overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме просять суд: встановити факт належності [PERSON] та [PERSON] заповіту від 09 вересня 2003 року, складеного [PERSON], померлої 07 квітня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 4-973. Заявники в судове засідання не зявилися, згідно наявної в матеріалах справи письмової заяви просять справу розглянути у їх відсутність, заяву задовольнити. Заінтересовані особи в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі, неявка заінтересованих осіб не є перешкодою для розгляду заяви. У звязку із неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07 квітня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №369549, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис про смерть №455 (а.с. 8). За життя [PERSON] був складений заповіт від 09.09.2003 року, посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №4-973, відповідно до якого на випадок своєї смерті остання заповіла належну їй на праві власності квартиру №94, яка знаходиться в м. Одеса, вул. Мачтова, 22 в рівних частках заявникам. При складанні заповіту нотаріусом була допущена помилка в написанні прізвища заявників та замість прізвищ [PERSON] та [PERSON] помилково вказані прізвища «[PERSON] та [PERSON]Ф.», що і стало підставою для звернення до суду з заявою про встановлення факту належності їм заповіту. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується матеріалами справи. Так, відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 13) [PERSON] є матірю [PERSON], якій після одруження було присвоєно прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її одруження (а.с. 14). Із матеріалів справи вбачається, а саме із копій паспортів (а.с. 4-5), копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 14), що вірне прізвище заявників [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до п. 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви [PERSON] і [PERSON] та необхідність її задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з заявою про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 30 січня 2015 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В заяві посилаються\~ на те, що сімейне життя між ними не склалося. Фактично шлюбні відносини припинені з травня 2016 року, спільного господарства вони не ведуть. Між ними 18.11.2016 року укладено договір про проживання дитини і участь у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо. Будь-які спори щодо майна або інших питань між ними відсутні. Просять розірвати шлюб. Заявники у судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого\~ провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що шлюбні відносини між [PERSON] і [PERSON] фактично припинені, спільно вони не проживають. Між ними вирішено питання щодо проживання і утримання їх спільної дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам\~ подружжя, а тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з заявою про розірвання шлюбу, який зареєстровано 18 липня 2003 року в міському відділі реєстрації актів громадського стану Львівського обласного управління юстиції. Заяву мотивують тим, що шлюбні відносини між ними не склалися, останніх три роки проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують. В судовому засіданні заявники [PERSON] і [PERSON] подану заяву підтримали з мотивів викладених в ній просили її задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії 1-СГ № 156390 від 18 липня 2003 року шлюб між сторонами було зареєстровано 18 липня 2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за номером 1358. Шлюб було зареєстровано в міському відділі реєстрації актів громадського стану Львівського обласного управління юстиції. У відповідності до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше подружнє життя суперечило б інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, примирення та збереження їх сімї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами справи та поясненнями учасників процесу. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом, де вказали, що вони є власниками житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 21. 04. 2006 року. У будинку значаться зареєстрованими колишні власники [PERSON] та [PERSON], які з 2000 року не проживають в будинку, своїх речей не тримають, грошей на оплату комунальних послуг не надають, їх фактичне місце перебування їм не відоме. Просять усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням і визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом, а саме - будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свій позов і просить задовольнити, пояснив при цьому, що у 2000 році їх син здійснив обмін своєї трикімнатної квартири на вказаний житловий будинок, власниками якого були відповідачі. Коли він переїхав в будинок, то відповідачі в ньому вже не проживали, вивезли усі свої речі, обіцяли знятись з реєстрації, але так і не виписались. З того часу немає ніяких відомостей про їх місце перебування. Позивачка [PERSON] до суду не явилася у зв'язку з виїздом, у заяві просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] вдруге до суду не явилися, про дату слухання справи сповіщені, заперечень проти позову не надали, про причини неявки не сповістили, і суд зі згоди позивачів на підставі ст. ст. 169,224 ЦПК України розглядає справу заочно. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] і [PERSON], виходячи з наступного. Як вбачається з копії договору дарування від 21. 04. 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського нотаріального округу [PERSON], реєстр № 724, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] і [PERSON] кожному по 1/2 частці на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Як видно з копії договору міни від 22. 11. 2000 року вказаний будинок належав на праві власності [PERSON], яка обміняла його на трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки вуличного комітету № 32 від 19. 11. 2013 року, копії домової книги на житловий будинок [ADDRESS], у ньому значаться зареєстрованими з 1996 року, але не проживають [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Позивачі бажають розпорядитись будинком, але не можуть цього зробити у зв'язку з реєстрацією відповідачів у ньому. За тих обставин, що відповідачі з 2000 року не мешкають в будинку, не тримають своїх речей, вибули на інше місце проживання, але їх реєстрація заважає позивачам належним чином розпоряджатись будинком, суд вважає за можливе визнати їх таким, що втратили право користування жилим приміщенням в будинку, належному [PERSON] і [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON], в якому вказали, що [PERSON] - їх син, з якого за рішенням суду стягнуті аліменти на користь [PERSON] Виконуючи рішення суду, державний виконавець наклав арешт на належне їм, позивачам, домоволодіння. Вважають накладення арешту незаконним, оскільки домоволодіння сину ніколи не належало, і просять скасувати його. Відповідачі в суд не з'явилися. Відповідач [PERSON] був допитаний судом в порядку окремого доручення, суду було надіслано його пояснення, згідно якого він позовні вимоги визнає в повному обсязі, пояснює, що жодного відношення до будинку, який належить його батькам він не має. Представник Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції надіслала до суду документи, які свідчать про наявність у [PERSON] боргу по аліментах та про накладення арешту на майно позивачів. Крім того, надав суду довідку КБТІ про те, що відповідачеві [PERSON] на праві власності належить квартира на [ADDRESS]. Суд вважає, що арешт на майно позивачів у зв'язку із боргами [PERSON] накладений неправомірно, а тому підлягає скасуванню. Як вбачається із договору купівлі-продажу від 6 серпня 2006 року, будинок, на який накладений арешт, належить на праві власності позивачам, відповідач права власності в ньому не має (а.с. 3).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], третьої особи Товарної біржі «Едвайс-Ріелті» про визнання договору купівлі-продажу від 12.03.2002 року, в рівних частках квартири №6 по вул. Червоних Майовщиків (Озерна), 15-В в м. Миколаєві, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Г та зареєстрованого Товарною біржею «Едвайс-Ріелті» за реєстровим №250 від 12.03.2002 року дійсним. В судове засідання позивачі не зявилися, надали до суду заяви, просили слухати справу за їхньою відсутністю, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, надали згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не зявилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, через оголошення у пресі, причини неявки суду не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачів, суд вважає можливим ухвали заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні, 12.03.2002 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу в рівних частках квартири №6 по вул. Червоних Майовщиків (Озерна), 15-В в м. Миколаєві, який зареєстрований Товарною Біржею «Едвайс-Ріелті» за реєстровим №250 від 12.03.2002 року та в подальшому зареєстрований в КП ММБТІ за №17548 від 26.03.2002 року. На теперішній час позивачі не мають можливості розпорядитися своїм майном, оскільки договір купівлі-продажу від 12.03.2002 року нотаріально не посвідчений, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Всі умови договору сторонами по угоді виконані в повному обсязі, однак у порушення ст.227 ЦК України, договір нотаріально не засвідчений. У відповідності зі ст. 47 ч.2 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), якщо одна зі сторін цілком або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. На підставі викладеного, позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з позовом, у якому вказують, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS], разом з іншим співвласником [PERSON] - відповідачем у справі, частка кожного зі співвласників становить 1/3 частину вказаної квартири. Позивачі просять суд визначити порядок користування квартирою, виділивши їм у користування кімнати площею 17,1 кв.м. і 14,5 кв.м., а відповідачу кімнату площею 10,8 кв.м. службові та підсобні приміщення залишити у загальному користуванні. У судове засідання позивачі не зявилися, у заяві до суду просили розглядати справу без їх участі, позов підтримують. Відповідач у судове засідання позивачі не зявився, у заяві до суду просив розглядати справу без його участі, проти позов у не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази суд дійшов такого висновку. Судом установлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить сторонам у справі на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 732 від 26.07.2006 року, частка кожного зі співвласників становить 1/3 частину вказаної квартири. Зі змісту ст. 319 ЦК України випливає, що власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном, і має вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. При цьому всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 358 ч.3 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виходячи з технічних характеристик спірної квартири неможливо переобладнати її на окремі квартири з самостійними виходами, тому суд дійшов висновку про необхідність визначення порядку користування квартирою. Квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат, дві з яких є ізольованими. Між співвласниками склався порядок користування квартирою, відповідно до якого позивачі займають суміжні кімнати площею 17, 1 кв.м. та 14,5 кв.м., а відповідач ізольовану кімнату площею, 10,8 кв.м. У загальному користуванні перебувають - ванна, кухня, вбиральня, коридор і комора. Зі змісту позовної заяви вбачається, що встановлений між співвласниками порядок користування квартирою не порушує їх прав, і вони вже тривалий час використовують саме за таким порядком. Суд погоджується з доводами сторін, і вважає, що такий порядок користування буде найсприятливіший для співвласників квартири, оскільки відступлення від їх ідеальних часток є незначним, такий порядок не суперечить закону і порушуватиме прав за охоронюваних законом інтересів сторін у справі. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду із вищевказаним позовом, в якому просять встановити факт належності на праві власності [PERSON], померлій [INFO], земельних ділянок, розташованих на території Бочечківської сільської ради, Конотопського району: кадастровий номер [NUMBER] площею 0,3210 га для ведення особистого селянського господарства; кадастровий номер [NUMBER] площею 1,4130 га для ведення особистого селянського господарства; кадастровий номер [NUMBER] площею 1,5811 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. А також визнати за кожним з них в рівних частках право власності на вказані земельні ділянки в порядку спадкування за законом. На обгрунтування вимог у позові зазначено, що після смерті матері [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема й на вказані земельні ділянки. Проте, виправлення у Державних актах на право приватної власності на землю позбавляють можливості нотаріально оформити спадкові права, що і стало підставою для звернення до суду. [PERSON] і [PERSON], кожен окремо, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги підтримують. Відповідачі Бочечківська сільська рада, Конотопська районна державна адміністрація просять розглядати справу без участі представників, задоволенню вимог не заперечують, при виинесенні рішення покладаються на розсуд суду. Треті особи: відділ у Конотопському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, Конотопська районна державна нотаріальна контора також не заперечують вимогам, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду, справу просять розглядати за їх відсутності. Таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги підлягають задоволенню, оскільки безумовно визнані відповідачем. Належність спадкодавцю спірних земельних ділянок, право позивачів на отримання у спадок цієї нерухомості, своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини повністю доводяться представленими доказами (а.с.9-35). Відповідно до ст.256 ч.2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За приписами ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1258, 1261 ЦК України передбачено право спадкування за законом, зокрема до першої черги спадкоємців віднесені діти спадкодавця .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна. У відповідності до вимог ч.6 ст.259 ЦПК України, суд вважає, що складання рішення суду в повному обсязі слід відкласти на строк сім днів з дня закінчення розгляду справи і повідомити сторонам, що вони зможуть ознайомитися з повним текстом рішення з 15 год 00 хв. 05 січня 2021 року. На\~ підставі\~ викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду із заявою про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 30.03.2018 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . В заяві посилається\~ на те, що сімейні відносини між ними припинені, спільно вони не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюб існує лише формально. Між ними укладений нотаріальний договір про сплату аліментів на дитину і визначення місця проживання дитини. Вважають подальше збереження шлюбу неможливим і таким, що суперечить інтересам подружжя. Просять шлюб розірвати. Заявники у судове засідання не з`явилися. Обоє подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 247 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 30.03.2018 року Дарницьким районним у місті Києві відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Обоє прийшли до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим, оскільки фактично вони припинили сімейні відносини, спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Між ними вирішено питання щодо утримання і місця проживання дитини. Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу, згідно із ч.1 ст. 110 СК України, може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини,\~ суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам\~ подружжя, а тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] мають доньку, [PERSON], [INFO]. З 01.09.15 року [PERSON], навчається за денною формою навчання у Житомирському коледжу культури і мистецтва ім.Івана Огієнка, навчається на платній основі. 07 грудня 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], в якому, посилаючись на те, що їхня дочка навчається і потребує матеріальної допомоги, оскільки дочка проживає у гуртожитку плата за який становить з 01.09.2015року по 30.06.2016 року 2368 грн., плата за навчання згідно договору станоить 7500 грн. в рік, крім того плата за проїзд щотижня на данний час коштує 53 грн. в один кінець, просила стягнути з нього аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 всіх видів доходів. В суд позивачка та відповідач подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, позивачка позовні вимоги підтримує, а відповідач - визнає. Суд, оглянувши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. [PERSON] як вбачається з його заяви, поданої до суду, не заперечує відносно того, що він, як батько [PERSON], відповідно до положень ст. 199 СК України зобовязаний утримувати її до досягнення двадцяти трьох років, оскільки дочка продовжує навчання та потребує в звязку з цим матеріальної допомоги. Крім заяв сторін, необхідність такого утримання доводиться також: -копією свідоцтва про народження серії І-ТП №070719 виданого 16.01.1998 року Віддлом реєстрації актів громадянського стану Ружинського району Житомирської області, з якого вбачається, що [PERSON], народилася, 05.12.1997 року і її батьками є позивачка та відповідач; -довідкою Житомирського коледжу культури і мистецтва ім.Івана Огієнка від 28.10.2015р. № 456, з якої вбачається, що [PERSON] навчається у вказаному коледжі за денною формою навчання на платній основі спеціальність образотворче мистецтво, термін навчання складає з 01.09.2015р. по 30.06.2018 рік. Оскільки право на утримання невідємно повязане з навчанням, тому суд стягує з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітньої дочки на час її навчання, виключаючи періоди канікул.

Outcome: approved