Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

[PERSON] звертається з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем мають неповнолітніх дітей - синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, тому позивач просить примусово стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від його доходів щомісяця. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 24 ). Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, про що свідчить поштове повідомлення (а.с. 22). Про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи у його відсутності не надав. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося через неявку осіб, які беруть участь у розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони мають неповнолітніх дітей - синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні матері. Відповідач зареєстрований за однією адресою з позивачем та дітьми, проте з січня 2016 року з ними не проживає, про що свідчить довідка виконкому Іванівської сільської ради №802 від 11.05.2016 року та акт обстеження на предмет проживання відповідача разом з дітьми (а.с.10, 15). Положеннями ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України, статей 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому пріоритет у визначенні способу виконання вказаного обов'язку законодавцем віднесено до взаємного волевиявлення батьків. За відсутністю такого волевиявлення, питання визначення та стягнення аліментів віднесено до компетенції суду. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому позовні вимоги позивача про стягнення аліментів обґрунтовані і підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дітей, майновий стан відповідача, відсутність у нього інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, родичів яких він зобов'язаний утримувати. Виходячи з вищевикладеного, суд погоджується з визначеною позивачем часткою аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Суд визнає необхідним застосувати п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved