Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до районного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної невиконанням договору про виношування вагітності сурогатною матірю. Позов обґрунтований тим, що 27.07.2016 між сторонами було укладено договір про виношування вагітності сурогатною матірю. На виконання п. 3.2.2 та п. 3.2.4 договору позивачами було сплачено ряд медичних послуг, аналізів, витрат на проїзд, харчування відповідача на загальну суму 115\~352, 17 грн. Після проходження медичних аналізів у відповідача було виявлено вірус «Уроплазму», який необхідно було лікувати. Лікування від такого вірусу не є складним, по терміну займає до 10 днів. Позивачі придбали усі необхідні препарати для лікування вказаного вірусу, передали їх відповідачу. Проте, відповідач не приймала ліки та повторне обстеження на наявність вірусу знову показало його наявність. Тому, позивачі знову придбали усі необхідні препарати, та відповідач почала їх приймати але не пройшла курс лікування до кінця та виїхала з м. Києва у невідомому напрямку. Підтвердженням небажання відповідача виконувати умови договору є факт невідвідування лікарів 24 жовтня 2016 року 0 12:30 та 25 жовтня 2016 року о 15:30. В понесених витратах позивачі зазначають також витрати на бензин, так як возили відповідача по м. Києву в клініки та на аналізи власним автомобілем. Відповідно до п.3.4.12 договору, виконавець зобовязаний весь період дії цього договору (починаючи з моменту підтвердження настання вагітності) постійно проживати на території м. Києва. При цьому сторони домовились про те, що житло для виконавця надається за вибором та за рахунок замовника. Позивачі уклали договір оренди будинку для відповідача з метою її перебування в м. Києві. На виконання умов договору позивачами було сплачено 7\~000 грн. перший платіж та 3\~500 грн. перша залогова сума. Всього 10\~500 грн. Відповідно до п.4.14 договору, виконавець сплачує неустойку у розмірі 1\~500 грн. за кожен випадок порушення без поважної причини запланованих лікарем клініки чи лікарем іншого медичного закладу, обраного замовником, заходів (огляд, процедури, дослідження, лікування тощо), а також медичних приписів, рекомендацій, обстежень. Відповідачем було здійснено наступні порушення п. 4.14 договору: 1)неприйняття лікування після першого виявлення уроплазми; 2)недопроходження повного курсу лікування уроплазми після повторного аналізу; 3)неприбуття на огляд лікаря 24 жовтня 2016 року; 4)неприбуття на огляд лікаря 25 жовтня 2016 року; 5)неприймання першого курсу ліків від уроплазми; 6)не проходження до кінця другого курсу лікування від уроплазми. Таким чином виконавцем 6 разів було порушено п. 4.14 договору, що складає суму неустойки 9\~000 грн. Відповідно до п. 6.5. договору, цей договір може бути розірваний достроково за ініціативою замовника за умови повідомлення виконавця не менш, ніж за пять днів до дати розірвання. Підставами для одностороннього розірвання договору замовником можуть бути: п.6.5.2 неузгоджений із замовником виїзд виконавця за межі м. Києва; п. 6.5.4 навмисне порушення виконавцем істотних умов договору, таких як прийом лікарських препаратів, дотримання рекомендацій лікаря щодо підготовки до перенесення ембріонів, виявлення на етапі програми та в період вагітності захворювань, що передаються статевим шляхом, режиму виношування вагітності, інших істотних умов. Відповідачем було порушено зазначені пункти договору, що знайшло своє відображення у неузгодженому виїзді виконавця за межі м. Києва, неприймання лікарських препаратів (лікування уроплазми, без вилікування якої процедура запліднення була б неможлива), недотримання рекомендацій лікаря по лікуванню, безпідставна відмова відвідувати лікаря 24 та 25 жовтня 2016 року. Зважаючи на наведене позивачі вважають за необхідне стягнути з відповідача на їх користь 124\~352,17 грн. матеріальної шкоди, завданої невиконанням договору про виношування вагітності сурогатною матірю. Окрім того, вважають, що зазначеними вище діями [PERSON] позивачам завдано моральної шкоди. Позивачі не мають можливості мати власних дітей, у звязку із певними розладами здоровя. Вони дуже довго чекали на дитину та дуже довго шукали можливість її народити. Починаючи з липня 2016 року позивачі та відповідач почали проходити перші медичні обстеження, потім лікування і інші медичні заходи. Позивачі втратили 4 місяці, у звязку із тим, що відповідач спочатку уклала договір, а потім відмовилась його виконувати. Такі дії відповідача викликали у позивачів дуже сильні душевні хвилювання. У позивача [PERSON], яка є інвалідом І групи погіршився стан здоровя, вона дуже перенервувала, втратила сон, почалися розлади шлунку, підвищився тиск, у звязку із чим вона звернулася до лікаря-невропатолога, та почала проходити курс лікування, на що витратила кошти на суму 1\~651,46 грн. Тому, позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь 30\~000 грн. моральної шкоди та витрати на лікування в розмірі 1\~651,46 грн. Через протиправні дії відповідача позивач [PERSON] також зазнав душевних страждань, погіршився стан його здоровя, він втратив сон, почався розлад шлунку, підвищився тиск. У звязку із чим [PERSON]В, просить суд стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн. В судовому засіданні представник позивачів, який діє згідно довіреності від 04.11.2016 [PERSON] позовні вимоги підтримав за обставин, викладених в позові, просив задоволити. Також просив суд стягнути з відповідача на користь позивачів понесені ними витрати по сплаті судового збору в розмірі 3\~243,29 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 42\~979,53 грн. Представник відповідача адвокат [PERSON], який діє на підставі угоди від 09.12.2016 в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначив, що дійсно в липні 2016 року між сторонами було укладено договір про виношування вагітності сурогатною матірю. При цьому, в п. 2.1.3 договору чітко зазначено, що клінікою репродукції є «Клініка репродуктивної медицини «Надія», втім обстеження та лікування проводилося в клініці «Адоніс», що є грубим порушенням договору. Також договір між клінікою [PERSON] та відповідачкою не було посвідчено в нотаріальному порядку як того вимагає МОЗ України. Також представник зазначив, що доводи позивачів щодо неприймання відповідачкою першого курсу лікування від вірусу уроплазми спростовуються консультативним висновком від 04.10.2016, який не містить будь-якої вказівки на те, що відповідач перший курс лікування не пройшла. Не погоджується представник відповідача також з доводами позивачів з приводу того, що відповідач без поважних причин не зявилася на заплановані лікарські процедури 24 та 25 жовтня 2016 року, що є порушенням вимог п 4.14 договору, у звязку із чим до відповідача предявлено вимогу про стягнення неустойки в розмірі 9\~000 грн., адже позивачів було повідомлено по необхідність щеплення дитини [PERSON], яке зробити в м. Києві не видалось за можливе з підстав відсутності вакцини. Тому, остання вимушена була поїхати додому аби зробити щеплення після чого повернутися. Укладеним договором передбачено, що відповідач повинна проживати в м. Києві лише після запліднення, тому те, що до запліднення вона поїхала додому, маючи на те вагомі підстави, не може та й не є небажанням [PERSON] виконати укладений договір. Та й знати про те, що на якийсь певний день були заплановані якісь лікувальні заходи [PERSON] не могла, так як вона особисто на них не записувалася. Представник позивача спростовує також вимоги щодо відшкодування витрат на найм житла, проведення, поповнення картки стільникового звязку, банківської картки тощо, адже договором вказані витрати не передбачено, вони були волевиявленням позивачів. Окрім того, згідно п. 3.4.12 договору житло винаймається виконавцю після підтвердження настання вагітності. З приводу стягнення з відповідачки вартості медичних послуг в розмірі 80\~000 грн. зазначив, що позивачами та їхнім представником не надано суду жодних доказів понесення ними таких витрат, так як матеріали справи не містять квитанцій, касових ордерів чи платіжних доручень про оплату даного виду послуг. Зважаючи на те, що матеріальної шкоди діями відповідача позивачам завдано не було, не може ставитися питання про відшкодування моральної шкоди. З приводу витрат на лікування позивача [PERSON] представник відповідача зазначив, що вони були спричинені наслідками проведеної операції по видаленню гриж, що стверджується також консультативним висновком лікаря-невропатолога. З врахуванням наведеного просив відмовити в задоволенні позову в цілому. Окрім того, просив стягнути з позивачів понесені відповідачкою витрати, повязані з оплатою правової допомоги в розмірі 4\~323,20 грн. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що влітку 2016 року разом із чоловіком подали оголошення в інтернет з приводу пошуків сурогатної матері. На оголошення відгукнулася [PERSON], яка поцікавилася умовами сурогатного материнства, свідок розповіла про умови договору та розмір оплати, на що відповідач погодилася та приїхала до м. Києва на огляд в лікарню. В лікарні «Надія» було проведено частину аналізів, іншу частину провели через декілька днів. Під час другої частини обстеження у відповідача виявили гепатит. Проте, відповідач повторно перевірилася вдома аптечними тестами, та вказаного вірусу тести не показали. Тому відповідача перевірили в центрі СНІДу на наявність даного вірусу, де спростували висновок лікарні. З даних підстав сторони вирішили за доцільне змінити лікарню. Після зміни клініки «Надія» на «Адоніс», усі аналізи, необхідні для встановлення можливості відповідача бути сурогатною матірю потрібно було провести з початку. Під час проведення аналізів у [PERSON] виявили вірус уроплазми, для лікування якого згідно консультативного висновку було виписано ряд препаратів, які свідок та її чоловік придбали та передали відповідачу аби остання пролікувалася. Втім, обстеження, проведене через десять днів не показало покращення, на що лікар сказав, що відповідач або не лікувалася або продовжувала жити статевим життям з чоловіком, від якого заразилася. У звязку із чим лікар сказав, що потрібно пройти стаціонарне лікування. Та відповідач не піднімала слухавку після того як почула, що лікування результатів не дало. Тому свідок та її чоловік разом зі своїм адвокатом приїхали до [PERSON] аби переконати її особисто, заразом подивитись, де та в яких умовах вона проживає. Відповідач відмовилася їхати до м. Києва на увесь час лікування, повідомивши, що їй немає де та на кого залишити дитину, але свідок з чоловіком її переконали, повідомивши, що винаймуть їй в м. Києві житло, де проживатимуть разом. По переїзду в м. Київ вони винайняли відповідачці житловий будинок, де й проживали на її ж вимогу усі разом, щодня возили власним автомобілем відповідачку до лікарні на процедури, купували їй їжу, поповнювали рахунки на мобільному телефоні та банківські картки. Проте, якогось дня повернувшись до будинку [PERSON] та її речей там не виявили, почали їй дзвонити та все марно. Зателефонувавши в лікарню, свідка повідомили, що усі необхідні процедури зроблені залишилося лише підсадити ембріон. Після усіх подій стан здоровя свідка відчутно погіршився, вона зверталася до лікаря-невропатолога, який прописав [PERSON] ряд медикаментів для покращення стану її здоровя. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дав суду покази аналогічні показам свідка [PERSON] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що влітку 2016 року її сестра проходила обстеження щодо можливості брати участь в якості сурогатної матері, де замовниками були [PERSON] та [PERSON] Проте, після проходження обстеження зясувалося, що сестра свідка не може бути сурогатною матірю. Після чого сестра та позивачі почали вмовляти її пройти обстеження на можливість бути сурогатною матірю. Поміркувавши над пропозицією, свідок вирішила погодитись та уклала з позивачами нотаріально посвідчений договір про виношування вагітності сурогатною матірю. Тоді свідок здала ряд аналізів, та в клініці «Надія» було допущено якусь помилку під час опрацювання аналізів та повідомлено про те, що у свідка є вірус гепатиту. Перевіривши заключення лікарів в домашніх умовах, за допомогою аптечних тестів, свідок переконалася в помилковості заключення лікарів вказаної клініки. Тому, в присутності позивачів пройшла обстеження в центрі СНІДу, де спростували висновок клініки «Надія». За зазначених обставин позивачі та свідок вирішили змінити клініку репродуктивних технологій, так як втратили до неї довіру. Тоді відшукано було клініку [PERSON], з якою уклали договори про надання медичних послуг. В ході здачі ряду аналізів у свідка було виявлено вірус уроплазму, для лікування якого прописали ряд лікарських засобів, які придбали позивачі. На час лікування свідок повернулася додому. Через певний час здавши повторно аналізи, лікар повідомила, що даний вірус все ще наявний та запропонувала пройти стаціонарне лікування з застосуванням більш сильних лікарських засобів. Та злякавшись, свідок повернулася додому, куди через деякий час приїхали позивачі та їхній адвокат та почали їй погрожувати, зокрема адвокат сказав, що заявить на неї в поліцію як на шахрайку. Побоявшись здійснення погроз, свідок поїхала до м. Києва для стаціонарного лікування. При цьому, позивачі винайняли житловий будинок, де вони проживали усі разом, так як в квартирі позивачів проживали їхні батьки. За час спільного проживання позивач [PERSON] пересилала грошові кошти на банківську картку свідка, поповнювала їй рахунок на картку стільникового звязку, на що вона обурювалась, але позивач сказала, що це буде оплата за те, що [PERSON] готує їжу. Зі спливом певного часу, свідку подзвонив дитячий лікар та повідомила, що її дитині потрібно зробити щеплення. Звернувшись в лікарні м. Києва, свідка повідомили, що на разі вакцини немає та не відомо, коли вона буде. Вказані обставини свідок повідомила позивачам, проте вони нічого не захотіли слухати, та сказали, нехай вона вирішує цю проблему в м. Києві. Втім, не знайшовши в м. Києві лікарні, де була необхідна вакцина, свідок вирішила поїхати додому аби в місцевій лікарні зробити дитині щеплення. Жодних намірів уникнути виконання укладеного з позивачами договору у свідка не було. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності та співставленні дійшов висновку про наступне. Так, судом встановлено, що 27 липня 2016 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір про виношування вагітності сурогатною матірю, який було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано у реєстрі за №1049. При цьому, позивачами зазначаються витрати на медичні послуги, аналізи, лікування, проїзд, харчування, проживання відповідача, що були здійснені до укладення договору та не можуть підлягати стягненню, так як будь-яких зобовязань відповідач на той момент перед позивачами не мала Відповідно до п. 3.4.12 договору передбачено постійне проживання виконавця у м. Києві. Позивачі просять суд стягнути з відповідача їхні витрати на проживання відповідача в сумі 10\~500 грн. Разом з тим, позивачі просять стягнути суму на проживання, надавши копію договору, укладеного з орендарем [PERSON] Однак, не надано суду ніяких доказів, що в певному приміщенні чи будинку мала проживати [PERSON] Крім того, проживання та оплата відповідного проживання мала здійснюватись починаючи з моменту підтвердження настання вагітності відповідача (п. 3.4.12 договору). Враховуючи, що процедури перенесення ембріона та настання вагітності у [PERSON] не відбулося, вказана сума також не може бути стягнута судом. Відповідно до п. 1.1 замовник, беручи участь в якості пацієнтів в лікуванні безпліддя методами допоміжних репродуктивних технологій (далі ДРТ) за програмою «Сурогатне материнство», доручає виконавцю участь у зазначеній програмі в якості сурогатної матері і оплачує послуги виконавця за умовами цього договору. Відповідно до п.1.2 виконавець бере на себе зобовязання участі в лікуванні безпліддя замовника методами ДРТ із застосуванням програми «Сурогатне материнство» в якості сурогатної матері за умовами цього договору, а саме: пройти необхідні для участі в програмі обстеження, підготовку до перенесення, виносити, народити і передати замовнику дитину, підписати згоду на запис в органах державної реєстрації актів цивільного стану генетичних батьків (замовника) батьками новонародженої дитини у строки, встановлені цим договором. Відповідно до п.3.2 договору, замовник зобовязаний своєчасно вибрати медичний заклад, що має державну акредитацію, обладнання та фахівців, необхідних для проведення програми, а в подальшому, для спостереження вагітності, проведення обстежень, надання необхідної кваліфікованої медичної допомоги та розродження виконавця за програмою «Сурогатне материнство» для замовника. На виконання вказаного пункту договору замовниками було обрано Клініку репродуктивних технологій «Надія», проте, у звязку із допущенням помилки при опрацюванні аналізів [PERSON], медичний заклад було змінено на «Адоніс». При цьому, відповідної зміни в договір, укладений між замовниками та виконавцем внесено не було. У відповідності до вимог п. 6.11 розділу VII Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні, затвердженого Наказом МОЗ України від 09.09.2013 №787 (далі Порядок) нотаріальному посвідченню підлягає письмовий спільний договір між сурогатною матірю та жінкою (чоловіком) або подружжям. При цьому, нотаріального посвідчення договорів, що укладаються між клінікою та подружжям, а також між клінікою та сурогатною матірю, Порядок не вимагає. Враховуючи вказані положення між виконавцем та замовниками було укладено договори №01/28-09/2016 та №02/28-09/2016 від 28.09.2016 (а.с. 58-62, 65-70). Згідно п. 4.1 договору про надання медичних послуг, укладеного з медичним закладом, після підписання сторонами цього договору, оформлення відповідної медичної документації пацієнтів та сурогатної матері, оплати пацієнтами медичних послуг медичний центр розпочинає надання медичних послуг. Пунктом 8.1. договору про надання медичних послуг передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та оплати медичних послуг, в порядку, визначеному розділом 5 цього договору. Пунктами 5.2 та 5.3 розділу 5 договору про надання медичних послуг (запліднення методом сурогатного материнства з донацією ооцитів), передбачено, що вартість медичних послуг, що надаються Медичним центром пацієнтам відповідно до цього договору становить 80\~105 грн. Оплата вартості медичних послуг здійснюється пацієнтами шляхом їх 100% передоплати протягом 3 робочих днів з дня підписання цього договору. Пацієнти здійснюють оплату медичних послуг шляхом розрахунку готівкою в касі Медичного центру або шляхом безготівкового розрахунку, перерахувавши грошові кошти на поточний рахунок Медичного центру, якщо інше не передбачене згодою сторін. Та суду було надано лише акт виконаних робіт від 28.09.2016 (дня укладення договорів) на суму 80\~105 грн., квитанції чи платіжного доручення на підтвердження проведення даної оплати суду не надано (а.с.19). Таким чином оплати медичних послуг не відбулося. Зважаючи на наведене, в розумінні п.п. 5.2, 5.3, 8.1 договір не набрав чинності, з чого слідує, що виконання зобовязання за договорами з клінікою «Адоніс» не розпочалося. А тому вказані договори не можуть бути прийняті до уваги, так як вони не регламентують ніяких правовідносин між сторонами. Тому, сума в розмірі 80\~105 грн. також стягненню не підлягає, так як відсутні докази щодо її сплати клініці. Пунктом 3.4.9 договору про виношування вагітності сурогатною матірю передбачено від 27.07.2016, передбачено, що виконавець зобовязується на період, необхідний для фінальної підготовки та проведення процедури ЕКЗ, прибути в місце проведення Програми і перебувати в м. Києві до моменту народження житини. Точну дату перенесення ембріонів визначає лікар. У разі невиконання цієї умови, виконавець позбавляється щомісячного грошового утримання, а також виплачує замовнику компенсацію, рівну матеріальним витратам, повязаним з підготовкою до проведення програми екстракорпорального запліднення, в тому числі лікарські засоби, проживання, транспортні та інші витрати, понесені замовником, а так само додаткові штрафні санкції в розмірі 10% від суми всіх понесених замовником витрат, що є підставою для одностороннього розірвання договору . З позовної заяви вбачається, що підставами для звернення до відповідача з листом про розірвання договору є невиконання відповідачем обовязків, передбачених договором, а саме: 1)неприйняття лікування після першого виявлення уроплазми; 2)недопроходження повного курсу лікування уроплазми після повторного аналізу; 3)неприбуття на огляд лікаря 24 жовтня 2016 року; 4)неприбуття на огляд лікаря 25 жовтня 2016 року; 5)неприйняття першого курсу ліків від уроплазми; 6)не проходження до кінця другого курсу лікування від уроплазму. Вказані порушення зі сторони відповідача слугують підставами для стягнення усіх витрат, що були ними понесені. При тім, зазначені порушення умов договору повторюються та є ідентичними, а саме п. 1 відповідає п.5, п. 2 відповідає п.6. Аналізуючи порушення п.п.1,2, а саме не проходження першого лікування та не повне проходження повторного суд прийшов до наступного. При здійснення перевірки стану здоровя [PERSON] у клініці «Адоніс» з метою прийняття рішення про її можливість бути сурогатною мамою і допуск її до програми ЕКЗ «Сурогатне материнство», у останньої було виявлено вірус уроплазми та призначено лікування. Твердження позивачів щодо не проходження та невиконання приписів лікаря [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, так як відсутні будь-які медичні заключення з цього приводу. Твердження позивачів про легкість лікування вірусу, та виліковування за умов проходження першого курсу лікування у 99% випадків, є лише припущеннями позивачів та їхнього представника, що не містять належного обґрунтування. Пройшовши курс лікування, за спливом 10 днів, відповідач повторно здала аналізи, та вірус уроплазму все ще був наявним. Призначені повторно препарати були сильнішими, що не заперечувалось свідками [PERSON] та [PERSON], допитаними в судовому засіданні, що дає підстави вважати, що попередньо призначене лікарем лікування не було ефективним, у звязку із чим стверджувати, що попереднє лікування не дало своїх результатів з провини відповідача немає достатніх підстав. Повторний курс лікування проводився під спостереженням позивачів, призначення лікування та встановлення днів та годин відвідування лікарні також встановлювалось лікарями за погодженням позивачів. Пройшовши більшу частину курсу лікування, відповідач вимушена була поїхати з м. Києва до смт. Томашпіль , для того аби зробити щеплення дитині, про що позивачі були заздалегідь повідомленими. Також пунктом 4.14 договору про виношування вагітності сурогатною матірю передбачено, що виконавець сплачує неустойку у розмірі 1500 грн. за кожен випадок порушення, без поважної причини запланованих лікарем клініки чи лікарем іншого медичного закладу, обраного замовником, заходів (огляди, процедури, дослідження, лікування тощо), а також медичних приписів, рекомендацій, обмежень. Втім, суду не надано відомостей про встановлення конкретних днів відвідування лікаря, про запис відповідача на прийом до лікаря на 24 та 25 жовтня 2016 року та про відміну такого запису саме [PERSON]. Довідка лікаря містить загальний характер не підтверджуючи того, хто саме відмінив прийом до лікаря на вказані дати. Зважаючи на це, доказів порушення процедури лікування, а також недотримання рекомендацій лікаря [PERSON] позивачами не доведено, адже остання залишила місце проживання не порушуючи умов договору, маючи на це поважні причини. А тому у позивачів не було достатньо підстав для направлення повідомлення [PERSON] про розірвання договору. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить із наступного. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цім, зважаючи на те, що незаконність дій або бездіяльності відповідача по відношенню до позивачів н знайшли своє підтвердження, суд не вбачає підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги про відшкодування витрат на лікування [PERSON] також не підлягають до задоволення, адже судом не встановлено причинно-наслідковий зв'язок хвороби позивача з будь-якими діями відповідача. Більше того, він спростовується консультативним висновком лікаря-невропатолога від 24.10.2016, яким стверджується, що погіршення самопочуття позивача [PERSON] спричинене видаленням пухлини (а.с. 69). Що стосується вимог сторін про відшкодування судових витрат суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на кристь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на те, що суд відмовив позивачам в задоволенні позовних вимог, судові витрати позивачів не підлягають до присудження з другої сторони. Разом з тим, задовольняючи вимогу відповідача про відшкодування понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі 4\~323,20 грн., суд зважає на слідуюче. Відповідно до\~ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах»\~встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представник відповідача просить стягнути на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4\~323,20 грн., на підтвердження понесених витрат [PERSON] суду надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №25/1 від 25.01.2017 та розрахунок витрат на правову допомогу, згідно якого адвокат затратив 7 годин часу на надання правової допомоги відповідачу, 2 години на ознайомлення з матеріалами справи, 5 годин надання правової допомоги в судових засіданнях. Відповідно витрати на правову допомогу станом на 25.01.2017 складають 4\~323,20 грн.(617,60 х7=4\~323,20 грн.). Таким чином представником відповідача надано належні докази понесення [PERSON] витрат на правову допомогу у зазначеному вище розмірі, що відповідають вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» а тому підлягають до стягнення з позивачів на її користь.

Outcome: approved