Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 24 липня 2014 року звернулася до суду із позовом до ЗАТ «Енерговугілля» (надалі Відповідач) про стягнення компенсації за втрату частини грошових доходів в сумі 10 507 грн. 09коп., мотивуючи свої вимоги тим, що вона з листопада 2004 року працювала в ЗАТ «Енерговугілля» (Олександрійський рудо ремонтний завод). За період роботи заробітна плата виплачувалась не регулярно, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 12 червня 2014 року їй було виплачено борг із заробітної плати з частковою індексацією у розмірі 36 381 грн. 44 коп. З цих коштів часткова індексація складала 3 870 грн. 65 коп. За цей період (з грудня 2004 року до червня 2014 року) її кошти знецінились за рахунок інфляції і станом на 01 липня 2014 року розмір індексації складає 10 507 грн. 09 коп. (без врахування суми 3 870 грн. 85 коп. які були виплачені 12 червня 2014 року разом із заборгованістю по заробітній платі). Просить суд стягнути з відповідача компенсацію за втрату частини грошових доходів в сумі 10 507 грн. 09 коп. В судове засідання позивач не зявилася, в заяві до суду просить суд розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. Представник ЗАТ «Енерговугілля» в судове засідання також не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час, місце розгляду справи в суді. До суду від представника відповідача надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача та заперечення проти позовних вимог. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3-11, 15, 16, 22 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Правовідносини сторін врегулюванні ст.ст. 21, 24, 34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 21, 115-117, 232-235, 239 КЗпП України, за змістом яких заробітна плата виплачується працівникам підприємства регулярно, але не рідше двох разів на місяць. У випадку порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яких строків. За змістом ст. 116 КЗпП України у випадку звільнення працівника, виплата всіх сум, що належить йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що позивач з листопада 2004 року працювала в ЗАТ «Енерговугілля» (Олександрійський рудоремонтний завод). За період роботи заробітна плата виплачувалась не регулярно, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 12 червня 2014 року їй було виплачено борг із заробітної плати з частковою індексацією у розмірі 36 381 грн. 44 коп. З цих коштів часткова індексація складала 3 870 грн. 65 коп. За цей період (з грудня 2004 року до червня 2014 року) її кошти знецінились за рахунок інфляції і станом на 01 липня 2014 року розмір індексації складає 10 507 грн. 09 коп. (без врахування суми 3 870 грн. 85 коп. які були виплачені 12 червня 2014 року разом із заборгованістю по заробітній платі). Згідно порядку проведення компенсації громадянам втрати частки доходів в звязку з порушенням строку їх виплати, позивачем розрахована компенсація за період з листопада 2004 року по квітень 2014 року включно, яка складає 10 507 грн. 09 коп., виходячи з того, що заборгованість по заробітній платі не виплачується з 2008 року та з 2009 року. Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення компенсації за втрату частини грошових доходів за період листопад 2004 року - квітень 2014 року, що на дату звернення до суду (станом на 01 липня 2014 року) складає 10 507 грн. 09 коп. задоволенню не підлягають, оскільки позивач не надала суду доказів в обґрунтування свого права на отримання розміру компенсації втрати частини заробітку в звязку з порушенням терміну виплати за цей період, що дає підстави для відмови в задоволенні позовних вимог. Позивачем не вказано за якими виконавчими документами було відкрито виконавче провадження, за який час та конкретно коли саме було виплачено заборгованість по заробітній платі, в якій сумі, за який період було проведено розрахунок компенсації за затримку заробітної плати (чому саме з листопада 2004 року), оскільки за довідкою ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції від 18 серпня 2014 року № 34330, виданій позивачу, вбачається, що за судовими наказами № 2-826/2009 р. та № 2-н-618/2010 р. компенсація за втрату частини заробітної плати було виплачено (за який період не вказано) в сумі 3 212 грн. 28 коп. та в сумі 658 грн. 57 коп. суд не вбачає підстав для повторного нарахування компенсації за втрату частини заробітної плати за період з 2004 року включно. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності своїх вимог, а також

Outcome: dismissed