Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

[PERSON] пред`явила позов до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власницею житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . У даному будинку крім неї зареєстрований її колишній зять [PERSON] . Відповідач не проживає у вказаному будинку. Його прописка перешкоджає їй належним чином розпоряджатися власним житлом та значно обмежує її законні права, крім того вона змушена нести додаткові фінансові витрати у зв`язку з оплатою комунальних послуг. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відутності, позовні вимоги підтримує з підстав наведених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає. \~ \~ \~ \~Суд, в силу ч.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини та зміст спірних правовідносин приходить до наступних висновків. Позивачка є власником житлового будинку, що знаходиться [ADDRESS] ,\~що підтверджується\~ свідоцтвом\~ про\~право на\~спадщину за\~законом \~від 08\~квітня 2021\~року,\~ витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 251959724 від 09 квітня 2021 року. З будинкової книги для прописки громадян вбачається, що по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 березня 2020 року вбачається, що 10 березня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З акту обстеження матеріально побутових умов від 25 березня 2021 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , однак з 2020 року за даною адресою не проживає. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 319, 321, 391 ЦК України власник житла має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у житловому будинку [PERSON] понад один рік, однак не вчиняє дій щодо зняття з реєстрації місця проживання у житлі [PERSON] , що створює перешкоди позивачці як власнику квартири у користуванні майном та є підставою для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved