Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

[PERSON] просить суд зобов'язати відповідачку [PERSON] усунути перешкоди в користуванні неї земельною ділянкою площею 0,09 га шляхом передачі вищевказаної земельної ділянки в її володіння. [PERSON] позивні вимоги мотивує тим, що в 1965 році померла її мати [PERSON], яка проживала в [ADDRESS] і в її володінні перебувала земельна ділянка площею 0,61 га. До смерті матері вона проживала разом з нею та доглядала її, в зв'язку з чим вона заповіла позивачці будинок та земельну ділянку біля нього. При житті матері позивачка побудувала в її дворі свій будинок. При будуванні та облаштуванні вулиці поряд з їхнім будинком частина земельної ділянки відійшла до сільської ради і в них залишилося у володінні земельна ділянка площею 0,35 га, якою позивачка користувалася близько 45 років. Приблизно в 1985 році за проханням [PERSON], яка є її рідною сестрою позивачка надала їй в тимчасове користування земельну ділянку розміром близько 0,05 га. Спочатку відповідачка користувалася тільки цією ділянкою, а потім самовільно відібрала в неї ще 0,04 га. Позивачка вимагала повернути вищевказану земельну ділянку, проте відповідачка не погоджується. Представники відповідачки [PERSON], [PERSON] заперечили проти задоволення позову мотивуючи тим, що власником спірної земельної ділянки є [PERSON]. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та правові відносини. [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок [NUMBER] від 15.03.2001 року (а.с.10), за даним будинковолодінням закріплено 0.20 га земельної ділянки. [PERSON] фактично користується 0.26 га земельної ділянки, що підтверджується актом комісії Чичиркозівської сільської ради Звенигородського району( а.с.75). [PERSON] є власником домоволодіння в [ADDRESS] Черкаської області (а.с.27), та власником земельної ділянки цільового призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0.09 га, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 15.08.2014 року) (а.с.69). Земельна ділянка площею 0.26 га якою користується [PERSON] та земельна ділянка площею 09.09 га яка належить [PERSON] межують між собою. Спору про розташування межі та порядку користування земельними ділянками між сторонами на даний час немає. Згідно ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Статтею 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або користувачам без відшкодування затрат,понесених за час незаконного користування ними,включаючи знесення будинків,будівель і споруд,здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб,які самовільно зайняли земельні ділянки. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що вона є власником земельної ділянки [ADDRESS] Також судом прийнято до уваги те, що постановою Звенигородського районного суду від 02 лютого 2011 року, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2011 року, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 червня 2012 року відмовлено в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Чичиркозівської сільської ради про усунення користування земельною ділянкою та скасування рішення Чичиркозівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 27 червня 2009 року №28/4-5 яким [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проектно - технічної документації по видачі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що позивачка не довела ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення, щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, такими що задоволенню не підлягають. Судові витрати,які понесла відповідачка [PERSON] в сумі 2500 гривень за надану правову допомогу необхідно стягнути з [PERSON]. На підставі ст.ст.12,92,107,116,158,212 ЗК України, ст.316.317 ЦК України.

Outcome: approved