Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Адвокат Андріюк С.М., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на окреме домоволодіння. В обґрунтування позову зазначає, що 18 лютого 2011 року, [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями в розмірі 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, під номером [ADDRESS] (на даний час [PERSON] ) в с. Шкарів Рівненського (Гощанського) району Рівненської області. Інша частина, розміром 2/3 будови, належало на праві власності [PERSON] , спадкоємцем якого є його внук [PERSON] . Рішенням Гощанської селищної ради №90 від 17 лютого 2021 року присвоєно нову поштову адресу 1\\3 об`єкту нерухомого майна, який знаходився за адресою: [ADDRESS] , а саме: « [ADDRESS] ». В досудовому порядку вирішити питання щодо розподілу домоволодіння з відповідачем сторони не змогли, тому позивач змушена звертатись до суду із позовом про захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів. При цьому зазначає, що висновком ТОВ «БТІ-ЕКСПЕРТ» щодо технічної можливості використання 1/3 частини будинковолодіння, як окремий об`єкт нерухомого майна визначено, що частина житлового будинку, яка належить [PERSON] , а саме в розмірі 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, під номером [ADDRESS] , може використовуватись як самостійний об`єкт нерухомого майна. Таким чином, на підставі вищенаведеного та посилаючись на норми права, що містяться в ст.ст. 16, 367, 392 ЦК України, просить суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , як цілий самостійний об`єкт нерухомогоо майна, шляхом поділу нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності будинку [ADDRESS] та становить 1/3 його частини загальною площею - 51,1 кв.м., житловою площею - 26,6 кв.м., до якої, відповідно технічній документації, входять будівлі і споруди - 1/3 господарської будівлі «В», літня кухня «Г», погріб «Пг/Г», вбиральня «Д», огорожа «№1». Відповідачі відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 11 березня 2021 року вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належним чином. Адвокат Андріюк С.М., який діє в інтересах [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити в повному обсязі, справу просить розглянути без їх участі. Відповідач надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, справу просить розглянути без його участі. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе ухвалити рішення за правилами ч.3, 4 ст.200 ЦПК України. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, технічне фіксування судового засідання не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18 лютого 2011 року, [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яке посвідчене державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори Рівненської області Строкалем В.Д. Згідно вказаного свідоцтва, [PERSON] успадкувала 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, під номером [ADDRESS] (на даний час [PERSON] ) в с. Шкарів Рівненського (Гощанського) району Рівненської області. На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» видано витяг про державну реєстрацію прав , згідно якого за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, під номером [ADDRESS] (на даний час [PERSON] ) в с. Шкарів Рівненського (Гощанського) району Рівненської області із часткою 1/3. Вказана інформація підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №240400514 від 14 січня 2021 року. Згідно наданих матеріалів справ судом встановлено, що інша 2/3 частини житлового будинку належали на праві власності [PERSON] , спадкоємцем якого є його внук [PERSON] . Судом встановлено, що Рішенням Гощанської селищної ради №90 від 17 лютого 2021 року присвоєно нову поштову адресу 1\\3 частини об`єкту нерухомого майна, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , а саме: « [ADDRESS] ». З даних висновком ТОВ «БТІ-ЕКСПЕРТ» щодо технічної можливості використання 1/3 частини будинковолодіння, як окремий об`єкт нерухомого майна від 17 лютого 2021 року №072/21/ф, судом встановлено, що житловий будинок, знаходиться за адресою: [ADDRESS] має окремі входи, тому не порушуючи будівельних норм та правил є можливість використовувати 1/3 частину будинковолодіння як самостійний об`єкт нерухомого майна, загальною площею - 51,1 кв.м., житловою площею - 26,6 кв.м., до якої, відповідно технічній документації, входять будівлі і споруди - 1/3 господарської будівлі «В», літня кухня «Г», погріб «Пг/Г», вбиральня «Д», огорожа «№1». Представник позивача, вказуючи на те, що [PERSON] позбавлена можливості повністю реалізувати своє право власності, щодо 1/3 частки житлового будинку, так як на даний час відповідач не зацікавлений у переоформленні іншої частки житлового будинку, внаслідок цього унеможливлюється досудове врегулювання вказаного спору тому, звернувся до суду з даним позовом за захистом порушеного права позивача. Таким чином, спірні правовідносини, що виникли між сторонами щодо визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності, регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Конституцією України. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно із ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно ст. 317, 319 ЦК України власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України головним обов`язком держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини, за свою діяльність держава відповідає перед людиною. Забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту З мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року N 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частиною 3 ст.358 ЦК України встановлено, що співвласник має право на надання йому в окреме володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна що є у спільній частковій власності. Згідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до абз. 1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтн6я 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідачі в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю. Питання про стягнення судових витрат позивачем не ставиться.

Outcome: approved