Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ( далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), в особі представника Міроєвського Є.Є., звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 24 червня 2008 року. Звернувшись до суду з даним позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначає, що в порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов`язання за кредитним договором № б/н від 24 червня 2008 року належним чином не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, станом на 30 вересня 2019 року, відповідач має заборгованість у розмірі 646 782, 17 грн., яка складається з наступного: 5811,59 грн. - заборгованість за кредитом; 633 870,58 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 7100 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року з відповідача стягнуто заборгованість у розмірі 16 039,49 грн. Посилаючись на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 167 208,86 грн., яка складається з: 14,48 грн. - заборгованість за кредитом; 167 194,38 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 28 лютого 2019 року по 30 вересня 2019 року. Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2019 року справу прийнято до провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явилася, заявила клопотання про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог заперечувала. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (нова редакція) АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до фотокопії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 28 листопада 2017 року Барвінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] після реєстрації шлюбу отримала прізвище « [PERSON] ». Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року стягнуто з [PERSON] , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 24 червня 2008 року в розмірі 16039 грн. 49 коп., з них: 5 797, 11 грн. - заборгованість за кредитом, 7 302, 40 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1700 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом та пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 739, 98 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.12-13). Звертаючись до суду з позовною заявою представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14, 48 грн. та відсоткам за користування кредитом, за період часу з 28 лютого 2019 року по 30 вересня 2019 року. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, що передбачено ст. 13 ЦПК України . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. По - перше, щодо вимоги стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14, 48 грн. суд зазначає, що доказів виникнення у позивача права вимагати від відповідача повернення зазначеної суми боргу представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано. Крім того, варто відмітити, що вищезазначеним рішенням суду було встановлено розмір заборгованості за тілом наданого кредиту за кредитним договором від 24 червня 2008 року, яка становить - 5 797,11 грн. У зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Щодо вирішення позову в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, за період часу з 28 лютого 2019 року по 30 вересня 2019 року, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, що передбачено ст. 1049 ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 629, 525, 612 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18. Такий висновок узгоджується і з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на наведене суд вважає, що відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом б/н від 24 червня 2008 року. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні первісного позову АТ КБ «Приватбанк», так як позивачем вибраний неправильний спосіб захисту своїх порушених прав відповідно до ст. 16 ЦК України, оскільки згідно з судовим рішенням з відповідача було стягнута в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту та нарахованими відсотками на той час. Суд звертає увагу на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Отже, сукупність наведених доказів, наданих позивачем, та їх належна оцінка дають суду підстави для висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повністю. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судовий збір відшкодуванню позивачу не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed