Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

[PERSON] пред`явила у суді позов до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою залишається зареєстрованим племінник позивача - [PERSON] . Проте, позивач зазначає, що [PERSON] хоча зареєстрований у вищевказаній квартирі, фактично в ній не проживає. Враховуючи це, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позивач, в судове засідання не з`явився, про розгляд справи була повідомлений належним чином. Представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 05.11.20 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджено Договором купівлі-продажу квартири від 14.11.2003. У вищевказані квартирі окрім позивача зареєстрований також [PERSON] , що підтверджено Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 23.01.2020 року. Позивач в поданому позові вказує, що відповідач тривалий час не проживає за вказаною адресою. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В свою чергу відповідачем не було надано жодного доказу на спростування вказаної обставини. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності, приходжу до висновку про задоволення позову, з підстав його доведеності та обґрунтованості.

Outcome: approved