Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом в якому зазначила, що 21.07.2010 року помер її співмешканець [PERSON], [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки загальною площею1,78 га., кадастровий № 1421286400:01:003:0448, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Шахтарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. Вказана земельна ділянка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 695704 від 10.10.2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-07-149-100171. За життя [PERSON] не було складено заповіту, тому вона як єдина спадкоємиця звернулася до нотаріуса за оформленням спадку. 05.12.2011 року державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори [PERSON] їй, як спадкоємиці четвертої черги, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 2070, яке вона відразу не зареєструвала через відсутність коштів. Нещодавно вона звернулася до Відділу реєстрації Великонвооіслківської селищної ради з метою проведення державної реєстрації права власності на успадковану земельну ділянку, але їй було відмовлено через невідповідність кадастрових номерів в Державному акті та Свідоцтві про право на спадщину, у звязку з цим просить визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Позивачка до суду не зявилася, але надала заяву, згідно якої просить розглянути позов без її присутності та задовольнити його. Відповідач до суду не зявився, надав заяву в якій просить розглянути справу за відсутністю його представника, зазначив що позов визнає. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.. 61 цього кодексу. Відповідно до п. 2 Постанова Пленуму Верховного суду від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Так судом встановлено, що 21.07.2010 року помер [PERSON], [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із земельної ділянки загальною площею1,78 га., кадастровий № 1421286400:01:003:0448, цільове призначення ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Шахтарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. Вказана земельна ділянка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 695704 від 10.10.2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-07-149-100171. За життя [PERSON] не було складено заповіту, тому спадкування здійснювалося за законом. У визначений ст. ст. 1268 - 1270 Цивільного кодексу України строк позивачка звернулася до Великоновосілківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. На підставі її заяви було заведено спадкову справу № 578. Ч. 1 ст. 1223 ЦК України, встановлюється, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ч. 2 цієї статті встановлюється, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Ч. 2 цієї статті встановлюється, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Оскільки спадкоємців перших третьої черг не було, позивачка як спадкоємиця четвертої черги, звернулася із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. Згідно ст.. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як пять років до часу відкриття спадщини. Ст. 1296 ЦК України, встановлюється, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину ; якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців ; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 05.12.2011 року державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON], як спадкоємиці четвертої черги, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 2070, відповідно до якого вона успадкувала належну померлому 21.07.2010 року [PERSON], на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 695704 виданого Великоновосілківською райдержадміністрацією 10.10.2007 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01-07-149-100171, земельну ділянку площею 1,78 гектари в межах згідно з планом розташованої на території Шахтарської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, кадастровий № 1421286400:01:003:0576, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Згідно зі ст. 1299 ЦК України право на спадщину підлягає державній реєстрації. В 2011 році позивачка не зареєструвала видане їй свідоцтво, оскільки не мала коштів. Нещодавно вона звернулася до Відділу реєстрації Великонвооіслківської селищної ради з метою проведення державної реєстрації права власності на успадковану земельну ділянку, проте їй відмовили у її проведенні в усній формі, через те, що кадастровий номер земельної ділянки в Свідоцтві про право на спадщину не відповідає номеру у Витягу з Державному земельному кадастрі про земельну ділянку № НВ-1401760652015 від 17.11.2015 року. В Державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 695704 від 10.10.2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-07-149-100171, виданого на імя [PERSON] міститься помилка в кадастровому номері земельної ділянки, тобто фактично номером ділянки є 1421286400:01:003:0448, а не 1421286400:01:003:0576. Процедура виправлення технічних помилок у Державних актах на право власності на земельні ділянки шляхом видачі дублікатів з відповідними виправленнями регулювалися Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, проте наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства N 404 ( z1259-13 ) від 03.07.2013. На теперішній час відсутній будь-який нормативно-правовий акт, який би регулював внесення змін до Державних актів на право власності на землю. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 ЦК України передбачено один із способів такого захисту визнання права. Ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд находить позов позивача таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved