Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до [PERSON], третя особа головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у праві користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначають, що вони є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 3832 від 09 січня 1996 року видане Першотравенським управлінням житлово-комунального господарства Павлоградського виробничого об'єднання по видобутку вугілля «Павлоградвугілля». Відповідач по справі є їх сином. 11 червня 2002 року вони прописали його у квартиру на правах члена сім'ї. У 2008 році відповідач разом зі своєю сім'єю виїхав до м. Ялта АР Крим, де і мешкає до теперішнього часу. З моменту виїзду відповідач фактично перестав бути членом їх сім'ї. Починаючи з 2008 року відповідач фактично самостійно пішов з спірної квартири і до теперішнього часу там не мешкає, тобто він не мешкає у спірному приміщенні понад встановлені ст. 72 ЖК України строки, а саме шість місяців, що підтверджується актом ПП «Комунальщик-3» від 03 липня 2014 року. Відповідач має інше житло але добровільно не хоче виписатись з їх квартири. Своїми протиправними діями відповідач створює їм перешкоди у праві власності, не несе ніяких витрат на утримання квартири, всі комунальні послуги вони сплачують самостійно, самі несуть витрати на утримання квартири в належному стані. У судове засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, надали суду заяву, в якій просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. В ході телефонної розмови, позовні вимоги визнав у повному обсязі, підтвердив суду, що не проживає за спірною адресою більше року, та не заперечував проти розгляду справи за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №3832 від 09 січня 1996 року, видане Першотравенським управління житлово-комунального господарства Павлоградського виробничого об'єднання по видобутку вугілля «Павлоградвугілля». Відповідач по справі [PERSON] є рідним сином позивачів. 11 червня 2002 року позивачі прописали його у спірну квартиру на правах члена сім'ї, що підтверджується копією виписки з фінансово-особового рахунку. У 2008 році відповідач добровільно разом зі своєю сім'єю виїхав до м. Ялта, АР Крим, де і мешкає до теперішнього часу. Відповідно до акту виданого Приватним підприємством «Комунальщик-3» №182 від 03 липня 2014 року, [PERSON] прописаний, але не проживає за адресою [ADDRESS] Оскільки відповідач добровільно виїхав у 2008 році зі спірної квартири, відсутній без поважної причини в зазначеній квартирі понад один рік, не виявляє наміру та бажання вселитися у спірну квартиру, тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, визнавши відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], а що стосується позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового і цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК України; статті 405 ЦК України). Зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. На підставі викладеного,

Outcome: partial