Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], треті особи Гаражний кооператив «Маяк», Гаражне товариство «Таврія», про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, усунення перешкод у користуванні власністю, мотивуючи свої вимоги наступним. 01.02.2013 помер [PERSON], чоловік позивача [PERSON], якому на праві власності належали автомобіль ЗАЗ-1102, 1989 року випуску, державний номер [NUMBER], гараж № 106 в ГК «Маяк» площею 24 кв.м, гараж № 3 в ГТ «Таврія» площею 24 кв.м. Спадкоємцями після його смерті є позивач [PERSON], дружина померлого, та його діти [PERSON] (померла 26.02.2014) та [PERSON] (помер 24.08.2015). За життя [PERSON] залишив заповіт, за яким все своє майно заповідав позивачам [PERSON] та [PERSON], яка доводиться йому онукою, у рівних частках. 11.07.2013 позивачі звернулися до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, але постановою державного нотаріуса у задоволенні їх вимог було відмовлено у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно. В цей же час, відповідач [PERSON], протиправно заволоділа спадковим майном, змінила замки на гаражах, що створює позивачам перешкоди у користуванні спадковим майном. Оскільки спірне майно було придбано позивачем [PERSON] за час шлюбу з померлим [PERSON], тому їй належить ? частина цього майна як дружині. Просили визнати право власності на автомобіль ЗАЗ-1102, 1989 року випуску, державний номер [NUMBER], гараж № 106 в ГК «Маяк» площею 24 кв.м, гараж № 3 в ГТ «Таврія» площею 24 кв.м. за позивачем [PERSON] на ? частини, за позивачем [PERSON] на ? частини майна, усунути [PERSON] перешкоди у користуванні вказаним майном шляхом зобовязання відповідача [PERSON] повернути автомобіль та звільнити гаражі, передати їй ключі від цих гаражів, стягнути з відповідача судові витрати. Від позивача [PERSON], яка водночас є представником позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. У заяві вказала, що позивачі не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, причин неявки суду не повідомила. Конверти із поштовими відправленнями судових повісток повернулись на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про відмову відповідача від отримання повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Від представника третьої особи гаражного товариства «Таврія» надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову (арк. справи 138). Представник третьої особи гаражного кооперативу «Маяк» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 1 лютого 2013 р. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 31 березня 2016 р., актовий запис № 614 від 1 лютого 2013 р. (арк. справи 13). Позивач [PERSON] доводиться дружиною померлому [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим повторно Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя 6 березня 1997 р., актовий запис № 1798 від 6 грудня 1952 р. (арк. справи 10). За час шлюбу подружжям [PERSON] і [PERSON] було набуто таке майно: -автомобіль ЗАЗ-1102, 1989 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER]; -гараж № 106 в ГК «Маяк» (ЄДРПОУ 26181849, вул. Промислова, 1-а, м. Запоріжжя) площею 24 кв.м; -гараж № 3 в ГТ «Таврія» (ЄДРПОУ 25474466, вул. Феросплавна, 38, м. Запоріжжя) площею 24 кв.м. Згідно з копією технічного паспорту серії ГГ № 900485 05.01.1990 р., та листом Регіонального сервісного центру в Запорізькій області МВС України від 13.06.2016 № 31/8-1570 автомобіль ЗАЗ-1102, 1989 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] (арк. справи 18, 52). Згідно з висновком про вартість майна, складеного субєктом оціночної діяльності [PERSON], вартість автомобіля ЗАЗ-1102, 1989 року випуску, державний номер [NUMBER] станом на 09.06.2016 складає 9\~361,00 гривень (арк. справи 22). Право власності на вищевказані гаражі [PERSON] за життя належним чином не зареєстрував, підтвердженням чого є листи ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 10.06.2016 (арк. справи 48), інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 69679661, 69678943, 69679275 від 04.10.2016 (арк. справи 103108). Разом із тим, суду надані такі документи, які посвідчують набуття [PERSON] прав на вказані гаражі: довідка гаражного товариства «Таврія» від 21.11.2016 б/н про те, що [PERSON] є членом ГТ «Таврія» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Феросплавна, 38 та заборгованості перед гаражним товариством не має (арк. справи 131); довідка гаражного кооперативу «Маяк» б/н б/д про те, що [PERSON] був членом ГК «Маяк» з 02.09.1977 по 01.09.2015 (арк. справи 140); довідка ГК «Маяк» від 20.12.2016 б/н про те, що [PERSON] був володільцем гаражу № 106 з 02.09.1977 по 01.09.2015, сплачував членські внески до І кварталу 2014 р.; виписка з протоколу № 30 засідання президії ОКП тресту «Запоріжжитлобуд» від 29.08.1973 р. про виділення [PERSON] земельної ділянки для будівництва гаражу (арк. справи 143); приходні касові ордери, квитанції до прибуткових касових ордерів про сплату пайових внесків (арк. справи 49, 141). Згідно з висновком про вартість майна, складеного субєктом оціночної діяльності [PERSON], вартість гаражу № 106 в ГК «Маяк» станом на 09.06.2016 складає 18\~984,00 гривень (арк. справи 21). Згідно з висновком про вартість майна, складеного субєктом оціночної діяльності [PERSON], вартість гаражу № 3 в ГТ «Таврія» станом на 09.06.2016 складає 19\~992,00 гривень (арк. справи 20). Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як розяснено у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28.06.1991 «Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних із діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» у справах про право на гараж судам слід виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд, у т.ч. й заповідати його; внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю наданий в користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя. За вимогами статті 22 Кодексу про шлюб та сімю України (далі КпШС), чинного на час укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та набуття відповідного права на спірні гаражі та автомобіль, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Враховуючи, що спірні гаражі знаходяться у гаражних кооперативах, яким у встановленому законом порядку було виділено земельні ділянки під будівництво гаражів, а померлий [PERSON] побудував гаражі за кошти сімї в період шлюбу зі [PERSON], був членом вищевказаних гаражних кооперативів, повністю сплатив пайові внески, суд доходить висновку, що померлий [PERSON] разом із позивачем [PERSON] набули право спільної сумісної власності на ці гаражі. Також, враховуючи, що автомобіль ЗАЗ-1102, 1989 року випуску, державний номер [NUMBER], був придбаний [PERSON] за час шлюбу зі [PERSON], то цей автомобіль також є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки [PERSON] помер 01.02.2013, а позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом 29.06.2016, тобто після набрання чинності Сімейним кодексом України (далі СК України), до правовідносин поділу майна подружжя підлягають застосуванню відповідні норми СК України. Так, згідно зі статтею 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до\~\~вимог ст.ст. 69, 70 СК України\~\~майно підлягає поділу між подружжям в рівних частинах.\~\~ З урахуванням приведених норм законодавства суд дійшов висновку, що автомобіль ЗАЗ-1102, 1989 року випуску, державний номер [NUMBER], гараж № 106 в ГК «Маяк» та гараж № 3 в ГТ «Таврія» підлягають поділу в рівних частинах, внаслідок чого за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на ? частину автомобіля ЗАЗ-1102, 1989 року випуску, державний номер [NUMBER], ? частину гаража № 106 в ГК «Маяк» та ? частину гаража № 3 в ГТ «Таврія», задовольнивши її позовні вимоги у цій частині. Таким чином, інша ? частина вказаного майна належала [PERSON], а отже, входить до складу спадкового майна, що залишилося після його смерті 1 лютого 2013 р. Відтак, спадщина після смерті [PERSON] складається з ? частини автомобіля ЗАЗ-1102, 1989 року випуску, державний номер [NUMBER], ? частини гаража № 106 в ГК «Маяк» та ? частини гаража № 3 в ГТ «Таврія». Відповідно до частини другої статті 1226 ЦК України суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. За життя [PERSON] склав заповіт, за яким все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповідав [PERSON] та [PERSON], в рівних частках кожній. Заповіт посвідчено 29 січня 2013 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 796 та у спадковому реєстрі за № 54109921 (арк. справи 11, 12). За вимогами частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1223 право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до приписів частин першої та третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За вимогами частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з довідкою ЦОП № 1 МКП «Основаніє» [PERSON] постійно проживала разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS], по день його смерті (арк. справи 72). Крім того, у встановлений законом шестимісячний строк 11 липня 2013 р. позивачі [PERSON] і [PERSON] з метою оформлення спадщини звернулись до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 257/2013 (арк. справи 6769). У заявах зазначили про наявність спадкоємців за законом сина спадкодавця [PERSON], дочки спадкодавця [PERSON], які померли 24 серпня 2015 р. та 26 лютого 2014 р. відповідно. Іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] за законом є [PERSON], відповідач у справі, яка у встановленому законом порядку спадщину не прийняла та до нотаріальної контори у встановлений законом строк не зверталась. Інформації про наявність в неї права на обовязкову частку у спадщині суду не надано. Відтак, суд дійшов висновку, що позивачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] за заповітом. За вимогами частини першої статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Згідно з заповітом від 29 січня 2013 р. спадкодавець [PERSON] визначив частки спадкоємців [PERSON] та [PERSON] у спадщині як рівні. Таким чином, [PERSON] має право на таке спадкове майно: ? частину автомобіля ЗАЗ-1102, 1989 року випуску, державний номер [NUMBER], ? частину гаража № 106 в ГК «Маяк» та ? частину гаража № 3 в ГТ «Таврія», та [PERSON] також має право на спадщину у вигляді ? частини автомобіля ЗАЗ-1102, 1989 року випуску, державний номер [NUMBER], ? частини гаража № 106 в ГК «Маяк» та ? частини гаража № 3 в ГТ «Таврія». 23.06.2016 позивач [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину (арк. справи 93). Постановою державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 23.06.2016 № 1152/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначені автомобіль та гаражі через не надання документів, потрібних для вчинення нотаріальної дії (арк. справи 17). Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, як визначено у ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1)\~\~якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2)\~\~у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права й позов про визнання права власності\~\~у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, подається за відсутності можливості одержати\~\~у відповідних органах\~\~дублікат правовстановлюючого документа. В даному випадку позивачі є такими, що прийняли спадщину. Однак, за відсутності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину (відсутність документа, якій засвідчує право власності спадкодавця на автомобіль, відсутність можливості одержати дублікат), позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права. Також, судом встановлено, що позивачі позбавлені можливості отримати у державного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом з тих підстав, що за життя спадкодавцем не було зареєстровано належним чином право власності на спірні гаражі, що також позбавляє позивачів можливості зареєструвати належним чином своє право власності на належні їм частини цих гаражів. З цього приводу суд зазначає, що у разі, якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Враховуючи дані обставини, суд доходить висновку, що у позивачів відсутній інший, крім судового, шлях для відновлення своїх порушених прав власності на спірне майно, на захист яких, зокрема, і спрямовано цивільне судочинство. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] у частині визнання за ними права власності на майно в порядку спадкування також підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом витребування у [PERSON] автомобіля та зобовязання звільнити гаражі, передати їй ключі від них, то на переконання суду ці вимоги не можуть бути задоволені у звязку із невірним обранням способу захисту порушеного права позивачем. Так, з наданих суду довідок ГК «Маяк» та ГТ «Таврія» померлий [PERSON] був членом вказаних гаражних кооперативів. З 01.09.2015 відповідача [PERSON] зареєстровано членом ГК «Маяк» та з 24.09.2015 членом ГТ «Таврія» (арк. справи 15, 16). Відповідно до розяснень, наданих у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28.06.1991 «Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних із діяльністю гаражно-будівельних кооперативів», виходячи з того, що внесений в період шлюбу одним з подружжя пай і гараж є їх спільною сумісною власністю і кожен з них згідно зі статтею 22 КпШС має рівне право на це майно, у разі вибуття члена кооперативу переважне право на вступ замість нього до кооперативу належить його дружині як співвласнику. У спорах між спадкоємцями члена кооперативу про перевагу на вступ до кооперативу і право на гараж належить, зокрема, враховувати, кому з них член кооперативу заповів гараж. Відтак, у даному випадку між сторонами наявний спір про переважне право на вступ до гаражного кооперативу, з огляду на що позивач [PERSON] вправі звернутися до суду з відповідним позовом до гаражних кооперативів у разі, якщо їй буде відмовлено у членстві у них. Крім того, слід зауважити, що відомостей про те, що [PERSON] створює перешкоди позивачеві у користуванні власністю матеріали справи не містять. Крім того, на даний час судом визнається право власності за позивачем [PERSON] на спадкове майно, а відтак вимоги про усунення перешкод у користуванні її власністю є такими, що заявлені на майбутнє, оскільки можуть бути вирішені лише після набрання законної сили рішенням суду про визнання права власності за позивачем на це майно та відповідної реєстрації права власності. Підсумовуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] суд задовольняє частково, а позовні вимоги [PERSON] суд задовольняє у повному обсязі. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі 551,20 гривень та витрати на правову допомогу у сумі 500,00 гривень, що документально підтверджені (арк. справи 1, 35). Оскільки позивач [PERSON] звільнена від сплати судових витрати в силу закону (арк. справи 6, 7), тому з відповідача [PERSON] на користь державного бюджету України належить стягнути судові витрати у розмірі 551,20 гривень за позовними вимогами [PERSON] майнового характеру, які судом задовольняються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial