Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

[PERSON], яка діє за себе та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне. Позиція позивача викладена в позовній заяві і у вступному слові, полягає в такому. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 20 вересня 1993 року, на імя [PERSON], та членів його сімї: доньки (позивача у справі) - [PERSON] та дружини [PERSON], ВО «Запорізької АЕС» було видано свідоцтво про право власності на житло № 301, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності було зареєстровано Державним комунальним підприємством «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» 05 січня 2009 року, номер запису: 13 в книзі: д.5, реєстраційний номер: 26013609, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер: 21473270. На підставі чого вищезазначена квартира стала належати на праві приватної спільної часткової власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON], по 1/3 частці. Де останні зареєстрували своє місце проживання. 25.02.2006 року у [PERSON] народився син [PERSON], місце проживання якого було зареєстровано за місцем проживання його матері у спірній квартирі. 15 травня 2014 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 1/3 частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], згідно до якого, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/3 частку двокімнатної квартири [ADDRESS]. Після чого, вказана квартира стала належати на праві приватної спільної часткової власності: [PERSON] та [PERSON]. В літку 2014 року, відповідач [PERSON] залишив сімю, та виїхав на постійне місце проживання за межі міста Енергодар. На сьогоднішній день, у вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З середини 2014 року і по сьогодні, відповідач в зазначеній квартирі не проживає. Місце фактичного його проживання чи перебування позивачу та третій особі не відомі. Наразі, наміру знятись з реєстраційного обліку відповідач не виявив, за місцем реєстрації не зявляється. Разом з цим, участі в утриманні квартири не приймає. [PERSON] в судове засідання не зявилась, раніше в судовому засіданні 10.05.2018 року підтримала позовні вимоги у повному обсязі, додавши що з батьком спілкується приблизно 3 рази на рік через соцмережі, та з липня 2014 року батько виїхав за межі України, а саме в м. Сєвєродонецьк, Росія до своєї матері, після чого до теперішнього часу додому не повертався. Представник позивача за довіреністю- адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилась, раніше в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст.\~128,\~130 ЦПК України. Згідно ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Позивач надала свою згоду на заочний розгляд справи. Ухвалою суду від 19.01.2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання. 20.02.2018 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач та її представник посилалися як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, надані сторонами, суд встановив на їх підставі такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 20 вересня 1993 року, на імя [PERSON], та членів його сімї: доньки [PERSON] та дружини [PERSON], ВО «Запорізької АЕС» було видано свідоцтво про право власності на житло № 301, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Право власності було зареєстровано Державним комунальним підприємством «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» 05 січня 2009 року, номер запису: 13 в книзі: д.5, реєстраційний номер: 26013609, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер: 21473270. На підставі чого вищезазначена квартира стала належати на праві приватної спільної часткової власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON], по 1/3 частці. Де останні зареєстрували своє місце проживання. 25.02.2006 року у [PERSON] народився син [PERSON], місце проживання якого було зареєстровано за місцем проживання його матері у спірній квартирі. 15 травня 2014 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 1/3 частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], згідно до якого, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/3 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 16-19). Після чого, вказана квартира стала належати на праві приватної спільної часткової власності: [PERSON] та [PERSON]. З моменту укладення вказаного договору дарування відповідач [PERSON] в квартирі не проживає, не приймає участі в утриманні житла та сплаті коштів службам, які надають комунальні та інші послуги, але залишається зареєстрованим. Наявність зазначеної реєстрації [PERSON] в квартирі створює перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання своєю власністю. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON], яка є сусідкою позивача, пояснила, що з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] знайома давно, разом отримували квартири. Зі слів [PERSON] Володя уїхав в Росію до своєї матері, та особисто вона його не бачила приблизно 3-4 роки. Допитаний у якості свідка [PERSON], в судовому засіданні надала пояснення, що вона є подругою позивача, та останні 3 роки вони ходять друг до друга в гості. Перебуваючи вдома у [PERSON], за адресою: [ADDRESS], ніколи не бачила [PERSON] Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість пред'явлення до суду позову про усунення перешкод у користуванні майном випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК України, а також ст.ст.\~386, ст.\~391 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом припинення дії, яка порушує право. У зв'язку з чим позивач, який має намір усунути перешкоди у користуванні майном вважає, що в нього є всі законні на це підстави, має право звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном. [PERSON] до ст.\~30, ст.\~41 Конституції України\~кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. [PERSON] до ст.\~319, ст.\~321 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно\~ст. 383 ЦК України\~власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Статтею 386 ЦК України\~передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усік суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вилогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. [PERSON] до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 383 ЦК України\~передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. [PERSON] до п. 1 ч. 1\~ст. 346 ЦК України\~право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Крім того, відповідно до\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та законів України. [PERSON] до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. В судовому засіданні встановлено, що 20 вересня 1993 року, на імя [PERSON], та членів його сімї: доньки [PERSON] та дружини [PERSON], ВО «Запорізької АЕС» було видано свідоцтво про право власності на житло № 301, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Право власності було зареєстровано Державним комунальним підприємством «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» 05 січня 2009 року, номер запису: 13 в книзі: д.5, реєстраційний номер: 26013609, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер: 21473270. На підставі чого вищезазначена квартира стала належати на праві приватної спільної часткової власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON], по 1/3 частці. Де останні зареєстрували своє місце проживання. 25.02.2006 року у [PERSON] народився син [PERSON], місце проживання якого було зареєстровано за місцем проживання його матері у спірній квартирі. 15 травня 2014 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 1/3 частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], згідно до якого, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/3 частку двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 16-19). Після чого, вказана квартира стала належати на праві приватної спільної часткової власності: [PERSON] та [PERSON]. З моменту укладення вказаного договору дарування відповідач [PERSON] в квартирі не проживає, не приймає участі в утриманні житла та сплаті коштів службам, які надають комунальні та інші послуги, але залишається зареєстрованим. Наявність зазначеної реєстрації [PERSON] в квартирі створює перешкоди у здійсненні права користування та розпоряджання своєю власністю. [PERSON] Сектора реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області № 209/2 від 09.01.2018 року на сьогоднішній день, у вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 20). Станом на 19.07.2018 року відзиви на позов від відповідача [PERSON] до Енергодарського міського суду Запорізької області не надійшли. В матеріалах цивільної справи достатньо доказів, які підтверджують те, що [PERSON] не є власником спірної квартири, не несуть обов'язків, що випливають з договору найму житлового приміщення, але залишається зареєстрованим у спірній квартирі, що спричиняє позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] перешкоди у користуванні належної квартири та порушує їх права власників, що має істотне значення. Враховуючи фактичні обставини справи, іншого способу захисту прав позивача [PERSON] окрім судового, немає. Згідно ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституцією України\~(ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням, слід звертати увагу, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, питання про зняття з реєстрації колишніх членів сім'ї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється нормамиЖК УРСР та\~ЦК\~(статтями71,72,156 ЖК УРСР\~та\~статтею 405 ЦК). Як зазначено у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12. 2014 року у справі № 6-35436 св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача [PERSON] визнавши [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: approved