Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Адвокат Івашков С.О. який представляє інтереси [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 16.05.2016 року, позивач уклала із [PERSON] Бюлентом договір позики, згідно з яким передала йому грошові кошти у сумі 10000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути у строк до 16.10.2016 р. з урахуванням відсотків, які становлять 4% щомісячно, що підтверджується складеною відповідачем розпискою. 16 грудня 2019 року відповідач передав позивачці суму в розмірі 2800 доларів США, про що ним же було складено ще один документ у вигляді розписки, в якій зазначено розмір заборгованості перед позивачем та розмір відсотків. Всю суму боргу відповідачем не повернуто. В зв`язку з вищевикладеним представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 24800 доларів США з яких 10000 доларів США - сума основного боргу, та 14 800 доларів США - сума процентів. А також стягнути судовий збір у розмірі 6994,50 гривень. Позивач у судове засідання не з`явився, адвокат Івашков С.О. надав суду заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу зазначену в позовній заяві. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст.\~12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. ст.13, 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 16.05.2016 року, [PERSON] уклала із [PERSON] Бюлентом договір позики, згідно з яким передала йому грошові кошти у сумі 10000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути у строк до 16.10.2016 р. з урахуванням відсотків, які становлять 4% щомісячно, що підтверджується складеною відповідачем розпискою (а.с.8). 16 грудня 2019 року відповідач передав [PERSON] суму в розмірі 2800 доларів США, про що ним же було складено ще один документ у вигляді розписки, в якій зазначено розмір заборгованості перед позивачем та розмір відсотків (а.с.9). Факт передачі грошових коштів 16.12.2019 р. перервав строк позовної давності, який для вказаних правовідносин становить 3 роки. В силу вимог ст.ст.\~11,\~629 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, і є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, у разі укладення договору позики на позичальника покладається обов`язок повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Якщо зобов`язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач свого обов`язку щодо повернення, отриманих від позивача грошових коштів не виконав. Таким чином, Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу суму боргу у розмірі 24 800 доларів США, з яких 10000 доларів США - сума основного боргу, та 14800 доларів США - сума процентів. Аналізуючи зазначене, те, що позивач повністю обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх належними доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини. Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 6994,50 гривень.

Outcome: approved