Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

[PERSON], через свого представника, звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є онукою померлої [INFO] [PERSON], яка залишила заповіт від 09.06.2006 року на її користь згідно якого заповіла квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З ціллю прийняття вказаної спадщини за заповітом позивачка звернулась до першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки із заявою про прийняття спадщини після смерті її бабусі звернувся рідний брат чоловіка покійної, [PERSON] Чоловік [PERSON] - [PERSON] помер на наступний день після неї - [INFO]. 07.12.2012 року відповідач [PERSON] (брат [PERSON].) через свого представника звернувся до приватного нотаріуса Масюка І.Є. із заявою про прийняття спадщини за законом після [PERSON] Позивачка вважає, що такі дії відповідача є незаконними, оскільки хоча спірна квартира і була придбана подружжям [PERSON] та [PERSON] під час перебування їх у шлюбі, однак, ця квартира була придбана за особисті кошти [PERSON] та її дочки [PERSON], які отримані внаслідок продажу квартири заадресою: [ADDRESS]. За клопотанням позивачки ухвалою суду від 12.04.2015 рокубуло об'єднано в одне провадження дану цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування з цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк І.Є., про визнання права власності на спадщину. Вказані вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за ним на 3/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування після смерті його рідного брата [PERSON] обґрунтовані тим, що рідний його брат [PERSON] помер [INFO] - на наступний день після смерті своєї дружини [PERSON], з якою вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.1969 року і їм належала на праві спільної сумісної власності вищевказана квартира в якій вони проживали разом до останніх днів життя. Після смерті дружини відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України [PERSON], як спадкоємець першої черги, прийняв [INFO] у спадщину належне їй майно. Враховуючи те, що частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між власниками, [PERSON] належало 1/2 частини спірної квартири. Одночасно [PERSON] є пенсіонером і, враховуючи наявність заповіту [PERSON] на вказану квартиру на користь [PERSON], [PERSON] як її чоловік і пенсіонер, мав право на обов'язкову частку згідно ст.1241 ЦК України, то він додатково мав право ще на 1/4 частину квартири, а тому після відкриття спадщини після [PERSON], її чоловіку [PERSON] належало 3/4 частини спірної квартири. Оскільки спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не має, тому [PERSON] перейшло право на спадкування за законом після смерті брата на його частину спадкового майна, як спадкоємцю черги, що спадкує. Під час розгляду справи судом, позивачка[PERSON]. в порядку ст. 31 ЦПК України змінювала позовні вимоги, остаточно визначившись, просилавизначити, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], була особистою приватною власністю померлої [PERSON], визнати право власності [PERSON] в порядку спадкування за заповітом на квартиру за адресою: [ADDRESS] після померлої [PERSON] Судом до участі в справі в якості третьої особи було залучено [PERSON], оскільки остання також відповідно до вимог закону звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] [PERSON], як третя особа, 09.02.2015 року звернулася до суду з самостійними вимогами викладеними в позові, який був прийнятий судом до розгляду в даному судовому провадженні, оскільки він також стосувався права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. В даному позові остання просить визнати частково недійсним заповіт від 09.06.2006 року, складений [PERSON], в частині, яким вона заповіла 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON] та встановити юридичний факт родинних відносин, що [PERSON] є рідною племінницею [PERSON], померлого [INFO]. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що є рідною племінницею [PERSON], а її померла [INFO] матір [PERSON] була рідною сестрою померлого [PERSON].[PERSON]. у передбачений законом строк подала заяву до приватного нотаріуса Столярчук І.В. про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за законом в порядку представлення. Під час розгляду справи за клопотаннямпредставника [PERSON], вона ж представник [PERSON], ухвалою суду від 10.02.2015 року було об'єднано в одне провадження з даною справою за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк Ігор Євгенович, [PERSON], про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом; за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин, цивільну справу №761/912/15-ц, провадження №2/761/2603/2015 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним та встановлення юридичних фактів, оскільки це позов також стосується права власності на спірну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представники [PERSON] її позов підтримали з підстав викладених в останній редакції їх позовних вимог, проти задоволення обох позовів [PERSON] заперечили, оскільки задоволення позовних вимог [PERSON] виключає задоволення вказаних позовів. Щодо позову [PERSON] то проти встановлення факту того, що остання є рідною племінницею [PERSON], померлого [INFO], вони не заперечували, разом з тим вимоги про визнання частково недійсним заповіту від 09.06.2006 року, складеного [PERSON], в частині, яким вона заповіла 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], вважають безпідставними та недоведеними належними і допустимими доказами. Представник [PERSON] підтримала позовні вимоги свого довірителя з підстав викладених в обох позовах, проти позову [PERSON] заперечила, оскільки вважає, що спірна квартира була спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], тому її довіритель будучи рідним братом покійного має право на спадкування його частки в цій квартирі. Проти позову [PERSON] не заперечує, оскільки її позиція щодо заповіту складеного [PERSON], в частині, яким вона заповіла 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], співпадає з позицією [PERSON] Представник [PERSON] в судовому засіданні позов своєї довірительки підтримав, не заперечував проти позовів [PERSON], оскільки їх позиції з приводу неправомірності заповіту складеного [PERSON], в частині, яким вона заповіла 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], співпадають. Проти позову [PERSON] заперечив, вважає, що вона не має права спадкувати за заповітом, який на його думку є незаконним. Інші учасники судового розгляду справи в судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду справи, а саме представників [PERSON], представника [PERSON], представника [PERSON], покази свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові дакази, що знаходяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про визначення майна особистою приватною власністю спадкодавця, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, підлягає задоволенню частково, позов [PERSON] до [PERSON], треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк І.Є., [PERSON], про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом задоволенню не підлягає, позов третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин, підлягає задоволенню частково, позов [PERSON]. до [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним, визначення частки померлого в спільному сумісному майні, та встановлення юридичних фактів, підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] рідна баба [PERSON], та дружина [PERSON], який помер на наступний день [INFO] (Т.1 а.с.5, 21). На час смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS]. За життя [PERSON] залишила заповіт від 09.06.2006 року зареєстрований за № 5-555 на користь [PERSON] за яким заповіла їй [ADDRESS], що зареєстрована на праві власності за спадкодавицею. 16.11.2012 року [PERSON] поштою направила до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Масюку І.Є. заяву про прийняття спадщини після покійної баби [PERSON] Крім того [PERSON] після смерті свого брата [PERSON], чоловіка покійної [PERSON], через свого представника звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Масюка І.Є. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а саме майна яке мав успадкувати його брат після своєї дружини та майна, що належало особисто йому. З наданих сторонами доказів вбачається, що квартира [ADDRESS] була придбана 28.10.1996 в період перебування в шлюбі подружжя [PERSON] та [PERSON] Сторона [PERSON] вважає, що вказана квартира була придбана [PERSON] за особисті кошти, які вона отримала від продажу своєї особистої квартири, а тому вона правомірно розпорядилася цією квартирою заповівши її своїй онучці. Натомість сторона [PERSON] та [PERSON] вважають, що оскільки вказана квартира була придбана під час шлюбу вона була спільною сумісною власністю покійного подружжя [PERSON] та [PERSON], а тому остання не мала права заповідати цю квартиру повністю, а тільки ? її частину. Згідно з п.1 Прикінцевих та перехідних положень Сімейногокодексу України від 10.01.2002 року цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, який у свою чергу набув чинності з 01.01.2004 року. Отже, оскільки квартиру [ADDRESS] було придбано у жовтні 1996 року, тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року та Сімейним кодексом України від 10.01.2002 року, тому до розглядуваних в даному судовому провадженні правовідносин, пов'язаних із придбанням та складанням заповіту [PERSON], щодо квартири [ADDRESS], необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року таКпШС України від 20.06.1069 року. Відповідно дост.ст. 22, 23 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» встановлено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно ч.1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Як вбачається з матеріалів справи 23.10.1996 року згідно договору купівлі-продажу укладеного між продавцями: [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] та покупцями [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] на підставі довіреності, [PERSON], [PERSON], [PERSON] була продана квартира [ADDRESS]. При цьому, у вказаному договорі зазначено, що угоду вчинено за 400 грн., які продавці отримали повністю від покупців до підписання договору (Т.1 а.с.25). Крім того, 28.10.1996 року згідно договору №1-0694/96 [PERSON] продав, [PERSON]. купила [ADDRESS]. Вказана квартира відповідно до вказаного договору продана за 100 грн. (а.с.27). Разом з тим, як вбачається з п.4 Угоди про завдаток між продавцем [PERSON], покупцем [PERSON] та маклером ПП «Сезам» про купівлю-продаж квартири [ADDRESS], штраф за невиконання умов договору складає 3% від вартості квартири, що відповідає 2000 Дол. США, з чого можливо припустити, що вартість квартири мала складати 60000 доларів США, але відповідно до п.3 цього ж Договору винагорода представнику фірми ПП «Сезам» у випадку продажу квартири встановлена в розмірі 5%від вартості квартири, що становить 3000 Дол. США, у зв'язку з чим можливо припустити, що квартира має бути продана за 150000 Дол. США (а.с.26). В пункті 4 Угоди про завдаток між продавцем [PERSON], покупцем [PERSON] та маклером ПП «Сезам» про купівлю-продаж [ADDRESS], штраф за невиконання умов договору складає 3% від вартості квартири, що відповідає 1200 доларам США, таким чином можливо припустити, що вартість квартири мала складати36000 доларів США, але відповідно до розписки продавця квартири [ADDRESS] [PERSON] отримав від [PERSON] за продану квартиру суму, еквівалентну 40500 доларам США (а.с.28, 149). Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд не приймає до уваги Угоди про завдаток укладені перед купівлею-продажем квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] та розписку про отримання коштів за продану квартиру, оскільки вони містять суперечливі відомості стосовно вартості вказаних квартир, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того вказані в зазначених паперах суми ніяким чином не вплинули на оподаткування проведених операцій щодо продажу квартир та не зареєстровані в жодній державній установі, що могло би вплинути на їх легітимність. Разом з тим, якщо порівняти суми зазначені в Договорах купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS], з урахуванням того, що продана квартира на вул.Хрещатик належала трьом власникам в рівних частках, у [PERSON] вистачало коштів від продажу своєї частки у вказаній квартирі [ADDRESS] на придбання квартири [ADDRESS]. Натомість, з наданих стороною [PERSON] та [PERSON] доказів, не вбачається, що перед купівлею на ім'я [PERSON] квартири по вул.Пушкінській у [PERSON] були кошти достатні для придбання квартири в центрі м.Києва.Інших будь-яких доказів на спростування факту придбання квартири [ADDRESS], за особисті кошти[PERSON], суду надано не було. З урахуванням викладеного, а також з урахуванням положень ч.1 ст. 11, ст.ст. 57 - 60 ЦПК України, та ст.ст. 22 - 24 КпШС України, позиції викладеній в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України»,суд прийшов до висновку, що квартира [ADDRESS], не являється об'єктом спільної сумісної власності подружжя[PERSON]. та [PERSON] та є роздільним майном яке належало особисто [PERSON] на праві власності, оскільки вказана квартирапридбана за її особисті кошти, в розумінні ст. 24 КпШС України, отримані нею від продажу належної особисто їй частки в квартирі[ADDRESS]. За таких обставин, оскільки судом встановлено, що квартира [ADDRESS], була придбана за особисті кошти [PERSON], у зв'язку з чим ця квартира не була спільною сумісною власністю подружжя, а належала виключно [PERSON] особисто, суд вважає, що нею правомірно було складено заповіт від 09.06.2006 року зареєстрований за № 5-555 на користь [PERSON] за яким вона заповіла [ADDRESS], а тому позовні вимоги [PERSON] та [PERSON].щодо визнання вказаного заповіту частково недійсним, вимоги [PERSON] щодо визначення частки [PERSON].у зазначеній у заповіті квартирі, а також визнання за ним права власності на ? частку [ADDRESS], в порядку спадкування майна [PERSON], задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Судом встановлено, що заповіт складений [PERSON] на користь своєї онуки [PERSON] відповідає вимогам закону, на даний час недійсним не визнаний. Разом з тим, згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки,яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). [PERSON] вважає, що має право успадкувати обов'язкову частку, а саме ? частину в квартирі [ADDRESS], яку мав успадкувати [PERSON] після смерті своєї дружини [PERSON], не дивлячись на заповіт складений на користь [PERSON] на цю квартиру. Але, відповідно до ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняті, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців. Отже, враховуючи, що [PERSON] помер і не встиг прийняти спадщину після померлої дружини, право на спадкування його обов'язкової частки у спадщині до його спадкоємців не переходить, а тому суд приходить до висновку, що[PERSON]. не має права на спадкування обов'язкової долі яку мав успадкувати [PERSON] після смерті [PERSON], у зв'язку з чим суд відмовляє [PERSON] у визнанні за ним права власності на ? частину в квартирі [ADDRESS], яку мав успадкувати [PERSON] після смерті своєї дружини [PERSON], як обов'язкову долю. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Крім того відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способом захисту може бути такий спосіб як визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON], оспорюється та не визнається право [PERSON] на отримання у власність в порядку спадкування за заповітом квартири за адресою: [ADDRESS], тому обраний спосіб захисту її права, шляхом визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на вказану квартиру, є вірним, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати право власності [PERSON]. в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] щодо визначення права особистої приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки відповідно ст.25 ЦК України, у момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи, а [PERSON] померла [INFO], будь які вимоги на користьпомерлої особи суперечить вимогам ст.3 ЦПК України та ст.ст. 27-31 ЦПК України. Разом з тим зазначена обставина була встановлена судом в мотивувальній частині рішення, що стало підставою для вирішення інших позовних вимог. Згідно п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд, в порядку окремого провадження, розглядає справи про встановлення родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Оскільки [PERSON] та [PERSON] в даному провадженні разом з вимогами щодо встановлення юридичних фактів їх родинних відносин зі спадкодавцем [PERSON] ставилися вимоги пов'язані з оспорюванням законності заповіту та визнання права власності на спадкове майно, суд вважає можливим розглянути питання встановлення факту родинних відносин в позовному провадженні. Із зібраних судом письмових доказів, а саме:Свідоцтва про народження [PERSON], Свідоцтва про укладення шлюбу між нею та [PERSON], Свідоцтва про народження [PERSON] та Свідоцтва про її розлучення, паспорта громадянина України [PERSON], його Свідоцтва про одруження та Свідоцтва про його смерть, Довідки виконкомаВолодимирівськоїсільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (Т.3 а.с. 29, 30, 32, 36, 37, 140, 141, 191, 202, 203), а також показів свідків: [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд вважає встановленим факт того, що матір'ю[PERSON], дівоче прізвище [PERSON], була покійна [PERSON], яка в свою чергу була рідною сестрою покійного [PERSON]. Отже, оскільки судом встановлено, що [PERSON] є дочкою рідної сестри [PERSON], суд вважає за необхідне встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що [PERSON], [INFO], є рідною племінницею [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. Крім того, з письмових доказів, які містяться в матеріалах справи, а саме: Свідоцтва про народження [PERSON], його паспорта громадянина України, паспорта громадянина України [PERSON], його Свідоцтва про одруження та Свідоцтва про його смерть, Довідки виконкомаВолодимирівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (Т.3 а.с. 72, 73, 79- 81, 191) вбачається, що обидва [PERSON], [PERSON] і [PERSON], мають однакові прізвища та по батькові, обидва народилися в с.Володимирівка Кіровоградського району, Кіровоградської області. Крім того відповідно до Довідок виконкомаВолодимирівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (Т.4 а.с.64 - 66) [PERSON],1931р.н., і [PERSON], 1943 р.н., були членами однієї сім'ї, а саме синами [PERSON] та [PERSON]. З перелічених письмових доказів, вбачається, що обидва [PERSON], [PERSON] і [PERSON], є рідними братами. Крім того факт родинних відносин між[PERSON], 1931 р.н., і [PERSON], також підтверджується показами свідків: [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є їх близькими родичами та друзями, з показів яких вбачається, що ніхто ніколи навіть не сумнівався в тому, що [PERSON] і [PERSON] є рідними братами від одних і тих батька і матері. Більш того, як вбачається із заповіту від 18.11.1996 року зареєстрованого в реєстрі за № 16-4199 (Т.3а.с. 177), [PERSON] заповів частину свого майна, [PERSON], в рівних частках зі своєю дружиною [PERSON] та її внучкою [PERSON], що свідчить про ставлення спадкодавця до всіх трьох спадкоємців, як до найближчих людей. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що [PERSON], [INFO], є рідним братом [PERSON], [INFO], який помер [INFO]. Також в матеріалах справи містяться докази, які підтверджують факт спільного проживання подружжя [PERSON], [INFO], який помер [INFO], разом зі своєю дружиною [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], на час її смерті в квартирі [ADDRESS]. Вказаний факт підтверджується перш за все тим, що вказані особи були подружжям, яке мало дуже близькі стосунки, в сім'ї панувала любов і взаєморозуміння до останніхї днів їх життя, яке у них скінчилося майже одночасно, що підтвердили без виключення всі свідки допитані в судовому засіданні, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] Крім того факт проживання [PERSON]разом зі своєю дружиною [PERSON] в квартирі [ADDRESS] підтверджується письмовими доказами, а саме Довідкою ДНУ «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини» (Т.4 а.с. 62), а також публікаціями в пресі, з яких вбачається, що інтерв'ю у [PERSON] бралися за місцем його проживання на [ADDRESS] де він мешкав зі своєю дружиною (Т.4 а.с. 24, 38, 43). Свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в своїх показах також підтвердили, що [PERSON]. мешкав разом зі своєю дружиною [PERSON].до її смерті в квартирі [ADDRESS]. За таких обставин, суд вважає за необхідне встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO], проживав разом зі своєю дружиною [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], на час її смерті в квартирі [ADDRESS]. Крім того, відповідно до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати пропорці йно до задоволених позовних вимог, а саме: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі сплаченого нею судового збору 3441 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі судового збору 243,6 грн., стягнути з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] в рівних частках судові витрати в розмірі 243,6 грн., тобто по 121,8 грн. з кожної. На підставі викладеного

Outcome: partial