Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] у поданій ним до суду до Акціонерного товариства «Українська залізниця» позовній заяві просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по зарабітній платі за період: з 1 січня по 1 липня 2016 р. у сумі 8322,39 грн та з березня по липень 2017 р. у сумі 14525,48 грн, пославшись в обгрунтування заявлених позовних вимог на таке: З 02 листопада 2015 року він працював мулярем 5 розряду дільниці №1 у державному підприємстві «Донецька залізниця» «Ясинуватського будівельно-монтажного експлуатаційного управляння», яке було у 2016 р. перепідпорядковане відповідачу, до якого згідно зі Статутом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» перейшли усі права та обов`язки, зокрема, і щодо виплати заробітної плати та всіх компенсаційних виплат при звільненні працівників, та й надалі працював начальником дільниці виробничого підрозділу «Ясинуватського будівельно-монтажного експлуатаційного управляння» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» по 17 липня 2017 року. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 25\~червня 2014\~року №200\~«Про утворення\~публічного акціонерного\~товариства «Українська\~залізниця»,\~прийнятою відповідно\~до Закону\~України «Про\~особливості утворення\~публічного акціонерного\~товариства залізничного\~транспорту загального\~користування»,\~вирішено утворити\~публічне акціонерне\~товариство «Українська\~залізниця» на\~базі Державної\~адміністрації залізничного\~транспорту,\~підприємств та\~установ залізничного\~транспорту загального\~користування,\~які реорганізовуються\~шляхом злиття,\~у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. З січня 2016 року по липень 2016 року, та з березня по липень включно 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. Станом з\~01\~січня 2016\~року по\~01\~липня 2016\~року становить\~8322\~грн 39\~коп.\~(зведена\~відомість №84\~на виплату\~заборгованості станом\~на 01.07.2016),\~та з\~березня по\~липень 2017\~року становить\~18207\~грн 75\~коп.\~(за\~вирахуванням податків\~та інших\~обов`язкових платежів\~до виплати\~належить 14525\~грн 48\~коп.,\~сума заборгованості\~складає 22847 грн 87 коп., що підтверджуються довідками. Однак ці довідки не засвідчені печаткою відповідача, оскільки усі печатки із структурних підрозділів відповідача, що залишилися на непідконтрольній органам державної влади України території, були ним вилучені. Отримати від відповідача належним чином засвідчені довідки про розмір нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати за період з 01 січня по 01 липня 2016 року, та з березня по липень 2017 року він не може. Первинні документи для нарахування заробітної плати знаходяться у регіональній філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», куди вони були здані ним у вересні 2017 р. Добровільно сплатити йому заборгованість по заробітній платі боржник відмовляється. Несплатою йому заробітної плати відповідач грубо порушує вимоги чинного трудового законодавства - ст.43 Конституції України, ст.ст.21,94,97, 115 ч.1 КЗпП, що спонукало його до судового захисту порушених прав. Судовою ухвалою від 13.08.2021 відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом з повідомленням сторін, справу призначено у судове засідання для розгляду по суті, а також постановлено про витребування доказів (а.с.21-22). У судове засідання позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, просив за текстом позовної заяви про розгляд справи у його відсутність (а.с.3). Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (на адресу електронної пошти - а.с.24,27,30,32 та засобами поштового\~зв`язку а.с.29,34), у судове засідання явку представника не забезпечив, відзив на позов не подав. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Судом установлено, що [PERSON] з 28.12.2006 перебував з відповідачем у трудових правовідносинах. 17.07.2017 звільнений у зв`язку зі скороченням штату - п.1 ст.40 КЗпП. Зазначені обставини підтверджені відповідними записами у трудовій книжці позивачки (а.с.7-13) і не спростовані відповідачем. Постановою Кабінету Міністрів України №938 від 31.10.2018 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило тип з публічного на приватне та повне найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця». З тексту нової редакції Статуту АТ «Укрзалізниця», розміщеного на офіційному сайті Верховної Ради України за посиланням: https://zakon.rada.gov.ua/go/735-2015-n, Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Статтею 43\~Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~статті 110 КЗпП України\~при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із частиною 1\~статті 30 Закону України «Про оплату праці», другою частиною якої встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява №9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст.1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на підприємстві відповідача та не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, суд виходив з такого: Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд уважає встановленим той факт, що при звільненні позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку із заробітної плати. Щодо періоду з 1 січня 2016 р. по 1 липня 2016 р.: Позивачем в обгрунування вимоги стягнення заборгованості із заробітної плати за цей період надана копія зведеної відомості №84 на виплату заборгованості станом на 01.07.2016 (а.с.16-17), згідно з якою сума заборгованості, включена до передавальної відомості (сума до видачі), складає 8322,39 грн. Відповідачем факт наявності такої заборгованості за період з 1 січня 2016 р. по 1 липня 2016 р. не спростований, доказів виплати позивачу заборгованості за означений період (попре зобов`язання судовою ухвалою про надання таких доказів) не надано. Тож суд вважає вимогу стягнення заборгованості по зарабітній платі за період з 1 січня 2016 р. по 1 липня 2016 р. в сумі 8322,39 грн такою, що підлягає задоволенню. Щодо періоду з березня по липень 2017 р.: З доданих до позову табуляграм, виданих відповідачем на виконання ст.100 КЗпП України (а.с.14-15), убачається, що позивачу: за березень 2017 року всього нараховано 3251,00 грн, сума до виплати 2585,14 грн, за квітень 2017 року всього нараховано 1301,74 грн, сума до виплати 1035,11 грн, за червень 2017 року всього нараховано 390,52 грн, сума до виплати 310,53 грн, за липень 2017 року всього нараховано 13264,49 грн, сума до виплати 10594,70 грн. Загальний розмір нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 по липень 2017 року склав 18207,75 грн, до виплати 14525,48 грн. Відповідачем відомості щодо нарахування позивачу заробітної плати та інших виплат, належних йому при звільненні, не спростовані та суду не надані докази, що надані позивачем відомості є недостовірними. Факт невиплати позивачу заробітної плати відповідачем не спростований. Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, а саме: податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (168.1.1). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (168.1.2.). Згідно з абз.5 п.6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин, позов підлягає задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати без утримання обов`язкових податків та зборів у загальному розмірі 26530,14 грн = 8322,39 грн (з 1 січня 2016 р. по 1 липня 2016 р.) + 18207,75 грн (з березня по липень 2017 р.). Дістаючи висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд виходив з того, що в спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Відповідачем не спростована та обставина, що у спірний період часу позивач перебував з ним у трудових правовідносинах, за що йому мала бути нарахована та сплачена заробітна плата. Проте, свого обов`язку з оплати праці позивача відповідач не виконав, факт нарахування позивачу заробітної плати у спірний період часу та невиплати нарахованої заробітної плати відповідачем не спростований. Тож, конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено. З огляду на наведене, суд уважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 908,00 грн, виходячи з такого: Відповідно до пп.1\~\~п.1 ч.2\~ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»\~в розрахунку на місяць у розмірі 2270,00 грн. Отже, при поданні позову розмір судового збору в частині стягнення заборгованості по заробітній платі не мав бути меншим за 908,00 грн. Оскільки 1% від заявленої до стягнення грошової суми менший за 908,00 грн, тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір у сумі 908,00 грн.

Outcome: approved