Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. В обгрунтування позову посилається на те, що 23.09.2009 року розірвала шлюб із відповідачем [PERSON], та з того часу вона із сином [PERSON] проживають окремо від відповідача в селі Ситне Радивилівського району Рівненської області. Відповідач понад вісім років не спілкується із сином та позивачкою. Оскільки дитина повністю знаходиться на утриманні позивачки, відповідач не приймає участі у виховані сина та не сплачує аліменти на утримання дитини, діючи в інтересах дитини позивачка просить суд дозволити неодноразові тимчасові виїзди за кордон України. Позивачка [PERSON] заявлені позовні вимоги під час розгляду справи по суті підтримала повністю. Представник служби у справах дітей Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області [PERSON] не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила, що батько неповнолітнього [PERSON] не спілкується з сином з трьохрічного віку . За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області відповідач [PERSON] зареєстрованим чи знятим з реєстрації не значиться (а.с.16). Відповідач [PERSON] в судове засідання на судовий розгляд справи 18.07.2018 року не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку ч.11 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) (а.с. 25). Про причини неявки в суд відповідач [PERSON] не повідомив, заперечень проти позову суду не надав. Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач повідомлений належним чином про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, на судовий розгляд справи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав до суду відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Взявши до уваги пояснення позивачки, представника служби у справах дітей Радивилівської районної державної адміністрації Рівненської області, свідків, дослідивши письмові докази по справі та з'ясувавши інші обставини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з постановленням заочного рішення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.7) Згідно свідоцтра про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] від 23.12.2010 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 23.09.2009 року. Згідно інформаційної довідки органів місцевого самоврядування [PERSON] зареєстрована та постійно мешкає із своїм сином [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.8) Із довідок №5615000154 та №5615000022 від 28.10/2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено що фактичне місце проживання/перебування [PERSON] та [PERSON] [ADDRESS] Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] є активним учасником танцювального колективу, який запрошено для виступу за кордоном України. Від так, участь дитини у таких заходах буде сприяти її загальному розвитку (а.с.10). Згідно ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Діючи в інтересах дитини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з ст.141 ЦПК України, судові витрати, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем не заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь судові витрати по справі. Вважаючи на норми ст.13 ЦПК України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства (суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог), суд не стягує з відповідача, на користь позивача, судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved