Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

[PERSON] у серпні 2015 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Хайдельберг Граніт Україна» про стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що з 30 березня 2012 року по 01 лютого 2015 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Хайдельберг Граніт Україна». В день звільнення позивачу не повернули його трудової книжки, хоча в цей день він був на роботі. Трудову книжку було повернуто позивачу 23 липня 2015 року лише після письмового звернення. У зв'язку із зазначеним, позивач звернувся до суд з даним позовом в якому просив суд, з урахуванням уточнень, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 36 181,20 грн., моральну шкоду у розмірі 6500,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору (а. с. 3-6, 154). Від представника інтересів позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без його участі, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 195). Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомний належним чином, надіслав на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з відпусткою представника (а. с. 207-208). Проте, враховуючи, що дана цивільна справа перебуває в провадженні суду з вересня 2015 року, у минулих судових засіданнях, призначених по даній справі представник відповідача приймала участь, надавала пояснення, відповідно до яких не визнав позовні вимоги, заперечував проти їх задоволення, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної цивільної справи за відсутності представника відповідача. Крім того, в матеріалах справи наявні письмові заперечення проти позову (а. с. 19-22, 133-136), в яких представник відповідача посилаючись на необґрунтованість позовних вимог просив суд відмовити у їх задоволенні. Подав заяву про застосування строків позовної давності (а. с. 122-123). Суд, вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в розгляді даної цивільної справи, допитавши свідка, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить висновку щодо можливості часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Судом встановлено, що 30 березня 2012 року по 01 лютого 2015 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Хайдельберг Граніт Україна» та наказом №01-зв від 28 січня 2015 року був звільнений за угодою сторін, про що в трудовій книжці [PERSON] 01 лютого 2015 року був зроблений запис (а. с. 8). 07 липня 2015 року [PERSON] звернувся на адресу генерального директора ТОВ «Хайдельберг Граніт Україна» із заявою про направлення йому трудової книжки (а. с. 9), яку було повернуто позивачу листом від 16 липня 2015 року (а. с. 10, 11). У своїх поясненнях свідок [PERSON] зазначає, що був уповноважений директором ТОВ «Хайдельберг Граніт Україна» вручити трудову книжку [PERSON] 30 січня 2015 року, проте останній не з'явився, про що був складаний відповідний акт. 01 лютого в офісі [PERSON] зателефонувала [PERSON], запропонувала з'явитись за трудовою книжкою, акт був складений пізніше. Судом встановлено, що 02 лютого 2015 року відповідачем був складений акт про відмову повернути автомобіль та отримати трудову книжку, відповідно до якого 02 лютого 2015 року [PERSON], який працював на посаді торгового представника ТОВ «Хайдельберг Граніт Україна» до 01 лютого 2015 року та звільнений з посади у відповідності до наказу № 01-зв від 28 лютого 2015 року, відмовився повернути автомобіль та отримати трудову книжку (а. с. 29). Аналогічний акт про неявку працівника [PERSON] за трудовою книжкою був складений 09 л.того 2015 року (а. с. 137). В матеріалах справи наявні копії повідомлень про вручення [PERSON] поштової кореспонденції від ТОВ «Хайдельберг Граніт Україна» за період з 05 лютого 2015 року по 24 лютого 2015 року (а. с. 31-43), на яких міститься підпис особи, що отримала кореспонденцію «Стирник», проте відповідно до пояснень останнього даний підпис йому не належить. Крім того, відповідно до листа Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 9-66-09-1819 від 24 вересня 2015 року за період з 01 лютого 2015 року по 23 липня 2015 року - не значиться надходження та вручення [PERSON] рекомендованої кореспонденції (а. с. 99). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Згідно з вимогами ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Статтею 2371 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 36 181,20 грн. (з розрахунку, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 301,51 грн., період прострочення з 02 лютого 2015 року по 29 липня 2015 року, кількість робочих днів - 120) доведеними та обґрунтованими, отже - такими, що підлягають задоволенню. Роблячи такий висновок суд виходить з того, що в ході судового розгляду даної цивільної справи було встановлено, що запис про звільнення позивача був занесений до його трудової книжки 01 лютого 2015 року, у зв'язку з чим суд критично оцінює покази свідка [PERSON], відповідно до яких його уповноважили вручити [PERSON] трудову книжку 30 січня 2015 року, оскільки в цей день трудова книжка не була готова для видачі: запис про звільнення був зроблений через один день, тобто 01 лютого 2015 року. Крім того, суд також врахував, що в перших запереченнях проти позовних вимог представник відповідача зазначає про акт щодо відмови позивача з'явитися за трудовою книжкою (а. с. 29), а вже в других запереченнях проти позову йдеться також про акт від 09 лютого 2015 року (а. с. 137). Суд також прийняв до уваги лист Дніпропетровської дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 9-66-09-1819 від 24 вересня 2015 року, в якому зазначено про ненадходження та невручення [PERSON] рекомендованої кореспонденції за період з 01 лютого 2015 року по 23 липня 2015 року, чим спростовуються посилання сторони відповідача на запрошення позивача для отримання трудової книжки. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, враховуючи, що через неможливість отримання трудової книжки позивач був позбавлений можливості бути прийнятим на іншу роботу, або стати на облік до біржі праці та отримувати матеріальну допомогу, що в свою чергу не могло не завдати позивачу моральних страждань, суд приходить до висновку про можливість стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн., частково задовольнивши таким чином позовні вимоги в цій частині. Судові витрати розподілити відповідача на ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial