Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у судовому порядку 05.07.2013 року, та від спільного подружнього життя мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] 12.04.2016 року звернулася з позовом в суд про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON]-М.Р. в розмірі 1/2 від заробітку (доходу) відповідача, з дня досягнення сином 18 років і до закінчення ним навчання 30.06.2017 року, посилаючись на те, що їхній син навчається в Львівському коледжі транспортної інфраструктури Дніпропетровського університету залізничного транспорту на денній формі навчання, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач працює і зобовязаний як батько матеріально допомагати синові у звязку із навчанням. В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, та доповнила, що відповідач крім аліментів, які сплачував до досягнення сином 18 років, ніякої матеріальної допомоги не надає. Вважає, що відповідач в силу закону зобовязаний утримувати повнолітнього сина на час його навчання, оскільки вона самостійно утримувати сина не має можливості. Крім цього зазначила, що в неї поганий стан здоровя, в звязку з чим вона періодично проходить лікування, та що син [PERSON] також хворіє. Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що завжди надавав посильну матеріальну допомогу дітям, в тому числі синові [PERSON]. Проте вважає, що на даний час син є повнолітнім і підстави для стягнення з нього аліментів на утримання сина відсутні. Крім цього, він хворіє, а також допомагає матері-пенсіонерці, з якою проживає в одній квартирі і яка хворіє, змушена постійно купувати ліки. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Крім того, згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;\~2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Судом встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON], [INFO] (а.с.5-8), зареєстрований на [INFO], де проживає з мамою [PERSON], та, після досягнення повноліття, продовжує навчатися на денній формі навчання в Львівському коледжі транспортної інфраструктури Дніпропетровського університету залізничного транспорту імені академіка [PERSON], закінчує навчання в 30.06.2017 року (а.с.4), у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Також встановлено, що відповідач [PERSON] працює машиністом тепловоза в ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» та згідно довідки про доходи №390 від 08.08.2016 року загальна сума його заробітку за період з серпня 2015 року по липень 2016 року становить 52126,29 грн. (а.с.33). При цьому встановлено, що відповідач хворіє і проходить лікування, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи витяг з карти стаціонарного хворого (а.с. 77). Позивач працює бухгалтером в Регіональній філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» і, як вбачається із матеріалів справи, має ряд хронічних захворювань, у звязку з чим проходить лікування (а.с. 34, 36-53). У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суду не представлено відповідачем належних і допустимих доказів того, що на його утриманні перебуває мати-пенсіонерка і він надає їй матеріальну допомогу, зокрема, на придбання ліків, надані [PERSON] квитанції (а.с. 78-79) не є підтвердженням придбання медикаментів відповідачем для його матері. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial