Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА» (надалі за текстом - відповідач 1), Публічного акціонерного товариства «Креді-Агріколь Банк» (надалі за текстом - відповідач 2), третя особа [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON] ), про визнання договору страхування недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що 25.09.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю транспортного засобу «Renault Sandero», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , та транспортного засобу «ЗАЗ-968», д.н.з. [NUMBER] , яким керував позивач. За даним страховим випадком відповідачем 1 було складено страховий акт № АХА 2171272 від 13.10.2016 року, сума страхового відшкодування була визначена в розмірі 45 588,89 грн на підставі рахунку з СТО за вибором [PERSON] . Після виплати страхового відшкодування у відповідача 1 виникло право зворотної вимоги до позивача в розмірі страхової виплати. Страхове відшкодування було виплачене на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 18955а6гк від 28 січня 2016 року (надалі за текстом - Договір), укладеного між відповідачем 1, відповідачем 2 та [PERSON] , вигодонабувачем за яким є відповідач 2. Позивач вважає, що Договір від імені вигодонабувача, яким є відповідач 2, не було підписано уповноваженою особою, оскільки в Договорі не зазначено таку особу, зокрема, її посаду, прізвище, ім`я та по батькові. Також зазначає, що при укладенні Договору було порушено права [PERSON] як страхувальника на вільне волевиявлення, зважаючи на відсутність можливості вибору страхової компанії та визначення умов договору страхування. Крім того, посилається на те, що умови Договору зобов`язують страхувальника для відновлення транспортного засобу та визначення розміру збитків при настанні страхового випадку, користуватися лише СТО офіційних дилерських центрів ПАТ «Рено Україна» та ТОВ «Ніссан Мотор Україна», що є обмеженням волевиявлення страхувальника, а також, зумовлює збільшення суми страхового відшкодування через завищені ціни. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати Договір недійсним. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2019 року [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА», Публічного акціонерного товариства «Креді-Агріколь Банк», третя особа [PERSON] , про визнання договору страхування недійсним передано за підсудністю Подільському районному суду міста Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2019 року справу передано для розгляду судді Гребенюку В.В. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 04 вересня 2019 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 28.10.2019 року до суду надійшов відзив відповідача 2 на позовну заяву. Представник відповідача 2 зазначив, що між відповідачем 2 та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого останньому надано кредит на придбання автомобіля «Renault Sandero». В період дії кредитного договору між [PERSON] , відповідачем 1 та відповідачем 2 було укладено Договір, за умовами якого було застраховано предмет застави - автомобіль «Renault Sandero». Представник відповідача 2 зауважив, що позивач посилається на те, що при укладенні Договору було порушено права [PERSON] , при цьому, негативні наслідки, нібито, настали для позивача. Оскільки позивачем не доведено належними доказами факт порушення його прав в результаті укладення Договору, просив суд відмовити у задоволенні позову. 15.11.2019 судом отримано відзив відповідача 1 на позовну заяву. Представник відповідача 1 зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 985 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Крім того, повідомив, що 07.04.2011 між відповідачем 1 та відповідачем 2 укладено Генеральний договір № ІМА-11-1/2011 про співробітництво, у якому визначено, що договори страхування - це трьохсторонні договори страхування, укладені між страховиком, страхувальником та банком, обов`язковою умовою яких є визначення банку вигодонабувачем у разі настання страхового випадку. На підтвердження повноважень осіб, якими було підписано Договір, представником відповідача 1 долучено до відзиву копії Генеральної довіреності № 391-15Д/РС від 10.12.2015 на представника відповідача 1 [PERSON] та копію нотаріальної довіреності від 20.03.2014 на строк у десять років на представника відповідача 2 [PERSON] , які уповноважують цих осіб на укладення договору добровільного страхування наземного транспорту. Також, представник відповідача 1 зазначив, що повідомлення про настання страхового випадку, визначення розміру завданих збитків та суми страхового відшкодування були здійснені у відповідності до умов Договору та вимог законодавства про страхування. При цьому, позивачем не підтверджено належними доказами факт порушення його прав при укладенні Договору. У зв`язку з наведеним, представник відповідача 1 просив відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. 02.12.2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача 1, яка за змістом повторює позовну заяву та не містить посилань на нові докази. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26 червня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, клопотань або заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 07.04.2011 між відповідачем 1 та відповідачем 2 укладено Генеральний договір № ІМА-11-1/2011 про співробітництво, в якому визначено, що договори страхування - це трьохсторонні договори страхування, укладені між страховиком, страхувальником та банком, обов`язковою умовою яких є визначення банку вигодонабувачем у разі настання страхового випадку (а.с. 99-106). 28.01.2016 року між відповідачем 1, відповідачем 2 та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 18955а6гк, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача),пов`язані з володінням,користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом «Renault Sandero», д.н.з. [NUMBER] . Згідно з п. 4 вказаного договору, вигодонабувачем є відповідач 2 (а.с. 8-18). Як вбачається з наданої позивачем копії Договору, п. 30 «Підписи сторін» має вигляд таблиці, що складається з 3 стовпчиків відповідно до кількості сторін. У стовпчику «вигодонабувач» зазначено в друкованому вигляді скорочену назву відповідача 2 та його юридичну адресу, під якими міститься відбиток печатки відповідача 2 та власноручний підпис без зазначення посади та особистих даних (а.с. 18). Як вбачається з копії посвідченої приватним нотаріусом КМНО Падалка Р.О. довіреності від 20.03.2014, строк дії якої встановлено до 20.03.2024 року, відповідачем 2 уповноважено [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , на підписання/укладення будь яких правочинів/договорів від імені відповідача 2 (а.с. 98). 25.09.2016 року сталася ДТП за участю автомобіля «Renault Sandero», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , та автомобіля «ЗАЗ-968», д.н.з. [NUMBER] , яким керував позивач, що підтверджується додатком до протоколу про адміністративне правопорушення - схемою ДТП (а.с. 29). Внаслідок ДТП автомобіль «Renault Sandero», д.н.з. [NUMBER] отримав пошкодження, у зв`язку з чим, [PERSON] звернувся до відповідача 1 з повідомленням про настання страхового випадку (а.с. 19-21). Як зазначено позивачем у позовній заяві та не заперечувались іншими учасниками справи, відповідачем 1 згідно з умовами Договору було виплачено страхове відшкодування в розмірі 45 588,89 грн. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 208 ЦК України, правочини, у письмовій формі 1 належить вчиняти правочини між юридичними особами, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. За визначенням статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі з дотриманням вимог до письмової форми правочину, встановлених цим Кодексом. Факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим полісом (сертифікатом). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Згідно зі ст. 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір укладений у встановленій законом письмовій формі, відповідно до вимог ст. 208 та ст. 981 ЦК України, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, про що свідчать підписи сторін. Відповідачем 2 у відзиві на позовну заяву підтверджено підписання даного договору уповноваженою особою, інші сторони Договору не висловлювали будь-яких сумнівів щодо справжності підпису або достатнього обсягу повноважень особи, що підписала договір від імені відповідача 2. Відповідачем 1 у відповідності до умов Договору та з дотриманням вимог законодавства було здійснено виплату страхового відшкодування. Так, відповідно до п. 25.1 Договору, страхове відшкодування виплачується страховиком згідно з Договором на підставі повідомлення про подію, письмової заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування і страхового акту, який складається страховиком. Згідно п. 25.10 Договору, при пошкодженні ТЗ внаслідок страхового випадку розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення ТЗ (Кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п. 25.11 Договору). Пунктом 15 Договору встановлену умови виплати страхового відшкодування - «На базі СТО за вибором Страховика». Відповідно до п. 25.11.1. Договору це означає, що при розрахунку розміру страхового відшкодування в Кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається виключно виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО офіційних дилерських центрів ПАТ «Рено Україна», ТОВ «Ніссан Мотор Україна» за вибором страховика. Відповідно до п. 24.1.1.1 Договору, повідомлення про подію надається страхувальником шляхом телефонного звернення до контакт-центру страховика або шляхом подачі заяви через офіційний сайт страховика. ДТП за участю позивача була зафіксована працівниками Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, складено протокол про адміністративне правопорушення. До матеріалів позовної заяви долучено копію повідомлення [PERSON] про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заяву на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Натомість, позивачем не було надано будь яких доказів на підтвердження підстав недійсності Договору, а відтак і не обґрунтовано порушення його прав при укладенні Договору, стороною якого він не є. У позовній заяві позивач посилається на те, що в момент вчинення правочину було порушено право [PERSON] на вільне волевиявлення, тобто, надає пояснення щодо суб`єктивного ставлення [PERSON] до укладення Договору. При цьому, позивач не пояснює, які негативні наслідки настали для [PERSON] внаслідок укладення Договору, а сам [PERSON] не заявляє про порушення його права на вільне волевиявлення в момент укладення Договору. Водночас, відповідно до змісту позовної заяви, внаслідок укладення Договору негативні наслідки нібито настали для позивача - останній не погоджується з кошторисом збитків за результатами ДТП щодо вартості запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт на відновлення пошкодженого ТЗ. З огляду на викладене, а також враховуючи, що незгода із кошторисом відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ не є підставою для визнання Договору недійсним, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів введення ані порушення його прав при укладенні Договору, ані існування будь-яких підстав для визнання Договору недійсним. За приписами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed