Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Акціонерне товариство «Ідея Банк» (далі по тексту - позивач, АТ «Ідея Банк») звернулось до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1, [PERSON] ) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2, [PERSON] ) про стягнення заборгованості, вилучення заставного майна та звернення стягнення на предмет застави. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.05.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (після зміни назви та типу - АТ «Ідея Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №910.22585, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 120 076,80 грн. зі сплатою процентної ставки 22,99 % річних для придбання транспортного засобу марки HYUNDAI, моделі Accent, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , на строк 60 місяців. Відповідач зобов`язувався сплачувати кредит та проценти, комісії та інші платежі у порядку та терміни, встановлені вказаним договором. Позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами кредитного договору, підтвердив свої права та обов`язки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, а також те, що всі умови договору йому цілком зрозумілі та вважав їх справедливими по відношенню до себе. Як зазначає позивач, відповідач-1 починаючи з 24.11.2015 року не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 21.08.2019 року утворилась заборгованість у сумі 186 306,78 грн., з яких: прострочений борг в сумі 83 711,24 грн., прострочені проценти в сумі 93 478,99 грн., строкові проценти в сумі 1 926,51 грн., інші штрафні санкції 7 190,00 грн. Посилаючись на те, що відповідач-1 своїх зобов`язань по поверненню кредиту, відсотків та інших платежів за користування ним не виконує, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з [PERSON] вказаної заборгованості за кредитним договором№910.22585 у сумі 186 306,78 грн. Крім того, позивач зазначає, що в забезпечення виконання кредитних зобов`язань між банком і позичальником 14.06.2013 року було укладено договір застави вказаного транспортного засобу, який належав відповідачу-1 на праві власності. Втім, позивачу стало відомо, що без його письмової згоди заставодавцем було відчужено предмет застави, актуальним власником якого наразі є відповідач-2 [PERSON] . У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду також з вимогами: вилучити в [PERSON] транспортний засіб, який є предметом застави, а саме автомобіль марки HYUNDAI Accent, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , актуальний номерний знак № [NUMBER] та передати позивачу на період його реалізації; звернути стягнення на предмет застави, який належить [PERSON] , а саме автомобіль HYUNDAI Accent, 2013 року випуску, колір чорний, номер кузова [NUMBER] , актуальний номерний знак № [NUMBER] , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатом таких торгів. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження. Представник відповідача-2 у встановлені строки подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив задоволення позову у частині вилучення в [PERSON] та звернення стягнення на автомобіль за його безпідставністю та недоведеністю, просив відмовити в його задоволені. Мотивував свою позицію тим, що звернення стягнення на предмет застави шляхом його реалізації позивачем на публічних торгах в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом стягнення на заставне майно, тому не підлягає розгляду в судовому порядку. 26 березня 2020 року представником позивача було подано відповідь на відзив на позовну заяву, який був прийнятий судом та долучений до матеріалів справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим, суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Суд в порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.05.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 910.22585, згідно умов якого Банк надав відповідачу-1 кредит у сумі 120 076,80 грн. на строк 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 22,9900% річних. Умовами кредитного договору визначено, що кредит надається для фінансування купівлі відповідачем-1 [PERSON] транспортного засобу марки HYUNDAI, моделі Accent, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , у сумі 113 280,00 грн., а також для фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 6 796,80 грн., всього - в сумі 120 076,80 грн. Параграф 4 кредитного договору вказує на те, що забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором, є застава транспортного засобу, вказаного в п. 2 параграфу 1 договору. Згідно умов параграфу 7 кредитного договору, відповідач-1 зобов`язався погашати заборгованість за договором у вигляді ануїтентних платежів (щомісячних платежів) на рахунок № [NUMBER] відповідно до графіку щомісячних платежів, який є додатком № 1 до договору. Згідно з графіком щомісячних платежів датою внесення позичальником чергового платежу визначено 24 число кожного місяця. Як вбачається з меморіального ордеру № 910.22585 від 27.05.2013 року, меморіального ордеру № 910.22585 від 27.05.2013 року відповідачем були отримані грошові кошти в загальному розмірі 120 076,80 грн., отже, банком було виконано свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. Крім того, судом встановлено, що 14.06.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 3198. Відповідно до умов параграфу 1 договору для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 910.22585 від 24.05.2013 року заставодавець [PERSON] передав у заставу заставодержателю ПАТ «Ідея Банк» транспортний засіб марки HYUNDAI, моделі Accent, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] , зареєстрований ВРЕР №1 УДАІ ГУМВС України у м. Києві 23.05.2013 року, який належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , номер [NUMBER] . Предмет застави зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За згодою сторін заставна вартість предмету застави встановлена в сумі 141 600,00 грн. Відповідно до виписки з 27.08.2000 по 27.08.2019 відповідач-1 [PERSON] до листопада 2015 включно вносив кошти на погашення кредиту, останній платіж здійснено 24.11.2015 року. Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №910.22585 від 24.05.2013 року, станом на 21.08.2019 року відповідач-1 [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 186 306,78 грн., з яких: прострочений борг в сумі 83 711,24 грн., прострочені проценти в сумі 93 478,99 грн., строкові проценти в сумі 1 926,51грн., інші штрафні санкції 7 190,04 грн. Відповідач-2 [PERSON] є нинішнім власником автомобіля HYUNDAI Accent, 2013 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак № [NUMBER] . Відповідно до Статуту АТ «Ідея Банк», затвердженого загальними зборами акціонерів (протокол №60 від 21 серпня 2018 року), Акціонерне товариство «Ідея Банк» утворилось внаслідок зміни найменування та типу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», відповідно до рішення Загальних Зборів Акціонерів Банку (протокол № 60 від 21.08.2018 р.). У відповідності до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), статей 4, 5 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 3, 6, 627 ЦК України, в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з статтями 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщоінше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частинами 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За приписом частини 2 статті 1050 ЦК України прострочення позичальником повернення чергової частини позики (кредиту) кореспондує праву позикодавця (кредитодавця) вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту), що залишилася, та сплати процентів. Пункт «а» частини 1 параграфу 5 кредитного договору передбачає право банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту у разі прострочення оплати чергового ануїтетного платежу (його частини) більше ніж за 1 календарний місяць. Відповідач-1 [PERSON] свої зобов`язання перед позивачем АТ «Ідея Банк» щодо повернення коштів, отриманих ним за кредитним договором від 24.05.2013 року №910.22585 виконав частково. Відповідно до графіку щомісячних платежів (додаток 1 до кредитного договору) [PERSON] зобов`язаний погашати заборгованість за кредитним договором щомісячно у розмірі 3 384,33 грн. протягом 60 місяців починаючи з 24.06.2013 року до 24.05.2018 року Втім, в порушення договірних зобов`язань останній платіж за кредитним договором відповідач-1 здійснив 24.11.2015 року. Таким чином, починаючи з 24.11.2015 року [PERSON] не виконує свої зобов`язання за кредитним договором від 24.05.2013 року, внаслідок чого станом на 21.08.2019 року утворилась заборгованість у сумі 186 306,78 грн., з яких: прострочений борг в сумі 83 711,24 грн., прострочені проценти в сумі 93 478,99 грн., строкові проценти в сумі 1 926,51 грн., інші штрафні санкції 7 190,00 грн. Зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення закону вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» до [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором №910.22585 у сумі 186 306,78 грн. з яких: прострочений борг в сумі 83 711,24 грн., прострочені проценти в сумі 93 478,99 грн., строкові проценти в сумі 1 926,51 грн., інші штрафні санкції 7 190,00 грн. суд визнає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Стосовно позовних вимог щодо звернення стягнення на транспортний засіб, який належить [PERSON] , шляхом реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів, а також щодо вилучення у відповідача-2 [PERSON] транспортного засобу та передачі його позивачу на період його реалізації, суд вважає вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. Застава є способом забезпечення зобов`язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами (стаття 1 Закону України «Про заставу», стаття 572 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно із частиною 1 статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 590 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери; 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Судом установлено, що АТ «Ідея Банк», звертаючись до суду з цим позовом до відповідачів, просило звернути стягнення на заставне майно (автомобіль) шляхом його реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження за ціною, визначеною за результатами таких торгів. Пунктом 1 параграфу 5 договору застави транспортного засобу від 14 липня 2013 року передбачено, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або цим договором; виявлення заставодержателем погіршення стану предмету застави, або зменшення його вартості понад нормальний фізичний знос, або фактичної часткової відсутності предмету застави; смерті заставодавця та в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Разом з тим, у пункті 2 параграфу 5 договору застави транспортного засобу від 14 липня 2013 року сторони погодили, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі-покупцю. Отже, звернення стягнення на предмет застави шляхом реалізації на публічних торгах є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. До такого висновку суд приходить, оскільки застереження в договорі про задоволення вимог шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. Вказана позиція узгоджується із позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) та постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 463/4296/15 (провадження №61-9712св18), від 09 жовтня 2019 року у справі №463/4225/15-ц (провадження № 61-15214 св18). З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави шляхом реалізації його на публічних торгах, оскільки такий спосіб звернення стягнення на заставне майно сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Виходячи з наведеного в задоволенні позову АТ «Ідея Банк» у цій частині слід відмовити. При цьому не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо вилучення у відповідача автомобіля, оскільки вона у цьому разі є фактично складовою позовної вимоги щодо звернення стягнення на предмет застави. Разом з тим, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» витрат по сплаті судового збору в сумі 2 794,60 грн. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань наявна заборгованість за кредитним договором, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 762,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial