Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Адвокат Мірошниченко М.В., яка діє на підставі ордеру та договору від 25.02.2020 від імені [PERSON] , звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені малолітньої доньки [PERSON] , 1989 року народження, та [PERSON] , укладений на Криворізькій філії Товарної біржі «Українська» 06.10.1998, та визнати за нею право власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.10.1998 її мати [PERSON] на Криворізькій філії Товарної біржі «Українська» придбала у [PERSON] , [PERSON] , яка діяла також від імені малолітньої доньки [PERSON] , 1989 року народження, зазначену квартиру за ціною 6955 грн. Після укладення угоди [PERSON] отримала ключі від квартири, разом з чоловіком [PERSON] заїхала жити до неї, прописалася за вказаною адресою, і постійно мешкала у зазначеному житлі до дня смерті, утримуючи квартиру, користуючись нею, здійснюючи належним чином володіння та розпорядження житлом. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеної квартири. На підставі заяви чоловіка померлої - [PERSON] державним нотаріусом П`ятої криворізької державної нотаріальної контори Чуркіною Н.М. була заведена спадкова справа, інші спадкоємці, які мали право на спадщину за законом до нотаріуса не зверталися, свідоцтво про право на спадщину за законом чи заповітом не видавалось. [PERSON] помер [INFO] . Його донька позивач по справі [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Перекопської О.О. із заявою про прийняття спадщини, а потім із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті батька [PERSON] , але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у зв`язку з тим, що по перше договір купівлі-продажу нерухомості був укладений на товарній біржі і тому нотаріусом не може бути прийнятий як правовстановлюючий документ, а по друге спадкодавець, фактично прийнявши спадщину після смерті дружини [PERSON] , за життя не оформив належним чином правовстановлюючий документ на спадкову квартиру. Представник позивача зазначає, що умови договору купівлі-продажу квартири його сторонами були виконані, на цей час одна сторона договору (покупець) [PERSON] померла, а також помер один із продавців - [PERSON] , і тому у позивачки немає іншого шляху для оформлення своїх прав на спадкове майно, як звернутися до суду з цим позовом. Зауважила, що [PERSON] відповідно до ст.1268 ЦК України фактично прийняв спадщину після смерті [PERSON] , інші спадкоємці, крім позивача, які здійснюють спадкування за законом, відсутні, заповіти померлим не складались, свідоцтво про справо на спадщину за законом чи заповітом на домоволодіння не видавалось. Просила врахувати, що Договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований Криворізькою філією товарної біржі «Українська» 06.10.1998 та в подальшому 04.11.1998 Криворізьким БТІ, тому відповідно до норм діючого законодавства на той час не потребував обов`язкового нотаріального посвідчення, оскільки вважався укладеним з моменту його реєстрації на біржі та подальшої реєстрації у БТІ. Ухвалою від 12.08.2020 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. В підготовчому судовому засіданні 03.09.2020 за клопотанням представника позивача було витребувано докази у справі. 29.10.2020 підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача адвокат Мірошниченко М.В. надала клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити /а.с.107/. Належним чином повідомлений представник Відповідача - Виконкому Інгулецької районної у місті ради - в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду /а.с.108/. \~ \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] в судове засідання не з`явилися, відзив на позов не подавали, кожен окремо надіслали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позовних вимог /а.с.77-83/. Порядок виклику до суду третьої особи, передбачений ст.ст.128-130 ЦПК України, дотримано, але до суду її представник не з`явився, пояснень стосовно позовних вимог та будь-яких клопотань від нього не надходило. \~ \~ \~ \~ \~За таких\~обставин суд\~вважає за\~можливе розглянути\~справу за\~відсутності учасників справи, на підставі наявних доказів. За таких\~обставин,\~згідно з\~положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~\~\~\~\~\~ Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані стороною позивача та витребувані судом докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, зазначений у ст.16 ЦК України, зокрема, визнання права. Згідно з положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про укладення нею шлюбу з [PERSON] від 07.08.1982, після реєстрації якого позивач змінила прізвище на « [PERSON] » /а.с.22, 23/. Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданого 14.11.2005 Інгулецьким відділом РАЦС Криворізького МУЮ у Дніпропетровській області, мати позивача [PERSON] померла [INFO] /а.с.9/. За життя [PERSON] придбала у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , уклавши на Криворізькій філії товарної біржі «Українська» угоду купівлі-продажу нерухомості від 06.10.1998 за № 31216, відповідно до умов якої [PERSON] , [PERSON] , діючі особисто за себе та за свою неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Інгулецького райвиконкому № 162/21 від 25.09.98, продали [PERSON] двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , житловою площею 30,0 кв.м, загальною площею 47,9 кв.м /а.с.10/. Вказана квартира була зареєстрована 04.11.1998 в Криворізькому БТІ за гр. [PERSON] в реєстровій книзі № 15ПВШ, сторінка №232, запис № 8205 /а.с.11/. Згідно з довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 10.06.2020 право власності на спадкову квартиру зареєстроване на ім`я [PERSON] /а.с.12/. З витребуваних судом за клопотанням представника позивача доказів, зокрема з інформації завідувача П`ятою криворізькою\~державною нотаріальною\~конторою вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів спадкових справ та заповітів (спадкових договорів) від 21.09.2020 № 61742571 та 61743690 відповідно /а.с.84-86/. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим Відділом ДРАЦС по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі ГТУЮ у Дніпропетровській області /а.с.15/. За інформацією Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопської О.О. після смерті [PERSON] 24.02.2020 було заведено спадкову справу за заявою [PERSON] . Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 16.09.2020 № 61689818, заповіти (спадкові договори) від імені [PERSON] не складалися, свідоцтво про право на спадщину не видавалися. /а.с.87-88/. Тобто, судом встановлено, що позивач [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] , яка в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопської О.О. від 03.06.2020 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] , представнику\~позивача було відмовлено, оскільки як правовстановлюючий документ на вказану квартиру було надано договір купівлі-продажу, зареєстрований Криворізькою філією товарної біржі «Українська», учасником якого була малолітня дитина, яка згідно ст.1 Закону України «Про товарну біржу» не могла бути членом товарної біржі у зв`язку з неповною цивільною дієздатністю. Зазначений договір не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документа /а.с.17-19/. Встановленим судом обставинам відповідають правовідносини з порядку належного оформлення та форми договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири), передбачені ст.227 ЦК України 1963 року, норми якої діяли на момент укладення договору, а також щодо підстав набуття права власності в порядку спадкування, та правовідносини, що виникають із права особи звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в разі неможливості вирішення цього питання у позасудовому порядку. Згідно з нормами ст.153 ЦК України 1963 року, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Приписами ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, яка діяла на момент укладання угоди, визначено, що якщо відбулося повне або часткове виконання угоди, що потребує нотаріального посвідчення, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати таку угоду дійсною. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення угоди не вимагається. Щодо обов`язковості дотримання покупцем норм ст.227 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення цивільно-правових відносин між сторонами угоди, і яка передбачала нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, суд враховує, що на час укладання спадкоємцем такого договору діяв Закон України від 10.12.1991 № 1956-XII «Про товарну біржу», згідно з ч.2 ст.15 якого угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, тобто мала місце колізія норм ЦК та вказаного Закону. Постановою Пленуму ВСУ від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам будо роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Отже, суд вважає, що у даному випадку правомірним буде застосування ст.15 Закону України «Про товарну біржу», який дозволяв укладати біржові угоди щодо відчуження житлової нерухомоті фізичною особою без нотаріального посвідчення. Згідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч.2 ст.220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. На час укладення спірної угоди (06.10.1998) норми щодо реєстрації правочинів не були чинними, на той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи, покупцем [PERSON] було виконано вимоги щодо реєстрації нерухомого майна, квартири за адресою [ADDRESS] , придбаного на товарній біржі /а.с.11/. Крім того, судом встановлено, що одна із сторін договору [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього, виданого відділом РАГС Інгулецького РУЮ міста Кривого Рогу Дніпропетровської області /а.с.30/, неповнолітня особа, від імені якої діяла відповідач [PERSON] , - [PERSON] , 1989 року народження, досягла повноліття, позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала, про що надала письмову заяву. \~За таких\~обставин суд\~вважає,\~що угода\~купівлі-продажу\~спадкового нерухомого\~майна,\~яка була\~укладена спадкодавцем\~ [PERSON] ,\~фактично відбулася,\~сторони договору\~всі свої\~зобов`язання виконали,\~нерухоме майно\~на час\~укладання угоди\~було належним\~чином зареєстровано\~в БТІ\~на нового\~власника, а тому суд вважає за можливе позовні вимоги в цій частині задовольнити та визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, квартири за адресою [ADDRESS] дійсним. Вирішуючи спір в частині визнання за позивачем право власності за законом на вищевказане нерухоме майно після смерті батька, суд керується наступним. Згідно зі ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.\~\~ За приписами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Згідно з ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.1218\~ЦК України,\~до складу\~спадщини входять\~усі права\~та обов`язки,\~що належали\~спадкодавцеві на\~момент відкриття\~спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] набула право власності на спірне нерухоме майно - квартиру за адресою [ADDRESS] на законних підставах (на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в установленому порядку), і вона на час розгляду зареєстровано на її ім`я. Як видно із інформації, наданої на ухвалу суду, її чоловік [PERSON] до дня смерті проживав за цією адресою, отже відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї, але своїх спадкових прав не оформив, свідоцтво про право на спадщину на своє ім`я у нотаріуса не отримав. Оскільки спадкоємцю\~за законом\~ позивачу\~у справі\~-\~визнати право\~власності на\~спадкове майно\~у інший\~спосіб не\~видається можливим,\~Позивач і\~звернулася за\~захистом своїх\~прав до\~суду. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає ст.16 ЦК України. Згідно з п.23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги при визнання прав на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв`язку з тим, що позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька з причини ненадання належного правовстановлюючого документа на спадкове майно, суд вважає що є підстави, для задоволення його позовних вимог. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до звіту про оцінку майна від 15.06.2020 ринкова вартість спадкової двокімнатної квартири на момент оцінювання становить 123 760,00 грн. /а.с.27/, а отже позивачем сплачено судовий збір в повному обсязі - за вимогу майнового характеру у розмірі 1237,60 грн. та за вимогу немайнового характеру у розмірі 840,80 грн., але з врахуванням категорії справи, суд вважає за доцільне судові витрати покласти на позивача.

Outcome: approved