Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON]Ф звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON]О, за участю третьої особи [PERSON], про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з відповідачами [PERSON], його дружиною [PERSON] та матір»ю [PERSON], [PERSON] він підтримував дружні відносини, вони його сусіди. В квітні 2013 року відповідачі повідомили йому, що вирішили зайнятися торгівельно-закупівельною діяльністю, а саме створити магазин «Болт», що вони вже вирішили питання з приміщенням магазину, функції продавця почала виконувати [PERSON], але в них немає коштів для придбання обладнання і товару, і запропонували йому стати учасником цієї сумісної діяльності без створення юридичної особи, а саме передати гроші для придбання обладнання та товару. Він погодився з пропозицією відповідачів і 25 квітня 2013 року він передав відповідачам 6100,00 доларів США, що по курсу Національного банку України на той час складало 49715,00 грн., про що [PERSON] видав йому розписку. На отримані від нього гроші було придбане обладнання магазину та частина товарів. В травні 2013 року [PERSON] знов повідомив його, що для отримання доходів необхідно розширити асортимент товару та для його придбання ще потрібні гроші. 13 травня 2013 року він передав відповідачам для придбання товару ще 3700,00 доларів США, що по курсу Національного Банку України на той момент складало 30000,00 грн., про що [PERSON] видав йому розписку. Всього для сумісної діяльності він передав відповідачам 9800,00 доларів США, що по курсу Національного Банку України на той час склало 79715,00 грн., а по курсу на березень 2016 року складає 233647,31 грн. На його неодноразові запитання про діяльність магазину та доходів відповідачі пояснили, що від цієї діяльності доходів поки немає. На початку 2014 року [PERSON] заявив йому, що в нього виникли проблеми в сім»ї і йому необхідно тимчасово виїхати за межі України, а діяльністю магазину буде займатися його мати [PERSON]. [PERSON] пояснила, що займатися запланованою торговою діяльністю не можливо у звязку із захватом м. Словянська сепаратистами. Після звільнення м. Словянська [PERSON] повідомив, що в нього зявилася можливість заробити гроші, що незабаром він вернеться додому і буде займатися магазином. В березні 2016 року він побачив, що у магазині «Болт» працює інший чоловік і вияснив, що 02 березня 2015 року [PERSON] продала [PERSON] обладнання і товар магазина «Болт» за 40000,00грн. Він звернувся до [PERSON] і просив повернути йому гроші, отримані від продажу обладнання магазина, оскільки саме він давав гроші на придбання обладнання магазина і товару, але [PERSON] відмовилася повернути ці гроші. На його неодноразові вимоги повернути йому отримані у нього гроші для сумісної діяльності відповідачі ухилялися від зустрічей, від розмов із ним. Йому вдалося звязатися з [PERSON], який 04 квітня 2015 року надіслав йому повідомлення, що заробить гроші і поверне його гроші. 20 квітня 2015 року [PERSON] знову надіслав йому повідомлення, щоб він повідомив номер картки і він буде відправляти гроші частинами. Але на теперішній час відповідачі не повернули йому гроші і він вимушений звернутися з позовом до суду. Оскільки відповідачі отримали від нього гроші для сумісної торгової діяльності без створення юридичної особи, про що [PERSON] видав йому розписки, однак свої зобовязання по сумісній діяльності не виконав, а [PERSON] без його згоди і відома провела відчуження придбаного на його гроші для сумісної діяльності обладнання магазина і товару, і привласнила собі отриманні гроші, то отримані [PERSON] від нього гроші і отримані [PERSON] від продажу обладнання магазину і товару є безпідставно придбаними і у відповідності ст.ст. 1212, 1213 ЦК України відповідачі зобовязані повернути йому отримані ними гроші у розмірі 233647,31 грн. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] на його користь безпідставно придбані 233647,31 грн., а також понесені судові витрати. До судового засідання позивач [PERSON] не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 21 квітня 2016 року від позивача надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити його позовні вимоги ( а.с. 48). До судового засідання представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON], яка діє на підставі Договору на представництво інтересів від 15 березня 2016 року ( а.с. 2) не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 21 квітня 2016 року від представника позивача надійшла Заява, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі та участі позивача [PERSON] та задовольнити позовні вимоги [PERSON] ( а.с. 49). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється судом на адресу відповідача ним не отримується ( а.с.15). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється судом на адресу відповідача нею не отримується ( а.с.15). Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється судом на адресу третьої особи нею не отримується ( а.с.16). У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: -юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців; -фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином». Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов»язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Згідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України «Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.» У відповідності до п.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року « При вирішенні питання про публікацію оголошення про виклик у суд через оголошення в пресі необхідно керуватися, крім Глави 7 Цивільного процесуального кодексу України Порядком визначення друкованого засобу масової інформації, у якому розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2006 року № 52 ( Порядок), а також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 1022-р. «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2014 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання ( перебування) яких невідоме». Відповідно до п.2 Порядку оголошення про виклик до суду публікується в установлені законодавством строки у друкованому засобі масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження за останнім відомим місцем проживання ( перебування) на території України відповідача, третіх осіб, свідків. Таким чином належним повідомленням відповідача буде вважатися його виклик у суд, здійснений одночасно у двох друкованих засобах масової інформації: загальнодержавної та місцевої сфер розповсюдження. При встановленні регіону, у якому має бути опубліковано відповідне оголошення, необхідно враховувати, що згідно з наведеною нормою Порядку визначальним фактором є не розташування суду, який розглядає справу, а останнє відоме місце проживання ( перебування) на території України відповідача. Також необхідно зважати на те, що норми ч.9 ст. 74 ЦПК України мають бути застосовані щодо кожного із судових засідань.» Оголошення у пресі Газеті «Урядовий кур»єр» про виклик до судового засідання відповідачів [PERSON], [PERSON] та третьої особи [PERSON] було опубліковано у Газеті «Урядовий кур»єр» № 63 від 02 квітня 2016 року та № 71 ( 5691) від 14 квітня 2016 року( а.с. 32, 46) Оголошення у пресі Газеті « Донбасс» про виклик до судового засідання відповідачів [PERSON], [PERSON], та третьої особи [PERSON] було опубліковано у Газеті « Донбасс» від 18 квітня 2016 року ( а.с. 45 ) і тому з 14 квітня 2016 року відповідачі [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] вважаються належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов»язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з»явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами та ухвалити заочне рішення. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча про місце, дату та час судового засідання була повідомлена належним чином. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що в позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Відповідно до\~ст.10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що в квітні 2013 року між позивачем [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було досягнута домовленість про спільне зайняття торгівельно-закупівельною діяльністю, а саме створення магазину «Болт» в м. Слов»янську. За пропозицією [PERSON] та [PERSON] позивач став учасником сумісної діяльності по заняттю торгівельно - закупівельною діяльністю без створення юридичної особи, а саме передав приналежні йому грошові кошти для придбання обладнання та товару. 25 квітня 2013 року позивач [PERSON] в рахунок його частки у спільній торгівельно закупівельній діяльності в магазині «Болт» м. Слов»янська, передав [PERSON] 6100,00 доларів США, що по курсу Національного банку України на 25 квітня 2013 року складало 49715,00 грн., про що [PERSON] видав [PERSON] розписку, в якій вказав, що вказану суму грошей отримав від [PERSON] саме, як його частку в спільній торгівельно - закупівельній діяльності в магазині «Болт» м. Слов»янська Донецької області ( а.с.7). На отримані від позивача [PERSON] грошові кошти було придбане обладнання магазину «Болт» та частина товарів. Згідно Розписки від 25 квітня 2013 року вбачається, що [PERSON], Паспорт серії ВК№ 050915 виданий 26 серпня 2004 року Олександрівським РВ ГУМВС України в Донецькій області, який проживає за адресою: [INFO], вїзд Багратіона, буд. № 16, взяв у [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], вїзд Багратіона, буд. № 11, Паспорт серії ВВ № 492898 виданий Словянським РВ ГУМВС України в Донецькій області 09 липня 1998 року, суму 49115,00 грн. (сорок девять тисяч сто п'ятнадцять гривень 00 коп.), еквівалент 6100,00 доларів США (шість тисяч сто доларів США), як його частину сумісного бізнесу за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Г. Батюка, буд. № 24, магазин «Болт» (а.с.7). 13 травня 2013 року позивач [PERSON] передав [PERSON] для придбання товару ще 3700,00 доларів США, що по курсу Національного Банку України на той момент складало 30000,00 грн., про що [PERSON] видав йому розписку. Згідно Розписки від 13 травня 2013 року вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO], вїзд Багратіона, буд. № 16, Паспорт серії ВК№ 050915 виданий 26 серпня 2004 року Олександрівським РВ ГУМВС України в Донецькій області, взяв для розширення асортименту продукції в магазин «Болт», який розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Г. Батюка, буд. № 24, суму у розмірі 30000,00 грн. (тридцять тисяч гривень) еквівалент 3700,00 доларів США (три тисячі сімсот доларів США) у [PERSON] проживає за адресою: [INFO], вїзд Багратіона, буд. № 11, Паспорт серії ВВ № 492898 виданий Словянським РВ ГУМВС України в Донецькій області 09 липня 1998 року (а.с.8). Всього для сумісної діяльності позивач [PERSON] передав [PERSON] приналежні йому грошові кошти у сумі 9800,00 доларів США, що по курсу Національного Банку України на той час склало 79715,00 грн., а по курсу на березень 2016 року складає 233647,31 грн. В березні 2016 року позивачу [PERSON] стало відомо, що 02 березня 2015 року [PERSON] продала [PERSON] обладнання і товар магазина «Болт» за 40000,00грн. Згідно Розписки від 02 березня 2015 року вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] гроші у сумі 40000,00 грн. (сорок тисяч гривень) за товар та скляне обладнання магазину «Болт», яке належить її сину [PERSON] (а.с.9). У відповідності до частин 1,2 ст. 1212 ЦК України « Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події». Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України обєктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобовязанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як свідчить аналіз матеріалiв справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою його зберігання та передачі для придбання у майбутньому обладнання та товару. Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором, а лише як предмет договору. За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання не надано, суд дійшов висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України. Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. «У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов»язання повернути майно потерпілому».( До такого висновку дійшов Верховний Суд України на засіданні судової палати у цивільних справах 24 вересня 2014 року, розглядаючи справу № 6-122цс14, предметом якої був спір про стягнення безпідставно набутих коштів). Стаття 1212 ЦК України застосовується лише у випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору, стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов»язання повернути майно потерпілому. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1212 ЦК України « Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала». Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі [PERSON], [PERSON] отримали від позивача [PERSON] гроші для сумісної торгової діяльності без створення юридичної особи, про що [PERSON] видав позивачу розписки, однак свої зобовязання по сумісній діяльності [PERSON] не виконав, а [PERSON] без згоди і відома позивача [PERSON] провела відчуження придбаного на гроші позивача [PERSON] для сумісної діяльності обладнання магазина і товару, і привласнила собі отриманні гроші, то отримані [PERSON] від позивача грошові кошти і отримані [PERSON] від продажу обладнання магазину і товару є безпідставно придбаними і у відповідності ст.ст. 1212, 1213 ЦК України відповідачі зобовязані повернути позивачу отримані ними гроші у розмірі 233647,31 грн. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, в тому числі з витрат, пов»язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до абз.5 п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» - При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів». Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) з позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25 грудня 2015 року № 928-VІІІ мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2016 року складала 1378,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 233647,31 грн. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 2336, 47 грн який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів і тому з відповідачів слід стягнути у на користь позивача [PERSON] витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 2336,47 грн. ( а.с. 3). У відповідності до абз.2 п. 49 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» - Після закінчення розгляду справи витрати, пов»язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до статті 88 ЦПК України». Як встановлено в судовому засіданні, оголошення у пресі про виклик до суду відповідачів [PERSON], [PERSON] та третьої особи [PERSON] було оплачено позивачем у розмірі 1620 , 00 грн ( а.с. 23,26,27,38,41), які також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved