Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернулась до суду з позовом про стягнення боргу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 26 листопада 2013 року він позичив відповідачу 36 000 грн. про що було складено відповідний договір позики грошових коштів. Відповідач зобов»язався повернути позику трьома траншами в строк до 01 вересня 2014 р. В порушення умов надання позики відповідач гроші у встановлений строк в повному обсязі не повернув, позивачу. Намагання позивача вирішити питання повернення боргу в досудовому порядку наслідків не мало. Таким чином, позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу , яка станом на день подання заяви пор збільшення позовних вимог становить 55 797 грн., боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за період 01 вересня 2014 року - 08 червня 2015 року, 7 200 грн. штрафу на підставі пункту 5.1 договору позики грошових коштів, 891 грн. 12 коп. процентів за обліковою ставкою НБУ на рівні 6,5 % за період з 26 листопада 2013 року по 14 квітня 2014 року, 871 грн. 40 коп. процентів за обліковою ставкою НБУ на рівні 9,5 за період 15 квітня 2014 року - 16 липня 2014 року, 579 грн. 45 коп. процентів за обліковою ставкою НБУ на рівні 12,5 % з період 17 липня 2-14 по 01 вересня 2014 року, 8 284 грн. 00 коп. процентів річних які передбачені пунктом 5,2 договору позики за період з 02 вересня 2014 року по 08 червня 2015 року, стягнувши з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 737 грн. Позивач в судове засідання не з»явилась, але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила розгляд справи провести без її участі та прийняти заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 26 листопада 2013 року позивач позичив відповідачу 36 000 грн., за умови, що грошові кошти буде повернуто в строк до 01 вересня 2014 р., трьома траншами по 12 000 грн., 01.07.2014 року, 01.08.2014 року та останній 01.09.2014 року. Вказане було затверджено підписання сторонами договору позики грошових коштів. Однак, відповідач в обумовлені строки не розрахувався з позивачем в повному обсязі. Згідно ст.ст. 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач не виконав взяті на себе зобов»язання по поверненню позичених коштів, виходячи з чого сума боргу перед позивачем станом на - 08 червня 2015 р. становить 55 797 грн., боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за період 01 вересня 2014 року - 08 червня 2015 року, 7 200 грн. штрафу на підставі пункту 5.1 договору позики грошових коштів, 891 грн. 12 коп. процентів за обліковою ставкою НБУ на рівні 6,5 % за період з 26 листопада 2013 року по 14 квітня 2014 року, 871 грн. 40 коп. процентів за обліковою ставкою НБУ на рівні 9,5 за період 15 квітня 2014 року - 16 липня 2014 року, 579 грн. 45 коп. процентів за обліковою ставкою НБУ на рівні 12,5 % з період 17 липня 2-14 по 01 вересня 2014 року, 8 284 грн. 00 коп. процентів річних які передбачені пунктом 5,2 договору позики за період з 02 вересня 2014 року по 08 червня 2015 року. Наявність вказаного грошового зобов»язання між сторонами повністю підтверджуються матеріалами справи. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частково задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України, в тому рахунку витрати на правову допомогу, розмір яких підтверджується відповідними квитанціями, копії яких містяться в матеріалах справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved