Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] пред'явив у суді позов до [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі наразі зареєстровані також [PERSON] та [PERSON], які фактично за вказаною адресою не проживають. За таких обставин, зважаючи на те, що позивач є одноособовим власником майна, яким є квартира [ADDRESS], він просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням та примусово зняти їх з реєстраційного обліку. До початку судового засідання позивач звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 03.04.2018 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що 1/3 частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане 06.10.2006 держаним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 6-1455. (а.с. 7) Право приватної власності [PERSON] на вказану 1/3 частку квартири зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с. 8) Судом також встановлено, відповідно до Договору дарування частини квартири від 21.06.2011, [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняв у дар 2/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 12) Право приватної власності [PERSON] на вказані 2/3 частки квартири зареєстроване у встановленому законом порядку (а.с. 13) Таким чином, з 21.06.2011, тобто з моменту укладення договору дарування (та державної реєстрації права власності) [PERSON] є одноособовим власником майна, яким є квартира [ADDRESS]. Як вбачається з Довідки КК «Центр комунального сервісу» від 01.02.2017 (Форма №3), за вищевказаною адресою зареєстровані окрім [PERSON] також [PERSON] (з 30.05.1989) та [PERSON] (з 14.04.2005) (а.с. 15) Відповідно до Акта складеного майстром технічної дільниці КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 30.01.2017, [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживають. (а.с. 14) Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності, приходжу до висновку про часткове задоволення позову, з підстав його доведеності та обґрунтованості. Разом з тим необґрунтованими вбачаються позовні вимоги в частині зобов'язання примусово зняти відповідачів з реєстраційного обліку. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття осіб з реєстрації. Вважаю за необхідне роз'яснити позивачеві, що у разі відмови компетентного органу зняти особу з реєстраційного обліку за наявності на те законних підстав, дії (бездіяльність) відповідного органу можуть бути оскаржені в адміністративному порядку.

Outcome: partial