Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

[PERSON] подав на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та сплаченого авансу. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Із позовної заяви [PERSON] вбачається, що 26 листопада 2013 року він з [PERSON] уклав договір позики, згідно з яким передав останньому у власність грошові кошти у сумі 4400 грн. з кінцевим терміном їх повернення 06 грудня 2013 року. [PERSON] при фактичному отриманні вищевказаної суми 26 листопада 2013 року надав розписку підписану ним власноручно, з встановленим строком повернення позики. 05 січня 2014 року позивач з [PERSON] уклав договір позики, згідно з яким передав останньому у власність грошові кошти у сумі 11000 грн. з кінцевим терміном їх повернення 15 січня 2014 року. [PERSON] при фактичному отриманні вищевказаної суми 05 січня 2014 року надав розписку підписану ним власноручно, з встановленим строком повернення позики. Також, 30 листопада 2013 року, позивачем було передано у вигляді авансу [PERSON], грошові кошти в сумі 4000 грн. за телевізор марки Самсунг 4E 46 ES 80000 SXVA, який відповідач повинен був поставити позивачу до 07 грудня 2013 року, що підтверджується розпискою від 30 листопада 2013 року. Починаючи з кінця січня 2014 року, позивач постійно в усній формі вимагав повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобовязання. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобовязання не виконав. Крім того, замовлений позивачем телевізор відповідач йому не поставив, отриманий аванс наданий позивачем не повернув. Просив стягнути із відповідача на його користь суму заборгованості за договорами позики з урахуванням встановленого індексу інфляції в загальному розмірі 21384,00 грн., суму авансу у розмірі 4000 грн., а також судовий збір і витрати на правову допомогу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертом, який повернувся за закінченням терміну зберігання (а.с.42), а також оголошенням в газеті «Галичина» від 18 квітня 2015 року (а.с.51), причину неявки суду не повідомив. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224,\~ 225 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає позов підставним та таким, що підлягає задоволенню із наступних підстав. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, зазначає, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, відповідно до положень ст. 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків. Із письмової розписки від 26 листопада 2013 року, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.6), вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON], 4400 грн. і зобовязався повернути їх 06 грудня 2013 року. [PERSON] при фактичному отриманні вищевказаної суми 26 листопада 2013 року надав розписку підписану ним власноручно, з встановленим строком повернення позики. Із письмової розписки від 05 січня 2014 року, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.7), вбачається, що [PERSON] позичив у [PERSON], 11000 грн. і зобовязався повернути їх 15 січня 2014 року. [PERSON] при фактичному отриманні вищевказаної суми 05 січня 2014 року надав розписку підписану ним власноручно, з встановленим строком повернення позики. Також, 30 листопада 2013 року, [PERSON] отримав у [PERSON], передоплату 4000 грн. за телевізор марки Самсунг 4E 46 ES 80000 SXVA і зобовязався поставити до 07 грудня 2013 року. Згідно з розпискою повна вартість телевізора становить 12000 грн. [PERSON] при фактичному отриманні вищевказаної суми 30 листопада 2013 року надав розписку підписану ним власноручно. Сам факт знаходження боргових розписок у кредитора свідчить про те, що зобов'язання не виконані. Таким чином судом встановлено, що фактично відповідно до договору позики від 26 листопада 2013 року (а.с.5) і від 05 січня 2014 року (а.с.7) відповідач в справі [PERSON] отримав від [PERSON], 26 листопада 2013 року кошти в сумі 4400 грн., які зобовязувався повернути 06 грудня 2013 року, 05 січня 2014 року у сумі 11000 грн. які зобовязався повернути 15 січня 2014 року. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ст.ст. 526, 525 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням\~зобов'язання\~є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Також, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У звязку із невиконанням відповідачем взятих на себе обовязків [PERSON] провів розрахунок суми боргу з рахуванням процентів за користування позикою, 3 % річних та встановленого індексу інфляції по боржнику [PERSON] (а.с.9-11). Відповідно до проведеного позивачем розрахунку суми заборгованості по грошових коштах отриманих [PERSON] згідно з розпискою від 26 листопада 2013 року, загальна сума заборгованості становить 5871,55 грн. із яких сума заборгованості 4400 грн., проценти за користування позикою 419,16 грн., 3 % річних від простроченої суми складає 128,39 грн., інфляційні нарахування на суму боргу складають 924 грн. (а.с.9-10). Згідно з проведеним позивачем розрахунком суми заборгованості по грошових коштах отриманих [PERSON] згідно з розпискою від 05 січня 2014 року, загальна сума заборгованості становить 17314,31 грн. із яких сума заборгованості 11000 грн., проценти за користування позикою 969,51 грн., 3 % річних від простроченої суми складає 284,80 грн., інфляційні нарахування на суму боргу складають 5060 грн. (а.с.10-11). Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або\~рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за\~договором\~платежів, на підтвердження зобов'язання\~і на забезпечення його виконання. Таким чином сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики від 26 листопада 2013 року становить 5871,55 грн., за договором позики від 05 січня 2014 року становить 17314,31 грн. і 4000 грн. завдатку. За вищенаведених підстав суд вважає підставними та доведеними в судовому засіданні вимоги позивача в цій частині.\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 271,86 грн., відповідно до квитанції № 296.163.1/11354 від 27 листопада 2014 року (а.с.1) і витрати на правову допомогу у розмірі 600 грн., що стверджується квитанцією № 0058965 від 26 листопада 2014 року, виданою адвокатом [PERSON] (а.с.16) підлягає стягненню з відповідача у користь позивача.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі наведеного, ст.ст. 526, 530, 533, 570, 612, 625, 629, 1046, 1047, 1048 ЦК України,

Outcome: approved