Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом про визнання недійсними договорів дарування частини будинку та земельної ділянки, скасування державної реєстрації. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що являється власником житлового будинку з господарськими будівлями по вул.Калнишевського, 4 в смт.Меденичі згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06.01.2005 року виконавчим комітетом Меденицької селищної ради, зареєстрованого Дрогобицьким БТІ та ЕО 06.01.2005 року в книзі № 8 за № запису 1158, реєстраційний номер 9475001. Загальна площа будинку 76,9 кв.м., житлова 49,4кв.м. Будинок складається з трьох житлових кімнат і однієї кухні. До будинку належать сарай Б, вбиральня В, огорожа 1, замощення 1. Зокрема будинок складається з коридору 1-1 площею 6,6кв.м.; кладової 1-7 площею 1-7кв.м., коридору 1-2 площею 7,2 кв.м.; кухні 1-6 площею 11.1 кв.м.; житлової кімнати 1-3 площею 15,3 кв.м.; житлової кімнати 1-4 площею 17,3 кв.м.; житлової кімнати 1-5 площею 17,3 кв.м. У будинку є один вхід, яким всі користуються. В даному будинку зареєстровані та проживають: вона з онукою [PERSON] (яка на даний час навчається у Польші); відповідач - старша дочка та молодша дочка [PERSON]. У вересні 2014 року приїхала її молодша дочка [PERSON], яка працює в Чехії і відповідач вчинила з нею скандал, сказавши, що вона не має нічого до вказаного будинку, а вона має 70/100 ідеальних частину будинку та земельної ділянки біля будинку, надала копії договорів дарування частини будинку та земельної ділянки, з яких вбачається, що 70/100 ідеальних частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель згідно договору дарування від 12 травня 2014 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 289 вбачається, що позивач передала безоплатно відповідачці як обдаровуваній у дар, а остання прийняла у власність 70/100 ідеальних частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в смт.Меденичі Дрогобицького, вул.Калнишевського, 4; реєстраційний номер 357145246212, номер запису про право власності 5610471, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 12.05.2014 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу, державним реєстратором [PERSON] З п.4 цього договору вбачається, що за згодою сторін у володіння і користування [PERSON] переходять: коридор 1-2 пл.7,2 кв.м.; житлова кімната 1-3 пл.15,3 кв.м., житлова кімната 1-4, площею 16,8 кв.м., коридор 1-1, площею 6,6 кв.м.; кладова 1-7, площею 2,6 кв.м.; сходи «а», сарай «Б», огорожа «1». Загальна площа 48,5 кв.м., житлова площа 31,2 кв.м. В п.9 договору вказано, що дарувальник стверджує, що внаслідок відчуження частини будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб; особи, зареєстровані у даному будинку, повідомлені про його відчуження. З договору вбачається, що у зв»язку з похилим віком [PERSON], на її особисте прохання, нотаріальну дію вчинено за межами робочого місця приватного нотаріуса, а саме за адресою: смт.Меденичі Дрогобицького району, вул.Калнишевського, 4 о 15 год. 30 хв. Згідно договору дарування частини земельної ділянки від 12 травня 2014 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 290, вона передала безоплатно відповідачці як обдаровуваній у дар, а остання прийняла у власність 70/100 ідеальних частин земельної ділянки, яка розташована по вул.Калнишевського, 4 в селищі Меденичі Дрогобицького району; загальна площа земельної ділянки 0,1335 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 4621255400:01:002:0207; вказана ділянка належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 23.09.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, реєстраційним номер об»єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 164339746212, номер запису про право власності - 2605903. Аналогічно з попереднім договором у договорі дарування частини земельної ділянки вказано, що у зв»язку з похилим віком [PERSON], на її особисте прохання, нотаріальну дію вчинено за межами робочого місця приватного нотаріуса, а саме за адресою: смт.Меденичі Дрогобицького району, вул.Калнишевського, 4 о 15 год. 50 хв. Вона договори дарування не читала, з ними не була ознайомлена. Жодних намірів відчужувати відповідачі вказане нерухоме майно шляхом укладення договорів дарування вона не мала, та ще на таких вкрай невигідних для неї та її дочки [PERSON] і онуки [PERSON] умовах. У травні цього року у будинку дійсно були якісь люди, вона щось підписувала, але не читала, того, що підписувала. Вона не викликала нотаріуса, їй ніхто не надавав для ознайомлення вказані договори, щоб їх прочитала особисто чи при сторонній допомозі. Вона не зверталася до державної реєстраційної служби із заявою про реєстрацію за нею у вересні 2013 року речового права на земельну ділянку по вул.Калнишевського, 4 в селищі Меденичі і нікого не уповноважувала на вчинення таких дій, не збирала жодних документів для того, що нотаріус оформила ці договори. Вважає, що всі ці дії вчиняла відповідачка, поза її волею, вона її на то не уповноважувала. Відповідачка сказала, що треба щось підписати, вона під страхом фізичної розправи з сторони відповідачки щось підписала, не читаючи, однак не думала, що це договори дарування 70/100 ідеальних частин житлового будинку та земельної ділянки. Своїм майном давно розпорядилася, склавши два заповіти у користь обох дочок, згідно яких кожна з них успадковує після її смерті по1/2 ідеальній частині житлового будинку в селищі Меденичі Дрогобицького району. Вказані заповіти посвідчені у Меденицькій сільській раді в 2005 році 31 березня, нею не скасовані, а тому у неї не було жодної потреби звертатися до нотаріуса для укладення вказаних вище договорів. Внаслідок нотаріального посвідчення цих договорів вона та її дочка [PERSON], онука фактично позбавлені доступу до будинку, житла, відповідачка забороняє користуватися входом до будинку сходами, коридорами, з яких є доступ до кімнат, де вона живе. Вона особа похилого віку, хвора. На одне око взагалі не бачить, на друге бачить дуже погано, щоб щось почитати необхідні окуляри з подвійним склом. Перебуває на обліку у лікаря окуліста. З довідки №14 від 03.11.2014 року, виданої Дрогобицькою районною лікарнею №1 у неї зріла стареча катаракта правого ока, афанія лівого ока, на одне око взагалі не бачить, друге око +16Д. Щоб почитати такий текст як оспорювані договори дарування їй необхідно як мінімум чотири години. Крім того, з 13.04.2012 року по 30.04.2012 року вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Дрогобицькій районній лікарні №1 з інсультом. З виписки з медичної карти стаціонарного хворого вбачається наступний діагноз: Гостре порушення мозкового кровообігу, атеросклеретичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба III 2ст., ризик високий, афакія обох очей (відсутність кришталика). Після того себе почуває вкарай погано, у неї дуже сповільнена реакція сприйняття, для того, щоб прийняти якесь рішення їй потрібно довго думати. Стверджує, що єдиним власником будинку є вона, а дочки після її смерті упадковують належне їй майно у рівних частках. Просить суд визнати недійсними договір дарування 70/100 ідеальних частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель по вул.Калнишевського, 4 в смт.Меденичі від 12 травня 2014 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №289; договір дарування частини земельної ділянки від 12 травня 2014 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 290; скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 70/100 частин житлового будинку «а-1», з господарськими прибудовами, загальною площею 76,9 кв.м., загальною площею 49,4 кв.м., за адресою Дрогобицький р-н смт.Меденичі вул.Калнишевського, 4; реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 357145246212 за [PERSON]; скасувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 70/100 частин земельної ділянки 4621255400:01:002:0207, за адресою Дрогобицький р-н смт.Меденичі вул.Калнишевського,4; реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна 164339746212 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1335га. за [PERSON]. Позивач [PERSON], яка також дала пояснення як свідок в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та додатково пояснила, що вона не підписувала договорів дарування частини житлового будинку з визначеним порядком користування та договору дарування земельної ділянки, не замовляла ніякої технічної документації в Дрогобицькому МБТІ та в Держземагенстві у Дрогобицькому районі і не уповноважувала на ці дії відповідачку. Відповідачці надала доручення в сільській раді для того, щоб вона займалася приватизацією земельної ділянки. У травні 2014 року були якісь люди у будинку, але їй не представилися, що це нотаріус, можливо дали їй підписати якийсь документ, бо сказали, що це для приватизації землі, вона не пам»ятає, бо вже особа похилого віку, їй 86 років, не бачить на одне око взагалі, на друге бачить через окуляри. Прочитати може документ тільки при допомозі лупи. Вона не читала у травні 2014 року договорів дарування частини належного їй будинку та земельної ділянки, нотаріус їй нічого не пояснювала. Вона нотаріуса не викликала додому для укладення договорів, нічого ні з нотаріусом, ні відповідачкою про дарування частини будинку та земельної ділянки не домолялася. Відповідачка забороняла їй користуватися сходами, бо то її, сказала, щоб вона добиралася через вікно. У вересні 2014 року, коли приїхала її дочка [PERSON] з Чехії, відповідачка вчинила скандал, показала копії договорів дарування, яких вона не укладала. Їй сказали, що то посвідчувала нотаріус [PERSON], тоді вона поїхала в Дрогобич з онукою [PERSON], знайшли де сидить нотаріус [PERSON], хотіла розірвати ці договори дарування у добровільному порядку. Нотаріус повідомила, що на це має бути згода відповідачки. Відповідачка відмовилася. Нотаріус не приїздила до неї на консультацію. Відповідачка як дочка до неї погано ставиться, відключила газ, не дає їсти, ображає її; не дозволяє користуватися плиткою, для приготування їжі, що є в коридорі. Вона часто перебуває у лікарні, бо погано себе почуває. Вона не укладала з відповідачкою договорів дарування частини будинку та земельної ділянки, тому що є складені нею заповіти на все її майно на обох дочок кожній порівну. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та додатково суду уточнила, що оспорювані правочини не відповідають загальним вимогам, які ставляться до правочинів згідно ст.203 ЦК України, воля позивачки як внутрішня та її зовнішній прояв не були спрямовані на укладення вказаних договорів, позивачка помилилася щодо істотних умов договорів дарування; договір дарування частини житлового будинку укладений на невигідних для позиваки умовах і суперечить закону, оскільки по цьому договору позивачка не має доступу (входу) до будинку, так як вхід (сходи, коридори) є у власності та користуванні відповідачки по вказаному договору; 30/100 ідеальних частин, які по договору залишилися у власності позивачки не можуть бути і не є як окреме житло, згоди відповідачки на користування входом та коридорами у будинку в договорі не передбачено, що свідчить про те, що позивачка на даний час по оспорюваному договору дарування будинку не має взагалі до тієї частини будинку, яку їй залишили після укладення договору. Відповідач [PERSON] позову не визнала та суду пояснила, що вона готувала всі документи для укладення договорів дарування, у Дрогобицькому МБТІ замовляла довідку для укладення договору дарування частини будинку, здійснювала реєстрацію речових прав, з позивачкою не спілкується. Стверджує, що позивачка читала договори, розписувалася у договорах, якби вона знала про заповіти то такого договору б не було необхідності укладати. Вона в цей будинок вклала багато коштів і праці, і боялася, що все може втратити, але оспорювані договори укладені в строгій відповідності до закону, і підстав їх скасовувати не має. Представник відповідача позову не визнав, з підстав викладених в письмовому запереченні, просить в задоволенні позову відмовити. Приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] позову не визнала, пояснила суду, що позивачка знайомилася з договором, читала, підписувала, погоджувалася з тим, що написано було в договорах. Про укладення договорів з нею домовлялася відповідачка, вона ж збирала та подавала всі документи, необхідні для вчинення дарування частин будинку та земельної ділянки. Через похилий вік позивачки нотаріальні дії вчинялися в смт.Меденичі по вул.Калнишевського, 4. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони є близькі родичі з позивачкою внучка та дочка. У вересні їм стало відомо зі слів відповідачки, що позивачка подарувала відповідачці по 70/100 будинку та земельної ділянки по вул. Калнишевського, 4 в смт.Меденичі, який є власністю [PERSON] Коли вони запиталися у позивачки чи мав місце такий договір, вона відповіла, що ніяких договорів не підписувала та не укладала з дочкою [PERSON], бо є складений заповіт. Сказала, що у травні 2014 року у будинку були якісь люди, щось давали їй підписати, вона думала, що це документи по приватизації земельної ділянки, бо дочка [PERSON] займалася приватизацією земельної ділянки. Ствердили, що вказаним договором порушуються їх права як наймачів у будинку, оскільки коли вони приїздять з закордону, то живуть у будинку, бо прописані разом з позивачкою у спірному будинку. Відповідачка заборонила їм користуватися сходами до будинку, сказала, щоб залазили через вікна, не дозволяє готувати їжу у коридорі, де стоїть плитка, вчиняє скандали з мамою, ображає її, мама (позивачка) боїться бути одна з відповідачкою та її чоловіком у будинку, бо вони її ображають, не дають їсти, виганяють з будинку. Сказали мамі, щоб вона літала через комин до своєї кімнати. Мама є немічною, їй 87 років, вона потребує допомоги, однак внучка вчиться у Варшаві, тому приїздить раз в місяць чи раз в два місяці, щоб приготувати бабці їсти, тому більше часу позивачка проводить у лікарні, бо там дають їсти. Відповідачка спеціально зимою відключила газ, і кімната, де проживає позивачка, не опалювалася. Нещодавно відповідачка залишила включений газ у коридорі на плитці де готують їсти, що могло спричинити вибух у будинку і загибель позивачки. По даному факту була подана заява у міліцію і виїздила аварійна служба з газової контори. Їхня мама (баба) погано бачить на одне око, на друге взагалі не бачить, може читати тільки з лупою, щоб прочитати дрібним шрифтом такі сторінки як у оспорюваних договорах їй потрібно більше трьох годин. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до положень ст.4 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Особа, яка вважає, що її право чи інтерес порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, загальний перелік яких передбачений ст.16 ЦК України, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06.01.2005 року виконавчим комітетом Меденицької селищної ради, зареєстрованого Дрогобицьким БТІ та ЕО 06.01.2005 року в книзі №8 за № запису 1158, реєстраційний номер 9475001 - власником будинку №4 по вул. Калнишевського в селищі Меденичі є [PERSON]. Загальна площа будинку 76,9 кв.м., житлова 49,4 кв.м. Будинок складається з трьох житлових кімнат і однієї кухні. До будинку належать сарай Б, вбиральня В, огорожа 1, замощення 1. Зокрема будинок складається з коридору 1-1 площею 6,6кв.м.; кладової 1-7 площею 1-7кв.м., коридору 1-2 площею 7,2 кв.м.; кухні 1-6 площею 11.1кв.м.; житлової кімнати 1-3 площею 15,3кв.м.; житлової кімнати 1-4 площею 17,3кв.м.; житлової кімнати 1-5 площею 17,3кв.м. У будинку є один вхід, яким всі користуються, що підтверджується технічним паспортом, який долучений до матеріалів справи та матеріалами інвентарної справи, оглянутої у судовому засіданні. Згідно договору дарування від 12 травня 2014 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №289 вбачається, що позивачка передала безоплатно відповідачці як обдаровуваній у дар, а остання прийняла у власність 70/100 ідеальних частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в смт.Меденичі Дрогобицького, вул.Калнишевського, 4; реєстраційний номер 357145246212, номер запису про право власності 5610471, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 12.05.2014 року о 13.08 год. приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу, державним реєстратором [PERSON] З п.4 договору вбачається, що за згодою сторін у володіння і користування [PERSON] переходять: коридор 1-2 пл.7,2кв.м.; житлова кімната 1-3 пл.15,3кв.м., житлова кімната 1-4, площею 16,8кв.м., коридор 1-1, площею 6,6кв.м.; кладова 1-7, площею 2,6кв.м.; сходи «а», сарай «Б», огорожа «1».Загальна площа 48,5кв.м., житлова площа 31,2кв.м. З договору дарування частини земельної ділянки від 12 травня 2014 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за №290 вбачається, що позивачка передала безоплатно відповідачці як обдаровуваній у дар, а остання прийняла у власність 70/100 ідеальних частин земельної ділянки, яка розташована по вул.Калнишевського, 4 в селищі Меденичі Дрогобицького району; загальна площа земельної ділянки 0,1335 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 4621255400:01:002:0207; вказана ділянка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 23.09.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції, реєстраційним номер об»єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 164339746212, номер запису про право власності - 2605903. Обидва договори дарування у зв»язку з похилим віком позивачки вчинено за межами робочого місця приватного нотаріуса, а саме за адресою: смт.Меденичі Дрогобицького району, вул.Калнишевського, 4 договір дарування частини житлового будинку о 15 год. 20хв., а договір дарування частини земельної ділянки о 15год.50хв. 12 травня 2014 року. З копії доручення від 13.09.2013 року (оригінал відповідачка суду не надала), посвідченого секретарем виконкому Меденицької селищної ради Мороз від імені [PERSON], вбачається, що остання уповноважила свою дочку [PERSON] на представництво інтересів в органах державної влади та управління, органах місцевого самоврядування, адміністративних контролюючих органах, доручення на вчинення дій для подачі документів та інших дій, які передували посвідченню оспорюваних договорів дарування відповідачка не надала. З виписок із медичної карти амбулаторного хворого № 996, № 919, № 1660 вбачається, що позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у Дрогобицькій районній лікарні № 1 з 30 квітня 16.05.2014 року з діагнозом ХСМН 2ст., УХС, атеросклероз сітківки; з 13 квітня по 30.04.2012р. гостре порушення мозкового кровообігу, та з 21.07. по 31.07.2014 року з діагнозом ІХС. З довідки Дрогобицької районної лікарні №1 від 20.03.2015 року вбачається, що [PERSON] перебуває на «Д» обліку в офтальмолога з діагнозом зріла стареча катаракта ока, афакія лівого ока. Ангіосклероз судин сітківки обох очей, користується окулярами для читання +16Д і додатково лупою. З будинкової книжки, вбачається, що у спірному будинку зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] З прослуханого звукозапису розмови, яка відбулася між відповідачкою та позивачкоюю у грудні 2014 року вбачаються вкрай неприязні відносини між ними, відповідачка ображає та принижує свою маму, погрожує їй, використовуючи її безпорадний стан, хворобу, похилий вік. З вказаних вище письмових доказів та з інвентраної справи вбачається, що всі необхідні документи для вчинення оспорюваних правочинів готувала (збирала) відповідачка, позивачка не замовляла жодних витягів з реєстру речових прав не нерухоме майно, висновнків в МБТІ, експретних висновків про оцінку будинку та земельної ділянки. Позивачка не знайомилася з цими документами та не знала про їх існування. Враховуючи вік позивачки на моент укладення спірних правочинів, стан здоров»я, дуже поганий зір суд вважає, що позивач не могла за дадцять хвилин ознайомитися зі змістом договорів дарування та іншими документами, які надала їй підписати нотаріус. Відповідно вона не читала оспорюваних договорів, тому, що не знала що це договори дарування спірного майна, а підписала їх тому, що думала що це документи на приватизацію землі, якою займалася відповідачка. Крім того належним їй майном вона розпорядилася склавши в користь відповідачки та [PERSON] обох дочок заповіти, заповівши кожній по ? частині належного їй майна. Крім того, оспорюваний договір дарування 70/100 частин житлового будинку з визначеним порядком користування позбавив фактично позивачку правом користуватися будинком, оскільки вона не має доступу до будинку, не може користуватися коридором, не має можливості приготувати собі їжу. Відповідно до ст.41 Конституції України ч. 1 і 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації (ст.ст. 209, 210 ЦК України). Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1. зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. правочин має вчинятися у формі, встановленій законом: 5. правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6. правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За положенням п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. У звязку з цим, судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації (ч.3 ст.640 ЦК України). Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок тяжких обставин, є оспорюваними. Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Суд приходить до переконання, що в даному випадку має місце невідповідність між внутрішньою волею [PERSON] та її зовнішнім волевиявленням, спричинена помилковим сприйняттям обставин. Зокрема, в даному випадку волевиявлення позивачки не відповідає її справжньому наміру: [PERSON] підписуючи договір дарування, вважала, що підписує документи, які необхідні для приватизації земельної ділянки, тому вона їх не читала, намірів у такий спосіб розпорядитися належним їй майном вона не мала, так як ним вже розпорядилась, склавши заповіти на випадок своєї смерті. За принциповими положеннями ст.ст.\~10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1\~ст. 60 ЦПК України. Вимогами статей\~59, 60 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зважаючи на вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, та враховуючи положення ст.. 216 ЦК України, суд дійшов переконання, що позов підставний та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved