Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

[PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» з 02 червня 2008 року перебувають у договірних правовідносинах на підставі Кредитного договору № VIUWGA0000002104, предметом якого є кредитні кошти в розмірі 20 540 Доларів США 56 центів. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, 02 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якої є квартира [ADDRESS]. В порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав у власність, зареєстровану приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Бєлою Оксаною Миколаївною як державним реєстратором, квартиру [ADDRESS]. У вересні 2017 року [PERSON] стало відомо про перехід права власності на квартиру від неї до ПАТ КБ «ПриватБанк». 19 жовтня 2017 року позивач звернулася до суду з вимогою визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 вересня 2016 року, прийняте приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Бєлою Оксаною Миколаївною, за яким за ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] та стягнути з відповідачів у рівних частках на її користь судові витрати (а.с. 2-8). 23 жовтня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження у справі і призначено попереднє судове засідання (а.с. 27). За заявою представника позивача 01 листопада 2017 року у попередньому судовому засіданні було винесено ухвалу про забезпечення позову та накладено арешт на належну ПАТ КБ «ПриватБанк» квартиру [ADDRESS] (а.с. 43-44). Ухвалою суду від 07 листопада 2017 року (а.с. 68, 69) задоволено клопотання представника відповідача і витребувано із Мурованокуриловецької райдержадміністрації матеріали, що стали підставою вчинення приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О.М. державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], а також справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Розгляд справи не відбувся у зв'язку з направленням 13 листопада 2017 року справи до апеляційного суду Вінницької області (а.с. 107). 27 грудня 2017 року справа була повернута із апеляційної інстанції, провадження у справі продовжено ухвалою від 27 грудня 2017 року зі стадії розгляду справи по суті (а.с. 167). Позивач [PERSON], відповідач приватний нотаріус Вінницького міського округу Бєлая О.М. та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилися вдруге, хоча належним чином були повідомлені про час і місце його проведення (а.с. 169, 170, 173, 190, 192). Представник третьої особи [PERSON] за договором (а.с. 32-34, 35) адвокат Піпко А.М. подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 193). З урахуванням думок учасників судового розгляду, що з'явилися в судове засідання, на підставі пунктів 1 і 3 ч. 3 ст. 223 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи за відсутності цих учасників. Представник позивача за довіреністю (а.с. 31) [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та суду пояснив, що його довіритель в забезпечення кредитних зобов'язань [PERSON] є іпотекодавцем перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Предметом іпотеки є її квартира [ADDRESS]. У вересні 2017 року у рамках участі в якості відповідача в цивільній справі № 139/793/17 [PERSON] стало відомо, що на підставі рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни від 06 вересня 2016 року проведено державну реєстрацію права власності на її квартиру [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк». Із пакету документів, що були підставою для прийняття нотаріусом такого рішення вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» в порушення пунктів 22 і 27 договору іпотеки не направляв позивачу і не надав нотаріусу повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором, забезпеченим договором іпотеки, і про перехід права власності на предмет іпотеки до Банку. Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) із споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України з іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника (майнового поручителя) або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Приватний нотаріус, що вчиняв державну реєстрацію права власності на іпотечну квартиру за Банком, не дотримала вимог цього Закону. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Ткач Юрій Анатолійович (а.с. 175) позовні вимоги [PERSON] не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с. 176-179). Зокрема, вважає, що позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] направлялись повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу, їй було повідомлено про право викупити предмет іпотеки і, що у випадку спливу тридцятиденного строку з дня отримання повідомлення і відсутності її згоди на викуп квартири, банком буде укладено договір купівлі-продажу предмета іпотеки зі сторонньою особою. Вказане повідомлення позивачем отримано, можливо, [PERSON], оскільки позивач в іпотечній квартирі не проживає, про що зазначив у судовому засіданні позичальник [PERSON] Оскільки [PERSON] відповідно до ст. 642 ЦК України надала мовчазну згоди на укладення договору купівлі-продажу, то відсутня підстава застосовувати норми Закону України «Про мораторій та стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] суду пояснив, що дійсно в липні 2016 року він отримував на свою адресу повідомлення від Банку про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Однак, він не пам'ятає, щоб таке повідомлення приходило на прізвище його матері [PERSON], крім того, зазначив, що [PERSON] хоча і є власником квартири [ADDRESS], ніколи не була в ній зареєстрована і не проживала. Просив задовольнити позов [PERSON] Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Служби у справах дітей Мурованокуриловецької РДА Василишин Сергій Васильович (а.с. 36) підтримав позов [PERSON] і пояснив, що при реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк» не було запитано згоду органу опіки і піклування на її відчуження від [PERSON], хоча Банку достеменно було відомо, що там зареєстрована малолітня особа, для якої це житло є єдиним, де вона має можливість проживати. Захищаючи права та законні інтереси дитини, Служба клопоче про задоволення позову. Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з наступного: На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради № 47 від 24 квітня 2008 року на праві власності належить квартира по [ADDRESS] (а.с. 11, 12). Однією із найрозповсюдженіших підстав виникнення цивільно-правових відносин є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України - договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Кредитний договір - це цивільно-правовий документ, який визначає взаємні юридичні права і обов'язки та економічну відповідальність банку і клієнта (позичальника) з приводу проведення кредитної операції. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 02 червня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» було укладено кредитний договір № VIUWGA0000002104 (а.с. 13-16). Предметом договору є кредит в сумі 16000 доларів США на споживчі цілі (п. 1.1. Договору). В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором [PERSON] 02 червня 2008 року уклала з ПАТ КБ»ПриватБанк» договір іпотеки квартири [ADDRESS] (а.с. 17-19, 144-146). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 37 вищевказаного Закону прямо визначено порядок передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Так, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Так, договором іпотеки передбачено право іпотекодержателя у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані звернути стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору набуває права на звернення стягнення на Предмет іпотеки у випадку затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць (п. 18.11 Договору іпотеки). Сторонами не заперечується, що станом на 26 липня 2016 року [PERSON] допустив прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором, про що йому було направлено відповідні повідомлення (а.с. 148, 149). Пунктом 22 Договору іпотеки визначено, що у випадку порушення Кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем, іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, він вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1, 16.7.2, 16.9 договору іпотеки, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що містяться в договорі. Крім того, пунктом 27 Договору іпотеки визначено, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, Іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити про це Іпотекодавця. Копією позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] [PERSON] та [PERSON] про виселення (а.с. 20), а також пакетом документів, що зберігаються у відділі державної реєстрації Мурованокуриловецької РДА (а.с. 129-158), в тому числі рішенням № 31249645 від 06.09.2016 приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 154) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно..... № 67401694 від 06 вересня 2016 року (а.с. 155-156), стверджується, що у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєструвало за собою право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону визначено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. Крім того, згідно до п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Судом встановлено що ПАТ КБ «ПриватБанк», використовуючи відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, звернулося із відповідною заявою (а.с. 130) до нотаріуса як державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, який містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. До заяви нотаріусу було надано також копії повідомлень про усунення порушень, адресовані позичальнику [PERSON] (а.с. 148, 149), та розписка про отримання ним таких повідомлень (а.с. 150). У своєму відзиві на позов (а.с. 176-179) та в судовому засіданні представник відповідача заявляв, що позивачу [PERSON] направлялося повідомлення про намір Банку укласти договір купівлі-продажу квартири, що є предметом договору іпотеки. Однак, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України представник відповідача - ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів направлення і вручення такого повідомлення позивачу, а також не надав доказів про подання цих документів нотаріусу для державної реєстрації права власності. Як вбачається із кредитного договору (а.с. 13-19) та договору іпотеки, яким забезпечено цей кредитний договір (а.с. 144-146), позичальник та іпотекодавець - це різні фізичні особи. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Як вбачається з наданого відділом державної реєстрації Мурованокуриловецької РДА (а.с. 129) пакета документів, на підставі яких було проведено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 130-158), в них відсутні письмова вимога до [PERSON] про усунення порушення та повідомлення іпотекодавцю [PERSON] про перехід права власності на належну їй квартиру на ПАТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, суд вважає, що при державній реєстрації 06 вересня 2016 року права власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], за ПАТ КБ «ПриватБанк» приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою Оксаною Миколаївною було порушено вимоги п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» - вимоги п.п. 22 і 27 Договору іпотеки від 02 червня 2008 року, укладеного із [PERSON]. Отже, державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк» вчинено протиправно, а тому має бути скасована. До судових витрат, відповідно до ч. 1 та пунктів 1 і 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України належать, зокрема, судовий збір, витирати на професійну правничу допомогу, витрати, пов'язані із проведенням експертиз. Відповідно до частин 1 і ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд за результатами розгляду справи прийшов до висновку про повне задоволення позову [PERSON], а тому на її користь з відповідачів у рівних частках підлягає стягненню вся сума понесених позивачем судових витрат. При зверненні до суду із цим позовом позивачем було сплачено 640 гривень судового збору (а.с. 1), а також оплачено судовим збором у сумі 320 гривень заяву про забезпечення позову (а.с. 40). Доказів про інші судові витрати позивач суду не надала. Отже, відшкодуванню позивачу з відповідачів належить 960 гривень судових витрат.

Outcome: approved