Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], звернулася в суд із вказаним вище позовом. Обґрунтовуючи позов вказувала, що [PERSON], на праві власності належить земельна ділянка площею 2,0643 га., кадастровий номер 7324080501:06:001:0106, що розташована на території Олексіївської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 06.02.2008 року між нею та ДСП «Агрофірма Гвіздівці» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 5 років, тобто до кінця 2013 року. В 2009 році вона виїхала на постійне місце проживання за кордон, будь-яких інших договорів оренди належної їй земельної ділянки з відповідачем не укладала. В 2014 році вона запропонувала своєму синові [PERSON] використовувати для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належну їй земельну ділянку, проте, використовувати її він не може, оскільки вона фактично використовується (обробляється) відповідачем ДСП «Агрофірма Гвіздівці». На вимогу сина звільнити зайняту земельну ділянку, відповідачем було йому відмовлено, посилаючись на договір оренди земельної ділянки від 10.10.2011 року укладеного між [PERSON] та ДСП «Агрофірма Гвіздівці». Вважає вказаний договір оренди недійсним, оскільки вона його не підписувала, окрім того, вважає що відповідачем було замінено перший аркуш попереднього договору із зміною дати його укладення та на останньому аркуші було виправлено назву організації, яка проводить державну реєстрацію. Посилаючись на норми ст.ст. 78, 152, 158 Земельного Кодексу України, ст.ст. 202, 203, 215 Цивільного Кодексу України, просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,0643 га., кадастровий номер 7324080500:06:001:0106, розташованої на території Олексіївської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, укладеного між [PERSON] та ДСП «Агрофірма Гвіздівці» 10.10.2011 року та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи що спірний договір оренди підписаний сторонами та зареєстрований у встановленому законом порядку у відділі Держкомзему в Сокирянському районі Чернівецької області. На виконання вказаного договору, між сторонами було підписано акт прийому-передачі земельної ділянки. [PERSON] з моменту укладення договору його не оспорювала, до правоохоронних органів стосовно його фальсифікації не зверталася. Натомість, як орендодавець, протягом 2012-2014 років отримувала орендну плату (а.с. 52-53). При цьому, 01.07.2015 року, представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому просив застосувати строки позовної давності, оскільки з моменту укладення договору пройшло більше трьох років (а.с. 57-58). Представник третьої особи відділу Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області в судове засідання не зявився, при цьому 25.06.2015 року через канцелярію суду надіслав відзив на позов в якому зазначив, що спірний договір оренди був зареєстрований відділом на підставі всіх необхідних документів, які були надані ДСП «Агрофірма Гвіздівці», а тому порядок реєстрації договору, відділом порушений не був (а.с. 23-24). Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що навесні 2015 року його матір [PERSON], запропонувала йому використовувати для ведення товарного сільськогосподарського виробництва три земельні ділянки, в числі яких була земельна ділянка належна їй на праві власності площею 2,0643 га., розташована на території Олексіївської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області. Проте, використовувати вказану земельну ділянку він не може, оскільки вона фактично використовується відповідачем ДСП «Агрофірма Гвіздівці». На його вимогу звільнити зайняту земельну ділянку відповідачем було відмовлено, посилаючись на договір оренди земельної ділянки від 10.10.2011 року, укладеного між [PERSON] та ДСП «Агрофірма Гвіздівці». Знайшовши вдома оригінал вказаного договору він помітив, що в ньому замінено першу сторінку з виправленою датою укладення договору та на останньому аркуші виправлено назву організації, яка проводила державну реєстрацію договору. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у жовтні 2011 році [PERSON], яка працювала в ДСП «Агрофірма Гвіздівці» принесла йому підписати чисті бланки, пояснивши що це потрібно для укладення договору. Його дружини [PERSON] в той час вдома не було, оскільки вона з 2009 року перебуває в Італії. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2011 році вона працювала бухгалтером ДСП «Агрофірма Гвіздівці» та за сумісництвом продавцем в магазині [PERSON] За дорученням директора агрофірми, в її обовязки входило підготовка та оформлення договорів оренди землі. В грудні 2011 року, [PERSON] запропонувала укласти договори оренди трьох земельних ділянок, в тому числі спірної земельної ділянки площею 2,0643 га., яка згідно державного акту на право власності належала [PERSON] Отримавши від [PERSON] копію її паспорта, ідентифікаційного коду та державного акта, вона оформила договір оренди, який підписали [PERSON] та директор ДСП «Агрофірма Гвіздівці». Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що до 2012 року працював директором ДСП «Агрофірма Гвіздівці». Оформленням договорів на той час займалася [PERSON], яка працювала на фірмі бухгалтером. Договір між ДСП «Агрофірма Гвіздівці» та [PERSON] був укладений та підписаний ним особисто лише в 2008 році. В 2011 році він ніяких договорів не підписував. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що її мати [PERSON] не могла підписати спірний договір, оскільки у 2011 році знаходилася за кордоном. Її паспорт, ідентифікаційний код, державні акти постійно знаходилися в магазині, у якому працювала [PERSON] і мала до них доступ. Їй відомо, що з 2008 року спірна земельна ділянка була в оренді ДСП «Агрофірма Гвіздівці». Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №088054 від 02.11.2004 року, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 2,0643 га., кадастровий номер 7324080500:06:001:0106, розташована на території Олексіївської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 11). З оригіналів договорів оренди землі від 10.11.2011 року вбачається, що орендодавець [PERSON] та орендар ДСП «Агрофірма Гвіздівці» в особі директора [PERSON] уклали договір про надання в строкове платне користування земельної ділянки для ведення товарного виробництва, площею 2,0643 га. Вказані договори підписані від імені [PERSON] та директора ДСП «Агрофірма Гвіздівці» [PERSON] Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються зокрема, Цивільним Кодексом України, Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі» №161-XIV від 06.10.1998 року. Так, відповідно п.2 ч.1\~ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою\~ст.206 цього Кодексу. Згідно ч.1\~ст.14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. За умовами\~ст.203 ЦК України\~особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2\~ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Тобто, підписання договору сторонами є основною і обовязковою умовою його укладання. Сторона, не підписавши договір не набуває будь-яких прав чи обовязків за договором. Згідно висновку експерта за результатом проведення судової почеркознавчої експертизи №100-К від 12.03.2016 року, підписи на 2 екземплярах договору оренди від 10.10.2011 року від імені [PERSON] виконані не самою [PERSON], а [PERSON]. Згідно ч.3\~ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, суд вважає, що\~спірний договір оренди земельної ділянки від 10.10.2011 року, укладений між сторонами по справі, повинен бути визнаний недійсним, оскільки в судовому засіданні встановлено, що він укладений з порушенням вимог чинного законодавства та без волевиявлення позивача на його укладення. При цьому, суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що позивач\~отримував орендну плату на виконання договору оренди, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів цього, надано не було. Разом з тим, суд не вбачає і підстав для застосування строків давності, зазначених в клопотанні представника відповідача [PERSON], з огляду на таке. Відповідно до\~ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.2\~ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи те, що про існування спірного договору оренди земельної ділянки [PERSON] дізналася лише в 2014 році, що було встановлено в судовому засіданні, зокрема з показань свідків, тому і з цього моменту остання дізналася про порушення свого права на земельну ділянку, а тому, строк позовної давності слід обраховувати не з дати укладення договору, а фактично з 2014 року. Згідно ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу, витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, і такі витрати відносяться до судових витрат, які підлягають розподілу судом між сторонами відповідно до ст.88 ЦПК України. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так, у відповідності до укладеного між позивачем та адвокатом [PERSON] договору про надання правової допомоги по цивільній справі від 07.07.2015 року, акту виконаних робіт, розрахунку та довідки-квитанції від 04.11.2015 року, останній надав [PERSON] правову допомогу на загальну суму 5115,60 грн. Окрім того, згідно квитанції №0.0.512326465.1 від 26.02.2016 року, представником позивача було сплачено на користь НДЕКЦ при УМВС України в Чернівецькій області 900,48 грн. вартості проведення судової почеркознавчої експертизи. Вказані документально підтверджені судові витрати, на думку суду, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача слід також стягнути на користь позивача суму сплаченого нею судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved