Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: [ADDRESS]) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS]) про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 березня 2018 року він уклав з [PERSON] договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у позивача в борг грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно 132500,00 грн. Грошові кошти відповідач зобов'язався повернути в строк до 15 квітня 2018 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем була складена розписка. Відповідач суму позики позивачу не повернув. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву, де просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно із розпискою від 12 березня 2018 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно сумі в розмірі 132500 грн., та зобов'язався повернути їх до 15 квітня 2018 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач свої зобов'язання за договором позики перед позивачем не виконав і суму боргу в розмірі 5000 доларів США або в еквівалентному розмірі в національній валюті України в строк до 15 квітня 2018 року не повернув. Вказаний висновок суду підтверджується змістом оригіналу розписки від 12 березня 2018 року, на якій відсутні відмітки про виконання свого обов'язку відповідачем та оригінал якої зберігається у позивача. У зв'язку із викладеним суд вважає, що відповідач неналежним чином виконує взяті на себе перед позивачем зобов'язання, а отже заборгованість відповідача перед позивачем становить суму в розмірі 5000 доларів США, що станом на день ухвалення цього рішення за офіційним курсом НБУ складає суму в розмірі 131577 грн. 71 коп. (5000 х 26,315543). Вищевказана сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача саме у гривнях, адже незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. При цьому, суму боргу необхідно стягувати за відповідним курсом іноземної валюти станом на день ухвалення судового рішення. Аналогічні висновки в частині валюти стягнення викладені в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року по справі № 6-79цс14, а в частині курсу іноземної валюти станом на день ухвалення судового рішення - в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі № 759/15553/14-ц. Суд враховує, що у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім того, підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов'язання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 07 вересня 2016 року по справі № 6-1412цс16. Позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми за період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року, проте на думку суду прострочення виконання зобов'язання з боку відповідача почалося з 16.04.2018 року, а тому три проценти річних від простроченої суми слід обчислювати за період з 16.04.2018 року по 19.04.2018 року, що складає 4 дні. За період після 19.04.2018 року позивач не просив стягувати три проценти річних від простроченої суми. Отже, три проценти річних від простроченої суми за період з 16.04.2018 року по 19.04.2018 року слід обчислювати за такою формулою - 5000 х 3 % : 100 : 365 х 4 = 1,64 долара США, що за офіційним курсом НБУ складає суму в розмірі 43 грн. 16 коп. (1,64 х 26,315543). В той же час, обчислення процентів за користування коштами в порядку ст. 1048 ЦК України за період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року є правомірним, адже такі проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики безвідносно до того, чи є зобов'язання з повернення позики простроченим. За період після 19.04.2018 року позивач не просив стягувати проценти за користування коштами в порядку ст. 1048 ЦК України. При цьому, обрахування відсотків за користування коштами в доларах США, вирахуваних на рівні облікової ставки Національного банку України із наступним переведенням в еквівалент у гривні станом на день ухвалення судового рішення, було визнано правильним у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року по справі № 756/14851/15-ц. Облікова ставка НБУ в період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року складала 17% річних, а отже обчислення процентів за користування коштами в порядку ст. 1048 ЦК України за період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року (5 днів, а не 4 дні як помилково вказано у розрахунку позивача) слід вираховувати наступним чином - 5000 х 17 % : 100 : 365 х 5 = 11,64 долара США, що за офіційним курсом НБУ складає суму в розмірі 306 грн. 31 коп. (11,64 х 26,315543). Враховуючи заявлені позивачем вимоги та не виходячи за їх межі, суд стягує проценти за користування коштами в порядку ст. 1048 ЦК України за період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року в сумі 246 грн. 85 коп. За таких обставин суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та частково обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв'язку із чим позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу в розмірі 131577 грн. 71 коп., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 43 грн. 16 коп. за період з 16.04.2018 року по 19.04.2018 року, проценти за користування коштами в порядку ст. 1048 ЦК України у розмірі 246 грн. 85 коп. за період з 15.04.2018 року по 19.04.2018 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 19.04.2018 року про сплату судового збору у сумі 1327 грн. 90 коп. Враховуючи викладене, а також враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1318 грн. 68 коп. - пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1 % від 131867 грн. 72 коп.) На підставі викладеного,

Outcome: partial