Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Свій позов позивач мотивувала тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2012 року їхній шлюб розірвано, дитину залишено на її вихованні. Її неповнолітня дитина - дочка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] у м. Мелітополі Запорізької області, що підтверджується договором дарування квартири від 22 березня 2013 року на витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В даній квартирі зареєстрований її колишній чоловік - відповідач по справі [PERSON], [INFO], який після припинення шлюбних відносин, починаючи з 01 вересня 2011 року проживає окремо, переїхавши до іншого помешкання разом з всіма своїми речами. Реєстрація відповідача в належній дитині квартирі порушує її конституційне право на володіння, користування та розпорядження належною їй нерухомістю, а тому позивач, як законний представник неповнолітньої дитини просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, вислухавши пояснення позивача, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що неповнолітня дитина - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] у м. Мелітополі Запорізької області, що підтверджується договором дарування квартири від 22 березня 2013 року на витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності./а.с.11,12/ Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 жовтня 2012 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано./а.с.9/. Неповнолітня дитина - дочка [PERSON], [INFO], залишена проживати з матір'ю. З цього часу відповідач [PERSON] являється наймачем житла, а саме квартири [ADDRESS] у м. Мелітополі Запорізької області, незважаючи, що договір найму не укладався. На запит суду, 08 листопада 2018 року надійшла відповідь відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 6820 від 31 жовтня 2018 року про те, що місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстровано за адресою: [ADDRESS]/а.с.27/ Відповідно до оригіналу довідки з місця проживання позивача від 31 травня 2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], проте з 01.09.2011 року за зазначеною адресою не проживає./а.с.13/ В силу того, що відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає, [PERSON], як законний представник малолітньої дитини [PERSON] не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним її майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається , а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою». Отже, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved