Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

[PERSON] у серпні 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що з 17.04.2010 року перебуває у шлюбі з відповідачем, мають спільну дитину сина [PERSON] [INFO]. На протязі останніх чотирьох років сімейне життя погіршувалося у звязку із різними поглядами на шлюб та сімю, що призводило до сварок та конфліктів. З лютого 2015 року проживає окремо від [PERSON] Вважав, що зберегти сімю не можливо та просив суд шлюб розірвати. 23.09.2015 року [PERSON] подано зустрічний позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та поділ спільного майна подружжя. При цьому [PERSON] посилалася на те, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства нею та [PERSON] припинено у червні 2015 року за ініціативою останнього. Вона намагалася зберегти сімю, однак у серпні 2015 року [PERSON] повідомив їй що звернувся до суду для розірвання шлюбу. На даний час вона проживає разом із сином [PERSON]. [PERSON] проживає окремо та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Оскільки відомості про офіційне працевлаштування [PERSON] відсутні, але він є працездатним та періодично отримує дохід, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі 2000 гривень на місяць щомісячно, з індексацією, до досягнення дитиною повноліття. Крім того зазначала, що під час шлюбу вона мала стабільний дохід та у 2013 році придбала автомобіль [NUMBER]. У 2014 році [PERSON] звернувся до неї з проханням видати йому довіреність для продажу вказаного автомобіля, або обміну на автомобіль вищого класу, на що вона погодилась та видала відповідну довіреність [PERSON]. Після чого у квітні 2014 року [PERSON] продав автомобіль [NUMBER] та придбав автомобіль Opel Astra 2007 року випуску. Після того, як [PERSON] вирішив розірвати шлюб вона звернулася до нього з приводу отримання частини коштів, як компенсації вартості спільного автомобіля Opel Astra придбаного під час шлюбу. Однак в добровільному порядку [PERSON] вирішувати питання про поділ спільного майна відмовився. За таких обставин [PERSON] просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути із [PERSON] на її користь 62105 гривень, як 1/2 частку вартості автомобіля Opel Astra 2007 року випуску придбаного під час шлюбу. У грудні 2015 року [PERSON]М, уточнила позовні вимоги за зустрічним позовом в частині поділу спільного майна подружжя, та посилаючись на те, що [PERSON] 29.09.2015 року продав автомобіль Opel Astra номер кузова [NUMBER] за 90\~000 гривень просила стягнути з відповідача на її користь 45000 гривень, як компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля придбаного під час шлюбу. Вимоги про стягнення аліментів залишила без змін. У судовому засіданні представник [PERSON], - [PERSON] підтримала позовні вимоги за первісним позовом, наполягала на розірванні шлюбу. Позовні вимоги про стягнення аліментів визнала частково, а саме не заперечувала, що [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO], який на даний час проживає із матірю. Однак вважала розмір аліментів у 2000 гривень визначений [PERSON] у зустрічному позові надмірним та при визначенні розміру аліментів просила врахувати, що [PERSON] має матір інваліда та ще одну неповнолітню дитину від першого шлюбу на утримання якої в добровільному порядку надає матеріальну допомогу. Крім того [PERSON] хоча і є працездатним, однак на даний час не має постійного місця роботи та стабільного заробітку. А тому представник [PERSON] вважала, що на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] необхідно стягнути аліменти у розмірі ? частини доходів [PERSON] щомісячно, однак не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку. Позовні вимоги про поділ спільного майна не визнала, посилаючись на те, що до реєстрації шлюбу зі [PERSON], [PERSON] у 2007 році продав земельну ділянку, а у 2008 році придбав автомобілі [NUMBER] та Mitsubishi Pajero реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] працювала секретарем нотаріуса та наявних в неї коштів було недостатньо для купівлі автомобіля Hyundai Getz. 18.10.2013 року [PERSON] продав свій автомобіль [NUMBER] та 02.11.2013 року за 78000 гривень придбав автомобіль [NUMBER], який було зареєстровано за [PERSON]. Крім того 07.12.2013 року [PERSON] за 32000 гривень продав свій автомобіль [NUMBER]. Після чого за власні кошти в сумі 70\~000 гривень 09.04.2015 року придбав автомобіль Opel Astra. На той час шлюбні відносини між ним та [PERSON] були припинені. З лютого 2015 року [PERSON] разом зі [PERSON] не проживав, а ночував в автомобілі на АЗС «Лукойл» у м. Черкаси. Він дійсно згідно довіреності виданої йому [PERSON] продав автомобіль Hyundai Getz, однак зробив це у травні 2015 року, тобто після придбання автомобіля Opel Astra. [PERSON] видала йому таку довіреність оскільки розуміла, що автомобіль Hyundai Getz придбано за його власні кошти. 29.09.2015 року [PERSON] оформив в органах ДАІ відчуження автомобіля Opel Astra, однак фактично ніяких коштів від його продажу не отримав, а віддав автомобіль за борги. Таким чином, на думку представника [PERSON], автомобіль Opel Astra придбаний у квітні 2015 року за власні кошти [PERSON] та після фактичного припинення шлюбних відносин із [PERSON] не може бути спільною власністю подружжя, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині представник [PERSON] просила відмовити. Суд вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 3), - [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17.04.2010 року, про що зроблено актовий запис №47 у Відділі реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції. 29.07.2010 року народився [PERSON], батьками якого у свідоцтві про народження записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки сімя [PERSON] та [PERSON] розпалася остаточно, сторони на примирення не згодні та подальше збереження шлюбу протирічить їх інтересам, то позовні вимоги за первісним позовом необхідно задовольнити, а шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Оскільки первісний позов задоволено, то згідно вимог ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачений [PERSON] при зверненні до суду в сумі 243,6 гривень (а.с. 1) необхідно стягнути на його користь зі [PERSON]. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні сторонами визнано, що неповнолітній [PERSON] проживає разом із матірю, а [PERSON] мешкає окремо. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини передбачені ст. 182 СК України, зокрема те, що [PERSON] є працездатним, однак офіційно не працевлаштований, на обліку в Центрі зайнятості населення як особа, що шукає роботу не перебуває; крім сина [PERSON] має неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с. 77). Згідно пояснень представника [PERSON], у судовому засіданні, - [PERSON] має задовільний стан здоровя, а [PERSON] з 03.02.2014 року працює секретарем приватного нотаріуса, та її середньомісячний оклад становить 1500 гривень (а.с. 92). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснила, що з 2004 по 2009 рік перебувала у шлюбі із [PERSON], та від шлюбу мають спільного сина [PERSON]. Після розлучення вона домовилась із [PERSON], що той буде добровільно надавати допомогу на утримання сина [PERSON] в сумі 300 гривень на місяць. Однак фактично [PERSON] надає їй допомогу на свій розсуд залежно від своїх доходів. Її така ситуація влаштовує і до суду з позовом про стягнення аліментів вона не зверталася. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки на час ухвалення даного рішення суду [PERSON] офіційно не працює і має нерегулярний, мінливий дохід, аліменти на утримання сина [PERSON] необхідно визначити у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у 2000 гривень заявлений [PERSON] є надмірним та необґрунтованим. Суд вважає, що розмір аліментів із [PERSON] на утримання сина [PERSON] необхідно визначити в сумі 500 гривень на місяць, зважаючи на інтереси дитини, наявність у платника аліментів іншого утриманця (сина [PERSON]), а також те, що ні [PERSON] ні його представник не повідомили суд про реальні розміри його доходів. В той же час згідно загальнодоступних даних органів статистики, середня заробітна плата по м. Черкаси у 2015 році перевищила 3000 гривень. Мати [PERSON], - [PERSON] [INFO] хоча і є інвалідом 3 групи (а.с. 110-112), однак, за поясненнями представника відповідача, працює та отримує заробітну плату. Згідно ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, а тому окремої вказівки на це у резолютивній частині рішення суду не потрібно. Аліменти підлягають стягненню з дня подання [PERSON] зустрічного позову 23.09.2015 року і до досягнення [PERSON] повноліття. Оскільки [PERSON] при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору за вимоги про стягнення аліментів, то судовий збір за ці вимоги необхідно стягнути із [PERSON] на користь держави. Щодо позовних вимог про поділ спільного майна подружжя. [PERSON] вважала спільним майном подружжя автомобіль Opel Astra номер кузова [NUMBER]. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином законодавством України встановлена презумпція спільності майна подружжя набутого під час шлюбу. Згідно Довідки рахунку серії ААЕ № 012696 від 09.04.2015 року (а.с. 81), - [PERSON] придбав автомобіль Opel Astra номер кузова [NUMBER] вартістю 70000 гривень. Отже вказаний автомобіль придбано [PERSON] під час шлюбу із [PERSON]. [PERSON] та його представник посилалися на те, що згідно п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно документів наданих представником [PERSON], за останнім дійсно до 17.04.2010 року, тобто до укладення шлюбу із [PERSON], було зареєстровано рухоме та нерухоме майно, - зокрема земельна ділянка площею 717 кв.м., яку він продав за договором купівлі-продажу 18.05.2007 року за 71700 гривень (а.с. 92), автомобіль [NUMBER], який ним було придбано у 2008 році та продано 07.12.2013 року за 32000 гривень (а.с. 80), а також автомобіль [NUMBER] придбаний 12.08.2008 року та знятий з обліку для реалізації 18.10.2013 року (а.с. 79). Доказів щодо ціни продажу автомобіля [NUMBER] суду не надано. Разом з тим, суд зважає, що відчуження вказаного майна (земельної ділянки та автомобілів) відбувалося у 2007 та 2013 роках, тобто більше ніж за рік до моменту придбання автомобіля Opel Astra 09.04.2015 року. Крім того 02.11.2013 року подружжям [PERSON] та [PERSON] придбано за 78000 гривень автомобіль [NUMBER] (а.с. 84). Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] не мала доходів під час шлюбу, не можуть бути прийняті судом як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог про поділ спільного майна подружжя. При цьому суд враховує, що [PERSON] з 2006 року була зареєстрована як підприємець та отримувала дохід від підприємницької діяльності (а.с. 93-109), а з 03.02.2014 року працює секретарем приватного нотаріуса (а.с. 92). Крім того у звязку із народженням 29.07.2010 року [PERSON], [PERSON] була зобовязана здійснювати догляд за малолітньою дитиною. Показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в частині часу припинення спільного проживання сторін є суперечливими. Так свідки [PERSON] та [PERSON] стверджували, що з кінця лютого до квітня 2015 року [PERSON] ночував в автомобілі на автозаправній станції, а свідок [PERSON] пояснила суду, що в березні 2015 року, а саме під час весняних канікул у школі, [PERSON] жив у неї в квартирі. Натомість позивачем за первісним позовом надано Акт житлово-будівельного кооперативу №61 м. Черкаси від 17.12.2015 року про те, що [PERSON] проживав спільно з [PERSON] до червня 2015 року (а.с. 115). Таким чином у судовому засіданні не доведено та достовірно не встановлено, що 09.04.2015 року автомобіль Opel Astra було придбано [PERSON] за кошти, які належали йому особисто. [PERSON] не спростована презумпція спільності майна подружжя придбаного під час шлюбу, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд приходить до висновку, що автомобіль Opel Astra номер кузова [NUMBER], придбаний [PERSON] під час шлюбу сторін, був обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON], та [PERSON] має право на поділ цього майна. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При розгляді справи підстав для відступу від рівності часток подружжя у спільному майні судом не встановлено. 29.09.2015 року [PERSON], продав [PERSON] автомобіль Opel Astra номер кузова [NUMBER], що підтверджено інформацією ДАІ (а.с. 58) та довідкою-рахунком серії ААЕ №323449 від 29.09.2015 року (а.с. 78), та не заперечувалось представником [PERSON]. Оскільки [PERSON] 29.09.2015 року на свій розсуд, не погоджуючи свої дії зі [PERSON] здійснив відчуження спірного автомобіля, який був обєктом права спільної власності подружжя, то [PERSON] має право на отримання компенсації у розмірі 1/2 частини вартості автомобіля на час його відчуження. При цьому суд враховує, що відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Довідкою-рахунком серії ААЕ №323449 від 29.09.2015 року вартість автомобіля Opel Astra номер кузова [NUMBER] встановлена як 90000 гривень, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 45000 гривень, як компенсацію 1/2 частки вартості вказаного автомобіля на час його відчуження. Судовий збір сплачений [PERSON] за вимоги про поділ спільного майна подружжя підлягає стягненню із [PERSON] на її користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 450 гривень, як 1% від 45000 гривень. На підставі ст. ст. 24, 57, 60-63, 69-71, 110-112, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218, 367 ЦПК України, суд

Outcome: partial