Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради (надалі «Відповідач»), в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON], право власності на спадкове майно, а саме частку в розмірі 16/100, що складає 16,27% домоволодіння по вул. Ясінських, 41а в м. Івано-Франківську, яке перебувало у власності спадкодавця. Позивачем подано заяву про розгляд справи у її відсутності, просила позов задоволити в повному обсязі. Представником відповідача подано заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Зокрема, як зазначила Позивач, 24.05.2015 року померла її матір [PERSON]. ( а.с.10) 21.11.2011 року [PERSON] на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме і на що за законом матиме право заповіла [PERSON], [INFO] ( а.с.11). 07.06.2016 року №1897 державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії , якою у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом згідно Ухвали суду від 23.01.2013 року на домоволодіння, яке знаходиться в м. Івано-Франківську, вул. Ясінська,41 відмовлено у звязку з відсутністю реєстрації права власності на дане домоволодіння. ( а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом додаткового до свідоцтва, виданого 15.10.2004 року за реєстром №1-2720 від 31.12. 2004 року спадкоємцем майна [PERSON], померлого 25.01.2004 року є дружина [PERSON], яка проживає в [INFO], до 1/2 частини спадкового майна. ( а.с.13 -14). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.11.2015 року спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла 24.05.2015 року є дочка [PERSON], [INFO] Спадщина складається з 1/2 частини домоволодіння в м. Івано-Франківську по вул. Ясінських, №41А. ( а.с.15). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.11.2015 року [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 будинку 41а по вул. Ясінських в м. Івано-Франківську. ( а.с.16). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 25.11.2015 року спадкоємцем спадкодавця [PERSON] являється [PERSON]. ( а.с.17). В позовній заяві Позивач зазначає, що проживала з матірю до дня її смерті у домоволодінні у м Івано-Франківську по вул. Ясінських,41а та після її смерті фактично вступила у спадщину і прийняла спадщину та володіє і управляє спадковим майном, продовжує проживати зі своєю сімєю. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23 січня 2013 року затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна. ( а.с.28-29). Позивач в позові зазначає, що після смерті матері [PERSON] вона успадкувала 2/3 частки (66,27%) домоволодіння по вул. Ясінських, 41а в м. Івано-Франківську. Однак державний нотаріус [PERSON] у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 25.11.2015 року серії НАС №605294 зазначила, що Позивач успадковує лише 1/2 частини зазначеного домоволодіння. Частину нерухомого майна, після затвердженої мирової угоди Івано-Франківським міським судом, а саме 16,27% спадкового майна [PERSON] не встигла зареєструвати у Івано-Франківському ОБТІ, не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна та виготовити на власне імя Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що їй належало на праві власності при житті. Позивач в позовній заяві зазначає, що державним нотаріусом [PERSON] неправильно внесені відомості про складові частини обєкта нерухомого майна, що успадковується розмір житлової площі зазначено у 44 кв.м., замість 60,9 кв.м., що в дійсності перебуває у власності спадкоємця [PERSON]. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює,що до 01.01.2012 року державна реєстрація права власності та право користування (сервітут) на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами,їх окремими частинами, права власності на обєкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводилося реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності ЗУ від 11.02.2010 року Про внесення змін до ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень та інших законодавчих актів України і підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Статтею 328 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що \~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків. Згідно\~ст.34 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року\~(з наступними змінами та доповненнями), нотаріуси, зокрема, вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину. Статтею 48, частиною 2 вказаного Закону\~визначено, що на підтвердження права на спадщину, права власності, посвідчення фактів, що громадянин є живим, про перебування його у певному місці, про прийняття на збереження документів видаються відповідні свідоцтва. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у\~статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою\~статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Частиною 1 статті 1268 визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Суд на підставі ст.ст.10,11,27,60 ЦПК України\~розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків. За ч.1,4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач по справі позов визнав. \~Оскільки є законні підстави для визнання за позивачем права власності на спадщину у порядку спадкування за заповітом, а визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов необхідно задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved