Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з наведеним позовом до [PERSON], мотивуючи тим, що вона є матір'ю, а відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем, дочка залишилась проживати з позивачкою. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків щодо дитини, участі у її вихованні та утриманні не бере, не цікавиться її станом здоров'я, духовним та моральним розвитком. Відповідач погрожує позивачці, свідком погроз та конфліктів була дитина, яка після цього не хоче бачитись з батьком. У зв'язку з цим позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні 31 березня 2015 року позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що позивачка перешкоджає йому бачитись з дочкою, що підтверджується тим, що він звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Представник Органу опіки та піклування в судовому засіданні суду пояснив, що орган вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача. Представник прокуратури в судовому засіданні вважав за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача. Вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 квітня 2008 року та (а.с.7) [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю [PERSON], [INFO]. 28 березня 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, дочку залишено проживати з матір'ю (а.с.6). Орган опіки та піклування у своєму висновку вказує на доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дочки [PERSON], оскільки згідно інформації Івано-Франківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 17.02.2014 року батько впродовж шести місяців не відвідував сім'ю та не брав участі у вихованні дитини. Також згідно інформації навчального закладу батько не бере участі у вихованні дитини (а.с.48-50). Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Однак, як зазначається в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Як вбачається із заяви відповідача від 31.03.2011 року, рішення комісії з питань захисту прав дитини від 04.05.2011 року № 27, позовної заяви відповідача до суду, копії вступної та резолютивної частини рішення суду від 15.05.2013 року (а.с.8, 9, 10-11, 12), відповідач виявляє бажання бачитись з дитиною брати участь у її вихованні, однак позивачка чинить йому перешкоди у вільному спілкуванні з дитиною. Крім того, 17.07.2013 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист про зобов'язання [PERSON] не чинити [PERSON] будь-яких перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON]. Заслухавши пояснення позивачки, відповідача, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, судом не встановлено вини відповідача в умисному невиконанні належним чином своїх батьківських обов'язків. Крім того, згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. В даному випадку, суд вважає, що поведінку відповідача щодо дитини, ще можна змінити, оскільки він має намір приділяти увагу вихованню дитини, а позивачка зобов'язана не чинити йому перешкод в цьому. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165, 166, 180-182 Сімейного кодексу України, п. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed