Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

[PERSON] у своєму позові посилається на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 10.11.2015 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції по актовому запису за №126. Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. На даний час спільним сімейним життям не проживають. Поновлювати сімейні відносини позивачка не бажає, оскільки на даний час шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, можливості примирення не вбачає, тобто подальше їх з відповідачем життя як подружжя є неможливе і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте у позовній заяві просила розглянути справу без її присутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, проте направив до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв?язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 10.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції по актовому запису за №126 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 10.11.2015 року). Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають. Сім`я сторін фактично розпалась, поновлювати її позивачка не бажає, збереження шлюбу не відповідає її інтересам. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу, не допускається. Виходячи з цього, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість. Таким чином, у суда відсутні підстави для примусового збереження сім`ї між сторонами при наявності категоричного заперечення щодо цього позивачки. За таких обставин, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому його слід прийняти, а позовні вимоги задовольнити. Оскільки позивачка після державної реєстрації шлюбу своє дошлюбне прізвище не змінювала, тому після розірвання шлюбу, їй слід залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі ст.ст.24, 110, 112 СК України та

Outcome: approved