Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

[PERSON], що діє в інтересах [PERSON], звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус [PERSON], про визнання недійсним договору дарування та витягу з державного реєстру речових прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28 вересня 2005 року [PERSON] подарувала [PERSON] належний їй на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Чопик І.Я. 28 вересня 2005 року та зареєстрованого в реєстрі за №2099. [PERSON] надано доручення [PERSON], як брату, і на підставі даного доручення останній продав вказаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 20 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1030. Звернувшись до Реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області з метою проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS], з'ясувалося, що 11 червня 2013 року [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], зареєструвала за нею вказаний житловий будинок на підставі дублікату договору дарування, виданого державним нотаріусом Чопик І.Я., у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №4674283. Постановою Тернопільського оружного адміністративного суду від 17 січня 2014 року скасовано державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за вищевказаною адресою, проведену 25 травня 2013 року на підставі дублікату договору дарування житлового будинку №395 від 05 квітня 2013 року. 10 червня 2014 року державним реєстратором прийнято рішення про внесення запису про скасування державної реєстрації, у зв'язку чим [PERSON] стало відомо, що 03 березня 2014 року приватним нотаріусом [PERSON] посвідчено договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] серії ВТР868320 №152, укладений між [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON] Вказаний договір укладений під час вирішення справи до скасування державної реєстрації на будинок, шляхом обману, так як [PERSON] не мала права дарувати вказаний будинок та ввела в оману нотаріуса при укладенні договору. З урахуванням наведеного позивач просить суд визнати недійсними договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] від 03 березня 2014 року серії ВТР 868320 №152, укладений між [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON], та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №18519236 від 03 березня 2014 року, видані приватним нотаріусом [PERSON] В свою чергу, [PERSON] та [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 28 вересня 2005 року [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] та відповідача [PERSON], подарувала належний їй на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS], дочці [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого 28 вересня 2005 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори за №2099. У даному договорі не було обумовлено необхідність його реєстрації в органах БТІ, а тому [PERSON] не зареєструвала його на своє ім'я. У зв'язку з матеріальними та сімейними обставинами [PERSON] змушена була виїхати на заробітки за кордон. 21 квітня 2009 року нею було видано доручення на ім'я [PERSON], посвідчене приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] за №1404. Цим дорученням [PERSON] уповноважила свого рідного брата на вчинення дій, пов'язаних з обслуговуванням будинку та земельної ділянки, оскільки перебувала на заробітках за кордоном. [INFO] року померла їхня мати [PERSON] Вирішивши подарувати будинок дочці [PERSON], вона дізналась, що спочатку потрібно цей будинок зареєструвати на своє ім'я. У зв'язку з цим 25 травня 2013 року за №1252085 реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції на підставі дублікату договору дарування від 28 вересня 2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], було проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS]. 03 березня 2014 року [PERSON]. від імені якої діяв [PERSON], подарувала даний житловий будинок своїй дочці [PERSON] На час подання зустрічної позовної заяви відповідачу-позивачу стало відомо, що [PERSON], діючи на підставі доручення від 20 квітня 2012 року, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за №1030, продав житловий будинок за вищевказаною адресою [PERSON] [PERSON] вважає, що даний договір укладений з порушенням вимог закону та з перевищенням повноважень, наданих [PERSON] в дорученні, а тому просить суд визнати недійсним (нікчемним) або таким, що неукладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS], укладеного між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та [PERSON], від 20 квітня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим №1030. Представники позивача-відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], який одночасно є відповідачем за зустрічним позовом, в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовні заяві, просили суд їх задовольнити, визнати недійсними договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] від 03 березня 2014 року серії ВТР 868320 №152, укладений між [PERSON] в інтересах [PERSON] та [PERSON], та витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №18519236 від 03 березня 2014 року, видані приватним нотаріусом [PERSON] В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник відповідачів-позивачів [PERSON], [PERSON], - [PERSON] в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволені первісних позовних вимог. Зустрічний позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі, позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволення, а тому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріусу [PERSON], про визнання недійсним договору дарування. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] 03 березня 2014 року за реєстрованим номером 152 вона посвідчила на підставі чинних правовстановлюючих документів. Згідно отриманих нею витягів житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] від 25 травня 2013 року не перебував в іпотеці чи податковій заставі, будь-які обтяження на вказане майно були відсутні. Про судовий спір з приводу скасування реєстрації права власності за [PERSON] на підставі дублікату договору дарування їй не було відомо. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що [PERSON], згідно наданої йому [PERSON] довіреності, мав право на відчуження нерухомого майна, а саме будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS]. Для оформлення спірного договору купівлі-продажу від 20 квітня 2012 року, реєстраційний №1030, були подані належним чином оформлені документи, проводилась оцінка нерухомого майна, перевірялась відсутність заборон, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, встановив наступне. Як вбачається із договору дарування житлового будинку від 28 вересня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я., зареєстрованого в реєстрі за №2099, [PERSON] (Дарувальник) зобов'язалась передати, а [PERSON] (Обдаровувана) прийняти у дар належний Дарувальнику на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1030, [PERSON], який діє від іменні [PERSON] (Продавець), передає у власність (продає), а [PERSON] (Покупець) приймає (купує) житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS]. Даний договір зареєстрований у Державному реєстрі правочинів від 20 квітня 2012 року, про що свідчить Витяг з Державного реєстру правочинів №11241618 від 20 квітня 2012 року. Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації станом на 31 липня 2013 року, замовником технічної інвентаризації є [PERSON]. Водночас, зі змісту договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 03 березня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №152, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що [PERSON], яка діє від імені [PERSON] (Дарувальник) подарувала, а [PERSON], який діє від імені [PERSON] (Представник Обдаровуваної) прийняв у дар на ім'я [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS]. При вчиненні даного правочину нотаріусом було взято до уваги Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4674283 від 11 червня 2013 року, виданий реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області, згідно якого [PERSON] на підставі запису про право власності №1252085 від 25 травня 2013 року є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 7976464961252. В межах повноважень, наданих законом, нотаріусом [PERSON] отримано інформацію про власника майна, яке було предметом договору дарування, а також відомості, які свідчать про відсутність будь-яких обтяжень щодо житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 березня 2014 року, Витягом з державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави від 03 березня 2014 року. Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 січня 2014 року скасовано Державну реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] від 25 травня 2013 року номер запису 1252085 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 79764961252, проведену реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції на підставі дублікату договору дарування житлового будинку від 28 вересня 2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]. Зі змісту вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, вбачається, що підставою позову слугувало те, що [PERSON] при зверненні до реєстраційної служби Тернопільського районного правління юстиції Тернопільської області з метою проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS], було роз'яснено, що 11 червня 2013 року, [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], зареєструвала за нею вказаний житловий будинок на підставі дублікату договору дарування, виданого державним нотаріусом Чопик І.Я. №395 від 05 квітня 2013 року, а тому проведення реєстрації права власності на підставі договору купівлі-продажу стало неможливим без скасування права власності [PERSON] 10 червня 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області винесено рішення про скасування державної реєстрації, яким вирішено внести запис про скасування державної реєстрації для внесення запису про скасування державної реєстрації права власності форма власності: приватна, розмір частки: 1/1 за номером 1252085 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 79764961252 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS]). Хронологія досліджених в судовому засіданні документів свідчить про те, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] був предметом спірного договору купівлі-продажу від 20 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1030, укладеного між [PERSON], який діяв від іменні [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець), а також предметом спірного договору дарування від 03 березня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №152, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], укладеного між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON], який діяв від імені [PERSON] (Представник Обдаровуваної). За вказаних обставин, [PERSON], який діє від імені [PERSON], звернувся до суду з позовом за захистом свого порушеного права шляхом визнання недійсним вищевказаного договору дарування, а [PERSON], [PERSON] подали зустрічний позов про визнання недійсним (нікчемним) або таким, що неукладений договір купівлі-продажу укладеного між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець). Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України.). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації (п.8 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 6 листопада 2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). З аналізу вищевказаних положень закону слідує, що спірний договір купівлі-продажу житлового будинку від 20 квітня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1030, згідно якого [PERSON], який діяв від імені [PERSON] (Продавець), передав у власність (продав), а [PERSON] (Покупець) прийняв (купив) житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, у межах повноважень наданих [PERSON] [PERSON] за довіреністю від 21 квітня 2009 року, яка була чинною на час укладення спірного правочину. Зміст вказаної довіреності свідчить про те, що [PERSON] був наділений усіма необхідними повноваженнями з питань, в тому числі, і щодо відчуження (продаж, обмін) належного [PERSON] рухомого та нерухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд. А тому твердження представника відповідачів-позивачів [PERSON] про те, що його довірителька [PERSON] видавала [PERSON] довіреність тільки для оформлення права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що в [ADDRESS] не відповідають дійсності та спростовуються змістом оголошеної в судовому засіданні довіреності. Також не заслуговують на увагу твердження про нездійснення державної реєстрації спірного правочину, оскільки така реєстрація відбулася, була вчинена нотаріусом при його укладенні, так як на час виникнення правовідносин між сторонами закон не пов'язував державну реєстрацію правочину з набуттям у власність нерухомого майна. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним (нікчемним) або таким, що неукладений договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS], укладеного між [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], та [PERSON], від 20 квітня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим №1030. Заявлені [PERSON], що діє в інтересах [PERSON], первісні позовні вимоги про визнання недійсними договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] від 03 березня 2014 року серії ВТР 868320 №152, укладеного між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], та з другої сторони [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №18519236 від 03 березня 2014 року, видані приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON] суд задовольняє, виходячи з наступного. За змістом частин 1, 3 ст.215 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. З цього слідує, що при вирішенні позову про визнання недійсним договору дарування суд повинен виходити із відповідних норм Цивільного кодексу України, якими регулюється вчинення саме цього виду договорів. Договір дарування є особливою формою договорів, який опосередковує безоплатну передачу майна у власність від однієї сторони (дарувальника) до іншої сторони (обдарованого). Згідно зі ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (п.2 ст.719 ЦК України). Спірний договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] від 03 березня 2014 року серії ВТР 868320 №152, укладений між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON], та з другої сторони [PERSON], який діяв від імені [PERSON] з метою передачі безоплатно нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS]. В силу п.3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року, ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст.214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. У зв'язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред'явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування та зміст позовних вимог (ст.119 ЦПК). В обґрунтування позовних вимог [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], вказує на те, що спірний договір дарування вчинено під впливом обману, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, так як [PERSON] не вправі була дарувати вищевказане нерухоме майно та ввела в оману нотаріуса. Водночас, такі твердження суперечать змісту ч.1 ст.230 ЦК України, якою визначено правові наслідки вчинення правочину під впливом обману, оскільки приватний нотаріус [PERSON] не є стороною договору дарування, та як встановлено в судовому засіданні остання вчинила необхідні дії з метою отримання інформації про власника майна, яке було предметом договору дарування, а також відомостей, які свідчать про відсутність будь-яких обтяжень щодо житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS]. В даному випадку, суд вважає, що підлягають до застосування положення про фіктивність вчиненого правочину. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином (ч.1 ст.234 ЦК України). У відповідності до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Про фіктивність договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] від 03 березня 2014 року серії ВТР 868320 №152, свідчить те, що дарувальник [PERSON] та обдаровувана [PERSON], як на час вчинення договору дарування, так і станом на день розгляду справи в суді перебувають за межами України, що було стверджено стронами в судовому засіданні, а тому його укладення не мало на меті встановлення будь-яких правових наслідків. Житловим будинком з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] користується [PERSON], останній вправі заявляти позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування належного йому нерухомого майна та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які, як вбачається з постанови Тернопільського окружного адміністративного суду, вчинено після скасування реєстрації за [PERSON] права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] від 25 травня 2013 року номер запису 1252085 реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 79764961252, проведену реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції на підставі дублікату договору дарування житлового будинку від 28 вересня 2005 року, Суд вважає, що [PERSON] є неналежним відповідачем в даній справі, так як діяв на підставі та в межах повноважень, наданих йому довіреністю. Сторонами в спірному договорі виступали [PERSON] та [PERSON], з яких слід солідарно стягнути понесені позивачем за первісним позовом судові витрати.

Outcome: approved