Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ), в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , посилаючись на наступне. Позивач є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу квартири. В спірній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] - син позивача, який не проживає в спірній квартирі з 2016 року, оскільки виїхав до іншої держави та до України не повертається. У зв`язку із викладеним позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги у повному обсязі. Додатково пояснила, що її син [PERSON] не проживає у вищевказаній квартирі більше 2 років у зв`язку із тим, що він проживає у Російській Федерації. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , протягом останніх 27 років. Сторони по цій справі є її сусідами з квартири № 16 . Зараз в цій квартирі ніхто не проживає протягом останніх трьох років. Сина позивача, тобто відповідача [PERSON] , вона останній раз бачила приблизно три роки тому. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2000 року. Сторони по цій справі є її сусідами з квартири № 16 . Син позивача, тобто відповідач [PERSON] , в цій квартирі не проживає більше двох років, вона останній раз бачила його приблизно три-чотири роки тому. Дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків, вислухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В. 25.09.2009 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24293696 від 29.10.2009 року. Згідно із копією довідки № 25897 від 29.11.2019 року, виданої Центром надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, станом на 29.11.2019 року в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач - [PERSON] , [INFO] , син позивача (відповідач по справі) - [PERSON] , [INFO] . Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. З показань свідків, які були допитані в судовому засіданні, вбачається, що син позивача, тобто відповідач [PERSON] , в спірній квартирі не проживає більше двох років. Вказані показання свідків, на думку суду, є послідовними та достовірними. Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає більше двох років без поважних причин, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 11 від 29.11.2019 року про сплату судового збору у сумі 768 грн. 40 коп. Разом з тим, позивач просила не стягувати з відповідача на її користь судові витрати, у зв`язку із чим суд вважає справедливим та розумним не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved