Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач), в інтересах якого на підставі письмової угоди про надання юридичної допомогидіє адвокатДорошев С.І. (надалі - Представник позивача) звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області 11.08.2017 рокуз позовною заявою до [PERSON] (надалі - Відповідач), в якому зазначає, що у фактичних сімейних стосунках перебували з 2002 року, однак після нетривалого спільного проживання стали виникати сварки та скандали. Причиною непорозумінь стало як різниця у поглядах на сімейне життя так і зловживання Відповідачем алкогольними напоями, який перебуваючи у нетверезому стані оскорбляв Позивача та пригнічував людську гідність у присутності дітей. Для того, щоб Відповідач змінив своє ставлення до членів родини, 18 лютого 2015 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №54, однак після нетривалого строку все повторилось. В травні 2017 року Позивач остаточно припинила сімейні стосунки з Відповідачем. Примирення з відповідачем вважає неможливим. В шлюбі перебувають у друге, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Просить суд, розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 03 травня 2008 рокуВідділом державної реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 4. Стягнути з Відповідача на її користь судові витрати у вигляді розміру сплаченого судового збору - 640 грн. 00 коп. та витрат на адвокатську допомогу в сумі 2000 грн. 00 коп. В судове засіданняпозивачне з'явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити (а.с.4) В судовому засіданні Представник позивача - адвокат Дорошев С.І., який діє на підставі письмової угоди про надання правової допомоги (а.с.9-11) надавши пояснення, які фактично збігаються зі змістом позовної заяви. Доповнивши їх тим, що з червня 2017 року Позивач перебуває за кордоном на заробітках.Позовні вимоги просить задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував обставини викладені в мотивувальній частині позовної заяви, зауваживши, що вважає безпідставним та необґрунтованим посилання представника позивача та не, що він зловживає спиртними напоями в наслідок чого переніс інфаркт, а також те, що саме це було причиною сварок у родині. Крім того, пояснив, що розмови про розлучення з Позивачем не було та він ніколи не бажав розлучатися з Позивачем. В червні 2017 року Позивач поїхала на заробітки за кордон, а з ним залишилась молодша донька Позивача - [PERSON] з якою виникали сварки із-за того, що вона не бажала прислуховуватися до його порад. З червня 2017 року стосунки між ним та позивачем й припинились. Не заперечує проти розірвання шлюбу з Позивачем, однак заперечує щодо стягнень з нього витрат на правову допомогу. Надав суду заперечення на позовну заяву у письмовому вигляді (а.с.31-35). В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON], яка діє на підставі письмової довіреності (а.с.24), проти задоволення вимог щодо розірвання шлюбу між Відповідачем та Позивачем не заперечувала, надала пояснення згідно яких заперечувала обґрунтування підстав розірвання шлюбу та заперечення щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача витрат на правову допомогу. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Позивач та Відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2015 року (а.с.5) та до реєстрації шлюбу проживали спільно однією сім'єю, що не оспорювалось сторонами та підтверджено у судовому засіданні. Спільних дітей не мають. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, належними та допустимими доказами, посилання сторони Позивача у позовній заяві на те, що підставою погіршення стосунків в сім`ї було зловживання спиртними напоями Відповідачем. Крім того, наданими стороною відповідача доказами підтверджено і посилання Відповідача про те, що саме Позивач бажає розірвати шлюб про що Відповідач дізнався у червні 2017 року (а.с.36). Також встановлено, що саме з червня 2017 року, а ні з березня 2017 року Позивач та Відповідач спільно не проживають. За змістом ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ч.2 ст.112 СК України, шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із наданих суду пояснень вбачається, що уПозивачазВідповідачем існують протиріччя, які перешкоджають збереженню шлюбу, крім того, сторона Позивача наполягає на розірванні шлюбу, при цьому Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам Позивача, а Відповідач, при таких обставинах також не бажає зберігати шлюб, суд дійшов висновку про задоволення вимог Позивача про розірвання шлюбу з Відповідачем. Також, суд при постановленні рішення керується також вимогами ч.8 ст.235 ЦПК України, відповідно до якої у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. В даному випадку позивачу, при державній реєстрації шлюбу, було залишено дошлюбне прізвище «[PERSON]», а отже зміні воно не підлягає. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Що ж стосується вимог сторони Позивача про стягнення з Відповідача судових витрат у вигляді суми сплаченого судового збору та витрат на надання правової допомоги, суд дійшов наступного висновку: Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В судовому засідання стороною Відповідача не заперечуватись вимоги сторони Позивача про стягнення на користь Позивача розміру сплаченого при зверненні до суду судового збору. В письмових запереченнях Відповідачем зазначено про те, що він є інвалідом (а.с.35), однак доказів на підтвердження цього стороною Відповідача суду не надано. Отже, враховуючи, що факт сплати Позивачем витрат за звернення до суду у вигляді судового збору в розмірі 640 гривень 00 копійок підтверджується квитанцією №П301/5615132/1 (а.с.1), суд враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України вважає, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Щож стосується витрат понесених Позивачем на правову допомогу: Як встановлено Представник позивача - Дорошев С.І. є адвокатом, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.10) та Витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с.11). Представником позивача надано Довідку №27 від 23.05.2017 року про отримання від Позивача гонорару в розмірі 2000 гривень 00 копійок (а.с.7), а також Акт від 23.05.2017 року на загальну суму 2000 гривень 00 копійок, однак зазначено: Акт виконання робіт у кримінальному провадженні, в якому зазначено: в пункті 2). - За складання одного документу до суду - 750 грн.; в пункті 2). - За вивчення матеріалів справи, та підготовку до судових засідань - 250 грн.; в пункті 4). - Участь у судовому засіданні в суді 1-ї інстанції з виїздом до іншого населеного пункту - 1000 грн. (а.с.8). В судовому засіданні сторона Відповідача заперечувала щодо стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу пославшись у своїх як усних так і письмових запереченнях на необґрунтованість щодо їх надання (а.с.33-34). Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом справи відносять витрати на правову допомогу. Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Частиною 2 ст.84 ЦПК України, зазначено, що розмір компенсаційних витрат має граничний розмір, який встановлюється законом. При вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу суд також враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Згідно ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI (надалі - Закон № 4191-VI), який згідно прикінцевих положень, набрав чинності з 1 січня 2012 року, встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 р.», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1600 гривень. Тобто, розмір компенсації за годину надання правової допомоги становить 640 гривень 00 копійок. В даному випадку, представником Позивача не лише не зазначено скільки ним було потрачено годин на правову допомогу Позивачу в обґрунтування зазначених в Акті сум, відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а й надано до цивільної справи Акт виконання робіт у кримінальному провадженні (а.с.8). Суд, оцінивши надані суду докази на підтвердження понесених Позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 2000 гривень вважає необхідним визнати їх неналежними, а отже вимоги сторони Позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення вимог Позивача в частині розірвання шлюбу з Відповідачем та стягнення з відповідача підлягають задоволенню, в задоволенні решти вимог - Позивачу необхідно відмовити у зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю належними та допустимими доказами. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved