Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] від імені якої діє законний представник [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 51/200 частка житлового будинку № 1-Б по вул. Сновська (колишня Р.Люксембург) в м. Сновськ (колишній Щорс) Чернігівськї області, а її дочці [PERSON], на праві спільної часткової власності належить 51/200 частка житлового будинку № 1-Б по вул. Сновська (колишня Р.Люксембург) в м. Сновськ (колишній Щорс) Чернігівськї області, вказані частки відповідно до технічного паспорту на будинок складають [ADDRESS]. Відповідач по справі колишній чоловік [PERSON] [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, однак з 2008 року не проживає. Посилаючись на положення ст.. 405, 317,321, ЦК України просять позов задовольнити та визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №1 в будинку 1-Б по вулиці Сновська (колишня Р. Люксембург) в місті Сновськ (Щорс) Чернігівської області. [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у підготовочму судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в повному обсязі. Відповідач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 51/200 частка житлового будинку № 1-Б по вул. Сновська (колишня Р.Люксембург) в м. Сновськ (колишній Щорс) Чернігівськї області, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 26.09.2012 року за 35636917 (а.с.14), а її доньці [PERSON], на праві спільної часткової власності належить 51/200 частка житлового будинку № 1-Б по вул. Сновська (колишня Р.Люксембург) в м. Сновськ (колишній Щорс) Чернігівськї області, що підтверджується договором про припинення прав на аліменти для дитини у звязку з передачею права власності на нерухоме майно від 05 жовтня 2012 року (а.с.12)та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.03.2013 року №1613770. Відповідно до технічного паспорту загалом їх частки складають [ADDRESS]. Родинні зв`язки між ними підтверджуються свідоцтвом про народження серії 1-ЕЛ№082693 від 30.03.2004 року (а.с.10). Відповідно до довідок від 15.03.2018 року та від 16.03.2018 року №03-18/1420 (а.с.9, 23)відповідач в кв. 1, яка знаходиться в будинку 1-Б по вул. Сновська в м. Сновськ Чернігівської області з 2008 року не проживає, однак зареєстрованим за вказаною адресою. Відповідач по справі є колишнім чоловіком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії 1-ЕЛ №019110 (а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право у особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти дії щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов, визнавши відповідача таким, що втратив право на користування спірною квартирою. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті\~суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки при зверненні до суду [PERSON] не сплачувала судового збору, так як ухвалою суду була звільнена від його сплати, враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved