Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] за межі України без згоди батька, третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради. В обґрунтування позову представник [PERSON] вказала, що з 2009 року по 2011 рік [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. У теперішній час їй необхідно виїхати за межі території України разом з неповнолітньою дитиною з метою відпочинку та розширення кругозору дитини, однак відповідач не надає дозволу на виїзд дитини за кордон. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Зави про розгляд справи за його відсутності не надходило. В судове засідання представник третьої особи не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, просив вирішити справу відповідно до діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами та доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 09 лютого 2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народилася [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 122. Батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої 18.08.2015 року КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], і разом з нею проживає, зокрема, її донька [PERSON]. В позовній заяві позивач вказує, що неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, в той час як відповідач не бажає надавати дозвіл на виїзд їх дитини за кордон, хоча позивач зверталася до нього із проханням надати такий дозвіл. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не дає згоди на виїзд за кордон України його дитини [PERSON], [INFO], а такий тимчасовий виїзд дітей за кордон надасть дитині можливість духовного розвитку та відпочинку, і не позбавить дитину права спілкуватися з батьком, то суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за кордон без згоди батька дитини [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним квитанцією від 30.06.2015 року про сплату судового збору в сумі 243,60 грн., у зв'язку із чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму судових витрат в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved