Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власника житла шляхом визнання втрати права користування житлом. Свої позовні вимоги мотивують тим, що позивачі мають у спільній частковій власності по Ѕ частини квартири (будинку), що знаходиться по [ADDRESS] . Право власності підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.11.2014 року за індексним номером витягу 29486226. У зазначеній квартирі на даний час зареєстровані позивач - [PERSON] , його діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та колишня дружина [PERSON] . Між позивачем [PERSON] . Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] згідно рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 03.04.2009 року було розірвано шлюб, зареєстрований 20.11.2004 року у відділі РАЦС Жовківського РУЮ Львівської області, актовий запис №119. У подальшому, позивач [PERSON] , намагаючись відновити сімейні відносини та зберегти сім`ю, 14.08.2015 року зареєстрував відповідачку [PERSON] у квартирі (будинку) за адресою: [ADDRESS] . Також, остання наполягала на своїй реєстрації та не бажала реєструвати місце проживання спільних дітей з позивачем за вищевказаною адресою. Однак, спільне сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалось. Відповідач [PERSON] постійно змінює своє місце проживання, участі в утриманні вказаної квартири не приймає. Окрім цього, коли спільні діти перебувають з батьком [PERSON] у вищевказаній квартирі, відповідач [PERSON] відвідуючи вказане помешкання вчиняє сварки та інші протиправні дії, що в подальшому призводить до викликів поліції та конфліктів. На пропозицію позивача [PERSON] відповідач [PERSON] в категоричній формі відмовляється зареєструватись за іншою адресою, у той же час, коли остання має у власності нерухоме майно за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] . На даний час позивачі вимушені сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих осіб . Також, вони мають намір здавати в оренду вказану квартиру, однак, враховуючи, що у даній квартирі зареєстрована відповідач, вони не можуть цього зробити. Відповідачка за первісним позовом подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] з участю третьої особи Служби у справах дітей Франківської районної адміністрації про усунення перешкод у користуванні житлом та виселення, яку мотивує тим, що 03.04.2009 року між [PERSON] та [PERSON] Шевченківським районним судом м.Львова було розірвано шлюб, справа №2-1397/2009 рік. Після розірвання шлюбу, між сторонами було відновлено стосунки та вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та народили ще двох дітей. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Всі вищезазначені особи, включаючи і позивача за зустрічним позовом зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З весни 2019 року [PERSON] з дітьми вимушено покинула місце реєстрації, оскільки [PERSON] застосовував до неї фізичне насильство, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, щодо нього неодноразово складались адміністративні протоколи щодо насильства в сім`ї. На час подання зустрічного позову, діти проживають з [PERSON] та перебувають на повному її утриманні, вона змушена винаймати квартиру та проживати окремо від [PERSON] . Відповідач за зустрічним позовом аліменти відмовляється сплачувати, дітьми не цікавиться, жодної допомоги не надає. [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, який перебуває на розгляді Франківського районного суду м.Львова. Окрім цього, як зазначає позивач за зустрічним позовом, спірне житло було придбане ними при спільному проживанні, однак з ініціативи відповідача було зареєстровано право власності виключно на нього та його матір в листопаді 2014 року. Позивач особисто приклала зусиль для того, щоб зробити ремонт в даному житлі і за спільною згодою з відповідачем в 2015 році зареєструвалась по місцю фактичного проживання разом з дітьми. Окрім цього, позивач зазначає, що [PERSON] неправдиво вказує про те, що вона постійно змінює своє місце проживання. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; вселити її та їх дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до кварити, що знадиться за адресою: [ADDRESS] ; визначити порядок користування житловим приміщенням квартири за адресою [ADDRESS] , а саме: виділити у її користування та користування дітей кімнату 2-12 площею 19,9 м.кв - дитяча; кімната 2-15 площею 16,9 м.кв. - дитяча; балкон 2-11 площею 1,8 м.кв.; залишити у спільному користуванні кухню-столову під індексом 2-7 площею 22,6 м.кв, ванну під індексом 2-16 площею 6,7 м.кв., туалет 2-3 площею 4,1 м.кв, коридори під індексами 2-4,2-10,2-17; залишити в користуванні відповідача кімнати 2-5 площею 24,2 м.кв, 2-13 площею 24,4 м.кв, балкон 2-6. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] пояснив, що він з своєю матір`ю є співвласниками квартири [ADDRESS] . Відповідачка є його колишньою дружиною, шлюб з якою розірвано у 2009 році. В 2015 році він надав дозвіл на тимчасову реєстрацію відповідачки в квартирі, яка є його приватною власністю, оскільки, квартиру, де була зареєстрована відповідачка продали. Пояснив, що його колишня дружина не є членом його сім`ї, її реєстрація в квартирі, створює йому перешкоди в користуванні та розпорядженні його майном. Відповідачка добровільно покинула вказане житло весною 2019 року, окрім того, має у власності нерухомість, а відтак і місце для постійного проживання. З приводу реєстрації місця проживання спільних дітей пояснив, що жодних претензій та заперечень щодо проживання та реєстрації дітей у його квартирі не має ні він, ні його мати, яка є другим співвласником квартири. Просив первісний позов задовольнити, у зустрічному відмовити. Представник позивача за первісним позовом, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги своїх довірителів в повному обсязі з підстав зазначених в позові. З приводу зустрічного позову заперечила з підстав викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Відповідачка за зустрічним позовом (позивач за первісним позовом) в судовому засіданні пояснила, що в 2009 році між нею та [PERSON] шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу, між сторонами було відновлено стосунки, вони проживали однією сім`єю та у них народилось ще двох дітей. Весною 2019 року вона з дітьми вимушено покинула місце реєстрації, оскільки [PERSON] застосовував до неї фізичне насильство, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, які перебувають на розгляді в суді, щодо нього неодноразово складались адміністративні протоколи щодо насильства в сім`ї. На час подання зустрічного позову, діти проживають з нею та перебувають на повному її утриманні, вона змушена винаймати квартиру та проживати окремо від [PERSON] . Відповідач за зустрічним позовом аліменти сплачувати відмовляється, дітьми не цікавиться, жодної допомоги не надає. Квартира [ADDRESS] придбана під час їх спільного проживання. Пояснила, що не чинить перешкод старшій доньці у відвідуванні батька. На уточнюючі запитання суду також зазначила, що не має жодних претензій до [PERSON] (колишня свекруха). Представник позивачки повністю підтримала вимоги зустрічного позову, просила такі задовольнити в повному обсязі, в первісному відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що між сторонами існують неприязні стосунки, які зумовлені поведінкою [PERSON] , оскільки такий неодноразово застосовував до [PERSON] фізичне насильство, що і було причиною того, що остання залишила вказане житло, оскільки побоювалась за життя своє та дітей. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що батько неодноразово застосовував до мами фізичне насильство, свідком чого вона була, також батько побив і її, вказане було причиною того, що вони з мамою покинули квартиру, де зареєстровані. Однак, після цього вона неодноразово приходила до батька в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Обурена тим, що батько не допомагає матеріально, відмовив їй у придбанні нових кросівок в той же час надаючи такі кошти своїм товаришам. Пояснила, що не бажає спілкуватись з батьком і бачила його останній раз близько шести місяців тому. Пояснила, що її мати немає ключів від квартири, батько таких не дає. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до вимог ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 381 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 03.04.2009 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 20.11.2004 року у відділі РАЦС Жовківського РУЮ Львівської області, актовий запис №119 розірвано. Відповідно до витягу з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.05.2019 року №166922235, власниками квартири [ADDRESS] є позивачі - [PERSON] та [PERSON] (по Ѕ частки). Право власності [PERSON] та [PERSON] на вищезгадану квартиру відповідачкою [PERSON] в судовому порядку не оспорювалося, а відтак доводи відповідачки за первісним позовом, про те, що квартира була придбана за спільні кошти її та її колишнього чоловіка [PERSON] під час спільного проживання, судом не беруться до уваги і такі не спростовують висновків суду, що власником спірної квартири є позивачі, [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданою ПП «УК «Рідний дім-Центр» від 11.06.2019 №671, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано 5 осіб: [PERSON] (власник), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] (колишня дружина). Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме, подружжя, їх діти та батьки. За змістом зазначених норм право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] є колишнім членом сім`ї позивача, оскільки шлюб між ними розірвано у 2009 році. Суд зазначає, що сам по собі факт реєстрації колишньої дружини та колишньої невістки позивачів відповідно, в спірній квартирі не може вважатися достатньою правовою підставою для виникнення у неї права користування квартирою [ADDRESS] . Як стверджують позивачі, вони мають намір розпоряджатися квартирою, власниками якої вони є на власний розсуд, реєстрація та проживання у такій квартирі відповідачки [PERSON] перешкоджає у вчиненні таких дій, тому, на думку суду, вірною та обгрунтованою є вимога про те, що права позивачів на підставі ст. 391 ЦК України, як власників, підлягають захисту шляхом усунення перешкод в здійсненні права власника житла шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Також судом встановлено, що відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] є власником нерухомого майна за адресами: [ADDRESS] ; [ADDRESS] ; [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 0.25 га за адресою: [ADDRESS] . Відтак, відповідачка [PERSON] забезпечена житлом. Суд не бере до уваги, як доказ акт ПП «УК «Рідний дім - центр» №4/1 від 24.05.2019 щодо фактичного не проживання [PERSON] з 30 березня, за адресою: [ADDRESS] , складеного паспортистом [PERSON] оскільки, інформація відображена в такому не несе жодного доказового значення, позаяк в такому не вказано з якого року відповідачка не проживає в спірній квартирі, відсутні необхідні реквізити та такий акт не є доказом з огляду на підставу даного позову. Окрім цього, сторонами не заперечується факт непроживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] з весни 2019 року. З приводу наявних в матеріалах справи копій обвинувальних актів відносно [PERSON] , які перебувають на розгляді в суді, то такі самі по собі, а також в сукупності з іншими доказами підтверджують те, що між сторонами дійсно існують неприязні стосунки. Однак, наявність неприязних стосунків між сторонами не може бути підставою для відмови в даному позові, оскільки підставою даного позову є ст. 391 ЦК України. Відтак, враховуючи вищевикладене, встановивши фактичні обставини справи,

Outcome: approved