Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] (сторони) перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.01.2005 року по 25.01.2011 року; від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] в особі представника [PERSON] 03.08.2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], 3 особа - Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виїзд за межі України дитини - сина [PERSON], [INFO] в супроводі матері (позивачки) - без згоди батька дитини (відповідача), до досягнення дитиною 16 років, посилаючись на те, що сторони після розлучення проживають окремо; син [PERSON], 2005 року народження проживає з нею (позивачкою); відповідач безпідставно не надає письмового дозволу на виїзд сина [PERSON] за межі України з метою розширення світогляду та забезпечення виховання сина, відпочинку та оздоровлення дитини, тому вона (позивачка) вимушена була звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити; відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився повторно; про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином; будь-яких заяв-клопотань від нього не надходило; представник 3-ої особи в судове засідання також не з»явився, про час та місце розгляду справи 3 особа повідомлена належним чином, до матеріалів справи надано заяву про розгляд справи за відсутності представника 3-ої особи та постановлення рішення відповідно до діючого законодавства, з максимальним врахуванням інтересів малолітньої дитини. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивачки - [PERSON] в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Згідно ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України», п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (в редакції постанови №724 від 25.08.2010 року) - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється (в тому числі) - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків - на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В судовому засіданні встановлено: [PERSON] і [PERSON] (сторони) перебували в зареєстрованому шлюбі з 2005 року по 25.01.2011 року (а.с.7); від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Як стверджує позивачка [PERSON] в особі представника [PERSON], сторони після розірвання шлюбу проживають окремо; син [PERSON], 2005 року народження проживає з позивачкою за адресою [ADDRESS] (а.с.4-5); відповідач [PERSON] не надає письмового дозволу на виїзд сина [PERSON] за межі України; будь-яких обмежень прав та обов»язків батьків (сторін) щодо дитини - не існує; тобто відповідно до ст.141 СК України сторони, як батьки малолітнього сина, мають рівні права та обов»язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Позивачкою [PERSON] не надано суду будь-яких доказів на підтвердження факту існування безпідставної відмови батька дитини (відповідача) у наданні письмового дозволу на тимчасовий виїзд сина [PERSON] за межі України у супроводі матері дитини; при цьому, позивачкою заявлено вимогу «про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон в супроводі матері дитини, без згоди батька дитини», без зазначення «тимчасового виїзду», періоду перебування дитини за межами України та Країни перебування тощо. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд вважає, що ненадання згоди відповідачем [PERSON], як батьком дитини - сина [PERSON], [INFO], на виїзд дитини за межі України, з урахуванням змісту позовних вимог позивачки [PERSON] є його правом, яке не здійснюється всупереч інтересам дитини; позовні вимоги [PERSON] не доведені в судовому засіданні належними та достатніми доказами, а тому в задоволенні позову має бути відмовлено.

Outcome: dismissed