Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) у серпні 2015 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] та до Відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції (надалі Відповідачі) про зняття арешту з нерухомого майна, а саме житлового будинку № 21 по вул. Куйбишева, в м. Олександрія, Кіровоградської області, мотивуючи свої вимоги тим, що в період часу з листопада 2009 року до листопада 2011 року у Відділі ДВС Олександрійського МРУЮ знаходився на виконанні наказ №2н-1030 виданий 28.03. 2008 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 5 377 грн. 38 коп. Державним виконавцем було складено акт опису і арешту майна, яким було описано майно: побутову техніку, меблі, предмети домашнього вжитку які були в будинку та належали позивачу та були її власністю, а не [PERSON] За рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 16 червня 2011 року за її позовом про скасування акту опису й арешту майна та повернення незаконно вилученого майна позов було задоволено та все майно, яке незаконно арештоване державним виконавцем було повернуто, а виконавче провадження було повернено стягувачеві за постановою від 28 жовтня 2011 року. У ЄДРВП стан виконавчого провадження (ВП № 15757198) визнано як «завершено». Згодом виникла потреба продати житловий будинок, однак при підготовці документів до нотаріального оформлення договору купівлі продажу зясувалось, що належний їй будинок перебуває під арештом, а власником будинку вказано [PERSON], що позбавляє її вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю. В заяві до суду представник позивача на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить суд прийняти рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Інтереси позивача в суді по довіреності представляв [PERSON] Представник відповідача ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, письмових заяв чи клопотань до суду не надійшло. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, за письмовою заявою до суду просить розглянути справу за його відсутності, проти позовних вимог заперечень не має, оскільки будинок дійсно належить саме позивачу. Просить суд врахувати, що вказаний будинок було помилково арештовано державним виконавцем, на цей час в органах ДВС відсутні будь які провадження про стягнення з нього боргів. Дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносин сторін врегулюванні ст.ст. 3-11, 15, 16, 22, 316-321, 391, 392, 657 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.ст. 386, 391 ЦК України власник може передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. Згідно ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції діючій до 08 березня 2011 року, у разі закінчення виконавчого провадження припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державний виконавець зазначає про скасування арешту. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. Частинами 2 та 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції діючій до 08 серпня 2012 року, встановлено, що записи про обтяження погашаються на підставі актів (рішень) уповноважених на це органів або посадових осіб та згідно п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу від 25 квітня 2005 року, посвідченого нотаріально, власником житлового будинку №21 по вул. Куйбишева, в м. Олександрія, Кіровоградської області є [PERSON] - позивач у справі. В період часу з листопада 2009 року до листопада 2011 року у Відділі ДВС Олександрійського МРУЮ знаходився на виконанні наказ №2н-1030 виданий 28.03. 2008 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 5 377 грн. 38 коп. Державним виконавцем 02 вересня 2010 року було складено акт опису і арешту майна, яким було описано майно: побутову техніку, меблі, предмети домашнього вжитку які були в будинку та належали позивачу, а не [PERSON] та були її власністю. Судом встановлено, що міським відділом ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, як вказано, що 27 серпня 2010 року було зареєстровано обтяження на житловий будинок №21 по вул. Куйбишева, в м. Олександрія, Кіровоградської області, власником якого вказано [PERSON] (реєстраційний № 10183673). За рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 16 червня 2011 року за її позовом про скасування акту опису й арешту майна та повернення незаконно вилученого майна позов було задоволено, скасовано акт опису й арешту майна від 02 вересня 2010 року звільнено зазначене майно з під арешту та зобовязано міський відділ ДВС повернути [PERSON] вилучене 02 вересня 2010 року майно, яке незаконно арештоване державним виконавцем. За постановою ДВС від 28 жовтня 2011 року виконавче провадження було повернено стягувачеві та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання майна. У ЄДРВП стан виконавчого провадження (ВП № 15757198) визнано як «завершено». Суд приймає до уваги лист ВДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції від 29.07.15 року №22656 зі змісту якого вбачається, що дійсно на виконання судового наказу Олександрійського міськрайонного суду від 28 березня 2009 року по справі № 2н-1030 про стягнення боргу з [PERSON] в сумі 5 417 грн. 88 коп. з метою виконання було накладено арешт на будинок №21, що знаходиться за адресою вул. Куйбишева в м. Олександрія. Дане виконавче провадження завершено відповідно до ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», тому арешт з майна може бути знятий тільки за рішенням суду. Судом достовірно встановлено, що єдиним власником вказаного житлового будинку №21 по вул. Куйбишева, в м. Олександрія з 25 квітня 2005 року є [PERSON], придбавши житловий будинок за договором купівлі продажу, посвідченого нотаріально (зареєстрованого в реєстрі за №1044), а тому порушене право підлягає захисту. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності своїх вимог, а також

Outcome: approved