Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Адвокат Радамовський М.М. діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вказаним вище позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що між [PERSON] та відповідачкою було зареєстровано шлюб. В шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сокирянського районного суду від 22.10.2010 року шлюб між ними було розірвано, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 23.09.2010 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно розрахунку Сокирянського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), заборгованість по сплаті аліментів перед відповідачкою станом на 31.03.2021 року складає 55118,50 грн., з якою [PERSON] не погоджується. На даний час [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , з якою [INFO] народився син, [PERSON] , який знаходиться у нього на утриманні. Зазначені обставини свідчать про зміну його сімейного та матеріального стану, так як на даний час у [PERSON] , крім старшої доньки [PERSON] , є ще й менший син, [PERSON] , та на його утриманні перебуває цивільна дружина [PERSON] , яка час від часу отримує доходи від виконання сезонних робіт. Крім того, з 08.08.2013 року його звільнено з роботи і на даний час він не має змоги працевлаштуватися, стабільний заробіток відсутній. Крім того, повідомив, що у його власності рухомого майна, в тому числі автомобіля, будинку чи земельної ділянки не має. Просив суд змінити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів з 1/4 на 1/6 частки всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається із поданого до суду відзиву на позов, відповідачка [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала та просила у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Навпаки, відповідно до Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку в с.Вашківці, площею 40,30 кв.м. та земельної ділянки площею 1,4419 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім цього, вважає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Сторони, будучи належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи в судове засідання не з`явилися, натомість звернулися до суду з письмовими заявами провести судовий розгляд без їх участі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно рішення Сокирянського районним судом Чернівецької області від 22.10.2010 року, з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 23.09.2010 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно довідок, виданих сільським головою Вашковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області №658 від 09.04.2021 року та №1680 від 21.09.2021 року, на утриманні [PERSON] перебуває його син - [PERSON] , [INFO] , який навчається у 4 класі ЗЗСО І-ІІІ ст. с.Вашківці, а на утриманні [PERSON] перебуває донька [PERSON] , [INFO] , яка навчається в 10 класі ЗЗСО І-ІІІ ст. с.Вашківці. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки від інших фактичних шлюбних відносин з [PERSON] має сина [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні. Верховним Судом України у постанові від 16.09.2020 року у справі №565/2071/19 зроблено висновок, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведені вище норми процесуального закону, суд вважає, що позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами не доведено обставин погіршення його майнового стану. Більше того, суд приходить до висновку, що майновий стан позивача в період сплати ним аліментів покращився, оскільки як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №260912697 від 10.06.2021 року, [PERSON] в 2014-2015 роках набув у власність житловий будинок літ.А, загальною площею 40,30 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку кадастровий номер 7324082000:04:001:0069, площею 1,4419 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати залишаються за ним.

Outcome: dismissed