Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , про визнання вказаних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог зазначено, що позивач є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі спадкового договору від 18.11.2014 р. В зазначеному житловому будинку зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що в фактично в ньому не проживають і ніколи не проживали, їх фактичне місце проживання знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі та їх діти в належному позивачу будинку не проживають, не сплачують комунальних платежів, в утриманні житла не беруть участь, особистих речей відповідачів в будинку немає, відповідачі взагалі житловим будинком не цікавляться. Позивач є власником і наявність реєстрації відповідачів та їх дітей порушує її права на вільне користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. Представник позивача позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Також пояснила, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, а є онуками колишнього власника житла та були зареєстровані за його згодою. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні пояснила, що питання про доцільність визнання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , розглянуто на засіданні виконавчого комітету Олешківської міської ради. Обстеженням умов проживання встановлено, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] відповідачі та їх малолітні діти не проживають. Зазначені особи фактично проживають в найманому житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , умови проживання дітей задовільні. Разом з тим, орган опіки та піклування вважає недоцільним визнання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] надала відзив, в якому заперечила щодо позовних вимог зазначаючи, що позивач [PERSON] після смерті колишнього власника [PERSON] , вигнала їх з будинку, крім того, визнання її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, порушує їх права. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася повторно, про розгляд повідомлена належним чином. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, з врахуванням наданого відповідачем відзиву. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі спадкового договору від 18.11.2014 р., що підтверджується копією вказаного договору, витягом №123723163 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за позивачем на підставі вказаного договору. В зазначеному житловому будинку зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою №6054/08-10 від 09.07.2021 р. виконавчого комітету Олешківської міської ради. З показань свідків [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що відповідачі та їх малолітні діти фактично за адресою: [ADDRESS] в ньому не проживають 10-12 років. Відповідачі та їх малолітні діти на даний час час проживають в м. Олешки за іншою адресою. З актів обстеження умов проживання від 29.09.2021 р. та 06.10.2021 р., що складені представниками органу опіки та піклування встановлено, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] відповідачі та їх малолітні діти дійсно не проживають. Встановлено, що зазначені особи фактично проживають в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який [PERSON] , [PERSON] винаймають, крім того, було встановлено, що умови проживання дітей за адресою: [ADDRESS] є задовільними. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положення статті 89 ЦПК України передбачають, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд приходить до висновку, що позивачем доведено належними доказами обставини, зазначені в позовній заяві, зокрема, що відповідачі та їх малолітні діти в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , тобто за місцем їх реєстрації, не проживали та не проживають понад один рік. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником, крім того, частина 2 цієї ж статті передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, разом з тим, при розгляді справи судом також встановлено, що відповідачі були зареєстровані як члени сім`ї колишнього власника [PERSON] , що виступав відчужувачем в спадковому договорі від 18.11.2014 р. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, отже, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, оскільки позивач, що є новим власником житлового приміщення та вправі вимагати від відповідачів, що не є членами її сім`ї, усунення порушень свого права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Суд не враховує наданий органом опіки та піклування висновок про недоцільнісь визнання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки він є невмотивованим. Органом опіки та піклування не враховано встановлені ним же фактичні обставини справи, зокрема, що малолітні діти тривалий час проживають разом із своїми батьками не за місцем реєстрації, а за іншою адресо, що за місцем фактичного проживання для дітей створено задовільні умови проживання, що суд під час розгляду справи може прийти до висновку про відсутність в батьків права на проживання за місцем їх реєстрації, при цьому, місцем проживання осіб у віці до чотирнадцяти років, за загальним правилом, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Твердження відповідача, що позивач вигнала її та дітей з будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] суд також не приймає до уваги так як зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому позовні вимоги [PERSON] суд задовольняє в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved