Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] С-М.П. звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину квартири в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.01.2014 року помер її батько - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно: квартиру [ADDRESS] і крім неї, спадкоємцем також є її сестра [PERSON] Вказує, що 08.08.2014 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на імя відповідача. Разом з тим, коли вона звернулась в нотаріальну контору з приводу прийняття спадщини, їй було відмовлено у звязку із пропуском шестимісячного терміну для подачі заяви про прийняття спадщини. Зазначає, що вказаний термін нею пропущено з поважних причин, оскільки весь цей час вона перебувала за межами України і доглядала за своїм чоловіком, який був прикутий до ліжка і потребував сторонньої допомоги. Крім того, в телефонній розмові [PERSON] повідомила її, що вона не має ніякого права претендувати на спадщину їхнього покійного батька. У звязку з чим, просить визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у заяві та просив їх задовольнити. Крім того, суду пояснив, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12.2017 року визначено [PERSON] Петрівні додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю 1 місяць з моменту набрання рішенням законної сили. Постановою апеляційного суду Волинської області від 08 лютого 2018 року вказане рішення залишено без змін. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав, викладених у відзиві та поясненні на позов, просили відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 січня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ №203407 від 23.05.2017 року (а.с. 8). Після смерті останнього відкрилась спадщина на належну йому квартира № 19, що в м. Луцьку по бульв. Дружби Народів, 12 (а.с. ). Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ч. 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2014 року вбачається, що спадкоємцем смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] (а.с. 62 ). Проте, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.12. 2017 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визначено [PERSON] С-М.П. додатковий строк для прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] тривалістю 1 місяць з моменту набрання рішенням законної сили (а.с ). Постановою Апеляційного суду Волинської області від 08.02.2018 року вказане рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2017 року залишено без змін (а.с. ). Разом з тим, на даний час єдиним власником спірного нерухомого майна є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за законом (а.с. 62) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 63). При цьому, вказаний правовстановлюючий документ недійсним не визнавався, а тому є чинним. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 та 6 статті 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що наявний правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності [PERSON] на спадкове нерухоме майно і який є дійсним, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed