Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON], як представник позивача [PERSON], спочатку звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту [PERSON] недійсним. Мотивуючи тим, що позивачка [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], який помер 21.12.2014 року. Після його смерті позивачка, як спадкоємець першої черги звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом, однак від нотаріуса вона дізналася про заповіт батька на імя [PERSON] Відповідачка [PERSON] не могла претендувати на спадщину [PERSON] так як не була з ним в офіційному шлюбі, не проживала з ним більше пяти років. [PERSON] практично найняв [PERSON] для прибирання у своєму будинку, де виділив їй кімнату для проживання як домашній прибиральниці і не більше того. Оскільки у [PERSON] не було жодних підстав, причин, мотивів чи внутрішніх переконань складати заповіт на користь [PERSON] у спосіб насильницьких діянь відповідачка зробила все для того щоби [PERSON] був складений заповіт на неї. А тому позивачка звернулася до суду з даним позовом. Позивач подала до суду заяву, якою фактично змінила позовну вимогу, а саме просить визнати заповіт [PERSON] від 17.12.2014 року на імя спадкоємця [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу в Івано-Франківській області [PERSON], з підстави, що цей заповіт не підписаний [PERSON], а також, що цей заповіт не містить рукописного зазначення заповідачем відомостей про те, що заповіт із слів заповідача записаний нотаріусом, заповідачем прочитаний нікчемним. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] просять суд задовольнити змінену позовну вимогу та визнати заповіт нікчемним, з підстав зазначених ними. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні даного позову, оскільки даний позов є безпідставним. Відповідачка [PERSON] проживала із [PERSON] як чоловік та дружина, у них був укладений церковний шлюб. [PERSON] здійснювала догляд коли [PERSON] захворів, була з ним до останнього дня його життя. Даний заповіт є волею покійного [PERSON] Тому посвідчуючи заповіт [PERSON], 17.12.2014 року приватний нотаріус [PERSON] дотрималась вимог законодавства при складанні даного заповіту. Вислухавши осіб, які брали участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, враховуючи обраний позивачами спосіб захисту права, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на спадкування предявлення позову про визнання заповіту нікчемним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст. ст. 1251 - 1252 ЦК України. Ст.1248 ЦК України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. На підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.. Підставою нікчемності заповіту є порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Загальні вимоги до форми заповіту встановлені у ст. 1247 ЦК, а саме: письмова форма, нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (ст.1251,1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем. Відповідно до ст. 207 ч.4 ЦКУ, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. В судовому засіданні встановлено, що: 17.12.2014 року в м.Городенка за адресою проживання [PERSON], на його прохання у звязку із хворобою, приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу [PERSON] було посвідчено заповіт [PERSON] на імя [PERSON] та занесено в Реєстр під №2037 (а.с.90). Згідно якого [PERSON] перебуваючи при здоровому розумі, ясній памяті та діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу, розуміючи значення своїх дій, на випадок смерті зробив розпорядження заповідаючи все належне йому майно [PERSON] [PERSON] помер 21.12.2014 року (а.с.7). Ні позивачем, ні його представником під час розгляду справи не подано доказів того, що [PERSON] зробив даний заповіт всупереч своїй волі чи здійснив його не розуміючи значення своїх дій. Як і не подано доказів, що надпис в графі «Підпис» «Федоркевич Василь Володимирович» було здійснено іншою особою, а не самим [PERSON] Крім позивача, перебування [PERSON] після повернення з лікування з м.Івано-Франківськ, зокрема 17.12.2014 року при свідомій памяті підтверджується і показаннями свідків. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона двічі 17.12.2014 року була у будинку де проживав [PERSON] Спочатку приїжджала ранком біля 10 години і встановивши особу [PERSON] по паспорту, поспілкувалась із ним та зясувала його дійсну волю. Текст заповіту було виготовлено нею за місцем роботи технічним способом та після його прочитання та підписання [PERSON] було посвідчено. Також свідок [PERSON] суду повідомив, що відвідував [PERSON] 17-18 грудня 2014 року разом із [PERSON] Він їх впізнав і вони з ним розмовляли. Дома були ще брат [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON], який є братом покійного, також ствердив, що він після операції брата відвідував його практично щодня та спілкувався з ним. Ще свідок [PERSON] ствердила, що бачила [PERSON] 16.12.2014 року коли він був при свідомості та нормально розмовляв. Те саме ствердила і свідок [PERSON], яка працюючи лікарем Городенківської ЦРЛ відвідувала [PERSON] 16.12.2014 року. Свідок [PERSON] також ствердив, що після операції він бував у [PERSON] щодня. При спілкування [PERSON] розмовляв нормально. Дані твердження також і зазначено свідками [PERSON], яка працює медсестрою в ЦРЛ, та зазначила, що 20.12.2014 року він розмовляв, був при свідомості, та свідком [PERSON], яка також працює медсестрою, яка зазначила, що робила уколи [PERSON] після операції. Про розуміння своїх дій та про вільне волевиявлення [PERSON] свідчить і факт укладення ним з власної волі церковного шлюбу 15.12.2014 року із [PERSON], що підтверджено свідком [PERSON], який являється священником і сповідав [PERSON] та укладав шлюб. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Не заслуговують на увагу твердження позивача, його представника та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], що почерк в заповіті не [PERSON], і зважаючи, що інших доказів на спростування цього позивачем не подано, а експертиза з цього приводу не проводилась, оскільки заявивши клопотання представник позивача відмовився від її проведення, та враховуючи, що представник позивача наполягав, під час розгляду справи саме на відсутності у тексті заповіту короткого підпису [PERSON], відсутність якого не оспорювалась відповідачем і для зясування чого не було потреби призначати експертизу, судом не беруться до уваги твердження цих осіб, оскільки дані особи не є спеціалістами при вирішенні цих питань, а відсутність короткого підпису [PERSON] не свідчить про нікчемність заповіту. Також ніким не спростовано, того що [PERSON] та відповідач проживали з початку 2000 х років як чоловік і дружина, вели спільне господарство, що [PERSON] відносився до [PERSON] як до дружини, а не як до особи, що допомагала йому по господарстві. Ще не заслуговують на увагу твердження позивача як на підставу для визнання заповіту нікчемним і відсутність власноручного запису [PERSON] у заповіті надпису, що «заповіт із слів заповідача записаний нотаріусом, заповідачем прочитаний». Оскільки в тексті заповіту міститься запис здійснений технічними засобами, що заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний о 17 годині 10 хвилин. Що і було зроблено [PERSON] в присутності [PERSON], та підтверджено нею як свідком в судовому засіданні. Також не є підтвердженням нікчемності заповіту і відповідь Г ТУ юстиції в Івано-Франківській області від 22.07.2015 року, оскільки в ній не давалось аналізу правомірності посвідчення нотаріусом [PERSON] заповіту [PERSON] Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що заповіт, укладений [PERSON] 17.12.2014 року відповідає вимогам ст.1247, 1251 ЦК України: його волевиявленню, підписаний ним, складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, а тому підстав визнавати його нікчемним не має і в задоволенні даного позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed