Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON] пред'явив у суді позов до [PERSON] про стягнення 152314,60 грн. - суми боргу, 13332,70 грн. - трьох процентів річних. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що між сторонами у справі було укладено договір позики, що підтверджується відповідною розпискою. Як стверджує позивач за умовами розписки [PERSON] передав [PERSON] 19056,00 дол. США, що в еквіваленті за курсом (100,00 дол. США складає 799,30 грн.) становить 152314,60 грн. В обґрунтування правових підстав позову [PERSON] зазначив ст.ст. 1047, 1049 ЦК України. Причиною спору між сторонами стала відмова [PERSON] добровільно повернути отримані в борг від [PERSON] грошові кошти. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав з викладених підстав, просив позов задовольнити в повному обсязі. [PERSON] свого права на участь у судовому засіданні не використав, звернувся до суду із заявою у якій проти задоволення позову заперечував, просив розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними. Із урахуванням неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, суд за відсутності заперечень у позивача на підставі ст. 224 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу в порядку заочного провадження з ухваленням за наслідками розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову в задоволені позову виходячи з наступних підстав. В обґрунтування того, що між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору позики, [PERSON] послався розписку від 06.10.10 в якій дослівно зазначено: «Я, [PERSON] обязуюсь вернуть сумму 19056 (девятнадцать тысяч 56 долларов США) до 31 декабря 2010 года частями, по 5000 тысяч долларов в течении двух месяцев и остаток до 31.12.10». (а.с. 4). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зі змісту тексту наявної у матеріалах справи розписки не вбачається того, що [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти, які останній зобов'язався повернути. Виконаний під розпискою рукописний текст позивача: «Я, [PERSON] согласен с условиями погашения займа [PERSON]» не є належним та допустимим доказом, що підтверджує факт укладення між сторонами договору позики, оскільки не відноситься до тексу самої розписки та непогоджений із позичальником. У своїх запереченнях проти позову [PERSON] зазначив про те, що не підписував документ, що називається розписка, звідки він з'явився у [PERSON] йому невідомо, жодних грошових коштів від позивача він не отримував (а.с. 28, 29). У порушення обов'язку, визначеного ст. 60 ЦПК України, щодо доказування обставин справи, [PERSON] не надав суду доказів того, що представлена розписка була написана особисто [PERSON] на виконання укладеного між сторонами договору позики. Крім того, в матеріалах справи відсутні письмові докази які б дали можливість суду зробити висновок про те, що [PERSON] починаючи з 31.12.10 (строку закінчення виконання зобов'язань за розпискою) звертався до [PERSON] з вимогою повернути грошові кошти. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Досліджені у судовому засіданні відеозаписи розмов про невиконання з боку [PERSON] зобов'язань за розпискою не приймаються судом до уваги, оскільки не можуть бути належними засобами доказування, що підтверджують виникнення між сторонами правовідносин за договором позики. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Враховуючи те, що позивачем не було доведено під час судового розгляду справи факту виникнення між сторонами правовідношення на підставі договору позики, суд приходить до висновку про те, що позивач не набув за ним права вимоги. Таким чином, вимоги [PERSON] до [PERSON] про повернення грошових коштів за договором позики (розпискою) та нарахованих процентів є незаконними, безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного ст.ст. 509, 1046, 1047 ЦК України та

Outcome: dismissed