Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

[PERSON] через представника [PERSON] звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] , [PERSON] , треті особи [PERSON] , Калинівська сільська рада Бахмутського району Донецької області, КП «Бахмутське БТІ», Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на: Ѕ частку житлового будинку (літера А-1а-а3) загальною площею 88,80 кв.м, жилою 30 кв.м, сараю (літера «Б»), погребу (літера «б, б1»), убиральня (літера «В»), огорожі (літера № 1-3), побудованих у 1989 році, за адресою: [ADDRESS] , що належало [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що\~ [PERSON] та [PERSON] була видана земельна ділянка по [ADDRESS] , на якій останні побудували будинок у 1989 році. Після смерті [INFO] її чоловіка, відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частки будинку із прибудинковими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позивач, як спадкоємець за законом першої черги, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] , який відкрив спадкову справу, видав свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що розташовані під спірним житловим будинком за вищевказаною адресою. Відповідачі, її діти, відмовились приймати спадщину. У видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний будинок, нотаріусом відмовлено, у зв`язку з тим, що за життя [PERSON] не зареєстрував право власності на спірний житловий будинок. Іншим чином оформити право власності, ніж звернутися із позовом до суду, позивач не має можливості. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.70). Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду (а.с.239). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явились, надали заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, останній надав пояснення, відповідно до яких заперечує проти позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів, що при житті [PERSON] побудував частину спірного житлового будинку, ввів його в експлуатацію, зареєстрував право власності та набув право власності на нього. Вважає, що будинок належить йому, тому просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа Калинівська сільська рада Бахмутського району Донецької області повідомлена про місце, дату та час розгляду справи. Представник направив лист про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог не заперечує. Треті особи\~КП ««Бахмутське\~БТІ» та\~Департамент Державної\~архітектурно-будівельної\~інспекції у\~Донецькій області повідомлені про місце, дату та час розгляду справи. Представники до суду не з`явилися. У зв`язку із неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яким врегульовано спірні правовідносини, дійшов до такого висновку. Як вбачається з копії виписки із рішення № 114/1 від 18.05.1988 р. виконком Артемівської райради народних депутатів дозволив [PERSON] та [PERSON] побудувати новий будинок замість старого по [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до копії дозволу на виконання робіт № 166 від 25.05.1988 р. районний архітектор Артемівського району дозволив [PERSON] та [PERSON] на земельній ділянки [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Калінінської сільської Ради народних депутатів від 16.05.1988 р., проведення робіт з будівництва жилого будинку розміром 6,0 х 8,0, згідно генерального плану забудови (а.с.20, 22). З копії довідки від 25.05.1988 року, виданої районним архітектором, [PERSON] , згідно рішення виконкому Артемівської Ради народних депутатів № 114/1 від 18.05.1988 р., є індивідуальним забудовником жилого будинку на земельній ділянці по [ADDRESS] (а.с.19). З акту від 14.05.1988 р. вбачається, що голова Артемівського райвиконкому виділив в натурі земельну ділянку, згідно рішення виконкому Калінінської сільської Ради народних депутатів від 16.05.1988 р., загальною площею 600 кв.м, яка розташована в [ADDRESS] , в користування [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН № 143839, виданого Калінінською сільською Радою народних депутатів 02.12.1999 р., [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1353 га, яка розташована на території с. Григорівка Калінінської сільради, землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с.23). [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується відміткою, яка міститься в копії паспорта [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 12.03.1996 року (а.с.7), подружжя має дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 18.05.1972 р., серії [NUMBER] від 24.07.1979 р., свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 05.08.2000 р. (а.с.11, 14). [INFO] помер [PERSON] , що встановлено з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.10.2014 року (а.с.8). Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 23.09.2017 року, спадкова справа №156/2016, спадкоємцем майна [PERSON] , 1947 р.н., який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] , спадщина складається з земельних ділянок площею 0,1130 га та 0,0223 га, які розташована за адресою: [ADDRESS] , що належали [PERSON] на підставі державного акту серії 1-ДН №143839, виданого Калінінською сільською радою народних депутатів 02.12.1999 року, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд (присадибна ділянка) в межах згідно плану. (а.с.24-28). Постановою від 23.09.2017 нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки спадкоємцем [PERSON] не надано правовстановлюючих документів на вищевказаний будинок. З листа Першої бахмутської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 196/01-16 від 26.03.2020 року, встановлено, що нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 156/2016 від 14.04.2016 на майно [PERSON] , померлого [INFO] , та видані свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , за реєстровими номерами 1-1334, 1-1335 від 23.09.2017 р., що підтверджується інформаційною довідкою зі Садкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 29.01.2020 р., інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 29.01.2020 р., інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.02.2020 р. (а.с.79-88, 129-131). Як вбачається із копії свідоцтва про право власності від 04.07.2013 [PERSON] є власником житлового будинку, загальною площею 44,4 кв.м, житловою площею 15 кв.м, за адресою: [ADDRESS] (а.с.148). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2013, вбачається, що складовими частинами вищевказаного будинку, який належить [PERSON] є погріб з шийкою (літера б), мансарда житлова (літера А-1), сарай (літера Б), убиральня (літера В), ворота (літера №1-2), огорожа (літера №3). З копії технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , виготовлений 19.12.2012 КП «Артемівське БТІ», встановлено, що власниками будинку з надвірними спорудами, побудованого у 1989 році, є [PERSON] та [PERSON] . З технічного паспорту вбачається, що [PERSON] належить Ѕ частини: житлового будинку літера (А-1, а, а1) з мансардою, загальною площею 44, 4 м2, житлова 15,0 м2, сараю (літера Б) з погрібом (літера б), убиральні (літра В), огорожі літера (№1-3). Інші Ѕ частини будинку та надвірних споруд закреслена, а отже [PERSON] не належить. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1213 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у\~\~ нотаріальному порядку. Як встановлено судом, нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкоємця документу, що підтверджує право власності на спадкове майно, яке підлягає державній реєстрації (а.с.15). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абз. 3 частини 2 статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 жовтня 2012 року № 296/5, Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/05, та іншими нормативними актами. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. З наданого до матеріалів справи технічного паспорту, складеного 24 липня 2017 року Комунальним підприємством «Бахмутське бюро технічної інвентаризації» та виданого позивачу, вбачається, що домоволодіння по [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. А-1, а-2, загальною площею 44,4 кв.м., всього по будинку 88,8 кв.м та надвірних споруд під літ. Б - сарай з погрібом, В - убиральня, літера № 1-3 огорожа, рік побудов яких 1989 рік (а.с.53-55). Отже, померлий [PERSON] набув за життя право власності на вказане домоволодіння, яке переходить у порядку спадкування до спадкоємців. Оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (втратила чинність), якою не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, а документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації, суд дійшов висновку, що позивачкою обраний належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який є найбільш ефективним у спірних правовідносинах. Згідно статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] своєчасно, у встановлений законом шестимісячний строк, прийняла спадщину, подав до Першої бахмутської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] (а.с.129). Як встановлено судом і це підтверджено матеріалами справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті батька не приймали та визнали позовні вимоги. Враховуючи ті обставини, що позивачка, у встановлений законом строк прийняла спадщину, шляхом подання у строк, передбачений статтею 1270 ЦК України, заяви про прийняття спадщини, однак позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, а тому порушене право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на Ѕ частину: житлового будинку з мансардою (літера А-1, а2), сараю (літера «Б») з погрібом, убиральні (літера «В»), огорожі (літера №1-3) за адресою: [ADDRESS] . Стосовно позовних вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування на погріб (літера - б), то вони не підлягають задоволенню, оскільки погріб належить [PERSON] , як власнику Ѕ частини сараю (літера Б) (а.с.149-150). За викладених обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судові витрати суд покладає на позивачку за її заявою.

Outcome: approved