Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

[PERSON], РНОКПП [NUMBER], звернулася в суд із позовною заявою про визнання [PERSON], такою, що втратила право користування житловим\~ приміщенням, зокрема квартирою №42, що знаходиться за адресою: вулиця Хмельницького, 82, корпус 2, м.Івано-Франківськ. Свої вимоги позивач мотивував тим, що саме вона є власником вказаної квартири. Крім позивача у вказаній квартирі зареєстрований також\~ і відповідач.\~ Відповідно до тверджень позивача, у вказаній квартирі відповідач не проживає протягом тривалого часу і по даний час, однак реєстрація її місця проживання залишається за даною адресою. Крім того, позивачем подано до суду в якості доказів факту не проживання відповідачем копії довідки №178 від 25.10.2018 року де вказано, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, зокрема в квартирі №42, що знаходиться за адресою: вулиця Хмельницького, 82, корпус 2, м.Івано-Франківськ, що підтверджують сусіди [PERSON] [NUMBER], що зареєстрований в [INFO]/33, [PERSON], [NUMBER], що зареєстрований в [INFO]/35 та [PERSON], [NUMBER], що зареєстрований в [INFO]/39, за підписом голови обслуговуючого кооперативу «Житловий №10» [PERSON] (а.с.9). На думку позивача, відповідач втратила інтерес до даного житлового приміщення як до свого постійного проживання. Крім того, реєстрація відповідача у даній квартирі тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які ж відповідач не оплачує тощо. Враховуючи те, що позивач не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою у звязку із реєстрацією в ній відповідача, він звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратила право користування жилим приміщенням. а саме: квартирою №42, що знаходиться за адресою: вулиця Хмельницького, 82, корпус 2, м.Івано-Франківськ. В судове засідання позивач не зявилася, однак подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглядати у її відсутності, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлялася про дату та час судового засідання, відзиву щодо вимог позову суду не подала. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи. Згідно з ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира №42, що знаходиться за адресою: вулиця Хмельницького, 82, корпус 2, м.Івано-Франківськ. Відповідно\~ до Будинкової книги, власником квартири зазначено [PERSON] (а.с.6-8). В спірній квартирі, окрім позивача на даний час зареєстрована [PERSON], що підтверджується копією будинкової книги (а.с. 8 ). У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідач протягом тривалого часу у будинку не проживає, обовязків\~ по оплаті комунальних послуг жодних не здійснює, у звязку з чим просить усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як визначено нормами ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Крім того, відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як визначено ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України свідчить, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на спірну квартиру, що в свою чергу включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку і порушується на даний час. Факт не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується і довідкою №178 від 25.10.2018 року де вказано, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, зокрема в квартирі №42, що знаходиться за адресою: вулиця Хмельницького, 82, корпус 2, м.Івано-Франківськ, що підтверджують сусіди [PERSON] [NUMBER], що зареєстрований в [INFO]/33, [PERSON], [NUMBER], що зареєстрований в [INFO]/35 та [PERSON], [NUMBER], що зареєстрований в [INFO]/39, за підписом голови обслуговуючого кооперативу «Житловий №10» [PERSON] (а.с.9). Крім того, судом встановлено, що будь-яких перешкод позивач у користуванні спірною квартирою відповідачу не створює. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставними, обґрунтованими і такими, що підлягає задоволенню. В зв'язку з задоволенням позову, судові витрати покладається на відповідача, згідно до ст. 141 ЦПК України . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved