Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який мотивував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом йому належить будинок [ADDRESS] у якому зареєстрована відповідач. Відповідач [PERSON] зареєстрована у будинку позивача із 2017 р., але проживати не стала, а проживала з чоловіком у іншій квартирі. Відповідач в утриманні житла участі не бере, комунальні платежі не сплачує, особисті її речі відсутні. Постійне місце проживання та місце перебування відповідача не відоме. Посилаючись на те, що факт реєстрації відповідача перешкоджає користуванню, володінню та розпорядженню власністю, яка більше року без поважної причини не проживає за місцем реєстрації, і взагалі у домоволодінні ніколи не проживала, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право на користування указаним жилим будинком. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, згідно відмітки на поштовому відправленні про надіслання судової повістки та матеріалів позову - відповідач відсутня на місцем проживання (а.с.27,34). Ураховуючи, що відповідач зареєстрована по [ADDRESS] , що підтверджено відомостями відділу з питань державної реєстрації Тростянецької міської ради Сумської області за №1038 від 23.05.2019 (а.с.20), судові повістки направлялися за цією адресою, про зміну місця реєстрації чи місця свого знаходження відповідач не повідомляла, тому відповідно до ст.ст.128,131 ЦПК України, суд вважає, судову повітку про час і місце розгляду справи такою, що доставлена, а отже, відповідач повідомлена належним чином. За таких обставин, ураховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням Глави 11 Розділу ІІ ЦПК України. Заслухавши позицію представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.04.1996, судом установлено, що [PERSON] на праві власності належить будинок по [ADDRESS] (а.с.8,9). На підставі відомостей будинкової книги установлено, що за адресою по [ADDRESS] , крім позивача, починаючи із 26.12.2017 зареєстрована [PERSON] (а.с.10-12). Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилалася на те, відповідач ніколи не проживала у належному йому будинку, особисті речі її відсутні. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , сусіди позивача, показали, що відповідач доводиться невісткою позивачеві. Після створення сім`ї із сином позивача, вона не проживала у будинку позивача, лише інколи навідувалась у гості. Останнім часом - близько півтора роки, свідки взагалі не бачили відповідача. Правовідносини, що виникли між сторонами не є житловими, так як відповідач не проживала за місцем реєстрації позивача, не була членом його сім`ї на час здійснення реєстрації у будинку позивача, хоча є невісткою позивача. За таких обставин, суд вважає, що порушене право позивача має бути захищене судом, однак при цьому суд застосовує норми законодавства, якими регулюються правовідносини, що виникли у цьому спорі. Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.391 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усуненні будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Враховуючи вищевикладені обставини, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , яку позивач зареєстрував у власному будинку, не проживала у ньому, тобто не реалізувала своє право на користування жилим приміщенням, а отже не набула прав та обов`язків, як член сім`ї позивача. Однак, дійсно, позивачем доведено, що його право на користування власним нерухомим майно на свій розсуд, а саме жилим будинком, порушується відповідачем, яка є зареєстрованою у будинку позивача, тому суд приходить до висновку про задоволення заявленої позивачем вимоги. Судові витрати у справі, суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, та ураховуючи, що ухвалою судді Тростянецького районного суду від 28.05.2019, позивач був звільнений від сплати судового збору, вважає за необхідне стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved