Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах своєї малолітньої дитини [PERSON] звертаючись з позовом до суду просить визнати заповіт [PERSON], посвідчений 16.04.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 949, на користь відповідача [PERSON] недійсним, мотивуючи вимоги тим, що 02.11.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю. був посвідчений заповіт громадянки [PERSON] за яким вона заповіла її дочці [PERSON], [INFO], належну заповідачу квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла і вона звернулася до нотаріуса для оформлення спадщини, проте дізналася, що [PERSON] за кілька днів до смерті скасувала заповіт на ім'я [PERSON] і заповіла належну їй квартиру на [PERSON], однак вважає, що заповіт, вчинений [PERSON] на ім'я [PERSON] вчинений заповідачем у момент не усвідомлення значення своїх дій, а тому має бути визнаний судом недійсним. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав викладених в письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи, додатково пояснили, що заповідач [PERSON] була психічно повноцінною людиною, будь-яких відхилень в її психічному стані не спостерігалося, а похилий вік заповідача, наявність у неї захворювань, пов'язаних з її віком, не можуть та не є підтвердженням її психічного розладу та не здатності нею розуміти значення своїх дій при складанні заповіту. (а.с. 121-124 т. 2) Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас Олена Юріївна в судове засідання не з'явилася, однак під час розгляду справи надавала свої пояснення по справі та письмові заперечення проти позову, в яких у задоволенні позову просила відмовити з підстав його необґрунтованості та не відповідності вимогам закону, додатково пояснила, що [PERSON] в квітні 2014 року зателефонувала та попросила посвідчити її заповіт, і оскільки вона хворіє просила прийти до неї додому. Після того як вона прийшла до [PERSON] в її квартиру [ADDRESS], остання попросила заповісти належну її квартиру на її сусідку [PERSON], яка доглядає та допомагає її. На питання чому вона хоче поміняти заповіт, [PERSON] повідомила, що її хвороба загострилася, вона не може обійтися без сторонньої допомоги, а мати малолітньої [PERSON], яка являється донькою її подруги на яку вона раніше складала заповіт відмовилася її допомагати. На її питання чи скасовує цей заповіт попередній, вона відповіла що так, якщо це стосується одного і того ж майна. На питання чи приймає вона ліки, які можуть вплинути на свідомість, [PERSON] відповіла що таких ліків не приймає та її хвороба не може впливати на її свідомість. Вона роз'яснила всі права, а [PERSON] вголос прочитала текст заповіту. Під час візиту [PERSON] вигладила охайною, усвідомлювала значення своїх дій, усвідомлено спілкувалася з нею, ніяких ознак психічного розладу або підстав припустити, що вона не розуміла значення свої дій і не могла керувати ними на момент складення заповіту не було, її мова була грамотною і послідовно. Також звернула увагу, що [PERSON] не один раз зверталася до неї, вона являється її постійним клієнтом, і раніше заповіти посвідчувалися також нею. (а.с.150-152 т. 2) Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що за життя, [PERSON], [INFO], залишила заповіт датований 12.04.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас Оленою Юріївною, зареєстрований в реєстрі за №2186, яким заповідач на випадок смерті заповіла квартиру [ADDRESS] - [PERSON]. (а.с. 13 т. 1) Як убачається з матеріалів справи, [INFO] [PERSON] померла. (а.с. 15 т. 1) 02.11.2013 року [PERSON] залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас Оленою Юріївною, зареєстрований в реєстрі за №4379, яким заповідач на випадок смерті заповіла квартиру [ADDRESS] - [PERSON], [INFO]. (а.с. 153 т.2) В подальшому, 16.04.2014 року [PERSON] залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас Оленою Юріївною, зареєстрований в реєстрі за №949, яким заповідач на випадок смерті заповіла квартиру [ADDRESS] - [PERSON], [INFO]. (а.с. 156 т.2) 24.10.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас Оленою Юріївною на підставі заповіту за реєстровим № 949, посвідчено свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. (а.с. 185 т. 2) Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. На підставі ст.1257 ЦК України заповіт може бути визнаний судом недійсним у разі, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Стаття 225 ЦК України передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Стаття 1254 ЦК України визначає, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт (ч.1). Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч.2). Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (ч.3). Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу (ч.4). З метою визначення психічного стану заповідача на момент складання заповіту 16.04.2014 року судом була призначена судово-психіатрична експертиза. Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 42 від 22.01.2016 року встановлено, що [PERSON], [INFO], у момент укладання заповіту 16.04.2014 р. виявляла ознаки Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з церебрастенічним синдромом, за своїм психічним станом у момент складення заповіту усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. (а.с. 239-243 т. 2) Суд не вбачає підстав не брати до уваги як належний доказ висновок судово-психіатричної експертизи щодо психічного стану заповідача на час складання заповіту від 16.04.2014 року, оскільки, досліджуючи стан [PERSON], комісія вивчала стан заповідача за медичними документами, матеріалами цивільної справи, свідченнями свідків. Посилань на будь-які психічні розлади заповідача не містяться ні в матеріалах справи, ні в медичній документації, з врахуванням діагнозу [PERSON] та проведеного лікування, як до складання заповіту так і після його складання, про що зазначено експертом в даному висновку. Як зазначається у статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України). Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що являється сусідкою і відповідача і позивача, вона знала матір позивача - [PERSON], яка 8 років доглядала [PERSON], яка була нормальною людиною, а потім вона не знає, що з нею трапилось. Свідок [PERSON] показала, що вона проживала з 2008 р. по листопад 2014 р. за адресою: [ADDRESS], орендувала квартиру. [PERSON] бачила дуже рідко, у неї спостерігався тільки слабкий фізичний стан, з часом їй ставало ще гірше, вона виходила на сходинкову площадку. Свідок [PERSON] показала, що 9 років працювала соціальним працівником, два рази на тиждень відвідувала [PERSON] та бачила, що за нею доглядала [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] вона не спостерігала [PERSON], оскільки нею займався інший соціальний працівник. Свідок [PERSON], який являється батьком позивачки показав, що за [PERSON] за життя доглядала його дружина [PERSON], а після її смерті доглядав він, а потім вона виявила бажання переписати квартиру на онуку. Відносини були в них доброзичливі, довірливі, він знав, де знаходяться гроші в квартирі [PERSON]. До дня смерті бачив її практично кожного дня, питав її, як вона себе почуває, що їй треба, вона писала список, що їй було потрібне. За життя [PERSON] про відповідачку казала тільки негативну інформацію. За життя [PERSON] поводила себе нормально, спілкувалася нормально, коли склалися події в Україні, [PERSON] підтримувала сторону Росії, він намагався з нею не сперечатися, її стан залишався нормальним до самого останнього дня, відхилень не спостерігалось. Свідок [PERSON], який являється батьком позивачки показав, що його вся сім'я доглядала за бабусею, а після смерті його матері [PERSON] замкнулась в собі, плутала імена, події, здоров'я в цілому було непогане, а з памятью були проблеми. Свідок [PERSON] показав, що є знайомим сім'ї [PERSON], знає [PERSON], вона була порядною та розумною людиною, [PERSON] за нею доглядала, а після її смерті [PERSON] зробила заповіт на внучку [PERSON]. Відхилень у [PERSON] він не помічав, вона заговорювалася, на [PERSON] говорила [PERSON], перепитувала, що вона втратила розсуд він не помічав, однак що вона повністю здорова також сказати не може. Свідок [PERSON] показала, що є знайомою сім'ї [PERSON], з [PERSON] спілкувалася дуже часто, були добрі сусіди. [PERSON] доглядала за [PERSON] більше 8 років. Після смерті [PERSON], доглядала [PERSON]. На [PERSON] дуже негативно вплинула смерть [PERSON], вона навіть [PERSON] почала називати [PERSON]. Останнім часом [PERSON] була трішечки неадекватною, трішки агресивна поведінка. Свідок [PERSON] показала, що знайома сім'ї [PERSON], [PERSON] проживала у їх будинку, вони сусіди. Сім'я [PERSON] давно доглядала за [PERSON], вона любила цю сім'ю, а вони допомагали їй. Остання говорила, що хоче скласти заповіт на [PERSON], а після смерті [PERSON] у [PERSON] змінилася поведінка, вона всіх називала [PERSON]. Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч.1 ст. 1234 Цивільного кодексу України). За змістом ст. 30 Цивільного кодексу України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Цивільний кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя страждала на захворювання, була фізично неспроможна, потребувала стороннього догляду, проте сумнівів у психічній неспроможності виходячи із медичної документації в поєднанні з показаннями численних свідків не виникає, ознак психічного розладу або підстав припустити, що вона не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними на момент складання заповіту не має, показами свідків вказувалося, що [PERSON] добре викладала свої думки, її мова була грамотною та послідовною, при цьому покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] проте, що [PERSON] путала імена не узгоджується з даними в медичній документації та суперечить показаннями інших свідків, а тому суд критично відноситься до наданих показів. Отже, волевиявлення заповідача [PERSON] щодо складення заповіту 16.04.2014 року на ім'я [PERSON] було вільним і відповідало її волі, нею підписано особисто та заповіт прочитано вголос. Як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам Цивільного кодексу України щодо недійсності правочинів. Недійсним є заповіт, в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до роз'яснень Верховного суду України, що містяться у п. 18 Постанови Пленуму від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 202, ч.2 ст. 203 Цивільного кодексу України). Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. N 20/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за N 283/8882 (яка діяла на момент посвідчення оспорюваного заповіту) було передбачено в п.156, що нотаріус посвідчує заповіти дієздатних фізичних осіб, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233 - 1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. Заповіт має бути складений у письмовій формі, підписаний особисто заповідачем, із зазначенням місця і часу складення заповіту. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними в пункті 16 цієї Інструкції (п.157 Інструкції). Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь- якому елементі правочину. З огляду на викладене та аналізуючи зміст заповіту, суд приходить до висновку, що форма заповіту від 16.04.2014 року, який складено від імені [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас Оленою Юріївною, зареєстрований в реєстрі за №949, відповідає вимогам, встановленим ст.1247 ЦК України, тобто спірний заповіт підписаний заповідачем, посвідчений приватним нотаріусом, в заповіті зазначено місце, дата та час складання заповіту, а також є відмітка про те, що зміст ст. ст.1235, 1241, 1254, 1307 Цивільного кодексу України заповідачеві нотаріусом роз'яснено, відомості про заповіт внесені до Спадкового реєстру, як це передбачено Положенням про Спадковий реєстр, затверджене наказом Міністерства юстиції України 17.10.2000 року № 51/5. Разом з тим, всупереч вимог статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, позивач не надав суду доказів, які мали підтвердити обставини, що свідчили б про наявність підстав для визнання заповіту недійсним, як таким, що вчинений всупереч волі заповідача, в тому числі судом не встановлено обставин, які б підтвердили вчинення з боку відповідачки [PERSON] дій, спрямованих на примушення заповідача до укладення заповіту, створення їй умов щодо психологічного дискомфорту, підбурювання інших осіб на проведення дій, які спонукали заповідача укласти цей заповіт. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності у межах позовних вимог, суд вважає, що позивач не довів, що [PERSON] під час складання заповіту не розуміла значення свої дій та не могла ним керувати та не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства, а тому суд приходить до висновку, що позов [PERSON], яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас Олена Юріївна про визнання недійсним заповіту є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для відшкодування позивачу [PERSON] за рахунок відповідача [PERSON] судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed