Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], вказавши, що на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2013 року отримує на свою користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходу на дитину відповідного віку, починаючи з 08.02.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на підвищення мінімального розміру аліментів на дитину до 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, просить суд збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] на свою користь на утримання неповнолітньої [PERSON], аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 липня 2017 року до досягнення повноліття [PERSON]. Позивач у підготовче судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Відповідач у підготовче судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наданих доказів, вказав про визнання позову. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В ході розгляду справи позивачем було направлено до суду додаткові докази по справі, а саме довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] та неповнолітньої дочки [PERSON] З боку відповідача в ході розгляду справи заяв чи клопотань не подавалося. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. [PERSON] та [PERSON], відповідно копії свідоцтва про одруження, виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, перебували у шлюбі з 21.09.2002 року. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області від 05.10.2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що зроблено актовий запис № 32. Згідно копії свідоцтва про народження батьками неповнолітньої [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] За довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 04-26/7-706 від 09.01.2018 року, неповнолітня [PERSON], [INFO] зареєстрована проживаючою разом з матірю [PERSON] за адресою: м. Запоріжжя, вул. Таганрозька, 6. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2013 року стягнуто аліменти з [PERSON] \~на користь [PERSON] щомісячно 1/4 частину його доходу \~на утримання \~дочки [PERSON] [INFO] , \~починаючи з \~8 лютого 2013 року \~\~до досягнення \~дитиною повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму \~на дитину відповідного віку. Інших документів, які б мали значення для вирішення справи, та на які б позивач посилалась в обґрунтування заявлених вимог, позивачем суду не надано. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч.2 ст.51 Конституції України та, ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. За ч. 2 ст. 182 СК України, Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідно до Закону України № 2037-VIII від 17.02.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». Суд погоджується з доводами позивача, що аліменти у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які були стягнуті рішенням суду від 01.03.2013 року не відповідають нормам діючого законодавства України, тож вбачає підстави для задоволення заявлених вимог в повному обсягу, та збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання дитини 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно п. 3 ч. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивач підтримала позовні вимоги, відповідач визнав позов, суд вбачає підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved