Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до комунального підприємства «Ізмаїльське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» (далі: ВУВКГ) про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 497770грн. на користь [PERSON] та 250776грн. на користь [PERSON], про зобов'язання ВУВКГ вилучити ділянку водопровідної труби, яка стала причиною аварії 14 березня 2010 року, та яка розташована по вулиці Телеграфній уздовж будинку по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачів підтримав вимоги, та дав пояснення, що 14 березня 2010 року в результаті обриву водопроводу по вулиці Телеграфній (колишня Железнякова) був підтоплений будинок по [ADDRESS]. Позивачці [PERSON] належить квартира № 4 у вказаному будинку, позивачу [PERSON] належить квартира № 3 у вказаному будинку. Внаслідок підтоплення, будинок прийшов в аварійний стан, в зв'язку з чим квартири позивачів зазнали суттєвих пошкоджень, позивачі просять стягнути з відповідача матеріальну шкоду у вище зазначених розмірах, а також судові витрати. Представник відповідача в судовому засіданні вимоги не визнала, дала пояснення, що вважає, що провина у пошкодженні квартир позивачів з боку відповідача відсутня. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним частково. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], на підставі договору дарування частини жилого будинку від 28 березня 2003 року, є власницею квартири [ADDRESS], а [PERSON], на підставі свідоцтва про право приватної власності на житло [NUMBER] від 17 березня 1995 року, є власником квартири № 3 у вказаному будинку. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню. Сторони в судовому засіданні визнали та не заперечували той факт, що 14 березня 2010 року стався обрив водопроводу біля будинку [ADDRESS], а також той факт, що одночасно сталась аварія будинку, внаслідок якої квартири позивачів отримали пошкодження. Згідно ст.ст.22,1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому, обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на цю особи незалежно від наявності її вини. Джерелом підвищеної небезпеки відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України є, в тому числі, й діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ст.2 Закону України «Про трубопровідний транспорт» систему трубопровідного транспорту України становлять: магістральний трубопровідний транспорт; промисловий трубопровідний транспорт. Згідно із ст.1 вказаного закону промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо. Таким чином, водопровідна та каналізаційна мережа, яку експлуатувало на момент аварії та продовжує експлуатувати відповідач ВУВКГ, - є промисловим трубопровідним транспортом. У відповідності до ст.21 зазначеного вище закону шкода, заподіяна майну громадян внаслідок аварій на вказаних об'єктах, підлягає відшкодуванню в повному обсязі за рахунок підприємств, установ та організацій трубопровідного транспорту. При цьому для покладення обов'язку відшкодувати шкоду на джерело підвищеної небезпеки не потрібно доводити його вину. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок не дбалого відношення до утримання водопровідної мережі з боку ВУВКГ, 14 березня 2010 року стався обрив водопроводу біля будинку [ADDRESS], внаслідок чого сталась аварія будинку та квартири позивачів отримали пошкодження. Цей факт, окрім презумпції вини відповідача, встановленої вищезазначеними нормами, підтверджений дослідженими в судовому засіданні доказами. Як вбачається з «Акту обстеження технічного стану житлового будинку по [ADDRESS]», що був складений комісією з представників комунальних служб, в тому числі й ВУВКГ, нібито: «в процесі довготривалого замочування (топлення снігу, дощів, що минули в березні та попередні місяці 2010 - 2009 р.р.), підґрунтя фундаментів і ґрунтів, що складали звід підземної виробітки, проходили повільні деформації будинку. Це в кінцевому підсумку призвело до втрати несучої здатності підґрунтя частини фундаменту і потягло за собою перелом водопровідної труби, що призвело до додаткових деформацій конструктивних елементів будівлі». Також комісія вказала в акті, що відсутнє вимощення, що могло статись причиною просадки будівлі. Окрім того, комісія зазначила, що причиною перелому труби могла стати підземна виробітка. На думку відповідача спочатку була просадка будівлі, яка сталась внаслідок відсутності вимощення і провалу підземної виробітки. А вже ця просадка будівлі і призвела до перелому водопровідної труби. Однак, такі твердження відповідачів спростовуються матеріалами справи. Слід зазначити, що по даній справі, на сьогоднішній час, вже призначалось і проводилось дві судові будівельно-технічні експертизи. Експертом при виконанні експертизи здійснювалось розкриття місця аварії та досліджувалась безпосередньо водопровідна труба, також досліджувалось місце обриву водопроводу. Судовим експертом були встановлені обставини, які спростовують твердження відповідача. Зокрема: - водопровідна труба знаходилась на відстані 4 м від фундаменту будівлі (абз. 3 з кінця аркушу № 8 висновку експерта № 54 по судовій будівельно-технічної експертизі від 17.09.2014 р.). Таким чином, висновки зроблені комісії не відповідають фактичним обставинам справи. Просадка будинку, яка нібито була за їх висновком, ніяким чином не могла призвести до перелому труби, яка була розташована на відстані 4 м від цього будинку; - відстань, на якій розташовується труба водопроводу відносно фундаменту будівлі становить 4м, що є менше 5м - мінімально визначено п.40 ДБН B.1.1-5-2000 «Будинки і споруди на підроблювних територіях і просідаючих грунтах.» (передостанній абзац аркушу № 13 висновку експерта № 54 по судовій будівельно-технічної експертизі від 17.09.2014 р.); - в ході натурного обстеження житлового будинку літ. «А» встановлено, що по периметру будівлі наявне вимощення, виконане із асфальту та цементної стяжки у місці просадки вимощення відсутнє. Порушення цілісності вимощення не могло спричинити виникнення деформацій у наявному обсязі (передостанній абзац аркушу № 14 висновку експерта № 54 по судовій будівельно-технічної експертизі від 17.09.2014 р.); - аварія будинку сталась в зв'язку з втратою несучої здатності ґрунту основи фундаменту, яка була викликана зміною його фізико-технічних характеристик, внаслідок надмірного зволоження, причиною якого міг стати неконтрольований виток води, що відбувся 14.03.2010 р. на аварійній ділянці водопровідного трубопроводу по вулиці Железнякова (абз. 3-4 аркушу № 13, абз. 3 аркушу № 14 висновку експерта № 54 по судовій будівельно-технічної експертизі від 17.09.2014 р.); - дійсно причиною зламу труби міг стати обвал підземної виробки в місці прокладання трубопроводу, але наявність таких виробок в місці зламу труби не встановлена, що ж стосується виявленої обкладеної керамічною цеглою направленої у бік будинку виробки то вона в місці прокладання труби зберегла свою цілісність (абз. 3 аркушу № 15 висновку експерта № 54 по судовій будівельно-технічної експертизі від 17.09.2014 р.); - за час з моменту обриву водопроводу до моменту перекриття подачі води аварійною бригадою минуло біля двох годин. За цей час, відповідно до висновку експерту був розрахований обсяг води, який витік під основу фундаменту - це приблизно 250 м3, тобто, 250 тон води. Такий обсяг відповідно до висновку експерта цілком достатній для повної заміни ґрунту під фундаментом на воду (останній та передостанній абзаци аркушу № 11 висновку експерта № 44/40-2015 за результатами судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 2-2655/11 від 15.08.2016 р.). За таких обставин аварія водопроводу в безпосередній близькості до будівлі не могла не привести до замочування ґрунту під фундаментом та відповідно просадка будівлі в такому випадку була неминучою. Таким чином, всі твердження відповідача спростовуються висновками експерта. Фактично відбулась аварія центрального водогону ВУВКГ - чавунної труби діаметром 150 мм, укладеної в 1962 році, яка проходила уздовж постраждалого будинку в безпосередній близькості. Внаслідок цієї аварії значна кількість води потрапила під основу фундаменту будівлі. Це в свою чергу призвело до замочування ґрунту і втрати ним несучої здатності та, як наслідок, просадки будівлі, розташованої на цьому ґрунті. Щодо висновку, наданого приватним підприємством «Будпроектрозвідування», то суд його не бере до уваги по-перше через те, що зазначена організація не є судовим експертом, тому її висновки не мають доказової бази для суду. Більш того, в судовому засіданні, яке відбулось 6 жовтня 2015 року, був допитаний спеціаліст зазначеної вище організації, який безпосередньо проводив дослідження та надавав висновок - [PERSON], який пояснив, що всі його висновки ґрунтуються на акті комісії виконкому від 14 березня 2010 року; що після того, як сплило п'ять років після аварії та два рази розкопувався і засипався новий ґрунт в місці аварії, геологічні дослідження проводити не має сенсу; що його необхідно було викликати для проведення досліджень безпосередньо після аварії, але цього зроблено не було; що він підписував зазначений вище акт комісії виконкому від 14 березня 2010 року, однак, фактично, будь-яких досліджень на той час не робив, навіть не був присутнім на місці аварії. Таким чином вина відповідача ВУВКГ доведена висновками експерта № 54 по судовій будівельно-технічної експертизі від 17 вересня 2014 року та № 44/40-2015 за результатами судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 2-2655/11 від 15 серпня 2016 року. Тому відповідач повинен відшкодувати позивачам матеріальну шкоду, завдану внаслідок аварії. Що стосується розміру стягуваної шкоди, то висновками експерта встановлено, що відновлювальний ремонт постраждалих квартир позивачів можливий. Для чого були замовлені відповідні проекти будівельних робіт. На підставі цих проектів експертом була розрахована вартість відновлювального ремонту квартири № 3 та квартири № 4 будівлі по [ADDRESS]. Для квартири № 3, власником якої є позивач [PERSON], це 250776грн., а для квартири № 4, власником якої є позивачка [PERSON], це 497770грн. (абз. 4, 5 аркушу № 12 висновку експерта № 44/40-2015 за результатами судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 2-2655/11 від 15 серпня 2016 року). Саме у ціх розмірах підлягає стягненню шкода з відповідача на користь позивачів. Що стосується вимог про зобов'язання ВУВКГ вилучити ділянку водопровідної труби, яка стала причиною аварії 14 березня 2010 року, та яка розташована по вулиці Телеграфній уздовж будинку по [ADDRESS], то суд вважає їх не підлягаючими задоволенню, через недоведеність, суд враховує що з часу аварій минув значний час, аварій повторно не відбувалося, тому підстав зобов'язувати відповідача вилучати трубу немає. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується ст.88 ЦПК України. До судових витрат [PERSON] суд відносить витрати на сплату судового збору в розмірі 4 977грн. 70коп., витрати на виготовлення проекту для проведення експертизи в сумі 1578грн.37коп., витрати на проведення експертизи в сумі 5500грн., а разом 12056грн. 07коп. До судових витрат [PERSON] суд відносить витрати на сплату судового збору в розмірі 2507грн. 76коп., витрати на проведення експертиз в сумі 5500грн., а разом 8007грн. 76коп. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів у вище зазначених розмірах.

Outcome: partial