Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 09 липня 2019 року звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Друга дніпровська держнотконтора про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2019 року позов було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2019 року з Другої дніпровської держнотконтори було витребувано копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2019 року у задоволенні клопотання [PERSON] про виклик та допит свідків було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2019 року в об`єднанні в одне провадження зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2019 року було витребувано від Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; з Другої дніпровської держнотконтори - копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2019 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] , та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року витребувано з Другої дніпровської держнотконтори відомості, чи відкривалася спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2020 року [PERSON] у задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивачі у позові та ході судового засідання 30 червня 2021 року, а їх представник у ході судового засідання 30 червня 2021 року, посилалися на те, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого Другою ДДНК 09 червня 1958 року і зареєстрованого в реєстрі за № 2-3839, [PERSON] виділено земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . 12 жовтня 1957 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого у них народився син [PERSON] . Також [PERSON] мала дочку [PERSON] . За час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжям [PERSON] у період з 1958 року по 1966 рік було побудовано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, про що свідчить інвентаризація домоволодіння від 05 лютого 1966 року, проте в експлуатацію будинок введено не було, право власності у встановленому законом порядку не зареєстровано. Домоволодіння складається із житлового будинку літ. А-1 загальною площею 51,1 кв.м., житловою 34,6 кв.м., прибудови а-1, погреба під літ. а-І, прибудови літ. а1 -І, ґанку а, входу в погріб літ. Б, вбиральні літ. Г, душу літ. Д, сараю (тимч) літ. Ж, сараю літ. З, огорожі, інших споруд № 1-3, І. Таким чином, кожному із подружжя належало по Ѕ частці домоволодіння. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина. Єдиним спадкоємцем першої черги, яка проживала і була зареєстрована з померлим [PERSON] була його дружина - [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину. [INFO] помер син [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] . Дочка [PERSON] - [PERSON] 21 грудня 1968 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] , від якого у них народилася дочка [PERSON] 29 вересня 1990 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася [PERSON] та [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які є синами [PERSON] і онуками [PERSON] і [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті із заявами про прийняття спадщини звернулася її дочка, [PERSON] , та [PERSON] , який діяв в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 15 травня 2019 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю державної реєстрації на спадкове майно. Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 17 травня 2019 року [PERSON] і [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю державної реєстрації на спадкове майно. Просили суд встановити факт прийняття [PERSON] , померлою [INFO] , після смерті свого чоловіка, [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати за [PERSON] права та обов`язки забудовника на ј частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; визнати за [PERSON] права та обов`язки забудовника на ј частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У своїй заяві до суду позивачі та їх представник просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у ході судового засідання 30 червня 2021 року проти задоволення позовних вимог не заперечувала, визнавши позовні вимоги позивачів, зазначила, що відсутність зареєстрованого права власності на житловий будинок є перешкодою для вчинення нотаріусом нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки судові не повідомила, раніше надавала заяву про розгляд справи за її відсутності (т. 1 а.с. 184). Третя особа Друга дніпровська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, рішення ухвалити відповідно до норм чинного законодавства. Третя особа ООП адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, про причини не направлення свого представника судові не повідомила. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] 12 жовтня 1957 року зареєстрували шлюб (т. 1 а.с. 42), від якого у них [INFO] народився син [PERSON] (т. 1 а.с. 43). Рішенням Виконкому Ленінської райради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 01 квітня 1958 року [PERSON] було відведено земельну ділянку площею 560 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , для будівництва житлового будинку та зобов`язано у строк до 01 травня 1958 року отримати дозвільну документацію, у разі пропуску строку без поважних причин [PERSON] втрачає право забудови (т. 1 а.с. 30). Актом № 894 від 06 квітня 1958 року відводу земельної ділянки [PERSON] було виділено в натурі земельну ділянку площею 560 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , для будівництва житлового будинку (т. 1 а.с. 29). На підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 09 червня 1958 року, посвідченого Другої дніпропетровською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі за № 2-3839, [PERSON] було надано земельну ділянку площею 560 кв.м. для будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 24-25). [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 84 оберт). Після його смерті відкрилася спадщина, із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, спадкова справа не заводилася (т. 1 а.с. 201, 231). Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , була його дружина, [PERSON] , яка на день смерті була зареєстрована і проживала з померлим (т. 1 а.с. 90). [INFO] [PERSON] помер (т. 1 а.с. 83). [PERSON] також є матір`ю [PERSON] (т. 1 а.с. 170, 171), і бабою [PERSON] (т. 2 а.с. 75), яка є матір`ю відповідачів [PERSON] (т. 1 а.с. 167) і малолітніх [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 174, 174 оберт). [INFO] померла [PERSON] (т. 1 а.с. 169). Позивачі [PERSON] і [PERSON] є синами [PERSON] , померлого [INFO] , та онуками [PERSON] і [PERSON] (т. 1 а.с. 81). [INFO] померла [PERSON] (т. 1 а.с. 79 оберт). Після її смерті відкрилася спадщина. Із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , до нотаріальної контори звернулася [PERSON] (т. 1 а.с. 78 оберт-79) та [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , і малолітнього [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 77 оберт-77). [INFO] померла [PERSON] (т. 1 а.с. 164 оберт). Після її смерті із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися її дочки: [PERSON] (т. 1 а.с. 161), та [PERSON] в інтересах малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 161 оберт). Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 15 травня 2019 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю реєстрації житлового будинку (т. 1 а.с. 180 оберт-181). Постановою Другої дніпровської державної нотаріальної контори від 17 травня 2019 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] у зв`язку із відсутністю реєстрації житлового будинку (т. 1 а.с. 93-94). Згідно з відомостями КП «ДМБТІ» Дніпровської міської ради № 16905 від 13 листопада 2018 року станм на 31 грудня 2012 року відсутні відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] (т. 1 а.с. 176 оберт). Як вбачається з технічної документації на житловий будинок [ADDRESS] було побудовано у 1960 році. У 1960 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність, постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, оскільки акт державної комісії про прийняття збудованого подружжям [PERSON] і [PERSON] у 1960 році житлового будинку, затвердженого виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів, відсутній, тобто будинок не введений в експлуатацію, то право власності на нього не виникло. На підставі ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Частиною 1 статті 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , спадкоємцем першої черги була його дружина [PERSON] , яка на час відкриття спадщини проживала і була зареєстрована з померлим спадкодавцем, фактично прийняла спадщину шляхом володіння та вступу в управління майном. Приписами ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Оскільки на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємці першої черги - її син, [PERSON] , і [PERSON] , померли, то їх діти та онуки спадкують ту частину, яка би належала їх батькам. Тобто, позивачі [PERSON] і [PERSON] , які є синами померлого сина [PERSON] , мають право на Ѕ частину спадщини, яка належала [PERSON] , померлій [INFO] , по ј частині за кожним. При цьому, суд враховує, що земельна ділянка площею 560 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , була у встановленому на той час законом відведена [PERSON] для будівництва житлового будинку, проте, побудований житловий будинок в експлуатацію введено не було, тобто, право власності у забудовника не виникло, але у нього виникло право на вчинення таких дій з введення будинку в експлуатацію, яке в свою чергу увійшло до прав, які успадкувала його дружина, [PERSON] . Ч. 3 п. 6 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначає, що спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з листом ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, за результатами узагальнення судової практики щодо розгляду спорів щодо прийняття спадщини, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Із технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] (т. 1 а.с. 31-39), станом на 05 серпня 1992 року житловий будинок складався із А-1 - житловий будинок, а-1 - прибудова, під а-1 - погріб, а 1 -1 - прибудова, під а 1 -1 - погреб, а - ґанок, Б - вхід в погріб. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оформити своє право на спадщину у вигляді прав забудовника на ј частину житлового будинку [ADDRESS] у позивачів [PERSON] і [PERSON] за кожним, окрім, як в судовому порядку позивачі не мають можливості, оскільки [PERSON] , померлим [INFO] , після смерті якого його права успадкувала [PERSON] , будинок не було введено в експлуатацію, на теперішній час оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, а за позивачами слід визнати права і обов`язки забудовника на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , в частці по ј за кожним. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп. (т. 1 а.с. 2), який з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь позивача [PERSON] в рівних частинах по 384 гривні 20 коп. Позивачем [PERSON] при поданні позову було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1 921 гривні 00 коп. (т. 1 а.с. 1, 3, 126), який з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено, підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] і [PERSON] на користь позивача [PERSON] в рівних частинах по 960 гривень 50 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved