Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Руськокомарівська сільська рада Ужгородського району, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. У позовній заяві позивачі посилається на те, що відповідно до договору дарування від 12.09.2012 року вони є власниками будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в даному житловому будинку, однак не проживають в ньому з 2014 року, про точне місце їх фактичного проживання не відомо. Реєстрація відповідачів у будинку, що належить їм згідно з договору дарування, підтверджується записом у будинковій книзі. На звернення позивачів комісією виконкому сільської ради складено 15.06.2020 року акт обстеження факту не проживання відповідачів та зазначено, що їх місце проживання не відомо. Вказують, що відповідачі створюють перешкоди у користуванні житлом та порушують їх права як власників, їм не вдалося отримати субсидію на комунальні послуги через те, що відповідачі зареєстровані у їх будинку. На підставі викладеного, позивачі просять суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування належним їм житловим приміщенням - будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачі у судове засідання не з`явилися, при цьому їх представник - адвокат Бойко Б.Б. подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без участі позивачі та їх представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідачі у судові засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомлено, письмових пояснень щодо позовної заяви не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 12.09.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Форкош М.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1834, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У будинку за вказаною адресою значаться зареєстрованими відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідками, виданими Руськокомарівською сільською радою Ужгородського району Закарпатської області від 07.10.2020 року за № 512/02-26 та від 07.10.2020 року за № 511/02-26. Відповідачі не проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] , з 2014 року по сьогоднішній час, що підтверджується актом факту їх не проживання за даною адресою від 15.06.2020 року, складеним комісія в складі виконавчого комітету Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 71 ЖК України визначено, що право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті даної статті. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Як встановлено судом, реєстрація відповідачів у будинку, що належить позивачам, є перешкодою їм для користування і розпоряджання своєю власністю на свій розсуд, і таке становище порушує конституційні права позивачів. Відповідно до ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги наведені обставин, оскільки відповідачі не є членами сім`ї позивачів та співвласниками будинку, у належному позивачів будинку не проживають та правових підстав для користування цим майном немає, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] , а відтак, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 840,80 грн. сплаченого судового збору, з кожного по 420,40 грн.

Outcome: approved