Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

[PERSON] пред'явив у суді позов до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 01.07.16р. [PERSON] надав у позику [PERSON] в присутності свідків грошові кошти в сумі 2000 дол. США та 240000 грн. з терміном повернення до 20.07.16р., про що свідчить укладена між сторонами розписка В порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач не повернув грошові кошти у встановлений домовленість строк, чим порушив умови договору позики. Позивач в свою чергу просить суд стягнути на його користь з відповідача суму боргу, а саме: 2000 дол. США, що еквівалентно 52400,00 грн. на день пред'явлення позову та 240000 грн. До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 22). Відповідач в судове засідання не з'явилася про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 16, 21). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 21.12.16р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. 01.07.16р. між [PERSON] та [PERSON] укладено усний договір позики, який підтверджено розпискою, згідно якої відповідач отримав від позивача 2000, 00 дол. США та 240000,00 грн. зі строком повернення до 20.07.16р. (а.с. 2) Вказана розписка була укладена в присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про що свідчать здійснені ними підписи на відповідній розписці (а.с. 2, 3). Як вказує позивач в позовній заяві, і як не спростував відповідач належними доказами, сума позики повернута не була у встановлений строк, так і після його спливу. Крім того, позивач вказує, що відповідач уникає будь-яких контактів з ним, що свідчить про неможливість врегулювання спору в позасудовому порядку. Станом на день пред'явлення [PERSON] позову в суді та протягом розгляду справи по суті, [PERSON] свого обов'язку з повернення коштів не виконав, суму боргу у визначений строк не повернув, відтак на день ухваленні рішення по справі сума боргу становить 2000 дол. США, що еквівалентно 52400,00 грн. на день пред'явлення позову та 240000 грн. Причиною спору на думку позивача стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов'язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики, що підтверджено відповідною розпискою у визначений строк. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики, позивач надав відповідну розписку, що свідчить про дійсність зобов'язання. Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики. На підтвердження укладення договору позики позивачем була представлена власноруч підписана розписка позичальника. З наданої розписки позики вбачається, що відповідач взяв у борг у позивача 2000 дол. США та 240000 грн. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Посилання позивача на засвідчення укладення договору позики в присутності свідків та здійснені ними підписи на цій розписці, судом не приймаються до уваги, адже зі змісту ст. 1051 ЦК України вбачається, що показання свідків не можуть бути доказом дійсності укладення договору позики. За змістом п.12 постанови Пленуму ВС від 6.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може доводитися показанням свідків виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у ЦК, зокрема у ч.2 ст.937 ЦК, ч.3 ст.949 ЦК. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає позовні вимоги доведеними, а тому вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 2924 грн. 00 коп. (а.с. 10) На підставі викладеного та

Outcome: approved