Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON], (надалі - відповідач), посилаючись на те, що вона з 16 вересня 2002 року по 23 квітня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 23 квітня 2015 року рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області шлюбні відносини були розірвані. Перебуваючи в шлюбі, починаючи з 2006 року, вона за свої власні кошти, які привозила з заробітків побудувала балкон та провела капітальний ремонт двокімнатної квартири [ADDRESS], власником якої є відповідач. Оскільки капітальний ремонт квартири, що належить чоловікові [PERSON], та будування балкону було проведено в період шлюбу за її кошти, то за час шлюбу дана квартира істотно збільшилась у своїй вартості внаслідок її трудових та грошових затрат. Ремонт в квартирі та будування балкону відбувалось за згодою власника квартири [PERSON]. З урахуванням уточнень до позову (т.2, а.с.8) просить: 1.Визнати квартиру під № 4 в будинку № 10 по вул. Терещенків в м. Глухів спільною сумісною власністю із визначенням часток, визнавши за нею право власності на 36/100 частки квартири під № 4 в будинку № 10 по вул. Терещенків в м. Глухів, а за [PERSON] визнати право власності на 64/100 частки цієї квартири. 2.Встановити порядок користування квартирою за адресою: м. Глухів, вул. Терещенків, буд. 10, к в. 4, відповідно до якого: кімнату в квартирі, яка в поетажному плані визначена, як 1-2 площею 12,1 кв.м., виділити в її користування; а кімнату, яка в поетажному плані відповідно визначена, як 1-3, площею 12,7 кв.м. виділити в користуванні відповідача [PERSON]. Кухню, ванну кімнату, коридор, балкон залишити в спільному користуванні. Від позову в частині стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації в сумі 1800 грн. за належну їй частку спільно набутого майна (побутові прилади) за час шлюбу в судовому засіданні позивачка відмовилась. Стягнути з відповідача судові витрати по справі: судовий збір в сумі 243,70 грн.; витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 5400 грн.; плату за визначення інвентаризаційної вартості квартири в сумі 443,20 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн., а всього 7086,90 грн. судових витрат. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з мотивів, що в ньому викладені. Позивач [PERSON] під час надання пояснень у судовому засіданні, щодо обставин побудови балкону та проведення капітального ремонту в спірній квартирі зазначила, що після реєстрації шлюбу з відповідачем у 2002 році, вона почала жити в його квартирі № 4 за адресою: м. Глухів, вул. Терещенків, буд. 10, де мешкає і на теперішній час. Починаючи з 2007 року поступово робила ремонт в його квартирі та побудувала балкон за рахунок надходження їх пенсій та за рахунок коштів, які вона заробляла додатково на заробітках в Росії. Вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вартість квартири збільшилась за цей час, тому звернулася до суду з вище визначеними вимогами. Відповідач і його представник проти позову заперечували та зазначили, що до шлюбу з [PERSON], тобто до 2002 року, відповідач [PERSON] проживав один в квартирі № 4 за адресою: м. Глухів, вул. Терещенків, буд. 10, яку має у свої приватній власності. Після реєстрації шлюбу у 2002 році до нього в квартиру прийшла жити його друга дружина [PERSON]. Починаючи з 2006 року, вони провели в квартирі ремонт та побудували балкон. Його пенсійна картка постійно знаходилась у позивача, якою вона розпоряджалась на власний розсуд. Знятими грошима розпоряджалася [PERSON], а тому скільки було витрачено на виготовлення вікон, їх монтаж, побудову балкону, встановлення міжкімнатних дверей, постілка підлоги ліноліумом, інші будівельні роботи - він не має уяви. Також він не має уяви чи витрачала позивач гроші, які привозила з заробітків, на ремонт в його квартирі, бо йому ці гроші позивач не показувала і про їх кількість він не знав, хоча вона стверджує, що витрачала. Він не спорить з тим фактом, що позивач з її слів, їздила в Росію на заробітки. Коли він одружився з [PERSON], вона мала двох доньок. Син однієї з доньок, тобто її онук, і зараз проживає в його квартирі з позивачем. З грудня 2014 року шлюб з [PERSON] був розірвано судом за його позовом. Минуло більш двох років, як він пішов зі своєї власної квартири з тих причин, що позивач створила нестерпні умови для його проживання: почала його бити, насильно закривала в квартирі на ключ, не давала спілкуватися зі своїми рідними дітьми. Одного разу, коли вона випустила його покурити, він додому не повернувся, а пішов жити до своєї доньки, де живе і зараз. Відповідач зазначає, що позивач не має ніякого відношення до його квартири, оскільки вона з 26 серпня 1992 року є його власністю, тому він її позовні вимоги не визнає. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши та дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що сторони у період з 16 вересня 2002 року по 23 квітня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2014 року (т.1, а.с.199). З дослідженої у судовому засіданні копії свідоцтва про право приватної власності на житло від 26 серпня 1992 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що [PERSON] належить квартира в [ADDRESS], загальною площею 43,1 кв.м. (т.1, а.с.7, 205). Відповідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач [PERSON] 06 жовтня 2005 року на праві приватної власності володіла 1/2 частиною двокімнатної квартири в [ADDRESS], загальною площею 41,4 кв.м., а її донька [PERSON] також володіла 1/2 частиною зазначеної квартири (т.1, а.с.249, зворотня сторінка). Під час судового засідання позивач надала суду відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з огляду на які слідує, що позивач [PERSON] 21 січня 2016 року подарувала, згідно договору дарування, належну їй 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS], своїй старшій донці [PERSON] (т.1, а.с.249-250). Згідно з довідкою Управління Пенсійного забезпечення військовослужбовців № 2932 від 30 червня 2015 року пенсія відповідача [PERSON] у 2002 році щомісячно становила 216 грн. 39 коп., а всього за рік 2596 грн. 68 коп.; у 2002 році щомісячно складала 264 грн. 76 коп., а всього за рік 2812 грн. 44 коп.; у 2004 році щомісячно становила 305 грн. 60 коп., а всього за рік 3340 грн. 48 коп.; у 2005 році щомісячно складала 499 грн. 05 коп., а всього за рік 5756 грн. 09 коп.; у 2006 році щомісячно складала 993 грн. 12 коп., а всього за рік 11917 грн. 44 коп.; у 2007 році щомісячно складала 1117 грн. 01 коп., а всього за рік 12626 грн. 83 коп.; у 2008 році щомісячно складала від 1506 грн. до 1513 грн., а всього за рік 17640 грн. 15 коп.; у 2009 році щомісячно складала від 1527 грн. 26 коп. до 1571 грн. 46 коп., а всього за рік 18367 грн. 02 коп.; у 2010 році щомісячно складала від 1470 грн. 33 коп. до 1497 грн. 23 коп., а всього за рік 17656 грн. 84 коп. і т.д. (т.1, а.с.152-154). Витяг з рішення виконавчого комітету Глухівської міської ради сумської області № 164 від 23 червня 2006 року свідчить про надання дозволу [PERSON] на будівництво балкону на першому поверсі в межах існуючих балконів житлового будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.12). Відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 143/157 від 30 квітня 2015 року: 1) станом на 03 лютого 2015 року дійсна вартість будівельних та ремонтних робіт, зазначених в ухвалі суду, які значаться проведеними в квартирі № 4, що знаходиться в будинку за адресою: м. Глухів, вул. Терещенків, буд. 10, складає 35087,00 грн.; 2) станом на 03 лютого 2015 року дійсна вартість будівельних матеріалів, використаних при ремонті квартири за адресою: [ADDRESS], складає 24338,00 грн.; 3) станом на 03 лютого 2015 року дійсна вартість 1/2 частини будівельних та ремонтних робіт, проведених в квартирі за адресою: [ADDRESS], складає 17544,00 грн., а дійсна вартість 1/2 частини будівельних матеріалів, використаних при ремонті квартири, становить 12169,00 грн.; 4) за результатами проведеного дослідження визначено, що в квартирі за адресою: [ADDRESS], виконані роботи з «капітального ремонту», а роботи з будівництва балкону (прибудова до квартири) відповідають «новому будівництву»; 5) без втрати якості та вартості будівельних матеріалів, використаних при ремонті квартири за адресою: [ADDRESS], та без погіршення стану квартири, тобто втрати її функціональної та технологічної доцільності повернути їх в натурі неможливо; 6) на дату складання висновку ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS], становить 408000,00 грн. відповідно 1/4 частка ринкової вартості квартири на дату складання висновку дорівнює 102000 грн. Застосовуючи законодавство, яким регулюються спірні правовідносини, суд відзначає наступне. [PERSON] кодексу України (далі СК України) у статтях 57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1)майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2)майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею/ним за час шлюбу. У разі розірвання шлюбу таке майно залишається у власності того з подружжя, ким воно було придбано до шлюбу. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами, або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України), та, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1)час набуття такого майна; 2)кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3)мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у Постанові від 03 червня 2015 року № 6-38цс15, який є обовязковим для застосування за правилами статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Зазначені правові позиції відповідають іншим правовим позиціям, викладеним у Постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-79цс13, від 01 липня 2015 року № 6-612цс15. Повертаючись до встановлених у цій справі фактів, суд визнає, що відповідач до шлюбу мав у власності одноособово квартиру за адресою: [ADDRESS], позивач до шлюбу мала у власності разом зі своєю донькою, квартиру, яка належала їм на праві приватної власності у кожній по 1/2 частині. Після реєстрації шлюбу позивач почала проживати разом з відповідачем у його квартирі і, як вони обидва пояснили, жили за рахунок пенсій. В липні 2006 року відповідач отримав дозвіл на будування балкону на першому поверсі в межах існуючих балконів в житловому будинку [ADDRESS], та в подальшому балкон було побудовано та був зроблений капітальний ремонт у квартирі. Судом встановлено, що у 2014 році відповідач змушений був піти зі своєї квартири в звязку з неможливістю спільного проживання з позивачем [PERSON]. Під час відсутності [PERSON] в квартирі, позивач [PERSON], не маючи від нього довіреності без його дозволу, знаходячись в розірваному шлюбі, мешкаючи в його квартирі, скориставшись відсутністю власника квартири та вільним доступом до його правовстановлюючих документів на квартиру, під час розгляду справи в суді, замовила технічний паспорт на квартиру № 4, по вул. Терещенків, буд. 10, в м. Глухів, з метою узаконення побудованого балкону та отримала його особисто з датою реєстрації технічного паспорту 29 січня 2015 року. Також, під час розгляду справи судом, 21 січня 2016 року позивач [PERSON] внаслідок договору дарування, подарувала належну їй 1/2 частину в двокімнатній квартирі № 11, по вул. Ковпака, буд. 1, в м. Глухів, своїй доньки [PERSON], яка вже мала у власності 1/2 частину цієї квартири. Зо огляду на це, суд визнає що, подарувавши своїй доньки належну їй 1/2 частину в квартирі, [PERSON] навмисно погіршила своє майнове становище. В той же час, звернувшись до суду, позивач просить визнати квартиру під № 4 в будинку № 10 по вул. Терещенків в м. Глухів, власником якої є [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя із визначенням часток. Аналізуючи обставини, встановлені судом по даній справі, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON], позбавившись частки квартири, яку мала у своїй власності, штучно створила несприятливі для себе умови для позитивного вирішення заявленого позову на свою користь, одночасно претендуя на частку в квартирі, єдиним власником якої є відповідач [PERSON] Однак, відповідно до ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості, внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнано за рішенням суду обєктом спільної сумісної власності подружжя. Так, судом встановлено факт незначного збільшення вартості квартири за адресою: [ADDRESS]. Те, що вартість квартири за період шлюбу внаслідок підняття цін на нерухомість збільшилась, не дає підстави позивачу вимагати визнання квартири спільною сумісною власністю, оскільки законодавством передбачений вичерпний перелік підстав, внаслідок яких майно може визнаватися спільною сумісною власністю. На думку суду, причиною збільшення вартості квартири за адресою: [ADDRESS], є економічні чинники, а саме: підвищення цін на нерухомість, а таких причин для визнання майна спільною сумісною власністю законодавством не передбачено. Для того, щоб дану квартиру було можливо визнати спільною сумісною власністю, внаслідок сумісно зроблених поліпшень, необхідно визначити, чи внаслідок яких поліпшень вартість квартири істотно збільшилась. При чому слід враховувати, що законодавством не визначено, які поліпшення слід вважати істотними, тому вирішувати питання чи є поліпшення істотним, належить виключно суду. Вирішуючи це питання, суд дійшов до висновку, що під час спільного проживання, доля участі [PERSON] у збільшенні дійсної ринкової вартості квартири складає 7,28% за рахунок збільшення цін на нерухомість (Розрахунок: За висновком судової будівельно-технічної експертизи вартість 1/2 частини будівельних та ремонтних робіт 17544,00 грн.+12169,00 грн.= 29713,00 грн.; 408000,00 грн.:100%=4080,00 грн. це вартість 1%; 29713,00 грн.:4,080 грн.=7,28% ). Якщо поставити в порівняння дійсну ринкову вартість квартири без ремонту, і вартість зроблених поліпшень, то очевидно, що вартість квартири за рахунок даних поліпшень здійснилась не істотно, і дану квартиру не можна визнати спільною сумісною власністю. Таким чином, суд визнає, що сам по собі факт довгого спільного використання в інтересах сімї майна, яке було власністю одного з подружжя, і спільний господарський догляд за збереженням цього майна не є підставою виникнення спільної сумісної власності, а тому позов слід залишити без задоволення. На підставі викладеного і у відповідності зі ст. ст. 57,60 СК України,

Outcome: approved