Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

[PERSON] (по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач 1), [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач 2), [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач 3), [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач 4), [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач 5), [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач 6) про виділення в натурі із спільної часткової власності належні 24/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка складається з наступних приміщень житлового будинку «А-1»: хол «1-1» площею 106, 8 кв.м., санвузол «1-2» площею 2, 7 кв.м., житлова кімната «1-3» площею 109, 6 кв.м., загальною площею 219, 1 кв.м. та житловою площею 109, 6 кв.м.; припинення права спільної часткової власності на 24/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; визнання права власності на виділену в натурі частину приміщень житлового будинку «А-1»: хол «1-1» площею 106, 8 кв.м., санвузол «1-2» площею 2, 7 кв.м., житлова кімната «1-3» площею 109, 6 кв.м., загальною площею 219, 1 кв.м. та житловою площею 109, 6 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так за покликанням позивача, вона володіє на праві спільної часткової власності часткою 24/100 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 453, 5 кв.м. та житловою площею 221, 8 кв.м. Як вказує [PERSON] право власності у неї виникло на підставі договору дарування №1613 від 05.09.2017 року та підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім цього, позивач звертає увагу, що вона фактично використовує приміщення житлового будинку А-1»: хол «1-1» площею 106, 8 кв.м., санвузол «1-2» площею 2, 7 кв.м., житлову кімнату «1-3» площею 109, 6 кв.м., загальною площею 219, 1 кв.м. та житловою площею 109, 6 кв.м. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги акцентує увагу і на тому, що Рішенням Ізяславської міської ради №25 від 29.11.2011 року було надано дозвіл КП «Житлосервіс» зняти з балансу підприємтства та передати у власність семиквартирний житловий будинок [ADDRESS] , зокрема, сторонам по даній справі. При цьому, за покликанням позивача висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 04.04.2012 року №79, КП «Ізяславське РБТІ» рекомендовано було визначити частки вказаних осіб у праві спільної часткової власності. Як вказує позивач, зареєстрували право спільної часткової власності тільки власники квартир під [ADDRESS] та [ADDRESS] , тобто вона та [PERSON] . У подальшому, квартири під [ADDRESS] та [ADDRESS] було об`єднано в один об`єкт нерухомого майна, частка якого в житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 453, 5 кв.м. та житловою площею 221, 8 кв.м. становить 24/100. При цьому позивач зазначає, що частка в житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що становить 24/100 на підставі договору дарування №1613 від 05.09.2017 року перейшла у її власність. Також [PERSON] просить врахувати, що в указаному вище житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [PERSON] належить на праві власності нежиле приміщення, магазину з прибудовою, і становить 23/100 частки; [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , і становить 3/25 частки; [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , і становить 2/25 частки; [PERSON] , [PERSON] , позивачу та [PERSON] , яка померла, належить на праві власності квартира [ADDRESS] , і становить 13/100 частки. На думку позивача, вона як співвласник об`єкта нерухомого майна має право припинити свою участь у праві спільної часткової власності з метою набуття права особистої приватної власності на відокремлену частину нежилого приміщення, що відповідає її частці в цьому майні і буде утворене результаті його виділу, з метою здійснення володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, одноособово, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Як вважає позивач, заявлені позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, що випливає, зокрема, з огляду на можливість виділення її частки, що становить 24/100 в окремий самостійний об`єкт цивільних правовідносин, незалежний від інших частин домоволодіння та з огляду на приписи статей 183, 358, 364 ЦК України. У судове засідання 09.08.2021 року позивач та її представник не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися установленому порядку, однак останнім подано письмове клопотання про розгляд справи без їх участі. Позивач та її представник у судових засіданнях, в яких брали особисту участь, позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник позивача звертав увагу, що договір дарування №1613 від 05.09.2017 року та право власності [PERSON] на частку є чинним, ніким не оспореним, а тому власник вправі на власний розсуд здійснювати розпорядження своїм правом власності на майно, в тому числі шляхом звернення до співвласників із вимогою про виділення або до суду. На думку представника позивача, позицію якого підтримала і сама позивач, відповідач 1 та її представник не обгрунтували яким чином позивачем порушуються, не визнаються чи оспорюються її права, і які саме права підлягають охороні чи захисту у зв`язку із заявленими позовними вимогами. Відповідач 1 та її представник у судовому засіданні вказували на повну безпідставність позовних вимог позивача, просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. За покликанням представника відповідача 1 при вирішення даного спору мають бути застосовані норми Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», які чітко визначають, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Як вважають відповідач 1 та її представник, позивач шляхом здійснення маніпуляцій, зокрема, внесенням недостовірних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності намагається узаконити право власності на об`єкт нерухомого майна, що по своїй суті являється самочинним будівництвом, так як площа явно була збільшена. На переконання представника відповідача 1, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного, а відтак останнє не може бути виділено в натурі, оскільки не уведене в екплуатацію у визначеному законом порядку. При цьому представник відповідача 1 акцентував увагу, що державна реєстрація права на частку нерухомого майна, яке позивач просить виділити в натурі не надає їй права власності на нього, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Покликаючись, що заявлена позивачем площа нерухомого майна перевищує первісні параметри, фактичне проведення останньою самовільної реконструкції, віднесення будинку до багатоквартирних, що має статус ветхого, відповідач 1 та її представник вважають безпідставним заявлений позов. У судове засідання відповідач 3 не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся установленому порядку, що підтверджено документально. Матеріали справи містять письмову заяви [PERSON] від 09.08.2021 року про проведення розгляду справи без його участі з посиланнями про заперечення позову в повному обсязі. У судове засідання відповідачі 2, 4-6 не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися установленому порядку, що підтверджено документально. При цьому, відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подавалися письмові заяви про розгляд справи без їх участі із зазначенням, що проти задоволення позовних вимог не заперечують. Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, які брали загалом участь в справі, та частина яких прибула в судове засідання 09.08.2021 року, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог судом враховано наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] , яка до реєстрації шлюбу з [PERSON] була [PERSON] володіє на праві спільної часткової власності часткою, що складає 24/100 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] , загальною площею 453, 5 кв.м. та житловою площею 221, 8 кв.м. Вказана вище обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 05.02.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №96354910 від 05.09.2017 року. При цьому, суд вказує, що у відповідності з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №96354910 від 05.09.2017 року вбачається, як загальна площа 453, 5 кв.м., так і житлова площа 221, 8 кв.м. об`єкта нерухомості та розмір частки позивача, що складає саме 24/100. Більше того, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відображено складові об`єкта нерухомого майна, підстави виникнення права власності позивача та внесення відповідного запису. Також зазначений вище витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності містить додаткові відомості, згідно яких випливає, що в процесі обстеження було встановлено, що зміна загальної і житлової площі відбулася за рахунок зміни внутрішнього оздоблення і перенесення перегородок. При цьому, такі зміни відбулися без порушення зовнішніх капітальних стін і конструкцій, що не є самочинним. Як встановив суд, право власності на вказаний об`єкт нерухомості виникло у позивача на підставі договору дарування №1613 від 05.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Лаврентьєвим Ю.В. Згідно матеріалів справи вбачається, що [PERSON] фактично використовує приміщення А-1»: хол «1-1» площею 106, 8 кв.м., санвузол «1-2» площею 2, 7 кв.м., житлова кімната «1-3» площею 109, 6 кв.м., загальною площею 219, 1 кв.м. та житловою площею 109, 6 кв.м., що, зокрема підтверджується технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS] . Крім цього суд встановив і ту обставину, що згідно рішення Ізяславської міської ради Хмельницької області №25 від 29.11.2011 року семиквартирний житловий будинок [ADDRESS] було дозволено зняти з балансу КП «Житлосервіс» та передано у власність [PERSON] - власнику нежилого приміщення магазину з прибудовою по [ADDRESS] , [PERSON] - власнику квартири [ADDRESS] , [PERSON] - власнику квартири [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - власникам квартири [ADDRESS] , [PERSON] - власнику квартири [ADDRESS] , [PERSON] - власнику квартири [ADDRESS] , [PERSON] - власнику квартири [ADDRESS] . У відповідності до висновку КП «Ізяславське РБТІ» від 04.04.2012 року №79 було рекомендовано визначити частки вказаних вище осіб у праві спільної часткової власності, зокрема, [PERSON] , як власнику квартири [ADDRESS] та [PERSON] , як власнику квартири [ADDRESS] . Разом з тим, як випливає з матеріалів справи, зареєстрували право спільної часткової власності на підставі рішення Ізяславської міської ради Хмельницької області №25 від 29.11.2011 року тільки власники квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] . При цьому, у подальшому квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] було об`єднано в один об`єкт нерухомого майна, частка якого в житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 453, 5 кв.м. та житловою площею 221, 8 кв.м. становить 24/100, що складає в свою чергу загальну площу 219, 1 кв.м. та житлову площу 109, 6 кв.м. Такі обставини підтверджуються відомостями з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за параметрами запиту по номеру реєстаційному об`єкта нерухомого майна та по адресі розташування об`єкта нерухомого майна №220921834 від 19.08.2020 року, №220970780 від 20.08.2020 року. Вказані реєстри містять актуальні дані станом на 20.08.2020 року, зокрема відомості, що житловий будинок [ADDRESS] не містить ознак самочинного будівництва. Також, як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.05.2006 року [PERSON] належить на праві приватної власності в приміщенні 5 житлового будиннку [ADDRESS] нежиле приміщення, магазин змішаної торгівлі (а.с. 48). Натомість [PERSON] у будинку [ADDRESS] належить на праві власності нежиле приміщення магазину з прибудовою, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.11.2009 року (а.с. 46). Крім цього, у відповідності до договору дарування від 11.07.1992 року вбачається, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с.52-54). Згідно договору дарування квартири від 01.04.2019 року вбачається, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] (а.с. 49). Щодо квартири [ADDRESS] в цьому ж будинку, то вона належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 44, 45). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] , суд також виходить з наступних мотивів та застосував такі норми права. Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до положень ст.ст. 183, 358, 364 ЦК України виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий виділ можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Вищезазначені норми цивільного законодавства гарантують кожному із співвласників право на виділення в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності, після здійснення якого, право спільної часткової власності для одного із співвласників припиняється і який набуває право особистої приватної власності на майно, що було утворене в результаті його виділу, і проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статей 183, 367 ЦК України виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі такої частки власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вхід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває в спільній частковій власності, визначальним є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27.05.2020 року у справі № 173/1607/15-ц, від 12.032020 року у справі № 127/5835/16-ц. За правилом частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до роз`яснень, даних у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У частині доводів відповідача 1 та її предстаника щодо неможливості виділення в натурі частки із спільного майна співвласникам багатоквартирного будинку, то суд врахував наступне. Так на час прийняття рішення Ізяславською міською радою Хмельницької області №25 від 29.11.2011 року про зняття з балансу КП «Житлосервіс» та передачу у власність співласникам семиквартирного одноповерхового житлового будинку [ADDRESS] останній мав статус зблокованого житлового будинку - будинку квартирного типу, що складаєть з двох і більше квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку, або вулицю; згідно Державного класифікатора будівель та споруд (БК БС) ДК 0182000 - відноситься до - Будинки одноквартирні спарені або зблоковані з окремими квартирами, що мають свій власний вхід з вулиці. Така обставина підтверджується висновком судового експерта Марченкова Г.Г. за результатами проведення будівельно-технічного експертного дослідження №58/16 від 21.06.2016 року. Суд наголошує, що в будь-якому випадку, ані довідка КП «Житлосервіс» №492 від 14.12.2020 року, ані копія акту від 01.08.2007 року про передачу житлових будинків КП «Житлосервіс» з відомістю про наявність житлових будинків по Ізяславському ЖКП, ані саме рішення Ізяславської міської ради Хмельницької області від 13.02.2008 року №29 про затвердження переліку ветхих будинків на території міста Ізяслав не вказують на нечинність рішення Ізяславської міської ради Хмельницької області №25 від 29.11.2011 року про зняття з балансу КП «Житлосервіс» та передачу у власність співласникам семиквартирного житлового будинку [ADDRESS] , яке, при цьому, ще й за часом було прийнято значно пізніше. Разом з цим, згідно висновку експертного дослідження №790ед/020 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, складеного 07.08.2020 року судового експерта Власюка В.В. вбачається, що було встановлено, що об`ємно-планувальні рішення та технічний стан окремого індивідуального визначеного майна «Житлового будинку з надвірними будівлями», окремі вхід і вихід, наявність повного компелексу необхідних житлових та допоміжних приміщень, наявність окремих мереж електропостачання, водопостачання, водовідведення, газопостачання та опалення, можливість завершення оздоблювальних робіт, дають можливість експлуатувати виділені 24/100 частки «Житлового будинку з надвірними будівлями» за адресою: [ADDRESS] , які складаються з наступних приміщень житлового будинку «А-1»: хол «1-1» площею 106, 8 кв.м., санвузол «1-2» площею 2, 7 кв.м., житлова кімната «1-3» площею 109, 6 кв.м., загальною площею 219, 1 кв.м. та житловою площею 109, 6 кв.м., як окремий самостійний об`єкт, незалежний від інших частин домоволодіння. Тим самим, у відповідності до висновку експертного дослідження №790ед/020 від 07.08.2020 року 24/100 частки «Житлового будинку з надвірними будівлями», що належать позивачу та складаються з наступних приміщень житлового будинку «А-1»: хол «1-1» площею 106, 8 кв.м., санвузол «1-2» площею 2, 7 кв.м., житлова кімната «1-3» площею 109, 6 кв.м., загальною площею 219, 1 кв.м. та житловою площею 109, 6 кв.м., що розташовані по [ADDRESS] , станом на 30.07.2020 року, фактично експлуатуються окремо та можуть бути виділені в окремий самостійний об`єкт цивільних правовідносин, незалежний від інших частин домоволодіння. При цьому, на думку суду, необхідно відхилити доводи відповідача 1 та її представника, що державна реєстрація частки позивачем не наділяє його правом власності, оскільки в неї відсутній правовстановлювальний документ. Так необхідно врахувати, що правовстановлювальний документ - це документ, який посвідчує правовий зв`язок конкретного майна з особою його власника та складений у порядку, передбаченому законодавством. Натомість п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Доводи щодо наявності в діях позивача ознак самочинного будівництва, що також, на думку відповідача 1 та ї представника виключає обгрунтованість позовних вимог, суд оцінює критично, так як будь-які докази в обгрунтування такої обставини матеріали справи не містять. Як визначає ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, частина шоста вказаної статті чітко регламентує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд враховує, і ту обставину, що відповідачем 1 по своїй суті оспорється не сам факт неможливості виділення позивачу частки, а її параметри житлової та загальної площі, що відображені у відповідних Держаних реєстрах та виготовленому технічному паспорті. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На думку суду, у позивача наявне право на виділ частки в натурі, що є у спільній частковій власності, як і наявне право припинити участь у праві спільної часткової власності з метою набуття права особистої приватної власності на відокремлену частину нежилого приміщення, що відповідає її частці в цьому майні і буде утворене результаті його виділу. Тим самим, з огляду на зазначене вище, на предмет та підстави позову, враховуючи технічну можливість виділення позивачу 24/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що відповідає вже існуючому порядку проживання та користування сторонами по справі, що не порушує принципів справедливості, добросовісності та розумності, а також не порушує інтересі сторін, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок, сплачений при подачі позовної заяви необхідно покласти на відповідачів 1-6 в рівних частках, шляхом його стягнення на користь [PERSON] в сумі 140 гривень 13 копійок окремо з кожного з них. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved