Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

[PERSON] подала на розгляд суду позовну заяву до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на рухоме майно та виключення майна з-під арешту. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву (а.с.37), згідно з якою позовні вимоги підтримала повністю і просила розглядати справу за її відсутності. Із змісту позовних вимог [PERSON], вбачається, що вона перебуває у шлюбі, який зареєстровано у виконкомі Пістинської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області 24 травня 2008 року. Відповідачі [PERSON] і [PERSON], є потерпілими та цивільними позивачами у кримінальному провадженні про обвинувачення її чоловіка [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Ухвалою слідчого судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2014 року з метою забезпечення в майбутньому відшкодування завданої шкоди накладено арешт на автомобіль марки «VolksWagen Passat B-5», державний реєстраційний номер [NUMBER], що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить [PERSON] Автомобіль було поміщено на майданчик Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, де і зберігається досі. Вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2016 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 39627,50 грн. матеріальної шкоди та 50 000,00 грн. моральної шкоди та 4000,00 грн. за надання правової допомоги, а в користь [PERSON] стягнуто 50 000,00 моральної шкоди. Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Косівського районного суду від 04 липня 2014 року підставою для арешту автомобіля марки «VolksWagen Passat B-5», є те, що згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] він належить [PERSON] Вказує, що під час шлюбу, позивач разом з чоловіком [PERSON] за 6 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ гривні до іноземних валют на момент подачі позову становить 151 800,00 грн., придбано легковий автомобіль марки «VolksWagen Passat B-5». За домовленістю позивача з [PERSON] під час проведення державної реєстрації автомобіля у свідоцтві вказано лише прізвище [PERSON] Також позивач домовилася з [PERSON] про те, що на придбання автомобіля вона дала своїх власних коштів у розмірі 5000,00 доларів США, а [PERSON] 1000,00 доларів США. З огляду на це, вважає, що арешт на автомобіль марки «VolksWagen Passat B-5» накладено незаконно, позаяк, позивач як співвласник вказаного автомобіля будь-яких боргових зобов'язань перед потерпілими [PERSON] та [PERSON] немає взагалі, а відповідно позбавлення її майна в рахунок погашення грошових зобов'язань за третіх осіб є протиправним позбавленням права власності, що забороняється законом Просила визнати за нею право власності на автомобіль «VolksWagen Passat B-5» державний реєстраційний номер [NUMBER] та звільнити автомобіль з-під арешту, і стягнути з відповідачів судові витрати. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, подав суду письмову заяву (а.с.38) про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав повністю і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що підстав для зняття автомобіля з-під арешту немає оскільки позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували її вимоги. Арешт на автомобіль накладено у рамках закону з метою відшкодування цивільного позову, який на даний момент [PERSON] не відшкодовано. Просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заперечення проти позову (а.с.35-36), відповідно до якого просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі оскільки позивач не надала будь-яких документів на підтвердження своїх вимог. Зокрема не надано документів, де було б зазначено, коли саме придбано автомобіль, до укладення шлюбу чи після. Крім того не надано доказів, що автомобіль було придбано саме за 6000,00 доларів США, адже за даними з відкритих джерел вартість автомобіля «VolksWagen Passat B-5» може значно перевищувати заявлену суму. Також вважає твердження позивача про те, що начебто під час придбання автомобіля вона надала 5000,00 доларів США своїх власних коштів, а чоловік 1000,00 доларів США вважає такими, що не заслуговують на увагу. Подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.46). Заслухавши відповідача та вивчивши матеріали справи суд вважає, що у позові слід відмовити із таких підстав. Суд встановив, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 22 квітня 1986 року у виконкомі Пістинської сільської ради Косівського району, що стверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] і копією 10 сторінки паспорту СЕ 461341 (а.с.6, 7). Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану своїми діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Відповідно до копії ухвали слідчого судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04 липня 2014 року накладено арешт на автомобіль марки «VolksWagen Passat B-5» державний реєстраційний номер [NUMBER], що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить [PERSON], [INFO], жителю с. Пістинь Косівського району Івано-Франківської області (а.с.7). Арешт на автомобіль марки «VolksWagen Passat B-5» накладено з метою забезпечення в майбутньому відшкодування завданої шкоди та запобігання ризику зникнення, втрати чи пошкодження майна в результаті використання чи розпорядження. Згідно з копією вироку Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки. Ухвалено стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 39 627,50 грн. матеріальної шкоди, 50 000,00 грн. моральної шкоди та 4000,00 грн. сплачених за надання правової допомоги, і в користь [PERSON] 50 000,00 грн. моральної шкоди (а.с.8-9). Відповідно до копії ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2016 року вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року залишено без змін, а [PERSON] на підставі пункту в) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено від покарання призначеного судом (а.с.10-11). Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу абз. 1 ч. 1, ч.ч. 2-4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, як свідчать матеріали справи, позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що автомобіль [NUMBER], набутий подружжям за час шлюбу, а цивільний позов ухвалений відповідно до вироку, відшкодований [PERSON], тому всебічно і повно з'ясувавши обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на рухоме майно та виключення майна з-під арешту, слід відмовити у зв'язку з недоведеністю позову. На підставі наведеного, ст.ст. 60, 70 СК України,

Outcome: dismissed