Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , в якому вказала, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 08.06.2013 року, від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сім`я фактично розпалась, сторони припинили родинні стосунки, у зв`язку з чим просить шлюб розірвати, а також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1400 гривень. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих доказів, вказав про визнання позову. Будь-які інші заяви чи клопотання сторонами не заявлялись, а судом не вирішувались. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджено копією свідоцтва про шлюб, виданого Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 03.08.2016 року. Як вказує ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Оскільки позивач вказала на неможливість примирення та подальшого проживання разом однією родиною, відповідач визнав позовні вимоги, суд вбачає підстави для задоволення позову. Судом не вирішувалось питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки сторони з цього приводу своїх міркувань не висловили. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. За ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З тексту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 700 гривень за складання позовної заяви та 700 гривень за представництво адвоката в судовому засіданні. Позивачем надано оригінал квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 28.02.2019 року, виданого адвокатом Вельможком О.О. на суму 700 гривень за складання позову про розірвання шлюбу. Положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, вказує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, заявлена вимога про стягнення на свою користь витрат на професійну правничу допомогу підтверджена доказами в частині надання послуг зі складання позову, її розмір відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України та підлягає задоволенню. Підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з участю адвоката в судовому засіданні, судом не вбачається, оскільки судове засідання не проводилося та участі у ньому адвокат не приймав. На підставі викладеного,

Outcome: approved