Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року по справі № 128/2591/16-ц було визнано право власності в порядку спадкування за заповітом від 23 листопада 2012 року за [PERSON] на дві земельні ділянки, а саме: на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану за адресою: с. Степанівка, вул. Європейська, 23, Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер 052060001007152, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта серії ЯМ № 239198 від 30.11.2012 року та на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану за тією ж адресою, кадастровий номер 052060001007153, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акта серії ЯМ № 239199 від 30.11.2012 року. Вказані державні акти були видані [PERSON] на підставі рішення 14 сесії 6 скликання Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 24 травня 2012 року, яким було вирішено: «1. Надати дозвіл громадянину [PERSON] на виготовлення технічної документації по передачі в оренду на 1 рік земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,25 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, з них по угіддях: 0,25 га рілля, яка розташована на території Степанівської сільської ради, в межах населеного пункту, за адресою: с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,25 га, яка розташована за адресою: с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23. 2. Громадянину [PERSON] замовити в відповідній землевпорядній організації розробку документації, вказаної в п. 1. 3. Громадянину [PERSON] виконувати обовязки землекористувача відповідно до вимог ст. 40 Земельного кодексу України. 4. Термін дії дозволу становить 1 рік з моменту прийняття рішення. 5. Контроль за виконанням цього рішення покласти на землевпорядника сільської ради [PERSON]В.». А також на підставі рішення 16 сесії 6 скликання Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 15 серпня 2012 року, яким було вирішено: «1. Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] в с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23, загальною площею 0,5000 га. 2. Передати у власність гр. [PERSON] земельну ділянку в с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23, загальною площею 0,5000 га, в т.ч. 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства. 3. Видати гр. [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки в с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23, загальною площею 0,5000 га, в т.ч. 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства. 4. Землевпоряднику сільської ради внести зміни в земельно-облікові документи. 5. Гр. [PERSON] використовувати земельні ділянки відповідно до цільового призначення, суворо дотримуватися вимог Земельного кодексу України». Позивачі вважають ці рішення сільської ради незаконними. Зазначають, що у 1961 році їхнім батькам, які працювали в колгоспі, за рішенням ради членів колгоспу, були виділені дві земельні ділянки для будівництва та сільськогосподарського призначення. У 1987 році спільними силами та коштами їхні батьки, [PERSON] та [PERSON], побудували власний та спільний будинок на цій земельній ділянці, за адресою: с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23, Вінницького району Вінницької області. 19 травня 1988 року на імя голови колгоспного двору [PERSON] було видане свідоцтво на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який відносився до колгоспного двору. Вказують, що у зазначеному будинку до 15 квітня 1991 року проживали їхні батьки та сама позивач [PERSON] зі своєю сімєю. За вказаних обставин позивачі просять суд ухвалити рішення, яким: 1. Рішення Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 15 серпня 2012 року 16 сесії 6 скликання та від 24 травня 2012 року 14 сесії 6 скликання визнати незаконними та скасувати. 2. Скасувати видані на підставі цих рішень державні акти. 3. Зобовязати Реєстраційну службу [PERSON] управління юстиції у Вінницькій області внести зміни щодо скасування державної реєстрації земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 052060001007153 та для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 052060001007152. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримав в уточненій редакції, прийнятій за ухвалою суду та суду показав, що рішення щодо приватизації земельної ділянки [PERSON] є незаконним, так як земельна ділянка увійшла до власності колгоспного двору станом на квітень 1991р. , а отже увійшла і до спадкового майна спадкодавця [PERSON] Тому, сільська рада вже не мала права розпоряджатися даною земельною ділянкою з 1991р., так як вона була включена в майно колгоспного двору. Оскільки, сільська рада вже не була розпорядником та власником цієї земельної ділянки, це майно увійшло до власності членів колгоспного двору, та в подальшому було успадковано за заповітом одним з позивачів. Рішення сільської ради вважає незаконними, такими, що привели до позбавлення права власності позивачів, тому просить позов задоволити, визнати рішення сільської ради незаконними, а державні акти, видані на їх підставі недійсними. Також просить зобовязати відповідачів внести відомості, щодо скасування державних актів. Суду також показав, що вважає [PERSON] саме третьою особою, позовні вимоги до нього особисто позивачі не предявляють. Представник відповідача сільський голова Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без представника сільської ради, в поданій заяві зазначив, що при розгляді справи покладається на рішення суду (том № 1 а.с. 94). Представником відповідача в.о. начальника [PERSON] управління Держгеокадастру у Вінницькій області [PERSON] було подано до суду відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позову до [PERSON] управління та розгляд справи здійснювати без участі представника [PERSON] управління Держгеокадастру у Вінницькій області. У відзиві зазначено, що згідно діючого законодавства територіальні органи Держгеокадастру з 01 січня 2013 року не здійснюють державну реєстрацію речових прав на земельні ділянки. Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюють виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані субєкти; державні реєстратори прав на нерухоме майно. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Окрім того, земельна ділянка, яка є обєктом спору, знаходиться в приватній власності та розташована в межах с. Степанівка. За вказаних обставин представник відповідача вважає, що визначення позивачами [PERSON] управління Держгеокадастру у Вінницькій області відповідачем по даній справі є помилковим, а вирішення питання, яке є предметом позову, не відноситься до компетенції [PERSON] управління Держгеокадастру у Вінницькій області (том № 1 а.с. 50-51). У відзиві від 04.07.2018 року представник відповідача в.о. начальника [PERSON] управління Держгеокадастру у Вінницькій області [PERSON] зазначив, що 15 серпня 2012 року рішенням Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області «Про затвердження технічної документації та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки гр. [PERSON] було передано у власність земельну ділянку в с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23, загальною площею 0,50 га. Також вирішено видати [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки в с. Степанівка по вул. Чапаєва, 23. Відповідно до п. 2.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.19 № 43 (редакція від 05.07.2010 року) роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: підготовчі роботи, встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки, складання кадастрового плану земельної ділянки, заповнення бланка державного акта. Заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням компютерної техніки. З викладеного чітко прослідковується, що станом на 2012 рік роботи, повязані з заповненням бланків державних актів здійснювались саме Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», а не відділом Держкомзему у Вінницькому районі, що свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог до [PERSON] управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Крім того, у позовній заяві не аргументовано, які саме порушення були допущені при заповненні та оформленні відповідного бланку державного акта. У відповідності до п. 4.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі другий примірник державного акта або договору зберігається у вогнетривких шафах у приміщеннях відповідних рад чи державних адміністрацій або за їх дорученням у приміщеннях районних (міських) відділів (управлінь) земельних ресурсів Держкомзему України. Тобто, державні акти видані на підставі рішення Степанівської сільської ради лише зберігались у приміщеннях управління Держкомзему у Вінницькому районі, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог до [PERSON] управління Держгеокадастру у Вінницькій області. За вказаних обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю (том № 1 а.с. 66-67). Представник відповідача [PERSON] територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника [PERSON] територіального управління юстиції у Вінницькій області. Щодо участі у справі реєстраційної служби [PERSON] управління юстиції у Вінницькій області пояснює наступне. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 571/5 від 01.03.2016 «Про Типову структуру головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі у складі ГТУЮ у Вінницькій області Реєстраційної служби не існує. В той же час, у складі [PERSON] територіального управління юстиції у Вінницькій області діє, як структурний підрозділ, Управління державної реєстрації. Управління державної реєстрації не визначено правонаступником Реєстраційної служби. Крім того, ані неіснуюча Реєстраційна служба, ані Управління державної реєстрації не є та не були юридичними особами. Щодо повноважень неіснуючої Реєстраційної служби ГТУЮ у Вінницькій області та Управління державної реєстрації ГТУЮ у Вінницькій області, то ані неіснуюча на даний час реєстраційна служба [PERSON] територіального управління юстиції у Вінницькій області, ані Управління державної реєстрації [PERSON] територіального управління юстиції у Вінницькій області ніколи не мали і не мають повноважень щодо внесення тих чи інших змін, записів тощо в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) та відповідно рішення про внесення записів не приймали. Жодних пояснень по суті справи ані Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області, ані його структурні підрозділи надати не можуть. Також жодного відношення до оскаржуваного рішення Степанівської сільської ради та державних актів на земельні ділянки ані Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області, ані його структурні підрозділи, не мають. Викладене свідчить, що ані ГТУЮ у Вінницькій області, ані неіснуюча реєстраційна служба (що зазначена у позові), ані інші структурні підрозділи ГТУЮ у Вінницькій області не є належними відповідачами по справі. При цьому слід зазначити, що в зв'язку з тим, що ГТУЮ у Вінницькій області та його структурні підрозділи не мають відношення до спірних правовідносин, жодних вимог до них не зазначено, вважають, що судовий збір з ГТУЮ у Вінницькій області та його структурних підрозділів стягуватись не може. Разом з тим, статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначена система органів та суб'єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, згідно якої суб'єктами державної реєстрації прав є виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації, акредитовані субєкти. Крім того, статтею 9 цього ж Закону встановлено, що саме до повноважень субєкта державної реєстрації належить забезпечення проведення державної реєстрації прав, ведення Державного реєстру прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, формування та ведення реєстраційних справ. Відсутність у ГТУЮ у Вінницькій області яких небуть повноважень щодо реєстрації обєктів нерухомості підтверджується і наказом Міністерства юстиції № 1707/5 від 23.06.2011 року «Про затвердження положень про територіальні органи Міністерства юстиції України». Так, у Положенні про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженому цим наказом, зазначені вичерпні повноваження управлінь юстиції серед яких повноваження щодо реєстрації нерухомого майна, внесення змін у відповідні реєстри не передбачено. Також, згідно пп. 3 п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні» положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26.11.2015 № 834-VIII, органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку, припиняють надання послуг у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць за рішенням Кабінету Міністрів України, прийнятим у разі забезпечення виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями умов, необхідних для реалізації повноважень у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, але не пізніше 30 квітня 2016 року. Також звертають увагу на постанову КМУ № 17 від 21.01.2015 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» та Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3502/5 бід 12.12.2011. Вказані нормативні документи ще раз підтверджують, що ані у минулому, ані сьогодні ГТУЮ у Вінницькій області та його структурні підрозділи не мали повноважень щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та є неналежними відповідачами у справі (том № 1 а.с. 62-63). Представник третьої особи [PERSON] згідно ордера [PERSON] попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. В судовому засіданні [PERSON] та його представник проти позову заперечили, просили врахувати, що на теперішній час, [PERSON] є власником спірних земельних ділянок, як спадкоємець. Позивачі спадщину не приймали, а рішення сільської ради постановлені вже після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла у 2010 році. Рішення сільської ради, які оспорює сторона позивача постановлені у 2012 році. При винесені рішення сільської ради сторона позивача знала з попередніх судових справ та судових рішень і вказані рішення сільської ради не оспорювала. Користуватися спадщиною відповідач не заважає, прав позивачів не порушував, рішення сільської ради та державні акти вважає такими, що видані та постановлені на законних підставах. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що \~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши думку представника позивачів, врахувавши думки учасників справи, викладені ними у поданих до суду письмових відзивах, заявах, та в судових засіданнях, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що\~\~кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що відповідно до ксерокопії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 02 червня 1989 року, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької районної ради народних депутатів № 128 від 19 травня 1988 року, цілий житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23 належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (том № 1 а.с. 19). Згідно ксерокопії виписки з погосподарської книги Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області по особовому рахунку № 547 за 1991-1995 роки за адресою: вул. Чапаєва, 23 буди зареєстровані: [PERSON] (голова двору); [PERSON] (дружина); [PERSON] (зять); [PERSON] (дочка); [PERSON] (внучка) та [PERSON] (внучка) (том № 1 а.с. 21). Згідно ксерокопії виписки з погосподарської книги Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області по особовому рахунку № 557 за 1991-1995 роки за адресою: вул. Чапаєва, 23 буди зареєстровані: [PERSON] (голова двору); [PERSON] (дружина); [PERSON] (дочка); [PERSON] (онука); [PERSON] (онук) та [PERSON] (зять) (том № 1 а.с. 5). Відповідно до ксерокопії рішення 14 сесії 6 скликання Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 24 травня 2012 року було вирішено: «1. Надати дозвіл громадянину [PERSON] на виготовлення технічної документації по передачі в оренду на 1 рік земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,25 га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, з них по угіддях: 0,25 га рілля, яка розташована на території Степанівської сільської ради, в межах населеного пункту, за адресою: с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23; для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,25 га, яка розташована за адресою: с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23. 2. Громадянину [PERSON] замовити в відповідній землевпорядній організації розробку документації, вказаної в п. 1. 3. Громадянину [PERSON] виконувати обовязки землекористувача відповідно до вимог ст. 40 Земельного кодексу України. 4. Термін дії дозволу становить 1 рік з моменту прийняття рішення. 5. Контроль за виконанням цього рішення покласти на землевпорядника сільської ради [PERSON]В.» (том № 1 а.с. 25). Також, відповідно до ксерокопії рішення 16 сесії 6 скликання Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 15 серпня 2012 року було вирішено: «1. Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. [PERSON] в с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23, загальною площею 0,5000 га. 2. Передати у власність гр. [PERSON] земельну ділянку в с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23, загальною площею 0,5000 га, в т.ч. 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства. 3. Видати гр. [PERSON] державні акти на право власності на земельні ділянки в с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23, загальною площею 0,5000 га, в т.ч. 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і 0,2500 га для ведення особистого селянського господарства. 4. Землевпоряднику сільської ради внести зміни в земельно-облікові документи. 5. Гр. [PERSON] використовувати земельні ділянки відповідно до цільового призначення, суворо дотримуватися вимог Земельного кодексу України» (том № 1 а.с. 24). На підставі рішення Степанівської сільської ради 16 сесії 6 скликання від 15 серпня 2012 року [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], 30 листопада 2012 року було видано Державний акт серії ЯМ № 239199 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га у межах згідно з планом, що розташована в с. Степанівка по вул. Чапаєва, Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520687600:02:004:0015, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 052060001007153, що підтверджується його копією (том № 1 а.с. 48). Також на підставі рішення Степанівської сільської ради 16 сесії 6 скликання від 15 серпня 2012 року [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], 30 листопада 2012 року було видано Державний акт серії ЯМ 239198 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га у межах згідно з планом, що розташована в с. Степанівка по вул. Чапаєва, 23, Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520687600:02:004:0014, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 052060001007152, що підтверджується його копією (том № 1 а.с. 49). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 серпня 2017 року по цивільній справі № 128/2591/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права на спадщину в порядку спадкування за заповітом, яке не скасовано та набрало законної сили 14 червня 2018 року відповідно до постанови Апеляційного суду Вінницької області, позов було задоволено частково та визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом від 23 жовтня 2012р. після смерті батька [PERSON], який помер 01 липня 2015р. на: 5/12 частки (1/2 та 1/8 частки) житлового будинку, розташованого за адресою: с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23, Вінницького району, Вінницької області; земельну ділянку площею 3,22 га, розташовану на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта від 27.06.2003р. серії ІІ-ВН №050470; земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в с. Степанівка по вул. Чапаєва,23, Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер 0520687600:02:004:0014, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта від 30.11.2012р. серії ЯМ № 239198, виданого на підставі рішення Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 15.08.2012р.; земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23, Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер 0520687600:02:004:0015, для ведення особистого селянського господарства, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта від 30.11.2012р. серії ЯМ №239199, виданого на підставі рішення Степанівської сільської ради, Вінницького району та області від 15.08.2012р.; майновий пай в розмірі 6177,00 грн. в пайовому фонді майна Сільськогосподарського орендного підприємства «Мир» с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області, який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП серії ВІ ІІІ № 01361. Вказаним рішенням було встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: с. Степанівка, вул. Чапаєва, 23, Вінницького району Вінницької області належав колгоспному двору. Станом на 1986-1990 р.р. в колгоспному дворі було зареєстровано лише подружжя [PERSON] та [PERSON] Тому їх частки є рівними і складають по 1/2 частці. 01 червня 2010 року померла [PERSON], яка на все своє майно залишила заповіт на імя своєї дочки [PERSON] На час смерті спадкодавиці, її чоловік [PERSON] вже досяг пенсійного віку і крім того, мав групу інвалідності, тому вважається таким, що має право на обовязкову частку в спадковому майні незалежно від змісту заповіту. Спадщину після смерті своєї дружини він фактично прийняв, оскільки проживав та був зареєстрований з нею за однією адресою, проте за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом до нотаріальної контори він не звертався. Спадкоємиця за заповітом [PERSON] до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини також не зверталась, і лише рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 26 травня 2016 року їй було встановлено факт постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини. Враховуючи наявність заповіту, спадкова частка [PERSON] від 1/2 частки колгоспного двору складає 3/4 частки, а обовязкова частка [PERSON] складає 1/4 частку. 01 липня 2015 року в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] (власник іншої 1/2 частки колгоспного двору). Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частку колгоспного двору і на 1/4 частку (1/8 частку від цілого колгоспного двору), яку він успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] Тобто, спільно йому належить 5/8 частки колгоспного двору. 23 жовтня 2012 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, на випадок своєї смерті, заповів своєму сину [PERSON] Спадкоємицями, які мають право на обовязкову частку в спадковому майні, у звязку з досягненням пенсійного віку, є його дочки: [PERSON] та [PERSON] Всі спадкоємці прийняли спадщину після смерті свого батька [PERSON], звернувшись у визначений законом строк до нотаріальної контори з письмовими заявами про прийняття спадщини. Таким чином, успадкована частка колгоспного двору [PERSON] становить 23/48 частки; успадкована частка колгоспного двору [PERSON] становить 5/12 частки, а успадкована частка колгоспного двору [PERSON] становить 5/48 частки, що спільно становлять одну цілу частку колгоспного двору (том № 1 а.с. 76-81, 82-88). Відповідно до ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Таким чином, законодавчо є закріпленим право членів колгоспного двору на майно колгоспного двору, але не право власності на земельну ділянку. Для переходу права власності на земельну ділянку потребувалося провести усвідомлену вольову дію щодо її приватизації, що передбачало відповідне звернення громадянина до сільської(селищної ради) з постановленням відповідного рішення, щодо надання дозволу на приватизацію земельної ділянки, розробку технічної документації та подальшої видачі державного акта (на час проведення приватизації у 2012 році). Однак, як зясовано по справі, з заявою про проведення приватизації земельних ділянок звернувся лише [PERSON], дане звернення було отримано сільською радою вже після смерті [PERSON], яка померла у 2010 році. І лише на підставі рішення Степанівської сільської ради 16 сесії 6 скликання 15 серпня 2012 року [PERSON] було видано Державний акт серії ЯМ 239198 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га у межах згідно з планом, що розташована в с. Степанівка по вул. Чапаєва, 23, Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0520687600:02:004:0014, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 052060001007152, що підтверджується його копією (том а.с. 49). Таким чином, судом є встановленим, що земельна ділянка на час смерті [PERSON] не перебувала у її власності, а отже не входила до складу спадкового майна [PERSON] та не може бути успадкована її спадкоємцем, якою згідно свідоцтва про право на спадщину від 04.07.2016р. є [PERSON]А (том 1 а.с. 249). Таким чином, суд вважає хибною думку позивачів, що вищевказані рішення сільської ради є незаконними, а державні акти недійсними на підставі того, що спірні земельні ділянки належали до складу спадкового майна [PERSON] Щодо підстави позивачів, за якою позивачі вважають, що спірні земельні ділянки вибули з власності територіальної громади та увійшли до складу власності майна колгоспного двору у 1991р., в звязку з прийняттям Закону України «Про власність», суд враховує, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Однак, суд розглядає спірні правовідносини, які виникли з приводу права власності на землю, яке було реалізовано, шляхом проведення приватизації [PERSON] у 2012 році. Спірні правовідносини слід розглядати у відповідності до норм, які діяли на час приватизації, а саме, станом на 2012 рік, тобто за нормативними положеннями ст.ст. 81, 116,122,125-128 ЗК України. Так, за ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Частиною 1\~статті 116 ЗК України\~визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному\~частиною першою статті 128\~цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2\~ст.116 ЗК України). Відповідно до\~ст. 125 ЗК України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Зі змісту ч. 1 ст.\~126\~ЗК України (в редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень «Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України», затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10, у приватну власність, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», громадянам України передаються безплатно земельні ділянки, надані їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального дачного і гаражного будівництва. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2\~постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції ( 254к/96-ВР ), статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України ( 2768-14) (далі-ЗК), глав 27, 33, 34 Цивільного кодексу України (435-15) (далі-ЦК), статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (1501-06) (далі - ЦПК), статті 12 Господарського процесуального кодексу України, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року за № 6-2824цс15, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Статтею 19\~Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до положення\~статті 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. До висновків щодо недійсності рішень, винесених органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, суд має прийти лише на підставі переконливих доказів. Вказані положення викладені, зокрема, у рішенні Європейського Суду з прав людини, в справі «Бочаров проти України» від\~17.03.2011 року, де в пункті 45 зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих\~презумцій\~щодо фактів (див. рішення у справі «[PERSON] проти Туреччини»)». [PERSON] вищевказані земельні ділянки були набуті на праві приватизації, вказані земельні ділянки були надані йому попередньо у користування. Після смерті [PERSON] у 2010 р., [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті дружини, інші спадкоємці, станом на 2012 рік, які б закріпили за собою право на спадкове майно [PERSON], були відсутні. Тому, на час проведення приватизації, порушень, які б тягнули за собою визнання рішень сільської ради незаконним допущено не було. Державні акти видані на підставі відповідних рішень сільської ради. Враховуючи вказані нормативні вимоги, суд вважає, що позивачами не доведено наявність підстав для визнання незаконними рішень Степанівської сільської ради Вінницького району від 15.08.2012 року 16 сесії 6 скликання та від 24.05.2012 року 14 сесії 6 скликання. Процедура видачі державних актів серії ЯМ № 239199 від 30.11.2012р. та серії ЯМ № 239198 від 30.11.2012р. порушена не була, вимоги закону дотримані, тому підстав для визнання даних державних актів і внесення відповідних змін про їх скасування стороною відповідачів не встановлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed