Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] , за участі третьої особи: приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Бігуна Віталія Валерійовича, про визнання спадкового договору недійсним. Свої вимоги обґрунтували тим, що 10 березня 2016 року у м. Святогірськ Донецької області, позивачі уклали спадковий договір з [PERSON] , який було посвідчено приватним нотаріусом. При укладенні спадкового договору приватний нотаріус Бігун В,В. допустив порушення ЗУ «Про нотаріат», яке полягає в тому, що в договорі нотаріус вказав «за даним договором відчужувані після своєї смерті передають у власність набувачу, а набувач приймає після смерті відчужувачів у власність нерухоме майно». Крім того, у п. 20 Спадкового договору вказано, що право власності на вищевказаний житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, що відносяться до нього та на земельну ділянку виникає у набувача з моменту смерті відчужувачів та/або одного з відчужувачів. Відповідно до такого формулювання один із заявників буде позбавлений свого права власності у разі смерті другого, що є порушенням його законних прав. Таке формулювання викладене у Спадковому договорі є спірним, а відповідно до ЗУ «Про нотаріат» нотаріус має права посвідчувати угоди які є беззаперечними. Тому, просять суд визнати недійсним спадковий договір, укладений 10 березня 2016 року та посвідчений приватним нотаріусом Бігунов В.В. у м. Святогірськ Донецької області між [PERSON] , [PERSON] з однієї боку та [PERSON] з іншого боку. Позивач [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, проте надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, в якій також просили задовольнити заявлені ними позовні вимоги, а справу розглянути за участі їх представника [PERSON] . В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, а також додав, що спірний договір виконувався відповідачем до 2020 року. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила на адресу суду відзив на позовну заяву, в якій зазначила наступне. Між нею та позивачами 10 березня 2020 року укладено спадковий договір, відповідно до умов якого відчужувані після своєї смерті передають у власність набувачу нерухоме майно, а саме житловий будинок розташований у [ADDRESS] та земельну ділянку, розташовану та тією ж адресою. Вказане майно належить відчужувача в рівних частках кожному. При цьому, відповідно до п. 20 вказаного Договору, право власності на вищевказані житловий будинок з відповідними спорудами та на земельну ділянку виникає у набувача з моменту смерті відчужувачів та/або одного з них. Саме в цій частині позивачі вважають, що договір недійсний, бо не відповідає вимогам законодавства. Натомість, вказаний пункт Договору відповідає Цивільному кодексу України. Зокрема, відповідно до ст. 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Відповідно до ст. 1306 ЦК України, предметом спадкового договору може бути майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а також майно, яке є особистою власністю будь-кого з подружжя. Спадковим договором може бути встановлено, що в разі смерті одного з подружжя спадщина переходить до другого, а вразі смерті другого з подружжя його майно переходить до набувача за договором. Таким чином, законодавець надає право сторонам самостійно на свій розсуд визначати чи перейде право власності після смерті одного з подружжя до іншого, чи одразу його частка перейде у власність набувача, що відповідає головному принципу цивільного права свободі договору, який закріплено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України та прямо передбачає право сторін самостійно в договорі визначатися чи повинна частка у майні одного з подружжя після смерті перейти іншому члену подружжя чи одразу набувачеві. Таким чином, таке формулювання п.20 Договору, не тільки є вільним волевиявленням сторін, а і прямо передбачено Цивільним кодексом України, що є підставою для відмови у позові в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував про позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , про визнання спадкового договору недійсним, не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, 10 березня 2016 року між [PERSON] , [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку, укладено Спадковий договір, який посвідчено приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігуном В.В. Відповідно до п. 1 наведеного Договору, відчужувачі [PERSON] та [PERSON] після своєї смерті передає у власність набувачу [PERSON] , а набувач приймає після смерті відчужувача у власність наступне майно: житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будівлями та спорудами, що відносяться до нього, розташований у [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,1000 гектарів, кадастровий № 1414170500:01:002:0868. На вказаній земельній ділянці знаходяться: житловий будинок цегляний А-1, житловою площею 50,7 кв.м., загальною площею 106,0 кв.м., літня кухня, сарай, цегляні Б, гараж цегляний В, літня кухня цегляна Г, льох бутовий Д, сарай дерев`яний Е, вбиральня цегляна Ж, сарай дерев`яний З, душ цегляний И, колодязь № 1, огорожа № 2. земельну ділянку загальною площею 0,10 гектарів, кадастровий номер 1414170500:01:002:0868, розташовану у [ADDRESS] . Набувач же зобов`язується виконувати розпорядження відчужувача, визначені даним договором. Згідно зі статтею 1302 Цивільного кодексу України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Статтею 1304 Цивільного кодексу України встановлено, що спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в\~порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 1305 ЦК України, набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на формулювання п. 20 Спадкового договору, яке на їх думку позбавляє одного з них права власності на предмет Договору у разі смерті другого з подружжя. Так, пунктом 20 Спадкового договору від 10 березня 2016 року визначено, що право власності на вищевказані житловий будинок з відповідними господарчими та побутовими будовами та спорудами, що відносяться до нього та на земельну ділянку, виникає у набувача з момент смерті відчужувачів та/або одного з відчужувачів. Зазначене положення пункту Спадкового договору не є безальтернативним та не визначає єдиним наслідком смерті одного з подружжя перехід права власності на все майно, що є предметом спірного Договору до іншої сторони правочину (набувача). Відповідно до ч. 1 ст. 1303 ЦК України, відчужувачем у спадковому договорі може бути подружжя, один із подружжя або інша особа. Статтею 1306\~Цивільного кодексу\~України передбачено\~особливості спадкового\~договору,\~однією зі\~сторін в\~якому є\~подружжя.\~Зокрема,\~предметом спадкового\~договору може\~бути майно,\~яке належить\~подружжю на\~праві спільної\~сумісної власності,\~а також\~майно,\~яке є\~особистою власністю\~будь-кого\~з подружжя. Також, спадковим договором може бути встановлено, що в разі смерті одного з подружжя спадщина переходить до другого, а в разі смерті другого з подружжя його майно переходить до набувача за договором. Згідно зі\~ст.\~215\~ЦК України,\~підставою недійсності\~правочину є\~недодержання в\~момент вчинення\~правочину стороною\~(сторонами)\~вимог,\~які встановлені\~частинами\~першою -\~третьою,\~п`ятою\~та\~шостою статті\~203\~цього\~Кодексу. Недійсним\~є правочин,\~якщо його\~недійсність встановлена\~законом (нікчемний\~правочин).\~У цьому\~разі визнання\~такого правочину\~недійсним судом\~не вимагається. У\~випадках,\~встановлених цим\~Кодексом,\~нікчемний правочин\~може бути\~визнаний судом\~дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частинам першою\~-\~третьою\~та п`ятою\~статті 203\~Цивільного кодексу\~України встановлено,\~що Зміст\~правочину не\~може суперечити\~цьому Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам. Особа,\~яка вчиняє\~правочин,\~повинна мати\~необхідний обсяг\~цивільної дієздатності. Волевиявлення\~учасника правочину\~має бути\~вільним і\~відповідати його\~внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Під час судового розсліду судом не встановлено будь-яких обставин, які б вказували на недійсність вчиненого між сторонами у даній справі правочину. Крім того, на момент укладення оспорюваного правочину сторони підтвердили домовленість і не мали жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даного договору, про що зазначено у тексті Спадкового договору (п.17). Спадковий договір укладено у письмовій формі із додержанням вимог про нотаріальне посвідчення, його положення не суперечать нормам діючого законодавства, а сам Договір виконувався сторонами, а отже відповідав меті його укладення та був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Вибір позивачами такого засобу захисту власних інтересів, як визнання правочину недійсним є недоцільними та необґрунтованим в контексті справи, що розглядається. Так, у разі виникнення у сторін сумнівів щодо трактування положення Договору, вони вправі звернутись до суду із вимогами про їх тлумачення. Крім того, за відсутності інших обставин, що на думку позивачів є підставами для визнання укладеного правочину недійсним та виходячи із їх суб`єктивного ставлення до деяких положень Спадкового договору, останні не позбавлені права на звернення до іншої сторони правочину та нотаріуса за внесенням відповідних змін або доповнень до положень Договору, які викликають сумніви, з метою їх конкретизації, що в свою чергу в повній мірі відповідало б принципам цивільного законодавства та ефективніше сприяло б захисту інтересів як відчужувачів (позивачів у даній справі) так і набувача (відповідача у даній справі). Проте, з матеріалів справи та з пояснення представників сторін, наданих у судовому засіданні, не вбачається, про вжиття стороною позивачів описаних вище заходів, направлених на усунення обставин, які на їх думку можуть порушувати їх права та інтереси у майбутньому. За викладених обставин, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості вимог [PERSON] і [PERSON] та вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні.

Outcome: dismissed