Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON] подала до Фрунзенського районного суду міста Харкова позовну заяву, в якій просить стягнути борг за договором позики. В обґрунтування позовних вимог в судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, зазначив, що 12 березня 2012 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів у сумі 64100грн. Згідно умов укладеного договору, позичальниця зобов'язувалася повернути позикодавцеві суму позики не пізніше 22 липня 2013 року. Проценти за договором позики не встановлювались. На підтвердження факту передання грошових коштів відповідачем 15.03.2012 року було складено і підписано розписку. Однак, відповідач жодного разу так і не здійснив виплат за укладеним договором позики. Позивач, як позикодавець за договором, виконав його умови, в той же час, відповідач, як позичальник, своєчасно суму позики не повернув. Отже, оскільки відповідач продовжує не виконувати взятих на себе договором позики обов'язків, позивач змушений звертатись саме до суду із даною позовною заявою з проханням стягнення з відповідача: суми боргу, а саме 64100грн. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач відповідно до правил ст.74 ЦПК України неодноразово поштою викликався у судове засідання за наявними у справі даними про його місце проживання, однак всупереч своїх процесуальних обов'язків повістки не отримував і при цьому ніяких заяв щодо зміни свого місця проживання до суду не надав, що свідчить про його відсутність за цією адресою, внаслідок чого за змістом абз. 5 ч.5 вказаної статті ЦПК України вважається, що судова повістка вручена йому належним чином. Тому суд у світлі вимог ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» і положень ст.157 ЦПК України, для забезпечення належного балансу процесуальних прав та обов'язків сторін у справі вважає за можливе розглянути позов за відсутності відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12 березня 2012 року між позивачем та відповідачкою було укладено усний договір, згідно з яким [PERSON] взяв у борг в [PERSON] автозапчастини (газопоршневі групи) на суму 64100грн., в строк до 22.07.2013р. зобов'язується повернути. На підтвердження цього факту відповідачем 15.03.2012 року було складено і підписано розписку. Згідно ст.1049 ЦК України визначений обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Відповідач не надав до суду жодного доказу на виконання вказаного договору. За таких обставин суд приймає позицію позивача щодо невиконання вказаного договору належним чином. Таким чином відповідач порушив вимоги ЦК України, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Судовий збір у розмірі 1% від задоволених вимог за позовом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 641 грн. Повернути позивачу з державного бюджету зайво сплачений судовий збір у розмірі 209 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved