Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

[PERSON], звернулася з позовом до суду, просить позбавити батьківських прав [PERSON], відносно її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її виховання, підготовку до шкільного життя, зокрема: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєння нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи служби у справах дітей Пирятинської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій повідомив, що проти задоволення заяви не заперечують, просить справу розглянути без їхньої участі. Представник третьої особи служби у справах дітей Гребінківської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій повідомив, що проти задоволення заяви не заперечують, просить справу розглянути без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи та перевіривши обставини у межах наданих письмових доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Положеннями статті 121 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька; за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; за рішенням суду. Судом встановлено, 05 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області 05 серпня 2006 року, актовий запис № 93 ( а.с.06). [INFO] народилася [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області 02 лютого 2007 року. Батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9) Станом на час судового розгляду справи батьки неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. Шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області 17 травня 2010 року, актовий запис № 41 ( а.с. 08) За даними довідки Опорного закладу Пирятинська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів неповнолітня [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] і знаходиться на повному її матеріальному утриманні. Батько у вихованні і житті дочки участі не приймає (а.с. 35). Відповідно до рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 10 вересня 2009 року було встановлено обов'язок [PERSON] сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON],[INFO], у розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26 серпня 2009 року і до досягнення повноліття. За весь період [PERSON] ігнорувався обов'язок сплачувати аліменти, внаслідок чого його було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.164 Кримінального кодексу України, що підтверджується копією вироку Гребінківського районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року ( а.с. 11-13). Під час розгляду справи між [PERSON] та [PERSON] було укладено мирову угоду, однією з умов якої була оплата заборгованості по аліментам - 25 895 грн. до 01.01.2017 року. Станом на 01.05.2017 року за [PERSON] обліковується заборгованість у сумі 50209,75 грн., що підтверджується довідкою Гребінківської районного відділу ДВС ( а.с.14). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини першої 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 СК України подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно з Висновком служби у справах дітей Гребінківської районної державної адміністрації (висновок № 01-37/154 від 06.06.2018) з метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі статті 164 СК України, служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. (а.с.59). Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У пункті 15 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, дитина проживає разом із матір'ю, перебуває на повному її утриманні, батько дитини не виконує обов'язку із виховання дитини, не дбає про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, до подання позову до суду спору між батьками щодо місця проживання дитини та визначення порядку спілкування та виховання дитини не виникало, з такими вимогами до суду батько дитини не звертався. Крім цього, судом також враховано те, що відповідач [PERSON] після того, як отримав копію позовної заяви, а також після неодноразових викликів до суду для участі в судовому розгляді справи стосовно позбавлення його батьківських прав, на судові виклики не відреагував, до суду не з'явився, жодної заяви суду не надав, що також вказує на байдужість відповідача стосовно наслідків розгляду судової справи про позбавлення його батьківських прав. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн., який сплачено позивачем при зверненні з даним позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документа. (а.с.1).

Outcome: approved