Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 13 грудня 2019 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 05 листопада 2015 року між акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір б/н відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 15 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 24 травня 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» направив претензію кредитора до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори. 22 серпня 2018 року надійшла відповідь від Другої Дніпровської державної нотаріальної контори. 15 серпня 2019 року до спадкоємців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно з якою позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 05 листопада 2015 року становить 17 769,13 грн., яка складається з: 1 999,50 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15 769,63 заборгованість за простроченим тілом кредиту. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачів по справі, оскільки вони проживали з ним за однією адресою на день його смерті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У визначений строк від відповідачів відзив на позовну заяву не надійшов. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2020 року витребувано у Другої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Від представника позивача Савіхіної А.М. надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не з`явилися. Про день місце та час розгляду справи сповіщені належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили, письмових заяв від них не надходило. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 листопада 2015 року між акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 15 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с. 8). [INFO] позичальник [PERSON] помер (а.с. 86). Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 05 листопада 2015 року становить 17 769,13 грн., яка складається з: 1 999,50 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15 769,63 заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с. 5-8). Обґрунтовуючи підстави позову, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що відповідачі, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 352/2018, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , вбачається, що спадкова справа відкрита на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» від 29 травня 2018 року. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не зверталися (а.с. 95-103). Згідно матеріалів справи, за паспортними даними відповідачів та спадкодавця, адреса їх реєстрації є спільною: [ADDRESS] . Однак, доказів реєстрації зазначених осіб за адресою: [ADDRESS] , на момент відкриття спадщини з боку позивача не надано. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Зі смертю боржника зобов`язання по поверненню заборгованості за кредитними зобов`язаннями включаються до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Однак, з боку позивача не надано належних та допустимих доказів і підтвердження наявності спадкового майна після смерті позичальника [PERSON] . На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки з боку позивача не доведено факт прийняття спадщини після смерті позичальника відповідачами, факт наявності спадкового майна, а також можливість погашення зобов`язання спадкодавця перед кредитором за рахунок такого майна. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed