Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

[PERSON] МКП «Львівтеплоенерго» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] в їхню користь заборгованість в розмірі 21725,32 грн., 3% річних в сумі 550,49 грн., пеню 450 грн. та інфляційні втрати - 72,68 грн. Позов мотивують тим, що 01.10.2011 року між [PERSON] МКП «Львівтеплоенерго» та [PERSON] було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №573/Г. Відповідно до умов договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» зобовязувалось постачати теплову енергію в гарячій воді до приміщення, розташованого за адресою: м.Львів, вул.Тютюнників, 28, що належить відповідачу, а остання зобовязувалася її отримувати і оплачувати за встановлення тарифами на умовах і в терміни, передбачені договором, своєчасно і в повному обсязі. Згідно п.6.3 договору, укладеного між сторонами, споживач зобовязаний до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, сплачувати Енергопостачальній організації вартість спожитої енергії в розрахунковому періоді. Відповідач свої договірні зобовязання по оплаті теплової енергії не виконує. Відтак, станом на день подання позову до суду заборгованість відповідача за період з 01.09.2012 року по 30.09.2013 року складає 21725,32 грн. На підставі ст.625 ЦК України, п.7.2.3 договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» нарахована відповідачу пеня в розмірі 450 грн., 3% річних в розмірі 550,49 грн. та інфляційних втрат в розмірі 72,68 грн. на суму простроченого грошового зобовязання. Представник позивача ЛМКП «Львівтеплоенерго» - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що для того, щоб розірвати договір за згодою двох сторін, відповідачу необхідно було подати письмову заяву за 60 днів до опалювального сезону. Однак, остання звернулася з такою заявою до підприємства лише в січні 2013 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що 01.06.2012 року вона продала приміщення у м.Львові на вул.Тютюнників, 28, про що свідчить договір купівлі-продажу. Після того, як квитанції про нарахування оплати за теплопостачання продовжували приходити, вона направилася в тепломережу, де, прийшовши в договірну групу, повідомила про продаж свого приміщення іншому власнику. Проте, працівники підприємства лише сказали їй привести до них нового власника для можливості укласти з ним договір. Маючи номер телефону останнього, вона повідомила про нього працівникам і , сподіваючись, що вони самі з ним звяжуться, залишила підприємство. Згодом, помітивши, що квитанції з тепломережі не припиняють їй надсилати, у січні 2013 року вона знову туди звернулася. Там їй пояснили, що новий договір ні з ким не укладався. І лише тоді їй сказали написати заяву про відмову від послуг підприємства. Вона погодилась, однак, на вказаній заяві не зазначала дати, розуміючи, що до такої їй нарахують заборгованість по оплаті за теплопостачання. Швидше звернутися з даним питанням до позивача, у неї не було змоги через особисті проблеми у сімї. Крім цього, зазначила, що при підключенні теплопостачання у новому сезоні, позивачем не складалися акти перевірки готовності приміщення до опалювального сезону. І такі акти нею не підписувалися. Тому вважає, що позивач неправомірно розпочав надання послуг по теплопостачанню та нарахував їй вищезазначену заборгованість. Просить відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог та доповнила, що 01.06.2012 року [PERSON] продала нежитлове приміщення, яке обслуговувалось позивачем щодо теплопостачання. Відтак, починаючи із вказаної дати, такими послугами користувався уже новий власник приміщення. А тому, вважає вимоги безпідставними і просить відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, беручи до уваги вищенаведене, зясувавши обставини справи та оглянувши її матеріали, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01.10.2011 року між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] МКП «Львівтеплоенерго» укладено договір №573/Г, згідно якого останній взяв на себе зобовязання постачати споживачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання приміщення в будинку із загально будинковою системою теплопостачання на вул.Тютюнників, 28, а споживач зобовязався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення та гаряче водопостачання за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені договором. Пунктом 7.2.3 договору передбачено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує Теплопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пунктом 10 визначено дію договору, зокрема, що такий діє до 01.10.2012 року, а також його припинення у випадках: закінчення строку, на який він був укладений, взаємної згоди сторін про його припинення, прийняття рішення судом, ліквідації сторони. Припинення дії договору не звільняє споживача від обовязку повної сплати вартості спожитої теплової енергії. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за шістдесят календарних днів до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. З договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2012 року вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] нежитлові приміщення, що знаходяться в м.Львові по вул.Тютюнників, 28. Проте, як свідчить копія заяви [PERSON], і дане підтвердила сама відповідачка в судовому засіданні, остання лише в січні 2013 року, у звязку з укладенням договору купівлі-продажу від 01.06.2012 року, звернулась письмово до Львівського МКП «Львівтеплоенерго» з проханням розірвати договір №573/Г на постачання теплової енергії у м.Львові на вул.Тютюнників, 28, як це передбачено умовами зазначеного договору. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Отже, судом встановлено, що [PERSON], уклавши договір про постачання теплової енергії в гарячій воді, тобто будучи споживачем таких послуг, наданих позивачем, прострочила виконання грошового зобовязання. З урахуванням того, що договір №573/Г (згідно його умов) вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не менше ніж за шістдесят календарних днів до закінчення строку його дії (01.10.2012 року) про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін, то в даному випадку (при подачі письмової заяви відповідачем в січні 2013 року) строк дії такого припинився лише 01.10.2013 року. Відтак, заборгованість [PERSON] за даним договором підставно нарахована позивачем станом на 30.09.2013 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором №573/Г, яка виникла за період з 01.09.2012 року до 30.09.2013 року, розмір такої становить 21725,32 грн. Відповідно до розрахунку пені за період з 01.03.2013 року до 30.09.2013 року, яка передбачена п. 7.2.3 договору №573/Г, загальна сума такої 450,00 грн. Стаття 625 Цивільного кодексу передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, і зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку 3-ох% річних від простроченої суми та розрахунок суми, на яку збільшився борг [PERSON] внаслідок інфляційних процесів за період з 01.09.2012 року до 30.09.2013 року, то розмір таких становить, відповідно, 550,49 грн. та 72,68 грн. Відтак, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved