Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з даним позовом, у якому просили припинити право власності [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS], що у м. Семенівка, Чернігівської області, та визнати за ними право спільної часткової власності на зазначену квартиру по 1/2 частці за кожним. Оскаржуваним рішенням Семенівського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційних скаргах [PERSON] і [PERSON] просять скасувати дане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Посилаються на незаконність та необґрунтованість даного рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. На думку скаржників суд помилково дійшов висновку про те, що відповідач не має іншого житла, крім спірної квартири, а тому відмовив у задоволенні позову. Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є колишнім подружжям, між ними постійно виникають сварки, [PERSON] є їхнім спільним сином. Квартира [ADDRESS], що у м. Семенівка, Чернігівської області належить їм на праві спільної часткової власності по 1/3 частки у кожного, що підтверджується довідками Семенівського відділення Комунального підприємства «Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації» від 23.11.2016 р. (а.с. 10) та від 14.06.2017 р. (а.с.172). Дана квартира складається з однієї кімнати площею 16,10 кв.м, кухні 7,10 кв.м,, коридору 4,70 кв.м., вбудованої шафи 0,5 кв.м., балкону 0,80 кв.м. Загальна площа складає 29.2 кв.м. (технічний паспорт на а.с. 98-101). Відповідно до висновків експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 25 квітня 2017 р. дійсна (ринкова) вартість квартири на момент оцінки складає 52823 грн.. Поділ квартири з виділом 1/3 частки на три рівні частини від загальної площі шляхом реконструкції (перепланування і переобладнання) з метою влаштування ізольованої квартири у відповідності до ідеальних часток співвласників неможливе (а.с.76-88). На депозитний рахунок суду позивачі [PERSON] і [PERSON] внесли по 8803 грн. 84 коп., а всього 17607 грн., що становить третину від вартості спірної квартири, визначеної за результатами експертизи. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 365 ЦК України та вказав, що відповідач [PERSON] постійно проживає у спірній квартирі по № 14 у будинку 9 по вул. Комунальній у м. Семенівка (як доказ наводить копію ордера на вселення від 28 травня 1987 року) та не має іншого придатного для проживання житла, а тому припинення права власності на належну йому частку у спільному майні завдасть шкоди його інтересам. З таким висновком не може погодитись колегія суддів апеляційного суду. Частиною 1 статті 365 ЦК України визначено умови, за яких може бути припинене право особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Верховний Суд України у своїй постанові № 6-81цс11 від 16 січня 2012 року висловив правову позицію, згідно якої для припинення права особи на частку у спільному майні достатньо встановити будь-яку із умов, передбачених пунктами 1-3 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Стаття 365 ЦК України також передбачає, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Таким чином, судом першої інстанції правильно визначено норми матеріального права, якими регулюються дані спірні правовідносини. Однак, судом не враховано наявність у відповідача [PERSON] власного житлового будинку з надвірними спорудами у м. Семенівка, про що заявляв представник позивачів [PERSON] і надав на підтвердження цього витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 24). Судом першої інстанції дану інформацію не перевірено та не надано їй належної оцінки. Як встановлено апеляційним судом [PERSON] дійсно є власником вцілому житлового будинку з надвірними будівлями загальною площею 100,2 кв.м, житловою площею 62 кв.м, по вул. Шкільній, 185 у м. Семенівка, що підтверджується довідкою Семенівського відділення Комунального підприємства «Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації» від 14.06.2017 р. (а.с.172), інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованої судом (а.с.175-176), а також копією рішенняя Семенівського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2010 року, яким за [PERSON] визнано право приватної власності на будинок 185 по вул. Шкільній у Семенівці (а.с.178-179). Суд першої інстанції також недостатньо обґрунтував проживання відповідача у спірній однокімнатній квартирі як постійне, спираючись лише на ордер на вселення 1987 року, оскільки цим доказом не може бути підтверджене постійне проживання відповідача в квартирі на даний час. Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, невідповідність висновків суду обставинам справи є підставою для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення. Враховуючи приписи статті 365 ЦК України, колегія суддів вважає можливим задовольнити позов, оскільки частка відповідача у спірній квартирі є незначною та не може бути виділена в натурі, а припинення його права на цю частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки він має інше житло на праві власності. Крім того позивачами виконано умови по забезпеченню позовних вимог і перераховано на депозит суду компенсацію за частку, яку належить сплатити відповідачу. Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 12 травня 2017 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову. На підставі ст 88 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати.

Outcome: approved