Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду у власних інтересах та інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] Позовними вимогами є: - визнати за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS]; - вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS]; - вселити неповнолітню [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Позов обґрунтовано тим, що з 06.04.2001р. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі зі співвідповідачем [PERSON] Від цього шлюбу у них народилася дитина, [PERSON], [INFO] З 2001 року позивачі постійно проживали у квартирі [ADDRESS]. З цього ж року місце проживання дитини зареєстроване за цією адресою. Але сімейні відносини між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] не склалися, а тому рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 13.03.2013р. шлюб між ними було розірвано. 16.03.2013р. [PERSON] разом з дитиною, [PERSON], вийшли з дому для відвідання поліклініки, в якій дитина проходила лікування. А коли повернулися, то не змогли потрапити до квартири, оскільки замки на вхідних дверях були замінені, а двері ніхто не відчиняв. Всі речі позивачів, у тому числі, одяг та речі для навчання дитини, залишилися у квартирі. Пізніше відповідачі повідомили позивачці [PERSON], що у січні 2011 року вони зняли дитину з реєстрації, а квартиру приватизували та виставили на продаж. Судовим рішенням у справі за позовом позивачки було скасовано розпорядження відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради про передачу квартири у спільну сумісну власність співвідповідачу [PERSON] та [PERSON], а відповідне свідоцтво про право власності - визнане недійсним. У жовтні 2013 року ГУ Державної міграційної служби у Харківській області скасувало рішення відповідних територіальних підрозділів, якими у січні 2013 року було знято з реєстрації за спірною адресою дитини, [PERSON], та зареєстровано у [ADDRESS], - як такі, що порушують вимоги закону. Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25.10.2013р. [PERSON] було позбавлено батьківських прав у відношенні дитини, [PERSON] У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] підтримали позов. Позивачка додатково пояснила, що вона проживала за спірною адресою з 1995 року, коли почала відносини з відповідачем [PERSON] Також з ними проживала її донька від її першого шлюбу. Після того, як у березні 2013 року вона з донькою, [PERSON] не змогли потрапити до спірної квартири, вона була змушена проживати у квартирі, що знаходиться по вул.Основ'янській та яка належить її матері та старшій доньці. Відповідач [PERSON] заперечував проти позову, пояснивши, що позивачка зі своєю донькою від першого шлюбу дійсно з 1995 році проживали у спірній квартирі, за місцем його постійного проживання за його згодою. В цій квартирі також мешкали його батьки, які у весняно-літній сезон проживали на дачі. Коли їх спільна з позивачкою донька, [PERSON], пішла до школи, то з першого по четвертий клас вона проживала у [ADDRESS] у його батьків, які займалися з дитиною. Про те, що 16.03.2013р. позивачка з дитиною не змогли потрапити до квартири, він дізнався від самої позивачки, оскільки на той час проживав не у спірній квартирі, а у будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] також заперечував проти позову, посилаючись на те, що він разом з дружиною та сином, співвідповідачем у цій справі, [PERSON] проживали у спірній квартирі, коли у 1995 році син привів до них позивачку [PERSON], заявивши батькам про намір проживати з цією жінкою. Вони, як батьки, були проти, але не стали суперечити синові. У січні 2013 року, після того, як він побачив, що збільшилися суми комунальних витрат, йому стало відомо, що дитина зареєстрована у спірній квартирі. Він поговорив з сином та невісткою, позивачкою у цій справі, про необхідність сплатити борги з комунальних послуг. Але невістка відмовилась це робити, а син виписався з квартири та став проживати у будинку по вул..Галинській. Також син зняв з реєстрації у спірній квартирі дитину та зареєстрував її за своїм новим місцем проживання. Про те, що позивачі не змогли потрапити до квартири у березні 2013 року, йому нічого не відомо. Він гадав, що позивачка [PERSON] за власним бажанням разом з дитиною покинула квартиру та стала проживати за іншою адресою. Представник співвідповідачів [PERSON] заперечував проти позову, вважаючи його безпідставним. Представник третіх осіб, належно повідомлені про час та місце слухання справи, в судове засіданні не з'явилися. Про причини неявки у дане судове засідання представника ГУДМСУ в Харківській області суду невідомо, але раніше від нього надходила заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.87). Від представника служби у справах дітей надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та вирішення справи з урахуванням інтересів дитини. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], її батьком є [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а.с.10). Як вбачається з копії рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 13.03.2013р. у справі №646/1030/13-ц, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу з 06.04.2001р. Цим рішенням суду шлюб між ними було розірвано. Як зазначено у мотивувальній частині рішення, судом встановлено, що дитина, [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачкою (а.с.12). 29.08.2013р. Червонозаводським районним судом м.Харкова було ухвалене рішення у справі №646/4333/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Червонозаводського районного відділу у м.Харкові Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, третя особа: Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання незаконними дій, зобов'язання вчинити певні дії, скасування розпорядження про приватизацію майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру. Вказаним рішенням, з урахуванням ухвали суду від 19.11.2012р., було встановлено, що з 2001 року за згодою всіх наймачів у квартирі [ADDRESS] постійно проживали [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] , і їх донька мешкала разом з ними з 2001р. по 2007р.та з 2011р. по 16 березня 2013 року (а.с.13-15). Крім того, цим рішення було встановлено, що у січні 2013 року за заявою [PERSON], як батька неповнолітньої [PERSON] та її законного представника, Червонозаводський РВ у м.Харкові ГУДМСУ в Харківській області зняв дитину з реєстрації за адресою: [ADDRESS], а Київський РВ ГУДМСУв Харківській області 30.01.2013р. зареєстрував дитину за адресою: [ADDRESS], також на підставі заяви [PERSON] При цьому згоди на зняття дитини з реєстрації та реєстрацію за іншою адресою позивачка [PERSON] не надавала. Цим же судовим рішенням було скасовано розпорядження Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 18.02.2013р. №265-Ц2 про передачу спірної квартири у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON], та визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло №9-13-317712-Ц2 від 18.02.2013р. Вказане рішення суду було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.10.2013р. (а.с.16-18) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12.02.2014р. (а.с.113). Згідно з копією листа Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області від 14.10.2013р. №3/1-0-181 при проведенні перевірки цим органом було встановлено, що при здійсненні реєстрації місця проживання дитини, [PERSON], Київським РВ у м.Харкові ГУДМСУ у Харківській області та зняття з реєстрації місця проживання Червонозаводським РВ у м.Харкові ГУДМСУ в Харківській області були порушені вимоги Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у зв'язку з чим зазначені рішення територіальних органів ГУДМСУ в Харківській області підлягають скасуванню, а документи мають бути приведені у первинний стан, і після проведення необхідних процедур реєстрація місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], буде поновлена (а.с.19). Як вбачається з копії довідки №3503 від 12.11.2013р., виданої дільницею №59 КП «Жилкомсервіс», у спірній квартирі проживають та зареєстровані: [PERSON] - з 1974р., [PERSON] - з 1989 року та [PERSON], [INFO] - з 2001 року (а.с.20). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає позивачку, її колишнього чоловіка у дружніх відносинах з позивачкою, її колишнього чоловіка [PERSON] та їх доньку [PERSON]. У березні 2013 року позивачка разом з донькою не змогли потрапити додому у квартиру на [ADDRESS]. Після цього вони деякий час були змушені проживати у свідка, оскільки всі їхні речі залишилися у спірній квартирі. Свідок разом з позивачкою та дільничим інспектором міліції приходили до квартири, щоб забрати речі позивачів, але двері їм ніхто не відчинив, хоча свідок зробила висновок, що в квартирі хтось був, оскільки горіло світло. Таким чином, судом встановлено, що позивачі були вселені у спірну квартиру за згодою усіх членів сім'ї наймача [PERSON] З 2001 року і до 16.03.2013 року ця квартира була постійним місцем проживання позивачки [PERSON], а з 2001р. по 2007р.та з 2011р. по 16.03.2013р. - її неповнолітньої доньки [PERSON], яка зареєстрована за цією ж адресою. Оскільки рішенням суду про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] визначено, що дитина буде проживати разом з матір'ю, то місце проживання дитини визначається місцем проживання її матері. Будь-якого житла у власності позивачів немає. Також судом встановлено, що позивачі були позбавлені права користування спірним житловим приміщенням поза їх волею. Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються усупереч з призначенням цих прав або з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Статтею 65 ЖК України визначено, що Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Проаналізувавши всі докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, на які позивачі посилалися у своєму позові як на підставу позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved