Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 01 грудня 2016 року звернулись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] та Новокодацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання батьківства та зобовязання вчинити певні дії. 16 червня 2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON] та Новокодацький районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання батьківства, виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 10 жовтня 2003 року. Починаючи з 2014 року їх взаємні відносини погіршувались, весь цей час вони проживали окремо. Влітку 2015 року позивач познайомився з [PERSON] та вони знаходились у фактичних шлюбних відносинах. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 29 серпня 2016 року у [PERSON] народилась донька [PERSON], батьком якої є позивач. Позивач просив суд визнати батьківство [PERSON] у відношенні до дитини [PERSON], [INFO]; виключити відомості про батька з актового запису про народження № 974 від 11.10.2016 року; зобовязати Новокодацький районний у м. Дніпрі відділ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON], [INFO], зазначивши батьком дитини [PERSON], змінити прізвище дитини з «Тюгаєва» на «Горло», змінити по батькові дитини з «Олександрівна» на «Григорівна», імя та дату залишити без змін; зобовязати Новокодацький районний у м. Дніпрі відділ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області видати нове свідоцтво про народження дитини з урахуванням внесених змін. Позивач [PERSON] у своїй заяві від 21 червня 2017 року просив розглядати справу без його присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Третя особа [PERSON] у своїй заяві від 21 червня 2017 року просила розглядати справу без її присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. 20 червня 2017 року до суду надійшов лист третьої особи Новокодацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з проханням розглядати справу без участі їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2003 року по 08 грудня 2015 року (а.с. 8, 9). У [PERSON] 29 серпня 2016 року народилась донька [PERSON], у свідоцтві про народження якої серії І-КИ № 620249, виданому 11 жовтня 2016 року Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 974, батьком зазначено [PERSON] на підставі ч. 2 ст. 122 СК України (а.с. 7). Згідно ч. 2 ст. 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів позивачем на підтвердження факту батьківства щодо [PERSON], [INFO],\~\~у відповідності зі своїм обов'язком за ст. ст. 10-11, 59-60 ЦПК України суду не надано. Також позивачем не заявлялось клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed