Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» (надалі Відповідач) мотивуючи його тим, що з 01.04.2014 року вона працював у ТОВ «Овруцький МКК» та обіймала посаду бухгалтера підрозділу «Облік і звітність» та згідно з наказом №60-к від 30.08.2017 року була звільнена із займаної посади за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпПУ. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед нею по виплаті заробітної плати та на день звільнення заборгованість по заробітній платі їй не було виплачено. При зверненні до відповідача за розрахунком їй повідомили, що у зв'язку із відсутністю грошових коштів, немає можливості розрахуватися. Тому до цього часу відповідач не розрахувався із нею по заробітній платі. На підставі викладеного та уточнюючої заяви, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 22653,54 грн. У судове засідання позивачка не з'явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить стягнути з відповідача 22653,54 грн., проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду справи, ніяких заяв до суду не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач у період часу з 01 квітня 2014 року по 31 серпня 2017 року працювала в ТОВ «Овруцький МКК» бухгалтером підрозділу «Облік і звітність», а Наказом № 60-к від 31 серпня 2017 року позивачку було звільнено з підприємства за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записами в її трудовій книжці серії АТ-ІІ №0417398 (а.с.3). За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна плата, Однак, відповідач при звільненні працівника з нею не розрахувався, і, як вбачається із копій розрахункових листків за січень-вересень 2017 року заборгованість підприємства перед працівником по зарплаті склала 25653,54 грн. (а.с.11). Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Оскільки відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується наявними у справі доказами, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 22653,54 грн., тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Позивачку при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved