Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON]про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки і призначення опікуна. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є бабусею [PERSON], [INFO], а відповідач, є батьком малолітнього, який народився в зареєстрованому шлюбі між її дочкою, [PERSON] і відповідачем. Дитина постійно проживала із матір'ю у квартирі, що належить [PERSON] на праві власності, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Протягом всіх років з дня народження дитини відповідач зі своєю сім'єю не жив, матеріальну і посильну участь у вихованні та утриманні дитини не приймав. Періодично її дочка їхала до відповідача і жила з ним за місцем його перебування по 2-3 місяці. [INFO] донька позивача померла, після чого її онук постійно проживає з позивачем, переїжджати жити до батька відмовляється. 21 лютого 2016 року відповідач вирішив насильно забрати її внука - на машині разом зі своїм батьком під'їхав до її будинку, дочекався коли [PERSON] вийде на прогулянку, силою посадив дитину в машину і відвіз до будинку, де зареєстрований та проживає разом зі своїми батьками. 24 лютого 2016 року позивач в черговий раз поїхала до дому відповідача, щоб побачити онука і [PERSON], побачивши її в вікно, дочекався зручного моменту, забрав свій верхній одяг і втік з дому батька через вікно. Після чого вони відразу ж поїхали в службу у справах дітей Київського району м.Харкова. Там [PERSON] написав в присутності головного спеціаліста сектору з попередження правопорушень та дотримання законодавства щодо дітей пояснювальну записку, у якій вказав, що жити з батьком не хоче, що батько погрожував йому інтернатом, якщо він не погодиться жити з ним, що в будинку батька його тримали одного під замком, як у в'язниці, він майже не їв. Крім того написав, що хоче жити разом із позивачем. 26.04.2016 року в службі у справах дітей Московського району м.Харкова її онук, [PERSON], в присутності головного спеціаліста [PERSON] написав заяву про те, що він не заперечує проти того, щоб його батька позбавили батьківських прав, а опікуном призначили позивача. Після зазначеного вище випадку, відповідач більше не з'являвся, своїм сином не цікавився, ніякої допомоги їм не надавав. Позивач вказує, що відповідач не цікавиться ні здоров'ям дитини, ні його фізичним розвитком, ні навчанням і інтеллектуальньним розвитком свого сина. За весь час навчання відповідач в школу до сина приходив всього два рази. Малолітній [PERSON] постійно проживає зі позивачем, яка піклуюється про нього, бере активну участь в його житті і розвитку. Позивач вважає, що вона має змогу, за станом здоров'я і матеріального стану, бути опікуном свого внука, [PERSON], а тому просила позовні вимоги задовольнити. [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання з'явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували. Представник Служби у справах дітей Московського району м. Харкова Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політикиу судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики[PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на висновок, в якому Управління служб у справах дітей вважає за доцільне позбавлення батківських прав [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обгрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про народження від 20.07.2004 року серії [NUMBER], батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] / а.с. 9/ Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року [PERSON]померла [INFO] року. / а.с. 12/ Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.09.1982 року вбачається, що позивач є матір'ю [PERSON] / а.с. 11/ Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У силу ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. На підставі ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Положеннями п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1,2 ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно письмових заяв [PERSON], останній не заперечує проти позбавлення батьківських прав відповідача. / а.с. 21-22/ Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Суду надано достатньо доказів, що свідчать виключно про одне - відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги у частині позбавлення батьківських прав відповідача обгрунтованими та такими, що підлягаються задоволенню. Що стосується вимог позивача про встановлення опіки над [PERSON] та призначення позивача його опікуном, суд зазначає на ступне. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР від 04.05.2016 року №05-42/1300-16 служба вважає, що [PERSON] може бути опікуном [PERSON] /а.с. 8/ Відповідно до ч.3 ст. 60 СК України суд встановлює опіку над фізичною особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу та піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 63 СК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що позивач утримує матеріально, проявляє до онука батьківську турботу та увагу, а тому позовні вимоги про встановлення опіки над [PERSON] призначивши позивача його опікуном є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 551,20 грн., суд на підставі положень ст. 88 ЦПК України стягує на її користь з відповідача.

Outcome: approved