Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

[PERSON] остаточно просить: 1)позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дитини [PERSON] , [INFO] ; 2)стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття на рахунок, який буде відкрито на його ім`я в Державному ощадному банку України. В обгрунтування позову вказує, що є бабусею малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов 'язків, що призвело до того, що з 2007 р. дитина проживає з позивачем. Позивач просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 62). Відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування) (а.с. 30, 31), однак на пошту за отриманням судової повістки і в судове засідання не з`явилась (а.с. 60, 61), причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву та заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, поважності неявки не убачається. Представник третьої особи - Балаклійської РДА Харківської області просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову (а.с. 63). Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення відповідача участі в розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до копії повторного свідоцтва про народження позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Відповідач [PERSON] є матір`ю, а [PERSON] - батьком дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Тобто позивач є бабусею [PERSON] , [INFO] 04.02.2010р. шлюб між батьками дитини [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 16). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 14). Як вбачається з характеристики від 04.11.2019р., [PERSON] зареєстрована та проживає у с. Борщівка Балаклійського району Харківської області. Ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, постійно зловживає спиртними напоями. Має житло, але веде бродячий спосіб життя, постійно міняє співмешканців. Має неповнолітнього сина, який з нею не проживає. Сина виховують дідусь та бабуся. Вихованням сина ніколи не займалась, матеріальної допомоги не надавала (а.с. 19). З характеристики та довідки Балаклійської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1 ім. О.А. Тризни вбачається, що протягом навчання [PERSON] його вихованням займались бабуся [PERSON] та батько [PERSON] , мати дитини участі у вихованні дитини не приймала, до школи не приходила, шкільним життям не цікавилась (а.с. 20, 21). Актом обстеження житлово-побутових умов сім 'ї [PERSON] від 03.12.2019р. встановлено, що дитина [PERSON] проживає у двокімнатній квартирі разом з дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] в задовільних умовах і всім забезпечена. Квартира чиста та тепла. У дитини своя кімната з ліжком та куточком для навчання та ігор (а.с. 22). Із довідки КНП БРР ХО «Балаклійський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 16.12.2019р. вбачається, що [PERSON] є бабусею [PERSON] , яка з 31.07.2007р. приводила його на амбулаторні прийоми до педіатра для проведення вакцинації дитині (а.с. 23). Згідно висновку КНП БРР ХО «Балаклійська ЦКРЛ» від 16.12.2019 р. [PERSON] за станом здоров`я може бути опікуном (а.с. 24). З довідки про доходи [PERSON] вбачається, що розмір її пенсії за період з 01.11.2018р. по 30.11.2019р. склав 39825,10грн. (а.с. 25). Відповідно до свідоцтва про власність на житло від 09.02.1999р. квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26). З довідки виконавчого комітету Балаклійської міської ради Харківської області від 07.11.2019р. вбачається, що кількість зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] становить 3 ( три ) особи (а.с. 27). Згідно до висновку Балаклійської РДА Харківської області від 28.01.2020 року, визнано доцільним позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її дитини [PERSON] , [INFO] . До того ж, відповідач навіть не з`явилась на засідання комісії з питань захисту прав дитини. Під час бесіди з працівниками служби у справах дітей РДА дитина [PERSON] повідомив, що його мати з ним не проживає, не спілкується, не приїздить та не телефонує, не цікавиться його життям, хлопець навіть не пам`ятає матір, оскільки бачив її дуже давно у ранньому дитинстві, виявив бажання надалі проживати з бабусею та дідусем (а.с. 45-46). Таким чином, з вказаного вбачається, що малолітній [PERSON] проживає з позивачем, яка в повній мірі піклується про дитину, займається його вихованням, створила сприятливі умови для його проживання та розвитку, забезпечує належним доглядом і харчуванням, піклується про його здоров`я. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 152 СК України закріплено право дитини на належне батьківське виховання. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дітей, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України. У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» дано роз'яснення про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Тому, виходячи із змісту вищезазначених вимог закону, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина з 2007р. проживає в родині позивача, яка повністю забезпечує її потреби, виховує дитину, що підтверджено відповідними довідкою та актом обстеження. Відповідач взагалі не цікавиться долею сина, інтересу до його навчання не виявляє, жодного разу не відвідувала батьківські збори, що підтверджено довідкою зі школи. Мати не забезпечувала дитину належним доглядом, вихованням та харчуванням, не піклувалася про її духовний, фізичний розвиток, чого не робить і по теперішній час, натомість зловживає спиртними напоями, веде бродячий спосіб життя, що підтверджено відповідною характеристикою. Все це свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Тобто відповідач взагалі не виявляє бажання до виховання дитини, піклування про неї, зловживає спиртними напоями, не створює належних умов проживання для того, щоб дитина могла проживати з нею, навіть не робить спроб до її повернення в сім'ю після того, як дитина стала проживати у бабусі. Більш того, відповідач про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Отримання [PERSON] копії позову з додатками та судової повістки підтверджуєтьсябланком про вручення поштового відправлення (а.с. 51). Проте, будучі належним чином повідомленою про розгляд справи, в жодне судове засідання відповідач не з'явилась, тим самим виявивши байдужість до результатів розгляду справи та долі дитини, фактично погодившись із позовними вимогами. Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] тривалий час не приділяє уваги участі у вихованні дитини, у її духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, жодного з покладених законом на батьків обов`язків відповідач не виконує, від їх виконання самоусунулась,не підтримує зв`язок з дитиною, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не приділяє увагу навчанню, підготовці до самостійного життя сина, зокрема: не забезпечує його належним харчуванням, одягом, шкільним приладдям, медичним доглядом, лікуванням, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не вживаючи заходів до її повернення, не цікавиться її долею, фактично переклавши свої батьківські обов'язки на свою свекруху, у якої дитина проживає на даний час, не звертаючись до органів опіки та піклування за сприянням у здійсненні своїх батьківських прав і виконанні батьківських обов`язків. Така поведінка матері дитини є винною та свідчить про свідоме нехтування своїми обов`язками, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Враховуючи відсутність будь - якої участі відповідача у вихованні та утриманні дитини протягом тривалого часу, а також думку дитини, яка виявила бажання надалі проживати з бабусею та дідусем, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, яке відбувається саме в інтересах дитини. Окрім цього, відповідач не позбавлена права, у разі зміни ставлення до своїх обов'язків, щодо виховання дитини, зміни способу життя звернутися до суду з позовом про поновлення в батьківських правах. Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Причому обов`язок є особистим, а не солідарним. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку /доходу/ її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У той же час відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доказів добровільного виконання відповідачем обов`язку утримувати дитину нею не надано і з матеріалів справи цього не убачається. Не надано доказів наявності у відповідача інвалідності, її непрацездатності, або інших обставин, які б унеможливлювали виконання нею обов`язку утримувати дитину, у т.ч. у визначеному розмірі. Враховуючи інтереси дитини, її потреби, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дитини. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved