Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] на підставі довіреності звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Широківська сільська рада Станично-Луганського району, Луганської області в якій просить суд визнати осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що [PERSON]П та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить будинок 19 по вул. Сонячна с. Широкий, Станично-Луганського району, Луганської області. Вказували, що на момент звернення до суду у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], які з 2012 року постійно проживає у м. Луганськ. У звязку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просили суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житлом приміщенням розташованим за адресою вул. Сонячна буд.19 с. Широкий, Станично-Луганського району, Луганської області. Позивачі в судове засідання не зявився, хоча про час та місце його проведення були повідомлені у встановленому порядку. Причини неявки в судове засідання не повідомили. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча про час та місце його проведення були повідомлені у встановленому порядку. Причини неявки в судове засідання не повідомили, не звернулися до суду з заявою про проведення судового розгляду справи без їх участі, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавали. Третя особа надала до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до вимог п. 9 Прикінцевих положень ЦПКУкраїни в редакції від 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини. Свідоцтвом про право власності на житло від 18.07.1995 року підтверджується, що будинок розташований за адресою вул. Сонячна буд.19 с. Широкий, Станично-Луганського району, Луганської області на праві спільної сумісної власності належить [PERSON]П та [PERSON]Ю.(а.с.19). З акта обстеження житлово-побутових умов вбачається, що [PERSON] проживає одна за адресою вул. Сонячна буд.19 с. Широкий, Станично-Луганського району, Луганської області. Також що [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають за вказаною адресою з 2012 року (а.с.20). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В силу вимог ст. 391 ЦК України,ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання відбувається, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщення. Судом встановлено, що відповідачі не проживають в будинку, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинили. За таких обставин, суд, оцінивши зібрані по справі докази приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог під час розгляду справи не подано, а судом не здобуто. У звязку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до положень ст..7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибур місця проживання в Україні зняття з реєстрації здійснюється при наявності рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, тощо. В звязку з чим вимоги позивачів щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню» Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивачів зі сторони відповідачів, які підлягають захисту, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинком розташованим за адресою вул. Сонячна буд.19 с. Широкий, Станично-Луганського району, Луганської області. Щодо позовної вимоги позивача про примусове зняття відповідачів з реєстраційного обліку, суд в цій частині позову відмовляє, оскільки відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» визначено, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Тому після набрання цим рішенням законної сили, позивач має право звернутися в адміністративному порядку для вирішення питання про зняття з реєстрації місця проживання. На підставі наведеного,

Outcome: partial