Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] у поданій ним до суду позовній заяві, уточненій у заяві від 09.10.2020 (а.с.25), просить стягнути з виконавчого комітету Костянтинівської міської ради на його користь 9209,85 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у вигляді втрати 65% мінімальної заробітної плати за період з 01.06.2020 по 31.08.2020, посилаючись на те, що вироком Костянтинівського міськрайонного суду від 28.03.2005 [PERSON] був визнаний винним за ч.2 ст.215 КК України. По вказаній кримінальній справі він був визнаний потерпілим. Автомобіль ГАЗ-3110, на якому було вчинено ДТП, як джерело підвищеної небезпеки, орендувався виконавчим комітетом Костянтинівської міської ради, а [PERSON] знаходився у трудових правовідносинах із відповідачем, який зобов`язаний відшкодувати йому шкоду. Внаслідок отриманого у ДТП каліцтва він визнаний інвалідом ІІ групи безстроково та йому встановлено 65% втрати професійної працездатності. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15.10.2008, яке набрало чинності, з відповідача на його користь, починаючи з 01.10.2008 щомісячно стягується матеріальна шкода за втрату працездатності у розмірі 65% мінімальної заробітної плати до перегляду відсотка втрати його працездатності. Останнім судовим рішенням від 30.03.2020 з Відповідача на його (позивача) користь стягнуто матеріальну шкоду за період з 01.09.2019 по 31.12.2019 у сумі 10849,80 грн. За період з 01.06.2020 по 31.08.2020 Костянтинівський міськвиконком продовжував не відшкодовувати [PERSON] матеріальну шкоду, тому за Відповідачем виникла заборгованість, яка щомісячно дорівнює розміру 65% від мінімальної заробітної плати в Україні. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» № 294-ІХ від 14.11.2019 щомісячна мінімальна заробітна плата в Україні з 01.01.2019 складає 4723,00 грн. Заборгованість за період з 01.06.2020 по 31.08.2020 дорівнює: (4723,00 грн*0,65) * 3 міс. = 9209,85 грн. Ухвалою суду від 09 вересня 2020 року відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.14). Відповідач позов не визнав, підстави невизнання позовних вимог виклав у відзиві на позовну заяву (а.с.16-18) про таке: Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2008 року у цивільній справі з виконкому Костянтинівської міської ради Донецької області на користь [PERSON] стягнуто щомісячно матеріальну шкоду у вигляді втрати 65% заробітної плати у сумі 354 грн 25 коп. до чергового збільшення розміру матеріальної заробітної плати на України, чи перегляду втрати його працездатності, починаючи з 01 жовтня 2008 року. Рішення суду набрало законної сили 13 січня 2009 року. В мотивувальній частині вказаного рішення з приводу вказаних позовних вимог встановлено, що позивач [PERSON] на момент отримання травми був пенсіонером і згідно з висновком судово-медичної експертизи за № 516 від 29 липня 2008 року втратив 65% загальної працездатності, тобто його додаткові позовні вимоги про стягнення 65% втрати загальної працездатності, яка наступила з моменту отримання травми підлягає задоволенню за період з 17.07.2000 по 30 вересня 2008 у сумі 17260 грн 81 коп. Також підлягає задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] щомісячно матеріальної шкоди у вигляді втрати 65% мінімальної заробітної плати у сумі 354 грн 25 коп. до чергового збільшення розміру мінімальної заробітної плати в Україні чи перегляду втрати його працездатності. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. А отже, розмір відшкодування шкоди позивачу було визначено рішенням суду відповідно до мінімальної заробітної плати. В статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 4723 гривні. Згідно з ч.2 ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. З наведених норм права вбачається, що підставою для збільшення розміру відшкодування є не лише підвищення мінімальної заробітної плати, а заява потерпілого з відповідними вимогами до суду після набрання відповідним рішенням суду законної сили, за результатами розгляду якої буде ухвалено рішення суду про збільшення розміру періодичних платежів, присуджених з відповідача. А отже, потерпілий має право на збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, з моменту звернення до суду, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 07 травня 2018 року у справі №476/72/17. Так, у вказаній постанові зазначено, що аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що вона спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом. Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати. Суд першої інстанції, вирішуючи спір, виходив із того, що статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено мінімальну заробітну плату з січня 2017 року у розмірі 3200 грн, а тому, врахувавши зазначену норму права та прийнявши до уваги, що збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, можливе лише за заявою потерпілого, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги за період з 03 лютого 2017 року (день подачі позову - ред.), стягнувши з відповідної особи на користь позивача у відшкодування майнової шкоди 560 грн щомісяця. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2020 року у справі за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди позовну заяву було задоволено та стягнуто з Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради на користь [PERSON] заборгованість з відшкодування матеріальної шкоди за період з 01.09.2019 по 31.12.2019 в розмірі 10849,80 грн. У вказаному рішенні суду було зазначено, що протягом 2011-2019 років позивач звертався з позовами до Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради не про збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати, як прямо передбачено ч.2 ст.1208 ЦК України, а про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди за минулі періоди, оскільки відповідач взагалі не виконував і продовжує не виконувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2008 року. Та на підставі рішень суду з відповідача стягувалася заборгованість за кожний минулий період, в якому збільшувався розмір мінімальної заробітної плати, з врахуванням такого збільшення. Також у вказаному рішенні суду було зазначено, що, зважаючи на сталу практику правовідносин, що склалася між позивачем та відповідачем, суд дійшов висновку про те, що, звертаючись до суду з даним позовом про стягнення з Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради на користь [PERSON] заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди у вигляді втрати 65% мінімальної заробітної плати за період з 01.09.2019 по 31.12.2018 у сумі 10849,80 грн з врахуванням збільшення розміру мінімальної заробітної плати, позивач мав «легітимні сподівання» отримати таке відшкодування. Та оскільки, нереалізоване право позивача на отримання відшкодування матеріальної шкоди, збільшеної пропорційно до актуального розміру мінімальної заробітної плати, ґрунтується на положеннях частини другої статті 1208 ЦК України та відповідних рішеннях суду, тому згідно з вказаною практикою Європейського суду з прав людини є власністю позивача та підлягає захисту. А відмова у задоволенні позовних вимог у зв`язку з невідповідністю їх вимогам закону в такому випадку буде непропорційним втручанням в право позивача володіти своїм майном, оскільки його право («легітимні сподівання») отримати відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, за період з 01.09.2019 по 31.12.2018 відповідно до актуального на той час розміру мінімальної заробітної плати буде остаточно втрачене не з його вини. Разом з тим, вказаним рішенням суду позивачу було роз`яснено, що належним способом захисту прав позивача є звернення до суду з заявою про відповідне збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, що відповідатиме вимогам, передбаченим ч.2 ст.1208 ЦК України та висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 07 травня 2018 року у справі № 476/72/17. А в разі відсутності добровільного виконання рішення суду, позивач має право вимагати примусового виконання рішення суду боржником в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини «майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Копеський проти Словаччини»), Зважаючи на те, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2020 року у справі за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Костянтинівської міської ради про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди позивачу було роз`яснено належний спосіб захисту його майнових інтересів, вважає, що, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди у вигляді втрати 65% мінімальної заробітної плати за період з 01.01.2020 по 31.05.2020 у сумі 15349,75 грн з врахуванням збільшення розміру мінімальної заробітної плати, позивач не повинен був мати «легітимні сподівання» отримати таке відшкодування. Тож вважає, що у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди у вигляді втрати 65% мінімальної заробітної плати за період з 01.01.2020 по 31.05.2020 у сумі 15349,75 грн належить відмовити. Своєю чергою позивач має право звернутися до суду з заявою про відповідне збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, що відповідатиме вимогам, передбаченим ч.2 ст.1208 ЦК України та висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 07 травня 2018 року у справі № 476/72/17. А в разі відсутності добровільного виконання рішення суду, позивач має право вимагати примусового виконання рішення суду боржником в порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження». Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. З`ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого висновку. За наслідками огляду 15.09.2000 у МСЕК позивача [PERSON] , 1940 р. народження, визнано інвалідом другої групи за загальним захворюванням безстроково (копія довідки сер. МСЕ № 100756 - на а.с.2). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2008 року у цивільній справі №2-20/08 з виконавчого комітету Костянтинівської міської ради на користь [PERSON] стягнута щомісячно матеріальна шкода у вигляді 65% заробітної плати до чергового збільшення розміру мінімальної заробітної плати України, чи перегляду його працездатності, починаючи з 01 жовтня 2008 року. Рішення суду набрало чинності 13 січня 2009 року (а.с.3-4). Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позовних вимог, суд виходить з такого: Відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Згідно з частиною другою статті 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що вона спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом. Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати. Судовими рішеннями неодноразово вирішувалися питання відшкодування позивачу шкоди внаслідок збільшення розміру мінімальної заробітної плати. Так, рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 березня 2011 року стягнуто з Костянтинівського міськвиконкому Донецької області на користь [PERSON] заборгованість по відшкодуванню матеріальної шкоди за період часу з 1 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року в розмірі 6927 гривень 85 копійок, додаткові витрати на придбання ліків в сумі 655 гривень 76 копійок, а всього 7583 гривні 61 копійку. Вказаним рішенням встановлено, що відповідач рішення суду не виконує, у зв`язку з чим, починаючи з 1 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, з урахуванням підвищення за цей час мінімальної заробітної плати у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» №2154-VІ від 27.04.2010, заборгованість відповідача по вказаним виплатам складає 6927 грн 85 коп. У задоволенні позову в частині подальшого стягнення відшкодування шкоди відмовлено через неможливість стягнення заборгованості на майбутнє, з врахуванням також тієї обставини, що розмір мінімальної заробітної плати постійно змінюється. Рішеннями Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.03.2013, 22.12.2014, 29.05.2015, 26.11.2015, 22.06.2016,07.12.2016,22.05.2017, 19.09.2017, 30.05.2018, 07.03.2019, 30.03.2020 виконавчого комітету Костянтинівської міської ради на користь [PERSON] стягувалися грошові суми періодичних платежів у рахунок відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, що встановлювався Законами України про державний бюджет України на відповідний рік. Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» в Україні з 01.01.2020 встановлено мінімальну заробітну плату з січня 2020 року у розмірі 4723,00 грн. Виходячи з розмірі мінімальної заробітної плати у розмір відшкодування за спірний період - з 01.06.2020 по 31.08.2020 складає: 4723,00 грн * 65 / 100 = 3069,95 грн * 3 міс. = 9209,85 грн Тож, позов є обґрунтованим і має бути задоволеним у повному обсязі. При цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на неналежність способу захисту порушеного права, встановленого судовим рішенням від 17.09.2020 у цивільній справі №233/2646/20, оскільки вище згадуваним чинним судовим рішенням від 15 жовтня 2008 року встановлено право позивача на безстрокове відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я у розмірі 65% втрати професійної працездатності, особа, зобов`язана до такого відшкодування, а також розмір і порядок відшкодування. Щодо посилання на судове рішення від 17.09.2020 у цивільній справі №233/2646/20, то за ч.7 ст.82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Також суд не зважає на доводи відповідача (у «запереченнях на відповідь позивача» - а.с.27) щодо того, що право на зміну або предмету позову ним не було реалізоване у строк, передбачений нормами ЦПК, оскільки викладення позивачем позовної вимоги у заяві від 09.10.2020 (а.с.25) як стягнення з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 9209,85 грн по суті є уточненням формулювання первісно заявленої позовної вимоги (про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди у сумі 9209,85 грн) без зміни предмету позову - стягнення грошової суми у певному розмірі та підстав позову - відшкодування шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я. Звернення позивача до суду з дійсним позовом обумовлено тим, що відповідач як особа, зобов`язана до відшкодування йому шкоди, попре встановлені судовим рішенням обставини, добровільно таке відшкодування не здійснює. При цьому обраний позивачем спосіб відшкодування не суперечить як зазначеному судовому рішенню, так і способам захисту цивільних прав та інтересів, визначеним статтею 16 ЦК України. У зв`язку з тим, що відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 840,80 грн., виходячи з такого: Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в розрахунку на місяць у розмірі 2102,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 840,80 грн. (2102,00 грн. х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved