Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (надалі за текстом - відповідач), про стягнення грошових коштів. З урахуванням уточнень, позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.10.2013 р. між фізичною особою - підприємцем [PERSON] (надалі за текстом ФОП [PERSON]) та відповідачем було укладено договір банківського рахунку № [NUMBER]. Згідно виписки по рахунку [NUMBER] станом на 17.02.2015 р. залишок коштів на рахунку складає 1 514 857 грн. 75 коп. 22.01.2015 р. між позивачем та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги. За даним договором позивач отримав право вимагати у відповідача повернення коштів внесених на рахунок у розмірі 189 357 грн. 22 коп. 22.02.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення частини коштів, які знаходяться на відкритому рахунку [NUMBER], проте відповідачем не було відредаговано на дану вимогу, у зв'язку з чим звернувся до суду за захистом порушеного права. В судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, надала до суду письмові заперечення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, 16.10.2013 р. між ФОП [PERSON] та відповідачем було укладено договір банківського рахунку № [NUMBER] (а.с. 3 - 5). 22.01.2015 р. між позивачем та ФОП [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги. За даним договором позивач отримав право вимагати у відповідача повернення коштів внесених на рахунок у розмірі 189 357 грн. 22 коп. (а.с. 6-8). 22.02.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення частини коштів, які знаходяться на відкритому рахунку [NUMBER] (а.с. 9 - 10). На підставі Постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 р. № 96 ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» було віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням № 29 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.02.2015 р. в Банку запроваджено тимчасову адміністрацію на період з 13.02.2015 по 13.05.2015 року (включно) (а.с. 40 - 41). Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 93 від 30.04.2015 року було продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» по 11.06.2015 року (включно) (а.с. 59), що не заперечувалось сторонами. Постановою Правління Національного банку України від 22.01.2015 р. № 48/БТ «Про віднесення ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю Банку» було встановлено, що з дня прийняття цієї постанови для Банку встановлюється обмеження щодо не допущення проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, крім договорів, укладених до набрання чинності цієї Постанови, умовами яких передбачено поповнення вкладів фізичних осіб за рахунок відсотків (а.с. 37 - 39). Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема , є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а правилами ч. 1 ст. 22 цього Кодексу встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, що може бути спростована лише нормою закону чи встановлена судом. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - це юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань. Банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які надають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів. За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідачем не наведено, а судом не встановлено, підстав для визнання нікчемним договору про відступлення права вимоги 22.01.2015 р., укладеного між позивачем та ФОП [PERSON], відповідачем також не надано доказів, які б свідчили, що зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Одночасно, в силу положень ч. 3 ст. 228 ЦК України, питання недійсності правочину у разі недодержання вимоги щодо його відповідності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам вирішується виключно судом. До суду, відповідного рішення про визнання недійсним договору договору про відступлення права вимоги 22.01.2015 р., укладеного між позивачем та ФОП [PERSON], не надано, про існування таких судових рішень ні суду, ні сторонам не відомо. З огляду на вищезазначені положення закону, посилання представника відповідача на нікчемність договору про відступлення права вимоги 22.01.2015 р., укладеного між позивачем та ФОП [PERSON], безпідставні. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. З огляду на що, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України від 23.02.2012 р. № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини. Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладники - це фізичні особи (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), які уклали або на користь яких укладено договори банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або які є власниками іменного депозитного сертифіката У відповідності до п. 16 ст. 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовнонеплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Враховуючи вищезазначені судом положення чинного законодавства, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Згідно з ч. ч. 2, 3, 5 ст. 27 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку форму повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи з сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Частиною 2 ст. 28 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти. У відповідності до ч. 5 6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. ст. 57 - 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, з огляду на встановлений законом порядок виплати коштів вкладнику в період дії тимчасової адміністрації та в процесі ліквідації банку, на основі з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердженню, а тому підлягають залишенню без задоволення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed