Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулась до суду 09.11.2015р. з позовною заявою до [PERSON] (відповідач), в якій просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Позивачка в судовому засіданні підтвердила свої позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що перебування відповідача на реєстрації в її квартирі, шкодить реалізації нею її права власності, оскільки відповідач не виконує обовязків користувача житла. Представник позивача в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився проте надав суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК) судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає в одному будинку з позивачкою, в квартирі 26. З позивачкою підтримують дружні стосунки. Відповідач не зявляється за зазначеною адресою вже понад шість років. Відповідач припинив проживати у квартирі №41 після того, як розлучився з позивачкою. Його речей в квартирі позивачки немає. Їй відомо, що всі комунальні послуги сплачує сама позивачка без допомоги відповідача. Свідок [PERSON] надала суду аналогічні пояснення. Додатково зазначила, що відповідача востаннє бачила близько року тому в м. Черкаси. Він пояснив, що проживає в орендованій квартирі. В квартирі позивачки він не проживає вже понад шість років. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, свідків, оцінивши наявні у справі докази суд встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивачка є власником житла за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на житло від 10.07.1997р. (а.с.27) та договором дарування від 02.09.1998р. (а.с.6). В період з 31.10.1998р. до 29.01.2009р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.4, 9). За час перебування у шлюбі відповідач на правах члена сім'ї власника квартири набув право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На теперішній час в квартирі фактично проживає лише позивачка і її син, а зареєстровано ще і відповідач та брат позивачки [PERSON] (а.с.8). Ще до реєстрації розірвання шлюбу відповідач припинив проживання в квартирі позивачки через погіршення відносин між сторонами. У зв'язку з цим з осені 2008р. відповідач забрав всі свої речі і більше не проживає в квартирі позивачки. На теперішній час адреса проживання відповідача невідома. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями позивачки та свідків. У зв'язку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі позивачки вона змушена сплачувати за нього комунальні послуги. Тож відповідач не виконує обовязків наймача житлового приміщення, чим порушує права позивачки, тому вона звернулася до суду з зазначеним позовом. За таких обставин між сторонами вбачається спір, що виник із житлових правовідносин, які регулюються главою 6 Житлового кодексу України (далі ЖК), главою 32 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Статтею 150 ЖК встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.156 ЖК члени сім'ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника квартири зобов'язані дбайливо ставитися до жилої квартири. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином відповідач набув право користування квартирою ([ADDRESS]) як член сім'ї власника квартири. Статтею 157 ЖК передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Разом з тим, ч.2 ст.405 ЦК передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто зазначеною спеціальною нормою закону визначено додаткову підставу для втрати членом сім'ї власника житлового приміщення права користування цим приміщенням. Таким чином, з урахуванням положень ч.2 ст.405 ЦК, для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо вона набула цього права як член сім'ї власника житлового приміщення, необхідним є встановлення факту, що ця особа без поважних причин не користується цим житлом понад один рік. Як встановлено в судовому засіданні поясненнями позивачки та свідків, відповідачеві не чинилися перешкоди у користуванні квартирою. Квартира має три кімнати і дозволяє проживати в ній всім зареєстрованим особам. Проте, відповідач на підставі особистих міркувань, після розірвання шлюбу не бажає проживати в цій квартирі, а тому вже понад шість років не користується цим житлом і не виконує обовязків, передбачених ч.3 ст.156 ЖК. Натомість в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за цією адресою відповідач не бажає. У пункті 39 Постанови пленуму ВССУ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ч.1 ст.88 ЦПК, яким передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачкою був сплачений судовий збір в розмірі 478,20грн (а.с.1), який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Натомість, з урахуванням положень ст.4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає, що недосплачена позивачем сума судового збору в розмірі 9грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved