Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати поважною причину пропуску, поновити строк звернення до суду та визнати недійсним договір дарування від 06.06.2009 року укладений в місті Городище, між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу, Черкаської області [PERSON], реєстраційний номер 312, застосувавши наслідки недійсності нікчемного правочину. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивачі зазначили, що вони являються рідними дочками померлого 11.05.2013 року [PERSON]. У листопаді 2015 року їм стало відомо, що 06.06.2009 року, батько відповідача - [PERSON], незаконно, шляхом дарування відчужив житловий будинок № 3 по вулиці Симиренка в селі Мліїв Городищенського району, що являвся спадком майном батька позивачів [PERSON] та його брата, бать відповідача [PERSON] Даний будинок брати успадкували після смерті свого батька [PERSON], який помер 16.04.2003 року. У зазначеному будинку раніше проживали [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та їх два сина: [PERSON]І та [PERSON]. Після смерті у 2002 році [PERSON], разом із батьком [PERSON], до дня його смерті у 2003 році, проживав його син [PERSON], який був офіційно зареєстрований за вище зазначеною адресою та займався веденням спільного господарства зі своїми батьками. [PERSON] скориставшись ідентичністю свого прізвища, ім'я та по батькові з прізвищем, ім'ям та по батькові спадкодавця, померлого в 2003 році батька [PERSON], шляхом шахрайських дій, від імені покійного, у приватного нотаріуса Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області 06.06.2009 року, посвідчив договір дарування будинку № 3 по вулиці Симиренка в селі Мліїв Городищенського району Черкаської області, на користь свого сина [PERSON], на підставі чого виселив батька позивачів [PERSON] з даного будинку. В звязку з викладеним, вважають що вказаний правочин повинен бути визнаний недійсним у зв'язку з тим, що на момент його вчинення було порушено акти цивільного законодавства. У судовому засіданні, представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, покладаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити, вказавши, що його довірителькам [PERSON] та [PERSON] у 2015 році стало відомо, що шляхом шахрайських дій у 2009 році, їхнього батька [PERSON] було виселено з домоволодіння по вулиці Симиренка, 3, що у селі Мліїв Городищенського району, а саме, його старший брат [PERSON], скориставшись тяжкою хворобою свого брата [PERSON], незаконним шляхом заволодів вказаним домоволодінням. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, вказавши, що в спірному будинку проживали [PERSON] і [PERSON] та їх сини [PERSON] і [PERSON] При оформленні права власності на будинок у 1989 році, за спільним рішенням, відповідне свідоцтво було видане на батька відповідача [PERSON] Після смерті батьків, у будинку певний час проживав [PERSON], однак, у 2007 році він переїхав у будинок по вул. Черняховського, 6 у м. Городище, де й проживав майже до смерті, оскільки помер у лікарні. 06.06.2009 року [PERSON] подарував будинок по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району, своєму синові [PERSON] При укладенні договору дарування, сторони надали відповідні документи нотаріусу. Станом на 1989 рік, коли видавалося свідоцтво про право власності, існував відповідний порядок, що на обєкт нерухомості видається свідоцтво про право власності, яке підлягає реєстрації в БТІ. До вказаного часу, представник сільської ради міг надавати інформацію - хто являється власником домоволодіння, однак після цього часу, надавати таку інформацію було поза межами компетенції сільської ради. Відповідно до порядку вчинення нотаріальних дій, обовязок нотаріуса встановити особу, яка є власником домоволодіння, що у його власності перебуває майно та що дана особа може вчиняти нотаріальні дії. Стверджують, що будинок по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв належав [PERSON] батькові відповідача, в звязку чим, у позові слід відмовити. Третя особа, без самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Городищенського районного нотаріального округу [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не зявилися. При цьому, представник подала до суду клопотання про слухання справи без участі третьої особи, проти задоволення позову не заперечували. Вислухавши сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. На обґрунтування заявлених вимог, позивачами надано наступні докази: - документи, які підтверджують, що позивачі [PERSON] та [PERSON], є доньками [PERSON]; - свідоцтво про розірвання шлюбу від 11.07.2002 року між [PERSON] та [PERSON]; - довідка № 53 про причину смерті [PERSON], що помер 11.05.2013 року.; - договір дарування від 06.06.2009 року, відповідно якого, [PERSON] (дарувальник) подарував, а [PERSON] (обдаровуваний) прийняв у дар житловий будинок, що розташований по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, на земельній ділянці розміром 0,15 га . Згаданий житловий будинок належить дарувальнику на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Городищенської районної ради від 20.09.1989 року, № б/н, зареєстрованого у БТІ м. Городище у книзі № 4, р. № 804 (а.с. 15). Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу [PERSON]; - довідка № 2070 від 01.10.2015 року виконкому Мліївської сільської ради про те, що згідно записів по господарської книги № 12-V на 2001-2005 роки, по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району Черкаської області був зареєстрований і проживав до дня смерті 16.04.2003 року [PERSON], [INFO].; - витяг з погосподарської книги № 12-V на 2001-2005 року в. Симиренка, в. Артема, де мається список членів домогосподарства [PERSON], [INFO], що помер 16.04.2003 року та [PERSON], [INFO], що померла 13.06.2002 року.; - довідка № 42 від 22.12.2015 року Городищенського відділку ЧООБТІ, згідно якої, будинок по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв, зареєстрований на праві особистої власності за [PERSON] з 20.02.1991 року по 01.01.2013 року на підставі свідоцтва про право власності б/н від 20.09.1989 року, виданого Городищенським райвиконкомом. - довідка № 4321 від 21.12.2015 року виконкому Мліївської сільської ради про те, що [PERSON], що помер 16.04.2003 року, був головою домогосподарства по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, згідно погосподарської книги № 12- V на 2001-2005 роки. Він же рахувався власником даного домогосподарства по 06.06.2009 року, після чого, воно перейшло у власність [PERSON]; - лист, у якому маються записи про те, що [PERSON] проживав [INFO] з травня 2009 року по травень 2013 року. З квітня 2014 року в ньому проживають його діти [PERSON], [PERSON] та колишня дружина небіжчика [PERSON] Під даним текстом маються підписи та зазначено прізвища, імя, по батькові 15 осіб.; - витяг з будинкової книги по вул. Симиренка, 3 с. Мліїв Городищенського району з характеристиками будинковолодіння.; - свідоцтво про право на спадщину від 20.11.2014 року, згідно якого спадкоємцем житлового будинку по пров. Чайковського, 6 у м. Городище, що належав померлому 22.06.2012 року [PERSON], є його дружина [PERSON] Крім цього, за клопотанням представника позивачів, судом витребувано копію заповіту від 04.102002 року, згідно якого [PERSON] заповів усе своє майно своїм синам [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Судом було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивачів про виклик для допиту в якості свідків матір позивачів [PERSON] та матір відповідача [PERSON], оскільки представник позивачів заявив клопотання про їх допит після зясування обставин справи, чим порушив норми ч. 2 ст. 27 ЦПК України, згідно якої, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Крім цього, представник позивачів не надав суду належних обґрунтувань чому він вчасно не повідомив суд про наявність інших доказів (показань свідків), а також не обґрунтував які саме обставини, що підтверджують незаконність договору дарування, можуть посвідчити зазначені свідки. Інших клопотань про витребування чи долучення до справи доказів від сторін не надходило, в звязку з чим, суд вирішує справу на підставі наданих сторонами доказів. Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, позивачі [PERSON] та [PERSON], є доньками [PERSON], який помер 11.05.2013 року. Відповідно договору дарування від 06.06.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар житловий будинок, що розташований по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, на земельній ділянці розміром 0,15 га. Довідкою виконкому Мліївської сільської ради № 2070 від 01.10.2015 року та витягом з погосподарської книги № 12-V на 2001-2005 року, підтверджується лише факт проживання [PERSON] [INFO], до 16.04.2003 року. Дана обставина сторонами не оспорюється та не свідчить про незаконність договору дарування. Відповідно до довідки № 4321 від 21.12.2015 року виконкому Мліївської сільської ради, [PERSON], що помер 16.04.2003 року, був головою домогосподарства по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району Черкаської області, згідно погосподарської книги № 12- V на 2001-2005 роки. Він же рахувався власником даного домогосподарства по 06.06.2009 року. Однак, належність спірного будинку померлому 16.04.2003 року [PERSON] лише на підставі записів у по господарській книзі, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки, відповідно до даних Городищенського відділку ЧООБТІ, на будинок по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв, 20.09.1989 року Городищенським райвиконкомом було видано свідоцтво про право власності. При цьому, суд виходить з вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, за якими обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, суд не приймає до уваги довідку виконкому Мліївської сільської ради № 2070 від 01.10.2015 року. Як вбачається з договору дарування від 06.06.2009 року, свідоцтво про право власності на будинок від 20.09.1989 року, було предметом вивчення нотаріусом [PERSON] та остання прийшла до висновку, що будинок по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району, дійсно належить дарувальнику [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України, суд також не приймає до уваги відомості, викладені в листі б/н, б/д (а.с. 20), в якому підписалося 15 осіб, оскільки клопотань про їх допит до суду не надходило, дані особи судом не допитувалися. Доводи представника позивачів про те, що батько відповідача - [PERSON] незаконно виселив свого брата [PERSON] з батьківського будинку не підтверджені жодним доказом. Натомість, навіть виходячи з доводів представника позивачів, [PERSON] прожив з 2009 року по 2013 рік у іншому будинку. Таким чином, останній, у разі порушення його прав, мав достатньо часу щоб їх захистити. Будь-яких доказів про те, що [PERSON], протягом зазначеного проміжку часу, звертався до правоохоронних, судовий чи інших органів, стороною позивачів суду не надано. Суду також не надано доказів того, що [PERSON], протягом 10 років після смерті батька, звертався до нотаріуса за прийняттям спадщини чи прийняв її. Лише сама наявність заповіту не свідчить про те, що [PERSON] прийняв спадщину, а також, що до складу спадщини увійшов будинок № 3 по вулиці Симиренка в селі Мліїв Городищенського району. Доводи сторони позивачів про те, що батько відповідача [PERSON], скориставшись ідентичністю свого прізвища, ім'я та по батькові з прізвищем, ім'ям та по батькові спадкодавця, померлого в 2003 році [PERSON], шляхом шахрайських дій, від імені покійного посвідчив договір дарування будинку № 3 по вулиці Симиренка в селі Мліїв Городищенського району Черкаської області, на користь свого сина [PERSON], є лише припущенням. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обовязок довести ті обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, закріплено в нормах ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Позивач не звільнений від доказування. Згідно ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, позивачі не надали суду доказів тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними. Відповідно до ч. 2 ч. 3 ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 717, ч. 1 ст. 718 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Згідно із ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, під час вчинення оскаржуваного правочину сторонами дотримано умови, що необхідні для укладення такого виду договорів, спірний договір дарування не суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України. Крім цього, позивачі [PERSON] та [PERSON] також не надали суду доказів того, що вони зверталися до нотаріуса за прийняттям спадщини після померлого 11.05.2013 року батька [PERSON], тому твердження про порушення їх прав взагалі є безпідставним. Суд не приймає до уваги й доводи представника позивачів щодо існуючої усної домовленості між нині покійними братами [PERSON] і [PERSON] та їхніми родинами, про розподіл у майбутньому спадкового майна - будинку по пров. Чайковського, 6 у м. Городище та будинку по вул. Симиренка, 3 у с. Мліїв Городищенського району, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України, п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. Наслідком недотримання вимог щодо вчинення правочину у формі, встановленій законом, є його недійсність, що передбачено ст. 215 ЦК України. Частинами 1, 2 статті 11 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із вище викладених норм випливає, що обовязок довести незаконність договору дарування та надати суду відповідні докази покладається саме на позивачів та саме вони визначають обєм цих доказів. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, дослідивши та оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачі не довели в суді ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, у звязку з чим, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed