Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу будівлі літнього типу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений 15 травня 2012року між нею та відповідачкою - [PERSON], а також визнати за нею право власності на будівлю літнього типу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 19, 5кв.м., що складається з кухні площею 4,2кв.м., житлової кімнати площею 7кв.м. та житлової кімнати площею 8,3кв.м. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що 15 травня 2012року між нею та відповідачкою - [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу будівлі літнього типу, загальною площею 19, 5кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 2.1. договору, продаж будівлі літнього типу за домовленістю сторін вчиняється за 25 000,00грн. Позивачка зазначає, що договір купівлі - продажу будівлі літнього типу від 15 травня 2012року було виконано у повному обсязі, вона передала продавцю - [PERSON] 25 000,00грн., а продавець передала їй правовстановлюючі документи на будівлю та звільнила її. Однак позивачка вказує, що в порушення вимог п. 3.1. договору, [PERSON] ухилилась від подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. [PERSON] наполягає на тому, що сторонами правочину досягнуто згоди щодо усіх істотним умов договору купівлі-продажу, а тому, на його думку, є підстави для задоволення позовних вимог. У судовому засіданні 15.10.2014року позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідачка - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надіслала суду заяву, в якій позов визнала у повному обсязі та просила розглянути справу за її відсутності. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29.09.2004року, яке набрало законної сили 30.10.2004року, було визнано дійсним договір купівлі-продажу від 16 квітня 2003року житлової будівлі літнього типу, розташованої по [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на житлову будівлю літнього типу, загальною площею 19,5кв.м., розташованої по [ADDRESS] (а.с. 12-13). Право власності [PERSON] на зазначену будівлю літнього типу було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 20.11.2004року за реєстраційним номером - 8548387, номер запису: 1505 в книзі: 19с-155 (а.с. 11). 15 травня 2012року між [PERSON] та [PERSON] було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, продавець - [PERSON] зобов'язується передати у власність покупцю - [PERSON], а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього обумовлену суму. Продаж будівлі літнього типу за домовленістю сторін вчиняється за 25 000,00грн. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану будівлю літнього типу. Сторони зобов'язуються посвідчити цей договір нотаріально (а.с. 9-10). Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Аналіз змісту ст. 220 ЦК України дозволяє суду дійти висновку, що обов'язковим елементом фактичного складу, який надає суду можливість визнати дійсним укладений у простій письмовій формі правочин, є доведення перед судом факту ухилення однієї зі сторін від його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Однак, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачкою не було надано суду доказів ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Таким чином, на виконання вказаних вище рекомендацій Пленуму Верховного суду України, судом було перевірено та встановлено, що ні [PERSON], ні [PERSON] не ухилялися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Також, позивачкою не було надано суду доказів звернення до нотаріуса із проханням посвідчити такий договір, доказів відмови нотаріуса у його посвідченні. Таким чином, суд зазначає, що у даному випадку відсутній спір про право. Крім того, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. За таких обставин, заявлені [PERSON] позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суперечать вимогам закону, спростовуються матеріалами справи, не доведені при судовому розгляді. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачкою не заявлені вимоги про відшкодування судового збору, суд зазначене питання не розглядає.

Outcome: dismissed