Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач) звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку 26/55 загальною площею 0,0769 га по провулку Маріупольському, кадастровий номер [NUMBER] до територіальної громади м. Кам'янське Дніпропетровської області в особі Кам'янської міської ради (надалі - Відповідач). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою [ADDRESS], та земельну ділянку загальною площею 0,0769 га, кадастровий номер [NUMBER] для обслуговування цього будинку. Все належне на день смерті майно, матір заповіла їй. Для отримання спадкових документів позивач звернулася до державного нотаріуса Другої Кам'янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON]. 05 травня 2017 року державний нотаріус Другої Кам'янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. видала позивачці Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою [ADDRESS]. Стосовно земельної ділянки 11 листопада 2017 року було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що не надані правовстановлюючі документи належності спадкодавцеві вищезазначеної земельної ділянки. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, обґрунтувавши їх доказами, викладеними за текстом позовної заяви, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача через канцелярію Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, згідно письмовим поясненням, заперечення проти задоволення позовної заяви відсутні. Представник третьої особи без самостійних вимог подав заяву про розгляд справи без його участі, заперечення проти задоволення позовної заяви відсутні. В судовому засіданні встановлені наступні обставини справи. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], виданим 10.08.2016 року Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №356, після смерті якої відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою [ADDRESS], та земельну ділянку загальною площею 0,0769 га, кадастровий номер [NUMBER] для обслуговування цього будинку. 05 травня 2017 року державний нотаріус Другої Кам'янської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. видала [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою [ADDRESS]. Постановою від 11.11.2017 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв'язку з тим, що не надані правовстановлюючі документи щодо належності спадкодавцеві земельної ділянки загальною площею 0,0769 га, кадастровий номер [NUMBER] для обслуговування будинку за адресою Кам'янське Дніпропетровської області, провулок Маріупольський, 26/55. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності, в порядку спадкування за заповітом, на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, за адресою [ADDRESS] 05.05.2017 зареєстроване за [PERSON] номер запису 20274274. Згідно рішення Дніпродзержинської міської ради від 29.07.2005 р. № 576-19/IV [PERSON] отримав в приватну власність земельну ділянку за адресою [ADDRESS] загальною площею 0,0769 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010610600011 від 16.01.2006. Кадастровий номер [NUMBER]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], виданим 06.03.2009 року Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 258. Після його смерті свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] загальною площею 0,0769 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер [NUMBER] отримала [PERSON], мати позивачки. Вислухавши позивачку, дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись особа за захистом свого невизнаного, оспорюваного або порушеного права. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Нормами ст. 1261 ЦК України передбачено, діти спадкодавця складають першу чергу спадкоємців за законом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верхового суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до вимог ст.1 Протоколу 1 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод та ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені, на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Спадкодавець [PERSON] набула майнове право на земельну ділянку, оскільки за її життя було видане свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за законом після смерті чоловіка [PERSON] Згідно з п. 1 ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Майнових спорів з приводу заявлених вимог про спадкування зазначеного спадкового майна не існує. Інших спадкоємців, ні за законом, ні за заповітом, після смерті [PERSON] не встановлено. Так, як в іншому порядку, крім судового, позивач позбавлена можливості захистити свої спадкові права, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом є законними та обґрунтованими. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved