Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

[PERSON] (надалі [PERSON] ) звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Управління поліції охорони в Запорізькій області (далі за текстом -УПО в Запорізькій області) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 19.03.2016 р. на перехресті пр. Соборного та вул. Олександрівської в м. Запоріжжі, відбулась ДТП за участю автомобіля ЗАЗ, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «KIA Ceed SW», д.р.н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2016 р. визнано винним водія [PERSON] , який на час скоєння ДТП, був працівником Управління поліції охорони в Запорізькій області. 27.09.2017 р. та 16.01.2019 р. позивач звертався до відповідача із вимогами про відшкодування шкоди. Разом з тим, як вказував позивач, зазначені вимоги залишенні УПО в Запорізькій області без задоволення. З огляду на викладене, позивач просить суд позов задовольнити, стягнути з відповідача 238\~028,80 грн. вартість розміру матеріального збитку, з урахуванням індексу інфляції, та 900 грн. на оплату послуг з оцінки вартості матеріальних збитків. Позивач та його представники в судових засіданнях підтримали заявлені вимоги повністю з підстав, викладених у позові. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечила повністю, зазначала, що позивач пропустив річний строк на звернення із заявою про страхове відшкодування з моменту ДТП, у зв`язку з чим, йому було відмовлено у здійсненні виплати страхового відшкодування. Крім того, пояснювала, що згідно звіту від 21.09.2017 р. № 03/09/17, вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу та ВТВ становить 139\~575,27 грн. Отже, оскільки вартість відновлювального ремонту не перевищує ринкову вартість транспортного засобу на момент пошкодження 206\~085,51 грн., то, на думку відповідача, заявлена до стягнення сума в розмірі 206\~085,51 грн. є неправомірною. Також, як вказував представник відповідача, відсутні правові підстави для стягнення індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання оскільки до деліктних зобов`язань ст. 625 ЦК України не застосовується. В заяві від 30.05.2019 р. № 1121/43/27/8-2019 представник відповідача визнає суму позову в розмірі 89\~575,27 грн. У задоволенні іншої частини позову просить суд відмовити. Третя особа 1 в судове\~засідання 02.09.2019\~року не\~з`явився,\~причини неявки\~суд не\~повідомив.\~ Третя особа 2 в ході розгляду справи підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, третьої особи 2, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. \~ \~ \~ \~ 19 березня 2016 року о 13 годині 00 хвилин, на перехресті вулиць Леніна та вулиці Дзержинського в м. Запоріжжі водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ», д.р.н. ( [NUMBER] (на синьому фоні), рухаючись на заборонений (червоний) сигнал світлофору, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та допустив зіткнення з автомобілем KIA Ceed, д.р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Вказані вище обставини встановлені в постанові Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2016 року у справі № 336/3002/16-п, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2016 р. та, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 48-52). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на викладене, обставини встановлені в постанові Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2016 року у справі № 336/3002/16-п не доказуються при розгляді цієї справи. Відповідно до Звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого власнику КТЗ від 21.09.2017 р., матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу KIA Ceed, д.р.н. [NUMBER] становить 206 085,54 грн. Також, як встановлено судом, 08.09.2017 р. [PERSON] сплачено ФОП [PERSON] суму в розмірі 900 грн. за складений Звіт про оцінку розміру матеріального збитку від 21.09.2017 р. на підставі акту виконаних робіт за № 03.09.17, про що свідчить дублікат чека від 29.05.2019 р. Матеріали справи свідчать, що на час скоєння ДТП транспортний засіб «ЗАЗ», д.р.н. [NUMBER] , був застрахований УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області (страхувальник) в ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.05.2015 р. за № АІ/4770531. Вбачається, що листом від 12.04.2017 р. № 147 (а.с. 94) ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія» відмовила [PERSON] у виплаті страхового відшкодування стосовно ДТП, яка мала місце 19.03.2016 р., оскільки остання не є власником автомобіля KIA Ceed, д.р.н. [NUMBER] . Також, листом за вих. від 19.10.2017 р. № 457 ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія» відмовила [PERSON] у виплаті страхового відшкодування стосовно ДТП, яке мало місце 19.03.2016 р. у зв`язку із пропуском однорічного строку звернення до страховика із повідомленням про ДТП. Відповідно до п. 1 Положення про Управління поліції охорони в Запорізькій області, затвердженого наказом Національної поліції від 06.11.2015 р. № 52, УПО в Запорізькій області є правонаступником УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області. Претензією про відшкодування матеріальної шкоди (в досудовому порядку) від 27.09.2017 р. [PERSON] просить УПО в Запорізькій області відшкодувати завдані збитки в розмірі 206\~085,54 грн., пов`язані з пошкодженням автомобіля KIA Ceed, д.р.н. [NUMBER] , в добровільному порядку в строк до 27.10.2017 р. Вказану вище претензію отримано уповноваженим представником УПО в Запорізькій області 13.10.2017 р., про що свідчить Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, копія якого міститься в матеріалах цієї справи (а.с. 154). Також, претензією про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок ДТП (повторною) від 16.01.2019 р. позивач просить відповідача в строк до 26.01.2019 р. в добровільному порядку відшкодувати завдані збитки, пов`язані з пошкодженням автомобіля KIA Ceed, д.р.н. [NUMBER] , в сумі 238\~864,61 грн., з урахуванням індексу інфляції. Листом від 04.02.2019 р. № 243/43/27/8/01-2019 «Про надання відповіді на претензію від 16.01.2019 р.» УПО в Запорізькій області повідомило позивача, що згодне відшкодувати майнову шкоду лише в розмірі 139\~575,27 грн., тобто в розмірі відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. Однак за змістом ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Отже, аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. За таких обставин, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. У свою чергу, після того, як роботодавець здійснить відшкодування шкоди він у порядку регресу (статті 1191 ЦК України) отримає право вимоги до свого працівника та зможе пред`явити до нього відповідну вимогу. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц. Як встановлено судом та не заперечувалось представником відповідача в ході розгляду цієї справи, [PERSON] , який керував транспортним засобом «ЗАЗ», д.р.н. [NUMBER] [NUMBER] , 19.03.2016 р., тобто під час скоєння ДТП, перебував в трудових відносинах з УПО в Запорізькій області та заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що саме УПО в Запорізькій області, як володілець вказаного транспортного засобу, має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником. Cудом відхиляються, як необґрунтовані, доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та у заяві від 30.05.2019 р. за № 1121/43/27/8-2019 р. відносно того, що обов`язок з відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди автомобілю KIA Ceed, д.р.н. [NUMBER] покладається на ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія». Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (…). Статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. За змістом ст. 36 наведеного вище Закону, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його (п. 36.2.). Рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (п. 36.7.). Таким чином, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства України, страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту безпосередній винуватець. Як вбачається з матеріалів цієї справи та встановлено вище судом, у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування оскільки потерпілий від ДТП (позивач) не подав заяву до ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія» про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. За таких обставин, оскільки в спірних правовідносинах у ПрАТ «Українська охоронна-страхова компанія» (страховика) не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування потерпілому ( [PERSON] ), суд дійшов висновку, що обов`язок з відшкодування шкоди, завданої KIA Ceed, д.р.н. [NUMBER] , покладається саме на УПО в Запорізькій області, як на особу, відповідальність якої застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.05.2015 р. за № АІ/4770531. Крім того, є безпідставним посилання представника відповідача на норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методику товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 в частині визначення позивачем розміру завданого збитку, з урахуванням фізичного зносу та витрат товарної вартості транспортного засобу. Так, суд виходить з того, що нормами ст. 1192 ЦК України передбачено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до яких з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1). Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3). Отже, оскільки матеріалами справи підтверджено, що реальна вартість спричиненого матеріального збитку, завданого [PERSON] , внаслідок пошкодження автомобіля KIA Ceed, д.р.н. [NUMBER] , становить 206\~085,54 грн., а вартість послуг з оцінки матеріальних збитків, завданих власнику колісного транспортного засобу складає 900 грн., суд дійшов висновку, що заявлені вимоги в цій частині є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, у зв`язку з чим, задовольняються судом. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків. Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 31\~943,26 грн. індексу інфляції за період з вересня 2017 року по грудень 2018 року, що нараховано на суму матеріального збитку в розмірі 206 085,54 грн. Згідно з розрахунком суду, розмір індексу інфляції за заявлений позивачем період становить 24\~468,02 грн. В іншій частині вимоги про стягнення індексу інфляції судом відхиляються через необґрунтованість. Судом відхиляються доводи представника відповідача про відсутність підстав для нарахування індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання у зв`язку з деліктним характером спірних правовідносин. Так, з аналізу норм ст. 625 ЦК України слідує, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2\~314,54 грн. покладається судом на відповідача.

Outcome: partial