Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON], яка діє від імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON], звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та просила визнати недійсним з моменту укладення іпотечний договір від 20 травня 2008 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], застосувавши наслідки недійсності Іпотечного договору від 20 травня 2008 року: - скасувати запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону відчуження жилого приміщення - квартири загальною площею 67,0 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS], що 20 травня 2008 року був внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі Іпотечного договору від 20 травня 2008 року; - скасувати запис в Державному реєстрі іпотек про обтяження жилого приміщення - квартири загальною площею 67,0 кв. м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, буд. 33-А, кв. 7, що 20 травня 2008 року був внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] до Державного реєстру іпотек на підставі Іпотечного договору від 20 травня 2008 року. Зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], а саме: - виключити запис з Державного реєстрі іпотек про обтяження жилого приміщення - квартири загальною площею 67,0 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]; - виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про заборону відчуження жилого приміщення - квартири загальною площею 67,0 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що з жовтня 2005 року позивач проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON]. Спочатку вони разом проживали та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS]. В листопаді 2005 року вони обвінчалися у церкві та отримали свідоцтво про вінчання. Таким чином, фактичні сімейні відносини між ними існують із жовтня 2005 року. Під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у них народилася дитина - [PERSON], [INFO], батьком якої зазначений [PERSON]. 04 жовтня 2012 року шлюб між ними було зареєстровано. Факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства в період з жовтня 2005 року до 04 жовтня 2012 року визнаний рішенням Малиновського районного суду м, Одеси від 21 січня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року. 20 травня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний №875, ними було придбано трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири було оформлено на [PERSON]. Право власності також було зареєстровано на нього. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015 року зазначена квартира була визнана об'єктом спільної сумісної власності та за позивачем визнано право власності на ? частку квартири. З травня 2008 року й на даний момент позивач з дочкою та відповідачем [PERSON] проживають у квартирі загальною площею 67,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Крім вищезазначеної квартири, іншої жилої площі для проживання у позивача з дочкою [PERSON], [INFO], немає. Проте, в ході розгляду Малиновським районним судом м. Одеси справи про визнання факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на ? частину квартири позивач дізналась, що між відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір від 20 травня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та відповідно до якого [PERSON] у забезпечення виконання зобов'язання передбаченого Кредитним договором від 20 травня 2008 року передав Банку в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру загальною площею 67,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а Банк прийняв його у іпотеку та набув право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами [PERSON]. Іпотечний договір укладений між відповідачами ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], вчинений з порушенням норм чинного законодавства України, суперечить правам та інтересам малолітньої [PERSON], а тому повинен бути визнаний недійсним. Таким чином, наслідком визнання Іпотечного договору недійсним є скасування заборони відчуження предмета іпотеки і вилучення відповідного запису з Єдиного реєстру заборон. Окрім того, підставою для визнання іпотечного договору, укладеного між відповідачами 20 травня 2008 року є також й те, що під час його укладення було порушено вимогу ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України про обов'язковість нотаріально засвідченої згоди позивача на укладення іпотечного договору. Вона таку згоду не давала. Оскільки цей договір виходить за межі дрібного побутового, відсутність нотаріально засвідченої згоди на укладення договору є підставою для звернення до суду з позовом про визнання його недійсним. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі. Відповідач - ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не зявився, сповіщався належним чином. Відповідач - [PERSON] в судове засідання зяївився, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Треті особи: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявились, сповіщались належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що з жовтня 2005 року [PERSON] проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON]. Спочатку [PERSON] та [PERSON] разом проживали та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS]. 06 листопада 2005 року [PERSON] та [PERSON] зробили таїнство вінчання, згідно до відповідного свідоцтва, виданого церквою м. Одеси. Під час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у них народилася дитина - [PERSON], [INFO], батьком якої зазначений [PERSON]. 04 жовтня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Кривенко) [PERSON] було зареєстровано, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №178404 від 04 жовтня 2012 року, запис №1418. Факт спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства в період з жовтня 2005 року до 04 жовтня 2012 року визнаний рішенням Малиновського районного суду м, Одеси від 21 січня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 листопада 2015 року. 20 травня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], р. № 875, [PERSON] було придбано трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Право власності було зареєстровано за [PERSON]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2015 року зазначена квартира була визнана об'єктом спільної сумісної власності та за [PERSON] визнано право власності на ? частку квартири. З травня 2008 року й на даний момент [PERSON] з дочкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] проживають у квартирі загальною площею 67,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Крім вищезазначеної квартири, іншої жилої площі для проживання у [PERSON] з дочкою [PERSON], [INFO], немає. 20 травня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та відповідно до якого [PERSON] у забезпечення виконання зобов'язання передбаченого Кредитним договором від 20 травня 2008 року передав Банку в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру загальною площею 67,0 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а Банк прийняв його у іпотеку та набув право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами [PERSON]. Судом встановлено, що іпотечний договір укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], вчинений з порушенням норм чинного законодавства України, суперечить правам та інтересам малолітньої [PERSON], а тому повинен бути визнаний недійсним. Відповідно до ст. ст. 47, 48 Конституції України кожному гарантується право на житло. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно ст. ст. З, 16 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована Постановою Верховної Ради УРСР від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для п благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. У відповідності до ч. 2 ст. 176 Сімейного кодексу України права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (тобто, дружина, чоловік власника. їх діти та батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо іі майнових прав, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; відмовлятися від майнових прав дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України « Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Крім того, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачено, держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Для здійснення будь-яким правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином, аналіз законодавства України дає безспірні підстави вважати, що право малолітніх дітей на житло є одним з основоположних прав дитини, гарантованих державою, і є переважним правом у порівнянні із правом власника на вільне розпорядження своїм житлом усупереч інтересам дитини. Однак, в порушення вищезазначених норм чинного законодавства України відповідачами не було отримано згоду органу опіки і піклування на укладення Іпотечного договору. Укладення такого Іпотечного договору, яким передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру за адресою: м« Одеса, [ADDRESS], яка перебуває з 2008 року у користуванні малолітньої [PERSON], порушує права малолітньої дитини на житло. Наслідки Іпотечного договору у вигляді позбавлення малолітньої дитини її житла неминуче тягнуть за собою безпритульність дитини, в зв'язку з чим укладення такого Іпотечного договору прямо суперечить моральним засадам суспільства, а за таких обставин зазначений Іпотечний договір має бути визнаний судом недійсним. Також підставою для визнання іпотечного договору, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 20 травня 2008 року є також й те, що під час його укладення було порушено вимогу ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України про обов'язковість нотаріально засвідченої згоди [PERSON] на укладення іпотечного договору, але остання таку згоду не давала. Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Записи про обтяження погашаються на підставі актів (рішень) уповноважених на це органів або посадових осіб. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» 20 травня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] - реєстратором Реєстру заборон було внесено до Реєстру заборон запис про заборону відчуження предмета іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], про що зроблено запис у договорі іпотеки. Таким чином, наслідком визнання Іпотечного договору недійсним є скасування заборони відчуження предмета іпотеки і вилучення відповідного запису з Єдиного реєстру заборон. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» 20 травня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] - реєстратором Реєстру іпотек було внесено до Реєстру іпотек запис про обтяження предмета іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 25 Тимчасового порядку запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Таким чином, в силу ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», наслідком визнання Іпотечного договору недійсним є скасування та виключення запису з Реєстру іпотек про обтяження майна іпотекою. Зазначені вимоги узгоджуються із тим, що у відповідності до ст. 216 ЦК України, у разі визнання недійсним іпотечного договору, договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю та зі ст. 16 ЦК України, якою передбачено, зокрема, такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як відновлення становища, яке існувало до порушення. За викладених підстав суд вважає за необхідне позов [PERSON], яка діє від імені та в інтересах неповнолітньої [PERSON], задовольнити в частково, встановивши в частині вимог про внесення відповідних даних до Державного реєстру іпотек порядок виконання рішення суду відповідно до вимог ст. 217 ЦПК України.

Outcome: partial