Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

[PERSON] (позивач-1) та [PERSON] (позивач-2) звернулися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 25.10.2017 об 09.25, відповідач, керуючи автомобілем марки «Hyndai Accent», д.з. [NUMBER] , рухаючись по вулиці Ф.Ернста, 2 в місті Києві, порушив вимоги п.п.2.3.б), 10.1, 10.4 Правил Дорожнього Руху, здійснив зіткнення з автомобілем марки «Nissan JUKE» д.з. [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу-1, отримавши механічні пошкодження, яким керувала позивач-2 та внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження.Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.01.2018 відповідача було визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до Звіту про оцінку матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №683/10-17 від 06.11.2017 вартість матеріального збитку транспортного засобу «Nissan JUKE» д.з. [NUMBER] становить 248871,36 грн. Страхова компанія ПрАТ СК «ЮНІВЕС», в якій застрахований автомобіль відповідача згідно поліса № АК/1928149, здійснила позивачу-1 виплату страхового відшкодування у розмірі 100000,00 грн. Залишок невідшкодованого збитку становить 148871,36 грн. Крім того, позивачі зазначили, що окрім фізичної та матеріальної шкоди, внаслідок дій відповідача вони зазнали немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивачі просили стягнути з відповідача відшкодування матеріального збитку у розмірі 148871,36 грн., судові витрати у розмірі 22442,76 грн., витрати на ліки та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Ухвалою судді від 29.03.2018 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами позовного (загального) провадження. Ухвалою суду від 29.03.2018 у задоволенні заяви позивачів про забезпечення позову відмовлено. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 20.06.2018 ухвалу суду від 29.03.2018 скасовано. Задоволено заяву позивачів про вжиття заходів забезпечення позову та накладено арешт на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] . 09.07.2018 представником відповідача направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх необґрунтованістю та недоведеністю. Одночасно зауважив, що наданий позивачами Звіт №683/10-17 від 08.11.2017 є неналежним доказом, оскільки складений з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003. 26.09.2018 позивачі направили заяву про уточнення розрахунку суми витрат. 04.10.2018 позивач [PERSON] направила на адресу суду відповідь на відзив. Ухвалою суду від 03.10.2018 у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу. 16.09.2019 на адресу суду надійшло клопотання експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про надання об`єкта експертизи та додаткових матеріалів для проведення експертизи. Листом суду від 04.10.2019 позивача [PERSON] було повідомлено про надходження вищевказаного клопотання. 22.10.2019 Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України направлено повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку із невиконанням вимог клопотання експерта про надання об`єкта експертизи та додаткових матеріалів для проведення експертизи. Ухвалою суду від 06.11.2019 поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 13.12.2019 заяву [PERSON] від 22.10.2019 про коригування ухвали Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2018 було залишено без задоволення. Протокольною ухвалою суду від 13.12.2019 в задоволенні клопотання [PERSON] від 09.12.2019 про призначення автотоварознавчої експертизи відмовлено. Ухвалою суду від 16.01.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні [PERSON] вимоги позову підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, у зв`язку із ненаданням позивачами належних та допустимих доказів, на підтвердження обставин викладених в позовній заяві. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судовим розглядом встановлено, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.01.2018 відповідача було визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП. Згідно вказаної постанови суду, 25.10.2017 об 09.25, [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Hyndai Accent», д.з. [NUMBER] , рухаючись по вулиці Ф.Ернста 2 в місті Києві, порушив вимоги п.п.2.3.б), 10.1, 10.4 Правил Дорожнього Руху, оскільки не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, рухаючись в крайній правій смузі руху, маючи намір повернути ліворуч, не зайняв крайнє ліве положення, при зміні напрямку руху, не переконався що це було безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, в результаті чого здійснив зіткненняз автомобілем марки «Nissan JUKE» д.з. [NUMBER] , який після зіткнення перевернувся і в некерованому стані здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «ОреІ» д.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП всі три автомобіля отримали механічні пошкодження, а водій автомобіля марки «Nissan JUKE» д.з. [NUMBER] , [PERSON] отримала тілесні ушкодження. У відповідності до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу-1 транспортний засіб отримав значні механічні пошкодження. Відповідно до Звіту про оцінку матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 683/10-17 від 06.11.2017 вартість матеріального збитку на підставі заподіяного власнику колісного транспортного засобу становить 248871,36 грн. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника (водія) транспортного засобу марки «Hyndai Accent», д.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ СК «ЮНІВЕС», відповідно до поліса № АК/1928149. Згідно доводів позивачів ПрАТ СК «ЮНІВЕС» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 100000,00 грн. Таким чином, залишок невідшкодованого збитку становить 148871,36 грн. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Разом з тим, оцінюючи наданий позивачами Звіт про оцінку матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 683/10-17 від 06.11.2017, складеного ФОП [PERSON] в обґрунтування розміру матеріальної шкоди 148871,36 грн., суд вважає його неналежним та недопустимим доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України, а тому не береться судом до уваги, виходячи з наступного. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Так, відповідно до п. 2.4.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Крім того, відповідно до п.4.4 вказаної вище Методики у звіті (акті) або висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку КТЗ зазначається така інформація: додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки. У додатках також може бути графічна розгортка побудови пошкодженого або розукомплектованого КТЗ з відображенням характеру пошкоджень або протокол технічного огляду з посиланням на характер і обсяг його пошкодження. Згідно п.п. г) п. 5.5 Методики під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ. Однак, в порушення вказаних вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 у вказаному Звіті №683/10-17 від 06.11.2017 відсутні докази розміру нанесеного збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 25.10.2017 з відповідачем. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивачами було понесено витрати на ремонт автомобілю марки «Nissan JUKE» д.з. [NUMBER] . При цьому суд враховує, що автомобіль марки «Nissan JUKE» д.з. [NUMBER] , неодноразово був пошкоджений в інших дорожньо-транспортних пригодах, що не заперечувалося позивачами. Таким чином, посилання позивача на вказаний Звіт 683/10-17 від 06.11.2017 в обґрунтування розміру матеріальної школи суд вважає безпідставними, оскільки останній не відповідає вимогам п.п.4.4, 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003., а відтак неналежним та недопустимим доказом в розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України. Крім того, в процесі розгляду справи за заявою представника відповідача ухвалою суду від 03.10.2018 було призначено автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Проте, 22.10.2019 цивільна справа повернулася з експертної установи з повідомленням про неможливість проведення експертизи, у зв`язку із невиконанням вимог клопотання експерта про надання об`єкта експертизи та додаткових матеріалів для проведення експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Водночас, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Таким чином, для підтвердження реальної вартості завданого позивачам матеріального збитку необхідно було провести судову експертизу, яка була заявлена представником відповідача, однак, не проведена з вини позивачів. Виходячи з встановлених обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів, наданих сторонами, суд дійшов висновку, що позивачі не довели суду розмір понесених збитків. Крім того, задоволенню не підлягають вимоги позову щодо відшкодування моральної шкоди зважаючи на наступне. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов`язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів заподіяння моральної шкоди, тому в цій частині позовних вимог суд також відмовляє. Суд оцінює критично пояснення позивача-1, що через неправомірні дії відповідача вони (позивачі) зазнали сильних душевних хвилювань, емоційної напруги, порушення сну, тобто позивачем не надано доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між дією та наслідком. Крім того, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що позивачами було понесені витрати на придбання ліків, а відтак вимоги позову в частині стягнення витрат на лікування також задоволенню не підлягають. Вимоги позовної заяви щодо відшкодування витрат на зберігання транспортного засобу на штраф-майданчику та переміщення його після дорожньо-транспортної пригоди, задоволенню не підлягають, оскільки не мають способу захисту передбаченого чинним законодавством. Відтак позов задоволенню не підлягає, у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають. Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. З урахуванням того, що вимоги позову задоволенню не підлягають заходи забезпечення позову застосовані Постановою Апеляційного суду м. Києва від 20.06.2018, підлягають скасуванню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed