Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , просить шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 13травня 2010 року у Дорогівській сілські раді Галицького району Івано-Франківської області, актовий запис №7 розірвати, малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею, при розірванні шлюбу прізвище не змінювати. В обгрунтування позову посилається на те, що з 13 травня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Прожили разом п`ять років у злагоді та порозумінні. Однак, три роки тому відповідач повністю змінив поведінку відносно неї, почав неприязно ставитися. Відповідач перестав забезпечувати матеріально сім`ю, а це все привело до того, що вони розійшлися. Як одна сім`я не проживають уже більше трьох років. А тому, такі шлюбні відносини продовжувати не бажає, і вважає, що шлюб немає жодної потреби зберігати. 01.10.2019 року через канцелярію суду від позивачки надійшла заява в якій вона просить позов задовольнити, справу розглядати у її відсутність, строк на примирення з відповідачем не надавати, не заперечує щодо заочного рішення (а.с. - 71). Відповідач в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду неодноразово був повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. - 29, 39,53,62). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі сторін. У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. На підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13.05.2010 Дорогівською сільською радою Галицького району Івано-Франківської області, судом встановлено, що 13 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] Дорогівською сільською радою Галицького району Івано-Франківської області, актовий запис №7, зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] » (а.с. - 6). [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 15 вересня 2010 року Дорогівською сільською радою Галицького району Івано-Франківської області. (а.с. -7). Судом також встановлено, що на даний час сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо більше трьох років, а шлюб носить тільки формальний характер. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Таким чином, судом встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Суд вважає, що позов обґрунтований, а розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі наведеного, ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved