Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

[PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася до суду з позовом до Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її сестра та мати малолітнього [PERSON] - [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння [ADDRESS], присадибну земельну ділянку площею 0,3598 га., однокімнатну квартиру [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ 211540 державний номерний знак [NUMBER], 2012 року випуску. За життя сестра склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй, однак, крім неї спадкоємцем на обов'язкову частку у спадщині є її підопічний і син сестри [PERSON] та батьки - [PERSON] та [PERSON], які відмовилися від обов'язкової частки у спадковому майні. ЇЇ підопічний [PERSON], крім того, що є неповнолітнім, інвалідом дитинства та потребує постійного лікування та реабілітації. Нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтв за заповітом та за законом, оскільки померла зробила особисте розпорядження на випадок своє смерті шляхом складання заповіту, а тому вона змушена звернутися до суду з позовом та просить визнати за нею право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] та автомобіль ВАЗ 211540, а за [PERSON] визнати право власності на будинковолодіння [ADDRESS] та присадибну земельну ділянку площею 0,3598 га. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник Балаклеївської сільської ради Смілянського району Черкаської області в судове засідання не з'явився, сільський голова надіслав до суду заяву в якій справу просить розглядати без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [INFO] померла [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке зареєстроване відділом державної смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с.4). Як вбачається із заповіту посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. 12 листопада 2016 року, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 4 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON] (а.с.5). Згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради №556 від 28 грудня 2017 року над малолітнім [PERSON], [INFO], встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON] (а.с. 11). Як вбачається з договору дарування квартири від 12 червня 2012 року [PERSON] прийняла в дар від [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до державного акту серії [NUMBER] виданого 23 жовтня 2007 року Балаклеївською сільською радою [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,3598 га розташованої в [ADDRESS] та призначена для ведення особистого селянського господарства (а.с. 9). Згідно свідоцтва про реєстрацію КТЗ [PERSON] є власником автомобіля ВАЗ 211540, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 20). З копії спадкової справи №191/2017 вбачається, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовилися від обов'язкової частки у спадковому майні. Постановою державного нотаріуса п'ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В. від 19 лютого 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно у зв'язку з тим, що померла зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті шляхом складання заповіту (а.с. 35). Згідно з ст. 69 ЦК України піклувальник над неповнолітньою особою зобов'язаний дбати про створення для неї необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток. Піклувальник зобов'язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особа яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі),щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються таким, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Статтею 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно - правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Окрім того, відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку. Враховуючи визнання позову відповідачем та із аналізу норми ч.3 ст.200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачем не порушує прав третіх осіб. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved