Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

[PERSON] (по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач) про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування позову зазначає, що являється власником житлового приміщення - будинку [ADDRESS] , що підтверджується відповідними правоустановлючими документами. На переконання позивача той факт, що в будинку, який є її приватною власністю, зареєстрована стороння особа, а саме син співмешканця, який не є членом сім`ї та по факту, який не проживає ще з 2005 року порушує право на реалізацію здійснення власності. З огляду на ту обставину, що відповідач добровільно не знятий з реєстрації, не здійснює будь-яких дій щодо належного обслуговування будинку, перешкоджає в реалізації права власності, позивач вважає позов підставним та таким, що має бути задоволеним. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. З огляду на викладене за згодою позивача, суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення рішення, про що постановлено ухвалу (протокольну) про заочний розгляд. Заслухавши учасників справи, які прибули в судове засідання, показання свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що стверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22.02.2005 року (підстава рішення виконкому Лютарської сільської ради №2 від 27.01.2005 року). Згідно рішення Лютарської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №5 від 27.01.2016 року вулицю Фрунзе, що в с. [ADDRESS] на вулицю Ізяславська. Згідно довідки Лютарської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №342 від 28.02.2019 року, крім власника, [PERSON] , в будинку [ADDRESS] зареєстровані члени сім`ї останньої та [PERSON] , який не входить до такого кола. При цьому згідно іншої довідки Лютарської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №1788 від 18.10.2018 року в домоволодінні позивача [PERSON] не проживає з березня 2005 року. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція ВСУ, згідно з постановою від 16.11.2016 року №6-709цс16). Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Допитані в судовому засіданні окремо один від одного свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, підтвердили, що [PERSON] у вказаному будинковолодінні позивача не проживає більше 10 років, його поточне місце знаходження їм невідоме. Вказані обставини свідки попередньо повідомили і в заяві від 18.10.2018 року, посвідченій Лютарською сільською радою та зареєстровану в реєстрі за №41. Як вбачається зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відповідач - [PERSON] до членів сім`ї власника - позивача не відноситься, не проживає понад шість місяців за місцем своєї реєстрації у будинку, яка є власністю позивача, а відтак втратив право на користування вказаним жилим приміщенням з підстав, передбачених ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР. Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За наведених обставин вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим підлягають до задоволення. Питання щодо розподілу судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного,

Outcome: approved