Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог вказали, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2016 року по 11.07.2018 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу мешкає разом зі мною. На підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2017 року відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів доходів, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 березня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті їй аліментів у розмірі 3732,63 грн. [PERSON] сплачує їй аліменти лише після чергової скарги до ВДВС від випадку до випадку. На даний час [PERSON] матеріальну допомогу їй надає вкрай нерегулярно, з дитиною зовсім не спілкується, на зв`язок із ними не виходить. Досить часто в неї постають питання щодо надання дозволу батька дитини на вчинення будь -яких дій стосовно вирішення побутових проблем. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Виконуючи цю вимогу Закону, вона має намір не тільки виїжджати з дочкою до інших міст України, а й періодично виїжджати з нею за кордон для її оздоровлення та навчання, а також розширення її світогляду. Однак отримати відповідний дозвіл від [PERSON] є неможливим, тому потерпають перш за все інтереси їх з відповідачем дитини. З моменту розірвання шлюбу відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Дитина не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальних заклад або інший заклад в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частинами 1, 2 статті 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності й не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed