Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) 24 жовтня 2011 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі Відповідач) про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відновлення меж земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником домоволодіння, розташованого на земельній ділянці, що по [ADDRESS], успадкувавши домоволодіння відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 листопада 1988 року. Власником суміжної земельної ділянки є [PERSON] в 2009 році паркан, який слугував межею між цими домоволодіннями зруйнувався, однак відповідач заборонила встановити на його місце новий паркан, постійно влаштовуючи сварки, чим змусила звертатись до суду. Вона вказує, що перенесли огорожу (паркан) в її сторону, чим самим порушивши межу. Відповідач відмовилась добровільно врегулювати спір, щоб закінчити виготовлення документації на приватизацію земельної ділянки, а тому вона змушена звертатись до суду. Просить суд усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою, та відновлення меж земельної ділянки, тобто твердої межі (паркану) між сусідами у відповідності з даними її технічного паспорта на будинковолодіння. Позивач в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді. В судовому засіданні представники позивача на позовних вимогах наполягають, посилаючись на викладені обставини та просять суд прийняти до уваги, що відповідач ухиляється від добровільного врегулювання спору. Зустрічні позовні вимоги не визнають. Інтереси позивача в суді по довіреності представляли [PERSON] та [PERSON] Відповідач в судове засідання з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в суді, позовні вимоги не визнає, просить суд врахувати, що вона є власником домоволодіння по [ADDRESS], в якому вона фактично проживає здавна, оскільки в будинку до смерті проживали її батьки. Спадщина нею була прийнята, вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Земля біля будинку не приватизована. Відповідач запевняє суд, що саме позивач [PERSON], її донька та зять порушили огорожу, тому вона змушена була звернутись до комісії в селищній раді. Позивач керується даними будівельного паспорта на будинок за 1997 рік, в якому вказана межа між домоволодіннями на відстані 1,5 м. від погосподарської будівлі, що на її території, позначеної в будівельному паспорті під № 6 та на відстані 1 м. від її погосподарської будівлі, позначеної в будівельному паспорті під № 3 і погоджується на відновлення межі саме так. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог та звернулась до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод в користуванні її земельною ділянкою, відновлення меж її земельної ділянки та просить суд задовольнити позовні вимоги. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, чи заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги за основним позовом підлягають задоволенню частково, а за зустрічним позовом не підлягають задоволенню. За змістом ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст.107, 124- 126, 152-154, 158-160 Земельного кодексу України та ст. ст. 3- 11, 15, 57- 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України. Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні гарантується на засадах відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Конституцією України, зокрема ст. 64 гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків, передбачених Конституцією України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Згідно ст. ст. 316-321, 325 ЦК України правом власності є право особи на річ, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним, власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. За змістом ст.ст. 386, 391 ЦК України власник може передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ст. 107 Земельного кодексу України визначає, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. Відповідно до вимог ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України визначено підстави порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної чи комунальної власності. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади та є документом, що посвідчує право власності на неї фізичної чи юридичної особи. Згідно ст.125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. За змістом ст. 158 Земельного кодексу України судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності і користуванні громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Судом враховано, що між позивачем та відповідачем останнім часом склались вкрай неприязненні стосунки. Земля під домоволодінням обох сторін не приватизована, в установленому законом порядку, Державні акти на право власності на землю сторонам не видавались. Сторони у справі, не дотримуючись правил добросусідства порушили межу між домоволодіннями. Судом встановлено, що сторони у справі є сусідами, вони довгий час проживають в [ADDRESS], вони мають суміжні ділянки. Останні роки між ними виник спір щодо межі між цими земельними ділянками. Добровільно спір не було вирішено, сторони не дійшли згоди. Судом встановлено, що позивач зверталася до правоохоронних органів з приводу відновлення меж її земельної ділянки із відповідачем. Суд приймає до уваги, що земельно - кадастрова документація на земельні ділянки не виготовлена. Суд дійшов висновку, що [PERSON] - позивач у справі є власником домоволодіння, розташованого на земельній ділянці, що по [ADDRESS], успадкувавши домоволодіння відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 листопада 1988 року, загальна площа земельної ділянки позивача згідно технічного паспорта складає 1 200 кв. м. (39,90м. х 30,10м = 1 200,99) і може зменшитись зі сторони відповідача на 40 см, за рахунок того, що відповідач претендує розміри своєї земельної ділянки змінити в сторону збільшення на 40 см, на які позивач та його представник не погоджуються. Судом також встановлено, що власником суміжного домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON] - відповідач у справі за основним позовом відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 1998 року після смерті її матері, яка померла [INFO]. [PERSON] успадкувала житловий будинок та прибудинкові споруди, що розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS]. Межі земельної ділянки за даними технічного паспорту складає 975 кв.м. За викладених обставин суд не приймає до уваги пояснення відповідача [PERSON], що розмір її земельної ділянки зменшився на 40 см і відстань території її домоволодіння зменшилась із 25, 4 м. як то вказано в будівельному паспорті до 25 м. При цьому відповідач не приймає до уваги доводи представника позивача, що розмір її земельної ділянки не зменшився і співпадає із розміром 975 кв. м. як вказано в технічному паспорті ( 25м х 39м = 975 м. кв.). Суд вважає, що право позивача було порушено діями відповідача, а порушене право підлягає захисту. У справі за ухвалою суду була призначена та проведена судова земельно - технічна експертиза про визначення порядку користування земельною ділянкою № 288, 289 від 08 січня 2014 року та експертом запропоновано варіант розташування фізичної межі між земельними ділянками та домоволодіннями на [ADDRESS] та [ADDRESS]. Суд приймає до уваги та погоджується із цим висновком експерта та погоджується також із запропонованим експертом варіантом розташування межі на відстані 1, 5 м. від погосподарської будівлі, що на території [PERSON], позначеної в технічному паспорті літ. Д та на відстані 1 м. від погосподарської будівлі, позначеної в технічному паспорті літ. Б. Суд погоджується із висновком експерта, що розміри земельної ділянки відповідача [PERSON] встановлені розмірами 25 метрів та 39 метрів відповідно, оскільки при цьому розмір її земельної ділянки по [ADDRESS] складає саме 975 кв. м., що відповідає технічній документації про розмір земельної ділянки саме 975 кв. м. Суд також погоджується із висновком експерта, що розміри земельної ділянки позивача [PERSON] відповідно встановлені розмірами 30 метрів та 40 метрів відповідно, оскільки при цьому розмір її земельної ділянки по [ADDRESS] складає саме 1 200 кв. м., що відповідає технічній документації про розмір земельної ділянки саме 1 200 кв. м. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності позовних вимог, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково. Позовні вимоги щодо відновлення меж земельної ділянки задоволенню не підлягають. Суд може вирішити спір відносно порушення меж земельних ділянок, визначених в натурі землевпорядними організаціями, а не про встановлення цих меж в натурі між домоволодіннями, тому позовні вимоги щодо відновлення меж земельної ділянки між домоволодіннями за основним позовом та зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки земельні ділянки не були приватизовані. Щодо зустрічних позовних вимог про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відновлення меж земельної ділянки, то суд, перевіривши обставини, на які сторони посилаються як на підтвердження або заперечення своєї позиції, дійшов висновку, що вони не підлягають задоволенню. Суд не погоджується із твердженням відповідача про те, що позивач вистроїла сарай на межі домоволодінь, чим порушили межу між домоволодіннями, та приймає до уваги висновок експерта і запропонований ним варіант розташування межі між земельними ділянками, а тому зустрічні позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають за недоведеністю. Суд дійшов висновку, що розмір земельних ділянок, які займають сторони не збільшився і не зменшився, що також свідчить про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог. Суд погоджується із показаннями свідка [PERSON], що сусіди мають знайти спільну мову та погодити межі своїх земельних ділянок, оскільки розмір земельної ділянки і у позивача, і у відповідача не зменшується, і відповідає розмірам, що вказані в технічних паспортах. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності своїх вимог, а також

Outcome: partial