Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом\~ до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи тим, що [INFO] їх баба [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу, якої ввійшли, в тому числі, земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,2624 га та площею 4,2836 га відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серії СМ №090359 та серії ЯЕ №389430. Вони є спадкоємцями за заповітом. Однак в шестимісячний строк після смерті спадкодавця вони не звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки нещодавно дізналися про існування заповіту на їх користь. Просили визначити їм додатковий строк для вчинення вказаний дій, так як пропустили його з поважних причин.\~ Позивачі [PERSON] та [PERSON] заявлені вимоги підтримали, просили справу розглянути без їх участі, надіславши до суду письмові заяви. Представник відповідача Гвинтівської сільської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивачів [PERSON] , яка проживала в с.Гвинтове, Буринського району, Сумської області, у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли усі права та обов`язки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, що підтверджується копіями паспортів позивачів, копією свідоцтва про смерть спадкодавця, довідкою Гвинтівської сільської ради, копією свідоцтва про народження матері позивачів [PERSON] , повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб матері позивачів, копією свідоцтва про укладення шлюбу матері позивачів, копіями свідоцтв про народження позивачів, копією свідоцтва про шлюб позивачки [PERSON] , копіями державних актів (а.с.6-11,13-21). Згідно заповіту від 28.11.2007 року посвідченого секретарем Гвинтівської сільської ради Буринського району Сумської області Громовою Г.М., [PERSON] за життя, належні їй земельні ділянки, заповіла, в тому числі, своїм внукам [PERSON] та [PERSON] (позивачам по справі) (а.с.12). Однак останні будучи спадкоємцями за заповітом заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк не подали, що вбачається з листа приватного нотаріуса Головенської Л.В. (а.с.24-25). Згідно з інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.38-40). Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017\~року у справі № 6-496цс17, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачами з поважних причин, оскільки вони не знали про існування заповіту на їх користь. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивачів спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивачів об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили їм своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивачі, пов`язані зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивачів виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких вони є. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням визнання відповідачем позову та норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved