Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] (надалі також позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі також відповідач) про встановлення земельного сервітуту. Позивач обґрунтовувала позов тим, що вона проживає у [INFO], який належить їй на підставі свідоцтва про спадщину. Власником сусіднього будинку є відповідач. В даний час позивач має намір закінчити приватизацію земельної ділянки, проте при складанні технічної документації виявилось, що системи енергопостачання, водопостачання та водовідведення, що обслуговують її будинок, знаходяться на земельній ділянці, яка належить відповідачу на праві приватної власності. Позивач зазначає, що ця земельна ділянка, через яку проходять її комунікації, помилково опинилась у власності відповідача, проте цю обставину вона оспорювати не бажає. Позивач, зазначаючи, що їй необхідно мати доступ до своїх систем енергопостачання, водопостачання та водовідведення, з урахуванням уточнень позовних вимог (а.с.77), позивач остаточно просила встановити постійний земельний сервітут на право безоплатного користування земельною ділянкою [PERSON], площею 48 кв.м. (розмірами: довжиною 12 м, шириною 4 м) для забезпечення експлуатації нею систем енергопостачання, водопостачання та водовідведення, які знаходяться на зазначеній земельній ділянці. [PERSON] подала до суду зустрічний позов (а.с.44-45), у якому посилалась на те, що вона має у приватній власності будинок та земельну ділянку. Власником суміжного будинку по вул. Васильченка, буд. 25 є [PERSON], яка самовільно змонтувала на території, що є її приватною власністю системи водопостачання, водовідведення та вигрібну яму. Вигрібна яма здійснена з порушенням санітарних норм. Система водопостачання також була побудована самовільно, без участі відповідних будівельно-монтажних організацій. Посилаючись на наведене [PERSON] просила зобовязати [PERSON] демонтувати незаконно проведені по її приватній земельній ділянці системи водопостачання і водовідведення та звільнити вигрібну яму від фекалій, забруднених вод, демонтувати цю вигрібну яму та відновити первісний стан ґрунту. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] позов, поданий позивачем [PERSON] позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому доводи, а проти зустрічного позову заперечив. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON], проти первісного позову заперечили та наполягали на задоволенні своїх позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши та дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.02.2004 р. [PERSON] успадкувала після смерті свого батька [PERSON] та є власником: житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами під № 27 в м. Глухові с. Спіпород, вул. Васильченка, а також земельних ділянок за цією ж адресою: 0,100 га в межах згідно з планом для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,200 га в межах згідно з планом для ведення особистого селянського господарства (а.с.46-50). З оглянутого судом акту обстеження земельної ділянки від 16.08.2015 р., складеним комісією кооперативу «Сліпород-вода», з доданою до нього схемою, вбачається, що по земельній ділянці, яка належить [PERSON], проходять водопровід, прокладений у будинок [PERSON] та водовідведення з цього будинку і побудована вигрібна яма (а.с.11-12). Довідкою управління Держгеокадастру у Глухівському районі від 27.08.2015 р. з доданим кадастровим планом, стверджується, що на земельну ділянку по вул. Васильченка, 27 у м. Глухові значиться державний акт на право власності на земельну ділянку, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, серія СМ № 159224. Право власності набуто на підставі рішення виконкому Глухівської міськради № 184 від 29.07.1993 р. (а.с.13-14). У відповідності з положеннями статей 401, 402 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Статтею 98 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Отже, земельний сервітут - це право власника або користувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою\~ або її частиною. Право земельного сервітуту полягає в можливості обмеженого використання чужої суміжної земельної ділянки в певних цілях.\~ Умовою для встановлення земельного сервітуту є необхідність використання чужої земельної ділянки для обслуговування своєї ділянки. Підставою для встановлення земельного сервітуту є: домовленість між власниками сусідніх земельних ділянок, зафіксована відповідним договором; а у випадку відсутності домовленості - рішення суду. В силу вимог ст.ст. 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, як одну з основних гарантій права на справедливий розгляд справи, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Проте, усупереч зазначеним вимогам законодавства, позивач не довів необхідність сервітуту для задоволення його власних потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом, не визначив найменш обтяжливого способу користування чужою земельною ділянкою та не визначив вид сервітуту. Тобто позивачем не надано доказів, що єдиним можливим способом задоволення потреб позивача на використання власної земельної ділянки є саме встановлення сервітуту, хоча судом неодноразово розяснювалось позивачеві його право призначити у цій справі відповідну експертизу, чого зроблено не було. У звязку з наведеним вище, суд не знаходить підстав для задоволення первісного позову [PERSON] про встановлення сервітуту. Що ж стосується зустрічного позову, суд зазначає наступне. Нормами статті 41 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 293 ЦК України передбачено право особи на повагу до житла і до\~приватного життя, на безпечне для життя і здоровя довкілля. У відповідності зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У статті 152 ЗК України зазначається, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Сторонами не заперечується та підтверджується матеріалами справи, що від будинку № 25 по вул. Васильченка, що належить [PERSON], прокладене водовідведення у вигрібну яму, що побудована на земельній ділянці [PERSON] З оглянутих фотознімків вигрібної ями вбачається, що вона побудована з цегли, від будинку до ями прокладена система відведення, заповнена рідкими відходами та не має щільної герметичної кришки (а.с.53-54). За таких обставин суд доходить до висновку, що [PERSON] створює перешкоди у здійсненні права користування [PERSON] її земельною ділянкою та будинком, і вигрібна яма, разом з водовідведенням, через яке до ями потрапляють відходи, порушує Державні санітарні норми та правила утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України № 145 від 17.03.2011 р., і задля припинення цих порушень, суд вирішує захистити права [PERSON], зобовязавши [PERSON] демонтувати систему водовідведення та вигрібну яму, яку засипати землею, частково задовольнивши таким чином вимоги позивача за зустрічним позовом. В той же час, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині зобовязання відповідача демонтувати самовільно збудований водопровід для водопостачання її будинку, оскільки в порушення вимог передбачених статтями 59, 60 ЦПК України, позивач за зустрічним позовом не надала суду допустимих доказів на підтвердження того, що збудована відповідачем без відповідних дозволів та технічних умов система водопостачання її будинку не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень» та порушує її права та законні інтереси. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та відповідно до статті 41 Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 293, 391, 401, 402 ЦК України, статей 98, 152 ЗК України,

Outcome: partial