Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, по якому просили витребувати у [PERSON] квартиру №59 в будинку №4 по Олександрівському проспекту в м. Одесі, яка належить [PERSON] та [PERSON] по ? частки кожному, на праві спільної часткової власності згідно з Свідоцтвом №3772 про право власності на житло від 23 березня 1993 року, виданного Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів; усунути перешкоди користування квартирою №59 в будинку №4 по Олександрівському проспекту в м. Одесі позивачам, [PERSON] та [PERSON], шляхом виселення відповідача, [PERSON], разом з особами що з ним проживають. При цьому посилалися на те, що квартира належить позивачам на праві спільної часткової власності згідно Свідоцтва №3772 про право власності на житло від 23 березня 1993 року. В 2012 році до Приморського районного суду м. Одеси звернулася наймач квартири, [PERSON] з позовом про визнання укладеним договору купівлі продажу, усунення перешкод у користуванні та визнання укладеним договір купівлі-продажу квартири, усунення перешкод в користуванні та визнання права власності на квартиру №59 в будинку №4 по Олександрівському проспекту в м. Одесі. Рішенням Приморського районного суду від 04.03.2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. 25.11.2015 року рішенням Апеляційного суду Одеської області було скасоване рішення суду першої інстанції, і тим самим відновлено право власності за позивачами. Набувачем спірної квартири за договором купівлі-продажу №565 від 14.12.2015 року посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], став [PERSON]. За таких обставин, на підставі ст.. 388 ЦКУ власники [PERSON] та [PERSON] мають право витребувати квартиру №59 в будинку №4 по Олександрівському проспекту в м. Одесі в судовому порядку у добросовісного набувача яка вибула з їх володіння. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримував, просив суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась, належним чином чином повідомлялась шляхом розміщення оголошення у пресі. Згідно до ч.1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 23.03.1993 року УЖКГ Одеської міської Ради видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право власності на житло № 13-72 на квартиру [ADDRESS]. 23.03.1993 року УЖКГ Одеської міської Ради прийнято розпорядження № 3772 про передачу квартири [ADDRESS] у спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] Згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2013 року по справі №1522/3621/12, позов [PERSON] задоволено частково, визнано укладеним договір купівлі-продажу квартири №59 в будинку №4 по Олександрівському проспекту в м. Одесі між [PERSON] і [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру №59 в будинку №4 по Олександрівському проспекту в м. Одесі. Усунуто [PERSON] перешкоди в реалізації права власності на квартиру №59 в будинку №4 по Олександрівському проспекту в м. Одесі. Вирішено вселити [PERSON] в квартиру №59 в будинку №4 по Олександрівському проспекту в м. Одесі. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 25.11.2015 року скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2013 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності . Згідно договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] № 1869 від 18.09.2015 року, [PERSON] продав та передав у власність, а [PERSON] купила та прийняла у власність квартиру під номером 59, що знаходиться в будинку №4 по Олександрівському проспекту у м. Одесі. Вказана квартира належить продавцю на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2014 року, справа №522/23159/14 та ухвали суду від 19.02.2015 року №522/23159/14. Згідно договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] № 565 від 14.12.2015 року, [PERSON] продала та передала у власність, а [PERSON] купив та прийняв у власність квартиру під номером 59, що знаходиться в будинку №4 по Олександрівському проспекту у м. Одесі У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У звязку з чим та на підставі ст.ст. 387 та 388 ЦПК України, судом повинно бути встановлено: що позивач є власником квартири під номером 59, що знаходиться в будинку №4 по Олександрівському проспекту у м. Одесі; що відповідач [PERSON] не мала право відчужувати спірну квартиру; що відповідач є добросовісним набувачем, тобто не знав і не міг знати про те що [PERSON] не мала права відчужувати спірну квартиру; що відповідач отримав спірну квартиру за відплатним договором; що спірна квартира вибула з володіння позивача або особи, якій він передав спірну квартиру у володіння не з їхньої волі іншим шляхом, або була викрадена у позивача або у особи, якій він передав спірну квартиру у володіння, або була ними загублена. Згідно ч. 5 ст. 12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Тобто добросовісність набуття відповідачем спірної квартири презюмується законом. Суд вважає що відповідач повинен довести обставину яка стосується відплатності договору, за яким він придбав спірну квартиру, що стосується інших обставин, то обовязок їх доведення покладається на позивача. Пунктом 3 частини 1 статті 388 ЦК України, у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ч.1 ст. 388 ЦК України необхідно встановити обставини вибуття майна з володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка у подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Судової плати у цивільних справах Верховного Суду України від 07.11.2012 року у справі № 6-107цс12. Позивачем та її представником у судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Крім того, як вбачається з договору купівлі-продажу, засвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] № 1869 від 18.09.2015 року, підставою набуття права власності на спірну квартиру [PERSON] було рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.2014 року, справа №522/23159/14, яке не було надано суду позивачами, як доказ та відповідно не досліджувалось судом. Також зазначаємо, що у суду немає відомостей щодо набрання законної сили вказаного рішення чи перегляду його судами вищих інстанцій. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище суд вважає позов є не обгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню за недоведеністю вимог. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підтверджуються фактичними обставинами справи та зібраними доказами, тому вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed