overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач) звернулася до суду із заявою до [PERSON].(надалі - Відповідач) про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи її тим, що протягом тривалого часу вони не проживають однією сім'єю, та подальше збереження сімейних відносини між ними є неможливим. Сторони в засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, направили заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Під час розгляду справи встановлено, що 26.11.2011 року між Позивачем та Відповідачем укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві зроблено запис № 1049. Від спільного життя подружжя мають дочку: неповнолітню [PERSON], [INFO]. Із позовної заяви вбачається, що протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалось, за час спільного проживання сторони не зійшлися характерами, на даний момент проживають окремо. За глибоким переконанням сторін подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає і вони вважають, що подальше проживання однією сім'єю та підтримання сімейних відносин між ними неможливе. Спору щодо спільного майна подружжя не має. Сторони дійшли згоди, що дитина проживатиме разом з матір'ю. З огляду на встановлені обставини суд приходить до переконання про те, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач) звернулася до суду із заявою до [PERSON] (надалі - Відповідач) про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи її тим, що протягом тривалого часу вони не проживають однією сім'єю, та подальше збереження сімейних відносини між ними є неможливим. Сторони в засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, направили заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Під час розгляду справи встановлено, що 01.02.2014 року між Позивачем та Відповідачем укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зроблено запис № 124. Від спільного життя подружжя мають дочку: малолітню [PERSON], [INFO]. Із позовної заяви видно, що протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалось, за час спільного проживання сторони не зійшлися характерами, на даний момент проживають окремо. За глибоким переконанням сторін подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає і вони вважають, що подальше проживання однією сім'єю та підтримання сімейних відносин між ними неможливе. Спору щодо спільного майна подружжя не має. Сторони дійшли згоди, що дитина проживатиме разом з матір'ю. З огляду на встановлені обставини суд приходить до переконання про те, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач) звернулася до суду із заявою до [PERSON] (надалі - Відповідач) про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи її тим, що протягом тривалого часу вони не проживають однією сім'єю, та подальше збереження сімейних відносини між ними є неможливим. Сторони в засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, направили заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Під час розгляду справи встановлено, що 06.11.2004 року між Позивачем та Відповідачем укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зроблено запис № 610. Від спільного життя подружжя мають сина: неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Із позовної заяви видно, що протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалось, за час спільного проживання сторони не зійшлися характерами, на даний момент проживають окремо. За глибоким переконанням сторін подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає і вони вважають, що подальше проживання однією сім'єю та підтримання сімейних відносин між ними неможливе. Спору щодо спільного майна подружжя не має. Сторони дійшли згоди, що дитина проживатиме разом з матір'ю. З огляду на встановлені обставини суд приходить до переконання про те, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач) звернулася до суду із заявою до [PERSON] (надалі - Відповідач) про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи її тим, що протягом тривалого часу вони не проживають однією сім'єю, та подальше збереження сімейних відносини між ними є неможливим. Сторони в засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, направили заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Під час розгляду справи встановлено, що 11.02.2006 року між Позивачем та Відповідачем укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві зроблено запис № 85. Від спільного життя подружжя мають сина: неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Із позовної заяви видно, що протягом останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалось, за час спільного проживання сторони не зійшлися характерами, на даний момент проживають окремо. За глибоким переконанням сторін подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає і вони вважають, що подальше проживання однією сім'єю та підтримання сімейних відносин між ними неможливе. Спору щодо спільного майна подружжя не має. Сторони визначили, що дитина буде проживати із [PERSON] і яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини. З огляду на встановлені обставини суд приходить до переконання про те, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач) звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить суд розділити між нею та її чоловіком [PERSON] (надалі - Відповідач) майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вони не можуть дійти згоди стосовно поділу майна, яке було набуте під час шлюбу. Позивачка в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.12.2005 року. З жовтня 2012 року сторони перестали вести спільне господарство, мають окремий бюджет. На даний час в Баглійському районному суді м. Дніпродзержинська розглядається цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами. Від цього шлюбу є неповнолітня дитина - донька [PERSON] [INFO]. Під час шлюбу сторони придбали на підставі договору купівлі-продажу від 05.12.2005 року серії ВСК № 749754, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі № 2146, квартиру за [ADDRESS] загальною площею 44,2 кв.м, житловою площею 29 кв.м., вартістю 16 222 грн. Прнаво власності на дану квартиру зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на ім'я [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9497619 від 04.01.2006 року. Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на права спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, відповідно до вищенаведених положень ст. ст. 60 та 70 СК України, слід визнати, що усе спірне було набуте подружжям під час шлюбу, і є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи, що майно, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності є подільним, за згодою сторін, суд вважає за можливе розподілити його наступним чином. Визнати за позивачкою [PERSON] право власності на ? частини квартири [ADDRESS], вартістю 43 775,00 грн. Визнати за відповідачем [PERSON] право власності на ? частини квартири [ADDRESS], вартістю 43 775,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду із позовом [PERSON] (надалі відповідач) про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені з жовтня 2013 року через різні типи характерів, різні погляди на життя та сімейні цінності, часті непорозуміння, які призвели до розладу. Спільного господарства не ведуть, сім'я існує формально, оскільки відповідач проживає окремо. Збереження шлюбу та подальше спільне життя буде суперечити інтересам сім'ї, а тому подальше перебування у шлюбі вважає недоцільним та неможливим. В судове засідання позивач не з'явилася, надіславши до суду письмову заяву, в якій на своїх вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання також двічі не з'явився, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи у суді, про причини неявки суд не повідомив, письмових заяв чи клопотань до суду від нього не надійшло. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, оскільки до суду повернулись два поштові відправлення про виклик його до суду на 25 грудня 2013 року та повернулось поштове повідомлення про виклик його до суду 08 січня 2014 року за місцем його роботи. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 110-112 Сімейного Кодексу України. Суд приймає до уваги, що подружжя має неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю. Судом встановлено, що подальше спільне сімейне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечитеме інтересам обох сторін. За вказаних обставин шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду із позовом [PERSON] (надалі відповідач) про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені з липня 2013 року через різні типи характерів, різні погляди на життя та сімейні цінності, відсутність спільної думки у вирішенні важливих питань побудови сімейних відносин. Спільного господарства не ведуть, сім'я існує формально, оскільки відповідач проживає окремо, збереження шлюбу та подальше спільне життя буде суперечити інтересам сім'ї, а тому подальше перебування у шлюбі вважає недоцільним та неможливим. В судове засідання позивач не з'явилася, надіславши до суду письмову заяву, в якій на своїх вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з'явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у суді, про причини неявки суд не повідомив, в заяві до суду позовні вимоги визнає та просить суд розглянути справу за його відсутності, оскільки примирення неможливе. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 110-112 Сімейного Кодексу України. Суд приймає до уваги, що подружжя має доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю та перебуває на утриманні матері. Судом встановлено, що подальше спільне сімейне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечитеме інтересам обох сторін. За вказаних обставин шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася до суду із позовом до [PERSON], надалі відповідач, про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно не надає жодної допомоги на її утримання. Просить стягнути із нього аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених у позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні обставини справи. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.02.2013 року, що стверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №96. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис №680 виданого 27.03.2014 року. Як вбачається з довідки виданої ТзОВ «Коменерго-Тернопіль 3» від 17.12.2014р. №2752, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] Згідно із вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини. Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір елементів, які стягуються з боржника він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. За таких обставин, суд враховуючи приписи статті 182 Сімейного кодексу України, присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви в сумі 700 грн. щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, матеріальне становище дитини, на яку призначаються аліменти.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася до суду із позовом до [PERSON], надалі відповідач, про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] [INFO], посилаючись на те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно не надає жодної допомоги на її утримання. Просить стягнути із нього аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених у позовній заяві, проте уточнила позовні вимоги щодо суми стягнення аліментів та просить стягувати в її користь аліменти на утримання дочки в розмірі 600 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON], однак просить стягувати з нього аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно. Дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні обставини справи. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 25 квітня 2014 року розірвано, що стверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.04.2014 року справа №607/3363/14-ц. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] актовий запис №2663, виданого 29.12.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Як вбачається з довідки виданої ПП «Наш дім» від 23.06.2015р. №2055, малолітня [PERSON] [INFO], зареєстрована та проживає разом із позивачкою та відповідачем за адресою [ADDRESS]. Згідно із вимогами ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини. Частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір елементів, які стягуються з боржника він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. За таких обставин, суд враховуючи приписи статті 182 Сімейного кодексу України, присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви в сумі 600 грн. щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, матеріальне становище дитини, на яку призначаються аліменти.

Outcome: approved