Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до дочірнього підприємства «ЛК - Металургія» АТ «Завод «Ленінська кузня» (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 13.02.2013 року був прийнятий на роботу до відповідача на посаду слюсаря - ремонтника шостого розряду в ливарний цех. Позивач 16.09.2013 року звільнився з посади за згодою сторін. На день звільнення відповідач заборгував позивачу заробітну плату за період з 13.02.2013 року по 16.09.2013 року в сумі 21 003,13 грн. Повного розрахунку з позивачем відповідачем в день звільнення здійснено не було. Оскільки, відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану позивачу заробітну плату в день звільнення, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, що складає 13 732,60 грн. за період з 17.09.2013 року по 19.12.2013 року. З метою захисту порушених прав, позивач звернувся з позовною заявою до суду. До початку судового засідання позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові. Крім того, вказав, що не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не з'явилося, про день, час і місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Участь представника не забезпечило. Належних та допустимих доказів поважності причин пропуску судового засідання, до суду не надано. Дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, про задоволенню позову з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] з 13.02.2013 року по 16.09.2013 року позивач працював у відповідача (а. с. 7 - 11). Відповідно до довідки відповідача про заборгованість по зарплаті за період з 13.02.2013 року по 16.09.2013 року включно остання складає 21 003 грн. 13 коп. (а.с. 3). Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Час протягом якого працівники згідно із чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а випадку, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача суму за час затримки розрахунку у розмірі 13 732 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розрахунки позивача відповідачем спростовані не були. Згідно ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі та про стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 347 гривень 35 копійок. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved