Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.12.2008 року, і від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач 23.04.2015 року звернулася з позовом в суд про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, покликаючись на те, що син проживає разом з нею, потребує матеріальної допомоги, а відповідач коштів на утримання сина не надає з початку 2013 року, хоча працездатний і може сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Зазначила, що на її утриманні перебуває ще неповнолітня донька від першого шлюбу, її дохід незначний, а відповідач продав свою частку квартири по місцю реєстрації та будує будинок з родичами в с.Суховоля, і хоча офіційно не працює, однак має періодичний дохід. Суд ухвалив справу розглядати без участі позивача, яка представила заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у її відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що стверджується розпискою про повідомлення (а.с.18). За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно вимог ч.1 ст.184 даного Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може зазначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається із роз'яснень, даних в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. Як встановлено в судовому засіданні, неповнолітній син сторін - [PERSON] [INFO] (а.с.5), зареєстрований та проживає разом з матір'ю по [ADDRESS] (а.с.3), а батько дитини - [PERSON], який проживає окремо, коштів на утримання сина не надає, хоча є працездатним, має нерегулярний дохід, на його утриманні перебуває неповнолітній син від першого шлюбу, проте може надавати допомогу синові [PERSON] своєчасно і регулярно. Разом з тим, позивач не надала суду доказів щодо можливості відповідача надавати утримання неповнолітній дитині у визначеному нею розмірі, доказів про наявність у відповідача доходів та іншого майна, які б давали суду підстави для висновку про можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі і такі не здобуто при розгляді сплави. Згідно із положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного, враховуючи обов'язок обох батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, те, що позивач працює, а також вимоги ст.182 СК України і роз'яснення, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за яким максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 відсотків його заробітної плати /доходів/, а також з врахуванням встановленого ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати /1218 грн./, та встановлений цим законом розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років в сумі 1286 грн., суд приходить до переконання, що обґрунтованою до стягнення з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] буде сума 643 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, а тому із [PERSON] слід стягнути 243,60 грн. судового збору в дохід держави, від сплати якого при подачі позовної заяви позивач була звільнена. У відповідності до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial