Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

[PERSON]І звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що їй [PERSON] був подарований житловий будинок № 58, розташований по вул. Бувіна в с. Велика Знамянка Камянсько Дніпровського району Запорізької області. За будинком № 58 по вул. Бувіна в с. Велика Знамянка Камянсько Дніпровського району Запорізької області закріплена земельна ділянка площею 0,38 га, яка була виділена [PERSON] рішенням виконавчого комітету Великознамянської сільської Ради народних депутатів № 1 від 23.01.1996 року, цільове призначення якої ведення особистого підсобного господарства. Стосовно земельної ділянки угоди укладено не було, натомість дарувальником будинку [PERSON] було видано доручення на матір позивачки [PERSON], згідно якого їй доручалось подарувати належну [PERSON] земельну ділянку площею 0,38 га позивачці [PERSON]. Після укладення договору дарування житлового будинку та видачі доручення на дарування землі, [PERSON] поїхала з села у невідомому мені напрямку. Нажаль, [PERSON], у звязку з нестачею коштів, скористатися наданим їй дорученням до втрати ним терміну дійсності, не встигла. На сьогоднішній день позивачка вирішила зареєструвати своє право власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. Але перешкодою в цьому став той факт, що у неї відсутні документи, що підтверджують її право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований подарований їй будинок. Позивачка просить суд визнати за нею, [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,38 га, яка розташована за адресою: Запорізька обл., Камянсько Дніпровський р-н., с. Велика Знамянка, вул. Бувіна, 58. В судове засідання сторони не зявилися, позивачка та її представник надіслали заяву в якій просять суд розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача надіслав заяву в якій зазаначає, що претензій, заперечень та зауважень до справи не має, просив розглядати справу в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що в 30.04.1999 року [PERSON] подарувала [PERSON], належний їй житловий будинок №58, розташований по вул. Бувіна в с. Велика Знамянка Камянсько Дніпровського району Запорізької області, що підтверджується договором дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Камянсько Дніпровського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 30.04.1999 року (а.с.6). Як вбачається з державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП № 1278, за будинком № 58 по вул. Бувіна в с. Велика Знамянка Камянсько Дніпровського району Запорізької області закріплена земельна ділянка площею 0,38 га, яка була виділена [PERSON] рішенням виконавчого комітету Великознамянської сільської Ради народних депутатів № 1 від 23.01.1996 року, цільове призначення якої ведення особистого підсобного господарства (а.с.7). Відповідно до довідки наданої виконавчим комітетом Великознамянської сільської ради Камянсько Дніпровського району Запорізької області № 4872 від 14.12.2015року, вбачається, що [PERSON], [INFO], згідно погосподарської книги №8, є головою домогосподарства будинку розташованого за адресою:вул. Бувіна, 58, с. Велика Знамянка, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області (а.с.8). 30.04.1999 року строком на три роки [PERSON] було видано доручення на матір позивачки [PERSON], згідно якого їй доручалось подарувати належну [PERSON] земельну ділянку площею 0,38 га. позивачці [PERSON] (а.с.9). Як вказує в заяві позивачка, [PERSON] не встигла скористатися наданим їй дорученням до втрати ним терміну дійсності, у звязку з нестачею коштів. 10.02.2016 року позивачкою було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просить: визнати за нею, [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,3564 га., яка розташована за адресою: Запорізька обл., Камянсько-Дніпровський район, с. Велика Знамянка вул. Бувіна, 58 (а.с.20).. Відповідно до ч.1\~ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. При вирішенні спорів про набувальну давність необхідно ураховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися у повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; Така правова позиція викладена у п. 6 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Безтитульне володіння\~це фактичне володіння, яке не спирається на які не будь правові підстави набувальної давності і розповсюджується на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном. За змістом ст. 344 ЦК України визначаються ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме:\~володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.\~\~ Як зазначається в ст. 181 ЦК України, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безпритульного (незаконного) володіння чужим майном. До нерухомих речей належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких без непропорційного збитку для їх призначення є неможливим (жилі будинки, насадження, майнові комплекси). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.1\~ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України, особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до зазначеної статті повинні існувати наступні ознаки: володіння має бути добросовісним, володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків. При вирішенні спорів про набувальну давність необхідно ураховувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися у повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; Така правова позиція викладена у п. 6 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Безтитульне володіння\~це фактичне володіння, яке не спирається на які не будь правові підстави набувальної давності і розповсюджується на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном. За змістом ст. 344 ЦК України визначаються ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме:\~володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.\~\~ Як зазначається в ст. 181 ЦК України, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безпритульного (незаконного) володіння чужим майном. До нерухомих речей належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких без непропорційного збитку для їх призначення є неможливим (жилі будинки, насадження, майнові комплекси). Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Оскільки [PERSON] вже на протязі більш ніж 16 років відкрито, очевидно для всіх та безперервно володіє та користується буд. № 58, розташованого по вул. Бувіна в с. Велика Знамянка, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, є всі підстави для задоволення вимог про визнання за нею права власності за набувальною давністю. Позивачка довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України,

Outcome: approved