Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

[PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на виїзд закордон без згоди та супроводу батька, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що Позивач та Відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2004 року. Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Відповідно до вказаних у свідоцтві про народження записів, батьком дитини є [PERSON]. Починаючи з лютого 2014 року, сторони не проживають разом, не ведуть спільне господарство, не підтримують жодних стосунків. Крім того, дитина проживає разом із Позивачем та повністю знаходиться на її утриманні. Достеменно місцезнаходження Відповідача їй не відомо. Оскільки вони проживають на тимчасово непідконтрольній території, самостійний розшук Відповідача не дав результатів. Також, Позивач зазначає, що заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 05 листопада 2015 року, її позовні вимоги було задоволено, надано дозвіл на тимчасовий виїзд дитини без згоди та супроводу батька за межі України. Вона бажає вивезти дитину для спілкування з родичами, для виховання та розвитку, можливості виїхати на навчання та оздоровлення, однак без дозволу батька зробити це неможливо. Вона безрезультатно намагалася зв'язатися з відповідачем, місце мешкання якого їй не відомо, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Просить суд надати дозвіл [PERSON], [INFO], на тимчасові виїзди за межі України у супроводі матері - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу другого з батьків - [PERSON], у період з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року, а також у період з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2020 року на оздоровлення та відпочинок до Литви та Білорусі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. Представник позивача - [PERSON], який діє на підставі Ордеру серії КВ № 724023 від 19 листопада 2018 року (а.с.15), у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Надав до суду Заяву, в якій просить суд справу розглянути за його відсутності, та без участі позивача, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.35). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с.39), про причину неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги представника позивача - [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд закордон без згоди та супроводу батька підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 11 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьк, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 24 квітня 2004 року зареєстрували шлюб, про що було зроблено відповідний Актовий запис № 109, прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]» (а.с.25). Згідно зі Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 05 жовтня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції м. Донецька, [PERSON], народилась [INFO], батьками записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.26). Статтею 52 Конституції України передбачено, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Частиною 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатись до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. «Правила перетинання державного кордону громадянами України», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, із змінами і доповненнями, визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно з п. 2 п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з п. 3 п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється: у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред'явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частино 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач не скористався можливістю спростувати заявлені доводи та навести об'єктивні причини, за якими він не надає позивачу згоду на виїзд дитини, тим самим безпідставно зловживаючи своїми правами і обмежуючи права дитини та позивачки. За таких обставин суд, з метою дотримання інтересів неповнолітньої дитини, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов задовольняє у повному обсязі. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved