Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

[PERSON] подав до суду позов про усунення перешкод у здійсненні права власності на належну йому квартиру [ADDRESS] шляхом виселення з житла відповідачів, а також визнання їх такими, що втратили право користування житлом. Після скасування судом заочного рішення суду в зазначеній справі від 18.06.2013 року позивач уточнив позов. В позові (а. с. 83-86) зазначив, що право власності на квартиру, на яку за рішенням суду звернено стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, набув 21 березня 2012 року на прилюдних торгах. В квартирі проживають і перебувають на реєстраційному обліку відповідачі, які є членами сім'ї попереднього власника - [PERSON] Проживання відповідачів у належному позивачу житлі створює перешкоди для нього у здійсненні права власності. Позивач через перешкоджання відповідачів, які є сторонніми особами для нього, не може стати до користування та управління належною йому квартирою, а спроби вирішити спір у позасудовому порядку позитивних наслідків не принесли, відповідачі відмовляються в добровільному порядку залишити житло, у зв'язку з чим позивач, будучи власником квартири, позбавлений можливості використовувати її за призначенням. Між тим правові підстави для проживання відповідачів та перебування їх на реєстраційному обліку в згаданій квартирі відсутні. Так як відповідачі не є членами сім'ї позивача, договір про право користування спірним житлом між сторонами не укладався, а в силу закону звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, просить про ухвалення рішення на його користь. В судове засідання позивач не з'явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, проведення судового розгляду у його відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України знаходить можливим вирішення справи без участі позивача, на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце вирішення спору, про що свідчать розписки про отримання ними судових повісток, в суд не з'явилися двічі. Заперечень проти позову не надали. За згаданих обставин за згодою позивача, викладеною в письмовій заяві, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представники третіх осіб, належним чином повідомлені про судовий розгляд, до суду не з'явилися, надавши письмові звернення, які містять прохання про проведення судового розгляду у їх відсутність, що в силу ст. 36 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність представників третіх осіб. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 березня 2012 року відбулися прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] і є предметом іпотеки, переможцем яких став [PERSON] (а. с. 8). Позивач зареєстрував право власності в ТОВ «ЗМБТІ» (а. с. 9, 30, 31). В квартирі проживають і перебувають на реєстраційному обліку відповідачі. 3 квітня 2012 року позивачем відповідачам направлено вимогу про добровільне звільнення квартири, яка отримана відповідачами, як випливає з поштового повідомлення (а. с. 10,11). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В силу ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності, а згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому, за винятками, встановленими законом. В силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання. Оскільки [PERSON] належить право власності на спірне житло, між тим відповідачі створюють йому перешкоди у здійсненні права власності, у відсутність правових підстав для їх проживання в квартирі суд вважає, що охоронюване законом право власника на проживання в належному йому житлі підлягає захисту, а вимоги позивача про виселення відповідачів та його вселення до квартири [ADDRESS] - задоволенню. Зазначений висновок суду не спростовують умовиводи відповідачки, викладені в заяві про перегляд заочного рішення (а. с. 49-51), про неналежне застосування судом при вирішенні спору положень статті 109 ЖК України, яке виражене в неврахуванні правил частини третьої цієї статті про необхідність направлення письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника про звільнення житла, на яке звернено стягнення, протягом одного місяця з дня отримання такої вимоги, виходячи з такого. Зміст згаданого правила житлового законодавства регулює інші, ніж ті, що виникли між сторонами, правовідносини, і стосується дій кредитора при прийнятті ним рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання спору, тоді як судом встановлено, що право на передане свого часу в іпотеку майно набула у встановленому законом порядку інша особа. Хоча при вирішенні спору суд і не застосовував цю статтю житлового законодавства, оскільки керувався правовими нормами про захист права власника на здійснення ним права власності, і захист права особи не ставив у залежність від такої письмової вимоги, проте в матеріалах справи наявна і відповідна вимога позивача (а. с. 10), і докази її отримання відповідачами ще 11 квітня 2012 року (а. с. 11).

Outcome: approved