Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON], який вироком Апеляційного суду Черкаської області від 28 січня 2002 року засуджений до довічного позбавлення волі, посилаючись на те, що під час розслідування кримінальної справи №11166, порушеної стосовно нього, слідчим прокуратури Черкаської області Овсієнко В.О. та начальником карного розшуку Лубенського міськрайоного відділу УМВС України в Полтавській області Харапутько В.О., 12 квітня 1998 року за місцем його проживання був проведений обшук, який він вважає незаконним, в звязку з чим йому та його родині було завдано матеріальної та моральної шкоди, звернувся в суд з позовом про визнання неправомірним дій відповідачів та стягнення з них на його користь та користь його родини матеріальної шкоди. Оскільки позивача засуджено до довічного позбавлення волі, про час і місце розгляду справи він був повідомлений відповідно до вимог ч.6 ст. 76 ЦПК України. Відповідачі в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить відшкодувати йому та його родині матеріальну та моральну шкоду, завдану незаконними на його думку діями органів досудового слідства та прокуратури під час проведення обшуку 12 квітня 1998 року за його місцем проживання та місцем проживання його брата. Згідно з ч.2 ст.1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду виникає у випадках передбачених законом. Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року, відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Як вбачається зі ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року, право на відшкодування шкоди виникає у громадянина у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. В порушення ст.ст. 10,60 ЦПК України, позивачем не надано доказів того, що слідчим прокуратури Черкаської області Овсієнко В.О. та начальником карного розшуку Лубенського міськрайоного відділу УМВС України в Полтавській області Харапутько В.О., 12 квітня 1998 року за місцем його проживання та місцем проживання його брата був проведений незаконний обшук, а тому право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди у позивача не виникло. Крім того, протоколи обшуку від 12 квітня 1998 року були предметом дослідження Апеляційним судом Черкаської області під час постановлення вироку стосовно позивача, діям слідчого прокуратури Овсієнка В.О. та начальника карного розшуку Лубенського міськрайоного відділу УМВС України в Полтавській області Харапутько В.О. була надана належна правова оцінка, а тому їх дії щодо проведення обшуку за місцем проживання позивач та його брата не можуть бути визнані судом незаконними. Крім того, не може бути задоволена вимога позивача про стягнення з відповідачів на користь його родини матеріальної та моральної шкоди, оскільки відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Члени родини позивача з вимогами про стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди до суду не звертались Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при подачі позовної заяви слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed