Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 162 700 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 09 жовтня 2013 року [PERSON] позичила у [PERSON] 5 500 євро на невизначений термін в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] Гроші відповідачу вона давала в борг на невизначений термін, оскільки вони були в дружніх відносинах та усно домовилися, що гроші будуть повертатися на першу вимогу. Про позику грошей відповідач написала розписку в присутності свідків. На забезпечення виконання договору позики відповідач передала матері позивача оригінал договору дарування власного житлового будинку по вул. Чкалова, № 16-А в м. Звенигородка, будівельний та технічний паспорт на будинок. Позивач та її мати [PERSON] неодноразово зверталися до відповідача з проханням повернути борг, але до цього часу гроші не повернуті. 08 квітня 2016 року позивач відправила відповідачу письмову вимогу щодо повернення боргу в місячний термін, однак відповіді не отримала, що змусило її звернутись до суду. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 500 грн. та судовий збір в сумі 1627 грн. В судовому засіданні представник позивач [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача борг в сумі 5500 євро, перерахувавши його в гривні по курсу на день винесення рішення. Також просить стягнути витрати за надання оголошення в газету. Пояснила, що відповідач взяла в борг у [PERSON] 5\~500 євро, про що власноручно написала розписку. Коли [PERSON] в черговий раз звернулася з проханням повернути борг, то відповідач подала в міліцію заяву про погрози фізичною розправою з її боку. До цього часу гроші відповідач не повернула. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, причини неявки суду не повідомила. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно належним чином через оголошення в пресі відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд за її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 09 жовтня 2013 року [PERSON] позичила у [PERSON] 5\~500 євро в пристуності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Оригінал вказаної розписки наданий суду представником позивача [PERSON] та приєднаний до матеріалів справи. 08 квітня 2016 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення коштів за договоро позики в сумі 5\~500 євро, однак відповіді не отримала та 10 травня 2016 року звернулась з позовом до суду (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ст. 530 ЦПК України якщо строк виконання обовязку визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договорами позики 5500 євро, що в гривневому еквіваленті станом на 30.06.2016 року за офіційним курсом НБУ становить 151580 грн. На підтвердження своєї вимоги надала оригінал розписки [PERSON] на суму 5500 євро. Враховуючи те, що між сторонами було укладено договір позики на суму, що перевищує десять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який згідно ст. 1047 ЦК України має укладатися в письмовій формі, та оригінал розписки на час звернення до суду знаходиться у позивача, суд приходить до висновку, що відповідач не повернув грошові кошти та сума боргу за цею розпискою підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. При цьому суд враховує, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджує його укладення, умови договору та засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики відповідач не оспорювала та не вказувала на те, що він був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути суму боргу за договором позики від 09.10.2013 року в сумі 5500 євро, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день постановлення рішення складає 151 580 грн. На підставі ст. 88 ЦК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 1\~627 грн. та 500 грн., витрати на правову допомогу та витрати за надання оголошення в газету в сумі 430 грн. На підставі ст.ст. 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України та

Outcome: approved