Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договорів недійсними, вказавши, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.04.2016 року у цивільній справі №711/1417/16-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 1700000 гривень та судові витрати в сумі 6890 гривень. Рішення суду набрало законної сили 18.04.2016 року та звернуто до примусового виконання. Під час примусового виконання рішення суду позивач довідався, що 19.02.2016 року [PERSON] відчужила своєму синові [PERSON] за договорами купівлі-продажу жилий будинок та земельну ділянку за адресою м. Черкаси вул. Тищенка, 32. Договори купівлі-продажу були посвідчені нотаріусом [PERSON], а право власності [PERSON] зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Позивач вважав, що договори купівлі-продажу від 19.02.2016 року повинні бути визнані недійсними як фіктивні, оскільки відповідачі, як на момент вчинення оспорюваних правочинів так і на даний час не мали та не мають намірів створити будь-які юридичні наслідки, не вчиняли жодних дій на виконання умов договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, воля сторін не відповідала та не відповідає зовнішньому її прояву та укладаючи оспорювані договори [PERSON] і [PERSON] заздалегідь знали, що вони не будуть виконані. Відсутність обєктивної можливості здійснити заощадження ставить під сумнів факт розрахунку [PERSON] із [PERSON] за придбане майно. На думку [PERSON] оспорювані договори укладені між членами однієї сімї з метою навмисного приховання (виведення) майна від звернення на нього стягнення за зобовязаннями [PERSON]. При цьому позивач просив врахувати, що не дивлячись на укладення договорів купівлі-продажу від 19.02.2016 року продовжують існувати договори між [PERSON] та ПАТ «Черкасигаз», ПАТ «Укртелеком», Управлінням поліції охорони про оплату комунальних, телекомунікаційних та охоронних послуг за адресою м. Черкаси вул. Тищенко, 32. Зняття [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою 02.06.2016 року позивач вважав вчиненим не з метою виконати оспорювані договори, а з метою приховати своє особисте майно, яке зберігається у жилому будинку від можливого звернення стягнення на нього. За таких обставин позивач просив суд визнати недійсними договори між [PERSON] та [PERSON] від 19.02.2016 року купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки за адресою м. Черкаси вул. Тищенка, 32 зі скасуванням в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності [PERSON] на вказане майно. Представник позивача у судовому засіданні підтвердив обставини викладені у позові та підтримав позовні вимоги. Додатково зазначив, що про намагання [PERSON] ухилитися від виконання своїх зобовязань перед [PERSON] може свідчити укладення нею 30.12.2015 року договору купівлі-продажу іншого належного їй будинку у селі Червона Слобода Черкаського району Черкаської області. Представники відповідачів позовні вимоги не визнали та подали письмові заперечення проти позову, в яких вважали недоведеним факт порушення прав [PERSON] в результаті укладення 19.02.2016 року договорів купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки по вул. Тищенка, 32 у м. Черкаси. Крім того просили врахувати, що на день укладення оспорюваних договорів жодної заборони розпорядження своїм майном для [PERSON] не існувало; продаж [PERSON] будинку та земельної ділянки своєму синові не суперечить вимогам закону. Оспорювані договори не можуть бути визнані фіктивними оскільки на їх виконання було передано майно будинок та земельна ділянка. [PERSON] вчинив певні дії щодо реалізації свого права власності, зокрема 19.02.2016 року була здійснена реєстрація його права власності на придбані будинок та земельну ділянку, а у листопаді 2016 року [PERSON] уклав договори із ПАТ «Укртелеком», КП «Черкаська служба чистоти», АТ «Черкасиоблгаз», ПАТ «Черкасиобленерго» з приводу надання телекомунікаційних послуг та послуг з вивезення сміття, газо- та електропостачання до будинку №32 по вул. Тищенка у м. Черкаси. Також представники відповідачів у судовому засіданні наполягали, що розрахунок за договорами купівлі-продажу від 19.02.2016 року між сторонами було проведено в повному обсязі в готівковій формі. На день укладення договорів [PERSON] не було відомо про відкриття Придніпровським районним судом м. Черкаси провадження у справі №711/1417/16-ц. Сторони у судове засідання не зявилися. Суд вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 19.02.2016 року приватним нотаріусом [PERSON] посвідчено Договір купівлі-продажу жилого будинку та Договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно з якими [PERSON], як продавець, від імені якої діє представник [PERSON], продала, а [PERSON], як покупець, купив жилий будинок №32 з прибудовою та надвірними спорудами по вул. Тищенка в м. Черкаси, а також земельну ділянку площею 0,0564 га кадастровий номер 7110136400:02:075:0023 за тією ж адресою (а.с. 93-94, 96-97). Згідно п.4 Договору купівлі-продажу жилого будинку та п.3 Договору купівлі-продажу земельної ділянки, - продаж будинку вчинено за 320000 гривень, а продаж земельної ділянки вчинено за 141000 гривень, які представник продавця отримав від покупця повністю до підписання договорів. Право власності [PERSON] на жилий будинок з прибудовою та земельну ділянку по вул. Тищенка, 32 у м. Черкаси зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.02.2016 року, що підтверджено Інформаційними довідками №53603684 та №53605238 (а.с. 95-99). Таким чином [PERSON] 19.02.2016 року набув право власності на жилий будинок №32 з прибудовою та надвірними спорудами по вул. Тищенка в м. Черкаси, а також земельну ділянку площею 0,0564 га кадастровий номер 7110136400:02:075:0023 за тією ж адресою. 12 квітня 2016 року [PERSON] змінив своє прізвище на [PERSON], що підтверджено Свідоцтвом про зміну імені від 12.04.2016 року (а.с. 69). Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1-2 ст. 234 ЦК України, - фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. В той же час згідно розяснень, що містяться у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. У розглядуваній справі на виконання оспорюваних договорів від [PERSON] до [PERSON] було передано майно жилий будинок і земельна ділянка та на підставі вказаних договорів було зареєстровано право власності [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а [PERSON] в свою чергу сплатив [PERSON] обумовлені договорами грошові кошти за придбане майно. Доводи позивача та його представника про те, що можливо розрахунок за придбане майно між [PERSON] та [PERSON] не відбувся оскільки [PERSON] не довів наявність в нього грошових коштів для придбання будинку та земельної ділянки за договорами від 19.02.2016 року є припущенням та не можуть бути прийняті судом. При цьому згідно п.5 оспорюваних договорів представник продавця своїм підписом підтвердив факт повного розрахунку за проданий жилий будинок та земельну ділянку. Крім того [PERSON] не зобовязаний звітувати перед позикодавцем свого продавця, про джерела походження грошових коштів, використаних на придбання майна за договорами від 19.02.2016 року. Не знайшли свого підтвердження доводи позивача та його представника про те, що сторони не вчинили жодних дій на виконання договорів. Так, [PERSON] після придбання будинку та земельної ділянки, реалізуючі свої права власника уклав Договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення із КП «Черкасиводоканал» (а.с. 90, 102-103), Договір про користування електричною енергією із ПАТ «Черкасиобленерго» (а.с. 104-105), Договір про надання телекомунікаційних послуг із ПАТ «Укртелеком» (а.с. 70-71), Договір про надання послуг із вивезення відходів із КП «Черкаська служба чистоти» (а.с.72-73), Договір про розподіл природного газу із ТОВ «Черкасигаз збут» (а.с. 74). [PERSON] в свою чергу 02.06.2016 року знялася з реєстрації у будинку №32 по вул. Тищенка (Негоди) у м. Черкаси, що підтверджено відомостями Адресно-довідкового підрозділу ГУДМС в Черкаській області (а.с. 39). Укладення договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки між матірю та сином законодавством України не заборонено, як не заборонено і відвідування [PERSON] помешкання свого сина [PERSON] у вихідні дні про що вказано в Акті державного виконавця від 15.11.2016 року (а.с. 29). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.04.2016 року у цивільній справі №711/1417/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (а.с. 10-11) позовні вимоги задоволено та стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 07.12.2015 року в сумі 1700000 гривень і судові витрати в сумі 6890 гривень. Рішення суду набрало законної сили 18.04.2016 року. В той же час на момент укладення оспорюваних договорів 19.02.2016 року [PERSON] не було відомо про відкриття провадження у справі №711/1417/16-ц, а відчужуване майно (жилий будинок та земельна ділянка) не перебувало під будь-якою забороною чи арештом, що перевірено нотаріусом [PERSON] при посвідченні договорів купівлі-продажу 19.02.2016 року та зазначено у п.7 вказаних Договорів. [PERSON] ж по собі укладення договору позики та надсилання кредитором позичальнику претензії про повернення боргу (а.с. 12) не позбавляє позичальника права розпоряджатися належним йому майном. При цьому закон, зокрема глава 49 ЦК України, передбачає можливість забезпечення виконання зобовязань, у тому числі шляхом застави нерухомого майна, однак сторони договору позики від 07.12.2015 року такими правовими механізмами не скористалися. За таких обставин у суда відсутні правові підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними як фіктивних, а тому необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними договорів від 19.02.2016 року купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки за адресою м. Черкаси вул. Тищенка, 32. Висновки суду у розглядуваній справі не суперечать правовим позиціям Верховного Суду України викладеним у постанові від 21.01.2015 року у справі №6-197цс14 та постанові від 24.09.2014 року у справі №6-116цс14 на які посилався позивач, оскільки фактично вказані правові позиції підтверджують розяснення викладені в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено (ст. 88 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed