Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

[PERSON], мешканка смт. Великий Бичків, вул. Сагайдачного №3, Рахівського району, Закарпатської області звернулася в суд з позовом до [PERSON], мешканця [INFO] про надання згоди на виїзд дітей за кордон без згоди батька. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони протягом тривалого часу проживали в фактичних шлюбних відносинах. 29.01.2002 у них народилася дочка [PERSON]. 11.10.2006 сторони зареєстрували шлюб в Сокальському відділі РАЦСу Львівської області, за актовим записом №219. 18.07.2007 у сторін народилася ще одна дитина дочка [PERSON]. Згідно медичного висновку №139 від 12.11.2015 [PERSON] 18.07.2007 є дитиною інвалідом до 18 років з вродженою симетричною лійкоподібною деформацією грудної клітки ІІІ ступеня, компенсована форма. Після припинення спільного проживання з відповідачем, їхні неповнолітні діти проживають з нею та перебувають на її повному утриманні та вихованні. На момент звернення до суду з даним позовом в провадженні Рахівського районного суду знаходиться справа про їхнє розлучення. Всі питання щодо виховання та утримання дітей вирішує позивачка. У зв'язку з тим, що її молодша дитина є інвалідом, для більш професійного лікування їй потрібно проходження якісного медичного огляду і подальшого ефективного лікування в закордонних медичних закладах. Старша донька [PERSON] є здібною дитиною та потребує більш ширшого розвитку та спілкування. Позивачка має матеріальну можливість вивезти дітей за кордон. В Чеській Республіці проживає її тітка. Однак, її колишній чоловік [PERSON], безпідставно не надає нотаріально-посвідченої згоди на тимчасовий виїзд дітей за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову він не наводить. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дітей. Позивачка зважаючи на викладене, у позовній заяві просила суд винести рішення, яким надати дозвіл на виїзд за кордон [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], до 19.07.2023 року, а саме до: Чеської Республіки, Словаччини, Угорщини, Румунії, Туреччини, Єгипту, Іспанії, Італії, для розширення кругозору та оздоровлення у супроводі матері [PERSON], [INFO] або інших осіб, уповноважених нею, без нотаріально-посвідченої згоди батька [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 18.08.2017 провадження у справі зупинено на час виконання судового доручення про допит відповідача, який знаходився в Закарпатській установі виконання покарань відділу Державної пенітенціарної служби України в Закарпатській області №9. Ухвалою суду від 12.12.2017 провадження у справі відновлено, оскільки відповідач звільнений з під варти з місць позбавлення волі. 27.09.2017 [PERSON] (так прізвище зазначено у позовній заяві) [PERSON] звернувся в суд з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про позбавлення опікунства. Ухвалою суду зустрічну позовну заяву повернуто позивачу за зустрічним позовом. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримала в повному обсязі, просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON], повторно в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини його неявки суду невідомі. Відзиву на позов відповідач суду не надав. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи, судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Маляр) [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.10.2006 року. Зі слів позивачки сторони до реєстрації шлюбу тривалий час проживали в фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] - [INFO] та дочка [PERSON] - [INFO]. Неповнолітні діти сторін перебувають на повному утриманні та вихованні позивачки, що стверджено актом обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянки [PERSON]. Відповідно до медичного висновку №139 від 12.11.2015 [PERSON] є дитиною інвалідом до 18 років, з діагнозом вроджена симетрична лійкоподібна деформація грудної клітки ІІІ ступеня. Позивачка стверджує що за кордоном проживає її тітка, також вона має матеріальну можливість вивезти дітей на лікування й оздоровлення за кордон. Такому рішенню також передує ознайомлення їх з культурою, звичаями та традиціями іноземних держав з метою всебічного розвитку та виховання. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та \~в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Зі змісту позову, вбачається, що батько неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [PERSON], категорично відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дітей за кордон для оздоровлення і відпочинку. У відповідності до п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 Про затвердження Правил \~перетинання державного кордону громадянами України чітко \~визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення \~оригіналу \~або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків . \~ Таким чином, виїзд за \~межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків \~та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду \~про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків . Також, необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією \~про права дитини \~( ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) \~в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними \~установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують \~у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. \~ У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена \~можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією \~України та Конвенцією \~про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно із положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Верховний Суд України у своїй Постанові від 12 квітня 2017 року у справі №235/139/16-ц прийшов до висновку, що тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. [PERSON] за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків у вихованні дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею. З огляду на викладене, з метою забезпечення \~гарантованих державою прав та інтересів дітей, вимоги позовної заяви підлягають до часткового задоволення, а саме в частині надання дозволу на виїзд дітей за кордон в одноособовому супроводі матері до перерахованих у позові країн, протягом одного року, з дня набрання рішенням суду законної сили. Питання про повернення судових витрат, понесених позивачкою, при зверненні до суду з даним позовом, не ставилося, тому такі слід віднести за рахунок позивачки.

Outcome: partial