Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

[PERSON] у квітні 2021 року звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» (далі - ДП «ЛДЗ «ЛОРТА») ненараховану та невиплачену заробітну плату в розмірі 227663,45 грн., з урахуванням ПДФО і ВЗ, а також компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по грудень 2020 року станом на березень 2021 року в сумі 119610,49 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона працювала на ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», в тому числі з 24.05.2006 року інженером з організації та нормування праці першої категорії гальванічного цеху 002, з 06.02.2017 року провідним інженером з організації та нормування праці гальванічного цеху 002 відділу 565, а з 09.04.2019 року начальником відділу організації праці та заробітної плати 565. 14.12.2020 року відповідно до наказу №372-к вона була звільнена з роботи на підставі ч.3\~ст.38 КЗпП України. Вважає, що відповідач протягом 2008 2020 рр. порушував її право на оплату праці, встановивши розмір посадового окладу нижчий, ніж гарантований галузевими угодами. Зазначає, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» створено відповідно до наказу Міністерства промислової політики України від 29.07.1998 р. №261 на базі майна госпрозрахункових структурних підрозділів Державного концерну «Лорта» і таке входить до переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації. Оскільки ДП «ЛДЗ «Лорта» є державним оборонним підприємством, то на нього поширюється дія Галузевої угоди. Так, з 2008 року на підприємстві діяла Галузева угода на 2008-2009 роки між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей «Металіндустрія-Україна» та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів, а з 2010 року Галузева угода на 2010-2011 роки, укладена між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та машинообробки, суднобудування та оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів. Відповідно до положень вказаної Галузевої угоди на 2008-2009 роки мінімальний посадовий оклад інженера з організації та нормування праці першої категорії, у її випадку, з січня 2008 року по вересень 2016 року, мав бути розрахований таким чином: мінімальна заробітна плата X 1,25 (співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки) X 1,35 (мінімальний посадовий оклад техніка без категорії, що дорівнює місячній тарифній ставці робітника третього розряду третьої сітки згідно з Додатком №1 до Галузевої угоди) X 1,64 (мінімальний коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадового окладу провідного інженера із стандартизації до посадового окладу техніка згідно з Додатком №2 до Галузевої угоди). Такі коефіцієнти для розрахунку посадового окладу були передбачені і наступною Галузевою угодою на 2010-2011 роки. Також вказує на те, що з вересня 2016 року на правовідносини між нею та роботодавцем поширюється дія Міжгалузевої угоди у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіолектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016-2020 р.р., положень якої щодо нарахування їй заробітної плати роботодавцем також не дотримано. Відповідно до п. 5.1.1. Міжгалузевої угоди встановлено, що на період до законодавчого встановлення реального прожиткового мінімуму, співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш як 1 до 1,5. Установлено мінімальні коефіцієнти співвідношень місячних тарифних ставок робітників першого розряду з нормальними умовами праці до законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати згідно з Додатком №1 до Міжгалузевої угоди, тобто з коефіцієнтом 1,35. Також, відповідно до Додатку №2 Міжгалузевої угоди, мінімальний коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадового окладу інженера з організації та нормування праці першої категорії та провідного інженера з організації та нормування праці до посадового окладу техніка становить 1,64, а мінімальний коефіцієнт міжпосадового співвідношення посадового окладу начальника відділу організації праці та заробітної плати до посадового окладу техніка становить 2.0. Оскільки діючим законодавством не встановлено реального прожиткового мінімуму, то всі розрахунки передбачені Міжгалузевою угодою та додатками до неї повинні здійснюватися виключно виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, проте відповідач як розрахункову величину протиправно використовував прожитковий мінімум, що призвело до ненарахування і невиплати їй заробітної плати за період з січня 2008 року по грудень 2020 року. Крім цього просить стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Позивачем подано розрахунки, згідно яких розмір недорахованої заробітної плати становить 227663,45 грн., а розмір компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати 119610,49 грн. З огляду на зазначене, просить позов задоволити. Ухвалою суду від 28.04.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк представник відповідача [PERSON] подала суду відзив на позовну заяву, який отриманий судом 07.06.2021 року, в якому проти позову заперечує, вважаючи такий необґрунтованим та безпідставним. Зокрема, вказує на те, що Міжгалузева угода 2016-2020 роки, на яку покликається позивач не поширює свою дію на діяльність відповідача, так як не була підписана ні відповідачем ДП «ЛДЗ «Лорта», ні його засновником ДК «Укроборонпром». Також зазначає, що позивач посилаючись на Міжгалузеву угоду на 2016-2020 роки, за розрахункову величину взяла мінімальну заробітну плату, а не прожитковий мінімум, що призвело до неправильних розрахунків. Окрім цього додатково вказує, що позивач пропустила строк звернення до суду із позовною вимогою про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. За наведених обставин просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 11.06.2021 року було вирішено проводити розгляд справи з повідомленням сторін. Позивач 14.06.2021 року подала до суду відповідь на відзив, у якому вказує на безпідставність заперечень відповідача проти позову. Зазначила, що підписантами Міжгалузевої угоди є сторони: профспілкова сторона, суб`єктами якої є всеукраїнські профспілки та їх об`єднання, що діють у межах певного виду або кількох видів економічної діяльності та Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Фонд державного майна України. Оскільки Міжгалузева угода підписана Міністерством економічного розвитку і торгівлі України як правонаступником Міністерства промислової політики України, чиї повноваження визнав директор ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» та його трудовий колектив, то ця Міжгалузева угода поширює свою дію на відповідача. Зауважила, що ДК «Укроборонпром» не має повноважень на укладання Міжгалузевої угоди, тому і не підписував її. Щодо строків позовної давності позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати зазначає, що компенсація за несвоєчасно виплачену плату є складовою частиною заробітної плати, тому на вимоги про стягнення такої строк позовної давності не поширюється. Оскільки день фактичного розрахунку з нею не настав, вважає, що відлік строку позовної давності не почався. У судове засідання 22.10.2021 року позивач не з`явилася, натомість подала суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, що суд з огляду на положення ч.3\~ст.211 ЦПК України\~вважав за можливе. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, не направив в судове засідання свого представника, тому суд, враховуючи положення ст.223 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу за його відсутності. Дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, доводи сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1, 2\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 24.05.2006 року працювала у ДП «ЛДЗ «Лорта», в тому числі з 24.05.2006 року інженером з організації та нормування праці першої категорії гальванічного цеху 002, з 06.02.2017 року провідним інженером з організації та нормування праці гальванічного цеху 002 відділу 565, а з 09.04.2019 року начальником відділу організації праці та заробітної плати 565, а 14.12.2020 року відповідно до наказу №372-к була звільнена з роботи на підставі\~ч.3\~ст.38 КЗпП України\~за власним бажанням (а.с. 18-19). Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94\~КЗпП України визначено, що\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Дані положення кореспондуються зі ст.1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (далі Закон № 108). Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються КЗпП України, Законом № 108\~та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.1\~ст.2 Закону № 108\~основною заробітною платою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. За положеннями\~ст.96\~КЗпП України і ст.6 Закону № 108\~основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або органом, уповноваженим власником, згідно з професійними стандартами (кваліфікаційними характеристиками) за погодженням із виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником). Згідно із\~ст. 97 КЗпП України\~оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Аналогічні за змістом положення містяться в ст.15 Закону № 108. Згідно із абз. 4 ч.1\~ст.5 Закону № 108, організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод. Відповідно до ч.1\~ст.14 цього Закону, договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Отже, встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов`язковим для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії угоди. Відповідно до\~ст.22 Закону № 108 суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди»\~визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Цим Законом також передбачено, що умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод (ч.2 ст.5), а галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (ч. 3 ст. 8). Як встановлено судом, ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним оборонним підприємством і на нього поширювалась дія Галузевої угоди на 2008-2009 роки між Міністерством промислової політики України, Фондом державного майна України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств машинобудівної та металообробної галузей «Металіндустрія-Україна» та профспілками автомобільного та сільськогосподарського машинобудування, машинобудівників та приладобудівників, космічного та загального машинобудування, радіоелектроніки та машинобудування, лісових галузей, машинобудування та металообробки, суднобудування, оборонної промисловості, енергетики та електротехнічної промисловості, атомної енергетики і промисловості України, що об`єдналися для ведення колективних переговорів (а.с. 31-38). Відповідно до 5.1.1. Галузевої угоди, сторони домовилися: установити на підприємствах мінімальні коефіцієнти співвідношень місячних тарифних ставок робітників першого розряду з нормальними умовами праці до законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати згідно з Додатком №1. Зберігати співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш як 1 до 1,25. Згідно із п. 5.1.2. Галузевої угоди установлено мінімальний посадовий оклад техніка без категорії на рівні місячної тарифної ставки робітника третього розряду третьої сітки відповідних галузей. Відповідно до п. 5.1.3. Галузевої угоди установлено мінімальні коефіцієнти міжпосадових співвідношень місячних посадових окладів керівників, професіоналів і фахівців підприємств до посадового окладу техніка згідно з Додатком №2 до Угоди. Додатком №1 до Угоди на 2008-2009 роки встановлено мінімальні коефіцієнти співвідношень місячних тарифних ставок робітників першого розряду з нормальними умовами праці виробничих об`єднань і підприємств машинобудування до законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати для робітників, зайнятих на інших роботах, безпосередньо не зв`язаних з основним характером діяльності підприємства, даний коефіцієнт становить 1,25 (а.с. 51). Додатком № 2 до Угоди на 2008-2009 роки встановлено мінімальні коефіцієнти міжпосадових співвідношень місячних посадових окладів керівників, професіоналів і фахівців підприємств машинобудування до посадового окладу техніка, згідно якої наведений коефіцієнт для інженерів з організації та нормування праці, з охорони праці І категорії становить 1,64 (а.с. 51-52). У 2010-2011 роках була укладена нова Галузева угода на 2010-2011 роки, між тим судом встановлено, що коофіцієнти для розрахунку посадового окладу працівників, які зазначені в угоді не відрізняються від тих, які були передбачені Галузевою угодою на 2008-2009 роки. Судом також встановлено, що з вересня 2016 року на ДП «ЛДЗ «Лорта» діяла Міжгалузева угода у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіолектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016-2020 роки (а.с. 54-65). Згідно Міжгалузевої угоди, встановлено на підприємствах, на період до законодавчого встановлення реального прожиткового мінімуму, співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш як 1 до 1,5. Установлено мінімальні коефіцієнти співвідношень місячних тарифних ставок робітників першого розряду з нормальними умовами праці до законодавчо визначеного розміру мінімальної заробітної плати згідно з Додатком №1 до угоди (п.5.1.1). Відповідно до п. 5.1.2 Міжгалузевої угоди установлено\~ мінімальний посадовий\~ оклад техніка без категорії на рівні місячної\~ тарифної ставки робітника третього розряду третьої сітки відповідних галузей та п. 5.1.3 установлено \~ мінімальні коефіцієнти міжпосадових співвідношень місячних посадових окладів керівників, професіоналів і фахівців підприємств до посадового окладу техніка згідно з Додатком № 2 до угоди». Додатком №1 до Угоди на 2016-2020 роки встановлено мінімальні коефіцієнти співвідношень місячних тарифних ставок робітників І розряду з нормальними умовами праці на підприємствах машинобудування, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості - для працівників третього розряду, даний коефіцієнт становить 1,35 (а.с.62). Додатком №2 до Угоди на 2016-2020 роки встановлено мінімальні коефіцієнти міжпосадових співвідношень місячних посадових окладів керівників, професіоналів і фахівців на підприємствах машинобудування, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості до посадового окладу техніка, згідно якої наведений коефіцієнт для провідного інженера з організації та нормування праці становить 1,64 (а.с. 63-64), а коефіцієнт для начальника відділу організації праці та заробітної плати 2,00 (а.с.64). Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача, наведені у відзиві, що Міжгалузева угода, на яку посилається позивач, не поширює свою дію на діяльність відповідача, так як не була підписана ні відповідачем ДП «ЛДЗ «Лорта», ні його засновником ДК «Укроборонпром», з огляду на наступне. Соціальний діалог здійснюється на національному, галузевому, територіальному та локальному (підприємство, установа, організація) рівнях та тристоронній або двосторонній основі. Інтереси роботодавця в галузевій (міжгалузевій) угоді представлені суб`єктом сторони роботодавців або сторони органів виконавчої влади. (ч. 1 ст.4 Закону України «Про соціальний діалог в Україні»). Тобто підписантами Міжгалузевої угоди є сторони: Профспілкова сторона, суб`єктами якої є всеукраїнські профспілки та їх об`єднання, що діють у межах певного виду або кількох видів економічної діяльності та Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Фонд державного майна України. Зі сторони профспілок Міжгалузева угода підписана Спільним представницьким органом всеукраїнських репрезентативних профспілок машинобудівного і оборонно- промислового комплексів України (СПО МОК України) в особі профспілок: працівників автомобільного та сільськогосподарського машинобудування; працівників енергетики та електротехнічної промисловості; працівників космічного та загального машинобудування; працівників лісових галузей; машинобудівників та приладобудівників; працівників машинобудування та металообробки; працівників радіоелектроніки та машинобудування; працівників суднобудування; працівників текстильної та легкої промисловості. Згідно з ч.3 ст.3 Закону України «Про колективні договори і угоди» сторонами угоди на галузевому рівні є власники, об`єднання власників або уповноважені ними органи і профспілки чи об`єднання профспілок або інших представницьких організацій трудящих, які мають відповідні повноваження, достатні для ведення переговорів, укладення угоди та реалізації її норм на більшості підприємств, що входять у сферу їх дії. Первинна профспілкова організація відповідача є організаційною ланкою «Професійної спілки працівників радіоелектроніки та машинобудування України» і у своїй роботі керується Міжгалузевою угодою, що підтверджує також Довідка від 07.05.2021 року №17 Професійної спілки працівників радіоелектроніки та машинобудування України, Свідоцтво №РЕ-11-11 та лист Львівської обласної організації профспілок працівників радіоелектроніки та машинобудування України від 10.03.2021 року №9. 25.05.2016 року та ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» було укладено Колективний договір на 2016-2020 року, який було зареєстровано 21.06.2016 року за номером 159. Колективний договір укладений між роботодавцем в особі директора ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» [PERSON] та найманими працівниками ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» в особі профспілкового представника голови профкомітету первинної профспілкової організації Ревули Зіновія Ярославовича. Колективний договір поширюється на всіх працівників Відповідача, незалежно від їх участі в профспілці (п. 1.3. Колективного договору). Відповідно до п.3.1.1. Колективного договору основою організації оплати праці є тарифна система, яка включає: тарифні сітки; тарифні ставки; схеми посадових окладів; тарифно-кваліфікаційні характеристики. Згідно з п.3.3. Колективного договору конкретні розміри тарифних ставок (посадових окладів) установлюються штатним розписом, виходячи із міжкваліфікаційних співвідношень для встановлення рівня тарифних ставок робітникам згідно з Додатком №1 до Галузевої угоди між Міністерством промислової політики та профспілкою робітників радіоелектроніки та машинобудування України. Тобто, сторони самі для себе визначили та погодились, що на них поширюються Галузеві угоди між Міністерством промислової політики та профспілкою робітників радіоелектроніки та машинобудування України. Указом Президента України від 31 травня 2011 року установлено, що правонаступником Міністерства промислової політики України в частині формування та реалізації промислової політики є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України. 23 березня 2014 року Кабінет Міністрів України постановив реорганізувати Міністерство промислової політики шляхом приєднання до Міністерства економічного розвитку і торгівлі. Оскільки Міжгалузева угода підписана Міністерством економічного розвитку і торгівлі України як правонаступником Міністерства промислової політики України, чиї повноваження визнав директор ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» та його трудовий колектив, то ця Міжгалузева угода поширює свою дію на Відповідача. Кожне підприємство за своєю основною діяльністю віднесено до певної галузі та до відповідного КВЕДУ. На відповідну галузь господарства України так чи інакше впливає відповідне галузеве міністерство, яке є регуляторним органом і таке міністерство є стороною соціального діалогу, підписантом Міжгалузевої угоди. Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Законодавством не визнається обов`язковою умовою дії Міжгалузевої угоди її підписання кожним окремим підприємством чи засновником такого підприємства. Таким чином, враховуючи суб`єктів, які підписали дану угоду, з огляду на галузеву приналежність ДП «ЛДЗ «Лорта», що відповідає галузям промисловості, в сфері яких діє угода, відповідач підпадає під дію даної Міжгалузевої угоди. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.07.2018 року у справі №152/1527/13-ц. Крім того, з відповіді на звернення [PERSON] до Первинної профспілкової організації об`єднаних профспілкових організацій підприємств «Лорта» №31 від 04.10.2021 року (а.с.189) вбачається, що на ДП «ЛДЗ «Лорта» діє Міжгалузева угода у сферах машинобудування, металообробки, електротехніки, радіоелектроніки, приладобудування, суднобудування, деревообробної та паперової, легкої та текстильної промисловості України на 2016-2020 р.р., яка була впроваджена на підприємстві наказом директора ДП «ЛДЗ «Лорта» №6 від 23.01.2017 року (а.с.188). В подальшому посадові оклади, тарифні ставки працівників мали бути розраховані на підставі вимог Міжгалузевої угоди, що підтверджується наказом №6 від 11.01.2018 року (а.с.187). Таким чином, накази №6 від 23.01.2017 року та №6 від 11.01.2018 року містять посилання на Міжгалузеву угоду на 2016-2020 роки, видані з метою виконання цієї угоди і поширення визначених угодою умов оплати праці на працівників підприємства, що, у свою чергу, підтверджує, що відповідач зобов`язувався виконувати умови Міжгалузевої угоди повністю. Щодо висновку науково-правової експертизи, то слід зазначити, що він втілює у собі наукове бачення експерта, у тому числі щодо застосування норм права, носить рекомендаційний характер та підлягає оцінці у сукупності із іншими доказами у справі (а.с.84-95). Щодо покликання представника відповідача, що дані коефіцієнти слід застосовувати по відношенню до прожиткового мінімуму, який є розрахунковою величиною при визначенні посадового окладу позивача, а не мінімальна заробітна плата, то суд вважає такі безпідставними і не приймає до уваги, виходячи з наступного. Статтею 3 Закону України «Про оплату праці»\~визначено, що мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Визначення прожиткового мінімуму наведене у ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», згідно якої прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. За змістом п.5.1.1 Міжгалузевої угоди співвідношення між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та мінімальною тарифною ставкою робітника першого розряду третьої сітки не менш як 1 до 1,5 встановлено до законодавчого встановлення реального прожиткового мінімуму. Також слід зауважити, що в Галузевих угодах на 2008-2009 роки і 2010-2011 роки та Міжгалузевій угоді на 2016-2020 роки, так і у всіх додатках до них, конкретно зазначено співвідношення між встановленими коефіцієнтами та мінімальною заробітною платою. Розмір прожиткового мінімуму щороку затверджується Верховною Радою України у Законі України «Про Державний бюджет» на відповідний рік. На час спірних правовідносин і на даний час законодавством не визначено поняття «реальний прожитковий мінімум» і не встановлено його розмір, як це передбачено п.5.1.1 Міжгалузевої угоди. Таким чином, розрахунковою величиною при визначені посадового окладу позивача є мінімальна заробітна плата, а застосування відповідачем як розрахункової величини прожиткового мінімуму є необґрунтованим, оскільки прожитковий мінімум та реальний (фактичний) прожитковий мінімум, є різними поняттями. Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.7-11) недоплачена їй відповідачем заробітна плата за період з січня 2008 року по грудень 2020 року становить 227663,45 грн., чого, виходячи з наведених обставин і їх законодавчого регулювання, відповідачем не спростовано. Разом з цим, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» визначено, що\~ компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно із ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктами 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ\~від 21.02.2001р.\~№159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Згідно долученого до матеріалів справи позивачем розрахунку суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати (а.с. 12-15), який не спростовано відповідачем, така з січня 2008 року по грудень 2020 року станом на березень 2021 року становить 119610,49 грн. Також суд не приймає до уваги покликання представника відповідача щодо пропущення позивачем строку звернення до суду із позовною вимогою про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, виходячи з наступного. Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 223 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем (пункт 1 резолютивної частини рішення). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі №446/509/16-ц. Пунктом 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, визначаючи суми заробітної плати до стягнення з відповідача, суд визначає такі без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цих сум відповідно до законодавства України. За наведеного та враховуючи, що відповідачем порушено трудові права позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, а також те, що у визначені законодавством строки ДП «ЛДЗ «Лорта» не виплатило позивачу заробітну плату у належному розмірі, суд дійшов висновку, що позов є підставним і підлягає задоволенню, тому з ДП «ЛДЗ «Лорта» на користь позивача необхідно стягнути недораховану та недоплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по грудень 2020 року у розмірі 227663,45\~грн.\~та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за вказаний період у розмірі 119610,49 грн., без урахування податків та інших обов?язкових платежів. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір в розмірі 3472,74 грн., від сплати\~якого позивач\~була звільнена, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved