Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позивач зазначала, що вона є власником будинку № 42 по вул. І. Франка в м. Бровари, в якому проживає та зареєстрована. Разом з нею в даному будинку зареєстровані: її чоловік [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON], онук [PERSON], онука [PERSON], мати [PERSON] та колишній зять - відповідач [PERSON] Її дочка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, але відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, 20.05.2017 р. вони розлучились та ніколи не проживали разом. Відповідач з ними не проживає та їм не відоме його місце знаходження. За цією адресою відповідач не зявляється взагалі. Сплата комунальних послуг здійснюється виключно позивачем, відповідач ніколи не сплачував та не сплачує рахунки за надані послуги, а тому їй доводиться сплачувати додаткові кошти. Позивач є пенсіонеркою та для неї це суттєві витрати. При обстеженні житлово-побутових умов, депутатом Броварської міської ради [PERSON] складено відповідний акт, в якому зазначено, що відповідач ніколи не проживав за адресою реєстрації. Разом з тим, цей факт підтверджено сусідкою [PERSON], яка проживає у б.44. З моменту розірвання стосунків з дочкою позивача, вони неодноразово зверталися до відповідача з проханням знятися з місця реєстрації за цією адресою, за якою він ніколи не проживав та не є власником. Таким чином, оскільки відповідач у спірному будинку не проживає, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування ним. Крім того відповідач більше не є членом сім'ї позивача, отже не має прав на користування його житлом. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку № 42 по вулиці Івана Франка у місті Бровари Київської області зі зняттям його з реєстрації за даною адресою. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області https://br.ko.court.gov.ua/sud1007/. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку від 25 жовтня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], позивач [PERSON] є власником житлового будинку №42 по вулиці Івана Франка в місті Бровари Київської області (а.с.10-11). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Броварської міської ради [PERSON] 20 жовтня 2017 року, в будинку №42 по вулиці Івана Франка в місті Бровари Київської області зареєстровані та проживають: позивач [PERSON], її чоловік [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], онук [PERSON], онука [PERSON], мати позивача [PERSON] та колишній зять - відповідач [PERSON], який зі слів сусідки [PERSON] в спірному житловому будинку ніколи не проживав (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ОК №110756, виданого Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 20 травня 2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що 20 травня 2017 року складено відповідний актовий запис №77 (а.с.9) Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною [PERSON] України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 42 по вулиці Івана Франка у місті Бровари Київської області, так як відповідач понад одного року не проживає у спірному житловому будинку. Разом з тим, відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до нори житлового та цивільного законодавства. З огляду на те, що даним рішенням відповідача [PERSON] визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Івана Франка, 42, тому вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку є законною та обґрунтованою й підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved