 30.09.2013 року, проведеної на виконання Ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 27.02.2013 року, підпис від імені [PERSON], розташований в графі «Подпись» на лицьовій стороні доручення від 14.07.1994 р., посвідченого Шостою Київською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер 2-479, виконаний не [PERSON], а іншою особою; відтиск печатки від імені Шостої Київської державної нотаріальної контори №7, що міститься у дорученні від 14.07.1994 року від імені [PERSON], нанесений не печаткою №7 зазначеної нотаріальної контори, експериментальні зразки відтисків якої надані для дослідження, а іншою печаткою (т.2, а.с.129-133). Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представником відповідача [PERSON] в ході розгляду справи, на даний час державна реєстрація права власності на спірну квартиру здійснена за [PERSON] Згідно статті 41 Цивільного кодексу УРСР (в редакції, що діяв на момент укладання оспорюваного договору) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Частиною 1 статті 48 Цивільного кодексу УРСР (в редакції, що діяв на момент укладання оспорюваного договору) передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Згідно частини 1 статті 63 Цивільного кодексу УРСР (в редакції, що діяв на момент укладання першого договору) угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою. Стаття 64 Цивільного кодексу УРСР (в редакції, що діяв на момент укладання першого договору) передбачає, що довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Частина 1 статті 65 Цивільного кодексу УРСР (в редакції, що діяв на момент укладання першого договору) встановлює, що довіреність на укладення угод, що потребують нотаріальної форми, а також на вчинення дій щодо державних, кооперативних та інших громадських організацій повинна бути нотаріально посвідчена, за винятком випадків, передбачених у цьому Кодексі, та інших випадків, коли спеціальними правилами допущена інша форма довіреності. Оскільки стаття 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції, що діяв на момент укладання першого договору) передбачає, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, то і довіреність на право укладання цього договору повинна бути нотаріально посвідчена. Отже, квартира [ADDRESS] вибула з володіння [PERSON] без її волі, шляхом продажу її [PERSON] громадянином [PERSON] без достатніх повноважень, на підставі довіреності від 14.07.1994 року, яку [PERSON] не підписувала та не видавала, відтиск печатки від імені Шостої Київської державної нотаріальної контори №7, що міститься у дорученні від 14.07.1994 року від імені [PERSON], нанесений не печаткою №7 зазначеної нотаріальної контори. Враховуючи вищенаведене, договір купівлі-продажу від 10 серпня 1994 року, за умовами якого громадянин [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі доручення, яке посвідчено Шостою Київською державною нотаріальною конторою 14 липня 1994 року, реєстровий №2-479, продав на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS], є недійсним. Таким чином, послідуючі договори купівлі-продажу спірної квартири укладені без достатніх правових підстав. Судом встановлено, що [INFO] року [PERSON] померла в м. Києві, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.05.2012 року, про що в Книзі реєстрації смертей 04.05.20122 року зроблено відповідний актовий запис за №45 (т.2, а.с.13). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до листа Шостої Київської державної нотаріальної контори №2703/02-14 від 07.06.2012 р. повідомлено, що 22.05.2012 року за №304/2012 заведена спадкова справа до майна [PERSON], померлої [INFO] року, спадкоємцем якої за заповітом є сестра померлої [PERSON] (т.2, а.с.5). Таким чином, спірна квартира, що входить до складу спадщини померлої [PERSON], належить правонаступнику позивача - [PERSON] з часу відкриття спадщини, тобто з [INFO], а тому спірна квартира підлягає витребуванню на її користь, як єдиного спадкоємця померлої [PERSON], з чужого незаконного володіння у [PERSON], за яким спірна квартира зареєстрована в органах реєстрації, а отже, який відповідно до ст. 182 ЦК України, залишається власником спірної квартири, та у [PERSON] і [PERSON], які є власниками квартири на підставі договору купівлі продажу частин квартири від 17.10.2011 р., однак реєстрація права власності на спірну квартиру за ними, на день винесення рішення не здійснена. Цивільним кодексом України в главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Відповідачі є добросовісними набувачами, що не заперечується і представником позивача. Частина 1 ст. 388 ЦК України передбачає, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом зазначених правових норм та відповідно до вимог ст. ст. 214, 307, 316 ЦПК України підлягають встановленню: чи вибуло майно з володіння власника або володіння особи, якій воно було передане власником у користування, у силу зазначених обставин, а також чи придбав набувач це майно за відплатним договором і чи не знав та не міг знати він про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Ураховуючи вимоги ст. 10 ЦПК України та виходячи зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник зобов'язаний довести, що майно вибуло з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі, а набувач - довести, що він придбав майно за відплатною угодою й що він не знав і не міг знати про те, що придбаває майно в особи, якій не належить право його відчуження. Відповідно до доказів, наявних в матеріалах справи, [PERSON] була до дня смерті власником квартири [ADDRESS], оплачувала комунальні послуги та була власником особового рахунку, та квартира вибула з її володіння не з власної волі [PERSON] Після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом є сестра померлої - [PERSON]. Враховуючи наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається із ч. 3 ст. 267 ЦК України, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що [PERSON] про вибуття спірної квартири з її власності дізналась 17.10.2011 року від працівників КП «ЖЕК «Покровська», які надали їй копію договору купівлі-продажу спірної квартири від 16.08.1994 р., за умовами якого квартира від [PERSON] перейшла у власність [PERSON], після того як останній надав копію цього договору працівникам КП «ЖЕК «Покровська» під час отримання довідки за Формою №3 від 17.10.2011 р. №1119 (т.1, а.с.199) для подальшого відчуження квартири на підставі договору купівлі продажу частин квартири від 17.10.2011 р. у власність [PERSON] та [PERSON] Про наявність доручення від 14 липня 1994 року, виданого ніби від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] та про наявність договору купівлі-продажу від 10 серпня 1994 року, за умовами якого громадянин [PERSON], який діяв від імені [PERSON] продав на користь [PERSON] спірну квартиру, [PERSON] дізналась жовтні 2011 р. в ході проведення перевірки прокуратурою Шевченківського району м. Києва на підставі поданої нею заявою щодо незаконного заволодіння її квартирою, що підтверджується Листом №6129/Н-49 від 20.10.2011 р. Прокуратури Шевченківського району м. Києва адресованого на ім'я начальника Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві (т.1, а.с.157). 07.02.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено тимчасове застереження на спірну квартиру (т.1, а.с.4). Крім того, відповідно до листа Головного управління в м. Києві Шевченківського районного управління повідомлено, що [PERSON] звернулася з заявою про злочин, щодо заволодіння її особистого приватного майна. А саме: [ADDRESS] - 18.10.2011 року. Посилання представника відповідача [PERSON] на те що початок перебігу строку позовної давності почався з 07.02.2008 року - моменту звернення [PERSON] з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про накладення тимчасового застереження на квартиру судом не приймається до уваги як належний доказ, оскільки саме накладення застереження не є підтвердженням того, що [PERSON] знала про наявність договору купівлі-продажу її квартири, доказів звернень відповідачів до [PERSON] чи інших дій від відповідачів щодо проживання чи зайняття квартири суду не надано, також суду не надано вимог щодо звільнення спірної квартири [PERSON] та ознайомлення [PERSON] з договорами купівлі-продажу квартири. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] довідалась про порушення свого права власності на спірну квартиру 17.10.2011 року, дати якою видана довідка КП ЖЕК «Покровська» №1119 (т.1, а.с.199). Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з 17.10.2011 р., а отже [PERSON] звернулася до суду з вимогою про захист свого права в межах строку позовної давності. Оскільки, [PERSON] надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, вимоги щодо визнання недійсним договору від 10.08.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Коваль О.Г., зареєстрований в реєстрі за №7с-248, укладеного між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], на підставі доручення від 14.07.1994 року та [PERSON]; витребування з чужого незаконного володіння [PERSON], [PERSON], [PERSON], квартири [ADDRESS] на користь [PERSON], підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved