Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON], міський голова міста Рубіжне Луганської області, звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою, якою просив визнати відумерлою спадщиною квартиру №27 у будинку № 25, що розташований по проспекту Переможців в місті Рубіжне Луганської області, що залишилась після смерті [PERSON], [INFO] та який помер 10 березня 2014 року; передати квартиру № 27 у будинку № 25, що розташований по проспекту Переможців в місті Рубіжне Луганської області, як відумерлу спадщину у власність територіальної громади міста Рубіжне в особі Рубіжанської міської ради Луганської області. Також заявник подав заяву, якою просив розглянути справу без його безпосередньої участі, але на підставі тих документів, які є в матеріалах справи. Тому, в силу приписів частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України), розгляд справи здійснювався за відсутності заявника, а фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Обґрунтовуючи необхідність задоволення своєї заяви, міський голова міста Рубіжне вказував на те, що 10 березня 2014 року у звязку із смертю [PERSON], відкрилась його спадщина у вигляді права приватної власності на квартиру №27, розташованої у будинку №25 по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області. І оскільки протягом року після відкриття спадщини [PERSON], спадщину ніхто не прийняв, її слід визнати відумерлою та передати у власність територіальної громади міста Рубіжне. А суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: [PERSON] народився 21 грудня 1955 року. Згідно актового запису про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, його батьком є [PERSON] Григоріq Мойсейович, а матірю - [PERSON] (а.с. 27,28). Відповідно до відомостей актового запису про шлюб та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, [PERSON] 05 квітня 1980 року уклав шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище Хохлова) [PERSON] (а.с. 29,30-30,82,83). Четвертого серпня 1981 року [PERSON] зареєструвала своє місце проживання у квартирі № 27, що знаходиться в будинку 25 по проспекту Кірова (нині Переможців) та стала основним наймачем цієї квартири. Сімнадцятого червня 1993 року в зазначеній квартирі зареєстрував своє місце проживання і [PERSON], а згодом у 2009 році в цій квартирі зареєстрував своє місце проживання і син [PERSON] [PERSON] (а.с. 7). Як вбачається, з актового запису про смерть та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, 26 квітня 2000 року помер батько [PERSON] - [PERSON] (а.с. 76,77-78), а 18 липня 2001 року померла дружина [PERSON] [PERSON] (а.с. 73,74-75). [PERSON] [PERSON] померла 23 липня 2011 року (а.с. 79,80-81). Після смерті своєї матері, [PERSON] продовжив проживати у квартирі в якій зареєстрував своє місце проживання, і на підставі розпорядження Відділу міського комунального майна Рубіжанської міської ради Луганської області №92 від 12 листопада 2012 року, у звязку із приватизацією, [PERSON] отримав право приватної власності на квартиру №27 розташовану у будинку №25 по проспекту Кірова (нині Переможців) у місті Рубіжне Луганської області, в якій і проживав до смерті. При цьому, [PERSON] цим же відділом приватизації 28 листопада 2012 року було видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру, яке він зареєстрував у комунальному підприємстві «Рубіжанське бюро технічної інвентаризації» (а.с.86,9,10,39,40). Десятого березня 2014 року, [PERSON] та його син [PERSON] померли (а.с.32,33-34,35,36-37). За даними Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Рубіжанської міської ради», станом на 31 грудня 2012 року, власником квартири №27 у будинку №27, який розташовано по проспекту Переможців значиться [PERSON] (а.с.8,38). За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказану квартиру зареєстровано саме за [PERSON] (а.с. 24,138). Після смерті [PERSON] 10 березня 2014 року, будь-які особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не звертались, спадкова справа не заводилась, заповіти від імені [PERSON] не посвідчувались, і свідоцтва про право на її спадщину не видавались (а.с.41-46). Вважаючи спадщину [PERSON] у вигляді права власності на квартиру №27 у будинку №25, який розташовано по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області відумерлою, міський голова міста Рубіжне звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою, якою просив визнати вказану спадщину відумерлою та передати означену квартиру у власність територіальної громади міста Рубіжне (а.с.2-4). Усі вказані вище обставини суд зміг встановити на підставі письмових доказів, які є в матеріалах справи, і які суд вважає належними, достовірними та допустимими. І, з урахуванням встановлених у такому порядку обставин, суд вважає, що територіальна громада міста Рубіжне Луганської області стала учасником цивільних відносин у сфері набуття права власності на нерухоме майно через спадкування. Тож враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення поставленого перед судом питання щодо визнання спадщини відумерлою та її передачу у комунальну власність, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому із наступних мотивів: З огляду на положення частини 1 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади жителів села чи добровільного обєднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські селищні міські ради та їх виконавчі органи. При цьому, згідно з положеннями частини 2 та 4 статті 141 Конституції України, виконавчий орган сільської, селищної чи міської ради очолює голова, статус та повноваження якого визначаються законом. Зокрема, положеннями частини 1 статті 12 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідного міста. А положення пункту 14 та 19 частини 4 статті 42 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні визначають, що міський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами; здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів. Отже, в силу вказаних нормативно-правових положень, міський голова, як головна посадова особа територіальної громади міста, здійснює усі повноваження місцевого самоврядування, визначені будь-якими законами, якщо такі повноваження не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів. Правовий режим власності, з огляду на положення пункту 7 частини 1 статті 92 Конституції України, визначається виключно законами України. Зокрема, частиною 1 статті 316 та частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; назване право включає в себе можливість володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Разом з цим, в силу положень частини 1 статті 318 та статті 2 Цивільного кодексу України, субєктами права власності можуть бути не тільки фізичні особи, а й територіальні громади. При цьому, згідно з положеннями частини 1 статті 328, частини 1 статті 1216 та частини 3 статті 1277 того ж кодексу, право власності на будь-яке майно територіальна громада може набути і у порядку спадкування, у тому числі й у разі визнання судом спадщини відумерлою. А відповідно до положень частини 1 статті 1277 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Як вже вказувалось вище, органами місцевого самоврядування являються сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, одним з яких, в силу положень частини 1 статті 11 та частини 3 статті 12 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні являється виконавчий комітет, який очолює відповідно сільській, селищний, міський голова. І, на що суд теж вже встиг звернути увагу, саме міський голова, як головна посадова особа територіальної громади міста, здійснює усі повноваження місцевого самоврядування, визначені будь-якими законами, якщо такі повноваження не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів. Таким чином, якщо повноваження органу місцевого самоврядування щодо подання заяви до суду про визнання спадщини відумерлою не віднесено до виключних повноважень міської ради або не віднесено самою радою до відання її виконавчих органів, то саме міський голова у такому разі буде мати повноваження на подання до суду заяви про визнання спадщини відумерлою. З огляду на те, що стаття 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні не відносить назване повноваження до виключних повноважень міських рад, і таке повноваження до виключних повноважень саме Рубіжанської міської ради Луганської області депутатами міста Рубіжне не віднесено, як і не віднесено до відання її виконавчих органів (а.с.88-91,92-101,102-103,104-105,106-125,126-127,128,129-135), суд не має сумнівів у тому, що саме міський голова міста Рубіжне [PERSON] має повноваження, від імені територіальної громади міста Рубіжне, подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, що стосується нерухомого майна, розташованого на території міста Рубіжне. І тому його заява про визнання відумерлою спадщини у вигляді права власності на квартиру №27 розташовану у будинку №25 по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області, що належала [PERSON], підлягає розгляду по суті. Положеннями статті 41 Конституції України гарантується право кожного володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (який набув чинності для України 11 вересня 1997 року) також передбачає право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном. З огляду на положення частини першої статті 181 та 182 Цивільного кодексу України квартиру №27 розташовану у будинку №25слід розглядати як нерухому річ, право власності та інші речові права на яку, а також їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Законом, який регулює відносини повязані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV. Статтею третьою цього закону передбачено, що державна реєстрація прав є обовязковою, інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з цим, спеціальний порядок набуття громадянами права власності на квартири був передбачений Законом України „Про приватизацію державного житлового фонду. Положення статті 1 названого закону встановлювали, що приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і таке інше) державного житлового фонду на користь громадян України; державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (частина 1 та 5 статті 8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду). Міським головою міста Рубіжне надані суду переконливі письмові докази того, що квартира №27 у будинку №25, який було розташовано по проспекту Переможців у місті Рубіжне, була набута [PERSON] саме внаслідок проходження ним процедури приватизації цієї квартири (а.с.8,10,38,86). Оскільки цей факт підтверджується і свідоцтвом про право власності на житло, що видане органом приватизації і довідкою з комунального підприємства «Рубіжанське бюро технічної інвентаризації», і інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за даними яких єдиним власником названої квартири внаслідок її приватизації є [PERSON] (а.с.8,10,38,86). Тож враховуючи викладене, і оскільки станом на 10 березня 2014 року, тобто день смерті [PERSON], він залишився єдиним власником квартири №27 у будинку №25, який було розташовано по проспекту Переможців у місті Рубіжне (а.с.67), право власності на вказану квартиру увійшло до складу його спадщини, і не припинилось внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями частини першої статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно з положеннями частини другої статті 1223 цього ж кодексу, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Але, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частина 1 та 3 статті 1277 Цивільного кодексу України). Встановлені судом обставини вказують на те, що після смерті [PERSON] будь-які особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не звертались, спадкова справа не заводилась, заповіти від імені [PERSON] не посвідчувались, і свідоцтва про право на його спадщину не видавались, хоча пройшло вже понад трьох років. Таким чином, оскільки спадкоємці [PERSON] за заповітом і за законом відсутні, а після його смерті минуло більше трьох років, його спадщину у вигляді права власності на квартиру №27 у будинку №25, який було розташовано по проспекту Кірова (а нині Переможців) у місті Рубіжне, слід визнати відумерлою, та передати у власність територіальної громади міста Рубіжне Луганської області. Тому, заяву міського голови міста Рубіжне Луганської області слід задовольнити. Отже

Outcome: approved