Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON], представляючи інтереси [PERSON], у січні 2014 року звернулася до суду з позовом до Красногвардійської селищної ради про визнання за набувальною давністю права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Вимоги мотивовані добросовісним, відкритим та безперервним володінням позивачкою нерухомим майном протягом більше ніж десять років. У судовому засіданні представник позивачки підтримала позов та доводи в його обґрунтування, викладені в позовній заяві. [PERSON] зазначила, що з 1973 по 1992 роки позивачка проживала однією сім'єю без шлюбу з [PERSON], від якого має двох дітей. У 1984 році Красногвардійською селищною радою [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 700 кв.м під будівництво та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. У 1986 році будівництво будинку, яке проводилось без участі позивачки, було завершено. У тому ж році [PERSON] заселив свою матір, та позивачку разом з дітьми в новозбудований будинок. Введення в експлуатацію та державна реєстрація будинку не здійснювались. У 1992 році [PERSON] виписався з будинку за вищевказаною адресою та поїхав на заробітки в Росію. В Україну більше не повертався. Місцезнаходження [PERSON] позивачці невідоме. З 1992 року позивачка почала самостійно облаштовувати та утримувати будинок. За відсутності правовстановлюючих документів, [PERSON] вважає себе повноправною господаркою будинку. Просила позов задовольнити та визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями. У судове засідання представник Красногвардійської селищної ради не з'явився. До суду від селищного голови надійшла письмова заяву про відсутність заперечень з приводу заявлених [PERSON] позовних вимог, з клопотанням розглянути справу за відсутності представника відповідача. Відповідно до частини другої статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частиною третьою статті 10, частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Цивільний кодекс України (далі - ЦК України) розглядає набувальну давність як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами статті 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до свого власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Цей строк відповідно до статті 344 ЦК України для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років. Згідно з пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК України. Таким чином, граничний час, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно, 01 січня 2001 року. Для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Згідно зі статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Визнання відповідачем позову у справі не є вирішальною обставиною за відсутності підстав, передбачених статтею 344 ЦК України. Суд ухвалює рішення про задоволення позову лише у випадках наявності для того законних підстав. За змістом статті 331 ЦК України об'єктом незавершеного будівництва є нерухома річ в процесі створення, яка характеризується такими ознаками, як: введення в експлуатацію такої нерухомої речі у встановленому законом порядку не здійснено; право власності на таку нерухому річ не зареєстровано. Нерухомість належить до такої групи матеріальних речей, які набувають режиму об'єкта цивільних прав не лише в силу їх фізичного створення, а також у зв'язку з визнанням їх юридичного існування, яким для нерухомих речей є прийняття їх в експлуатацію і здійснення державної реєстрації (абзаци 2,3 частини 2 статті 331 ЦК). Враховуючи норми чинного законодавства, зокрема положення статей 182, 331, 334 ЦК України, основною умовою для визначення статусу нерухомого майна будь-якого об'єкта нерухомості є державна реєстрація прав на нього. Законом України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (стаття 2). За нормами ЦК України підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти або правовідносини. До первинного способу набуття права власності відноситься - набуття права власності на новостворену (виготовлену) річ (у т.ч. на об'єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (стаття 331 ЦК). Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів регулюється Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація. Судом встановлено, що позивачка з 1992 року по теперішній час відкрито та безперервно володіє вищезазначеним житловим будинком, право власності на який документально не оформлено. Крім того, позов про право власності за давністю володіння не може пред'являти законний володілець, тобто особа, яка володіє певним майном по волі власника і завжди знає хто є власником вказаного майна. У такого володільця право на чуже майно має похідний та обмежений характер. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок представлених доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову [PERSON] в межах заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed