Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-02 00:00:00

[PERSON], що діє в інтересах [PERSON] і [PERSON], звернулась до Суворовського районного суду м.Одеси з позовною заявою до ПАТ ОТП Банк, в якій просила суд встановити факт отримання позичальником [PERSON] і поручителем [PERSON] у 2010 році досудових вимог ЗАТ ОТП Банк від 19.04.2010р. за вих. №№\~22-2/354075,\~22-2/354076; визнати відсутність боргових зобов'язань позичальника [PERSON] за кредитним договором від 04.02.2008р. №\~ML-501/016/2008 у зв'язку із порушенням кредитором строків позовної давності для стягнення заборгованості, а кредитний договір №\~ML-501/016/2008 від 04.02.2008р. розірваним на підставі п.\~1.9; визнати поруку [PERSON] за договором поруки № SR-501/016/2008 від 04.02.2008р., припиненою з 2011 року. Як зазначають позивачі, 04.02.2008р. між позичальником [PERSON] і ЗАТ ОТП Банк (правонаступником якого є ПАТ ОТП Банк), від імені якого діяло ПП Агентство по торгівлі нерухомістю Альянс в особі [PERSON], був укладений кредитний договір №ML-501/016/2008, згідно базових умов якого позичальнику на строк до 04.02.2023р. були надані кредитні кошти у розмірі 50\~000,00 дол. США на споживчі цілі. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04.02.2008р. між позичальником і банком був укладений іпотечний договір №\~РML-501/016/2008, посвідчений ПН ОМНО [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №\~265, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також договір поруки №\~SR-501/016/2008, поручителем за яким виступає [PERSON] Позивачі вказують на те, що 19.04.2010р. банком були складені досудові вимоги на адресу позичальника за вих. №\~22-2/354075 і на адресу поручителя за вих. №\~ 22-2/354076 про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі на підставі п.1.9 кредитного договору протягом 30-ти календарних днів з дати отримання вимоги, які були ними отримані у відділенні банку Лермонтовське за адресою: м. Одеса, вул.Белінського, 8, під розписку не пізніше червня 2010 року. Крім того, представник позивачів стверджує, що оскільки банком були змінені умови та строк виконання кредитного договору, а з позовною заявою про солідарне стягнення з позичальника і поручителя кредитної заборгованості у межах іншої справи банк звернувся до суду лише 31.08.2015р. і після закінчення строку позовної давності для стягнення заборгованості за споживчим кредитом, у позичальника відсутні боргові зобов'язання, а кредитний договір на підставі п. 1.9 має бути розірваним у судовому порядку. Щодо позовної вимоги про визнання поруки припиненою, представник позивачів зауважує, що у договорі поруки № SR-501/016/2008 від 04.02.2008р. не було встановлено строку, після якого порука припиняється, внаслідок чого до вказаного правочину мають бути застосовані положення ч.4 ст.559 ЦК України. Враховуючи, що досудовою вимогою від 19.04.2010р. за вих. №\~22-2/354076 банк змінив строк виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, забезпеченим порукою, після чого із вимогами до поручителя банк звернувся до суду не протягом шести місяців від дати зміненого строку виконання кредитного договору, а лише 31.08.2015р., то порука вважається припиненою. У справі 20.09.2017 року було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю, Ухвалою суду заяву відповідача про скасування заочного рішення була задоволена, справу призначено до розгляду у судове засідання (після проведення підготовчого судового засідання). Разом з тим, представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується підписом представника (а.с.128), з клопотаннями про відкладення розгляду справи представник не звертався. У судове засідання зявилась представник позивачів [PERSON], після зясування відсутності представника відповідача подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов у повному обсязі, розглянувши справу за її відсутності та без здійснення фіксування судового процесу, на підставі наявних у справі доказів, надавши письмові пояснення з приводу наданих відповідачем заперечень. Матеріали справи містять відзив відповідача, наданий представником у підготовче судове засідання, згідно якого відповідач вважав таким, що суперечать діючому законодавству, вимоги позивача про встановлення юридичного факту, та звернули увагу суду на ту обставину, що позивачі підписали додаткові угоди, тому вимоги задоволенню не підлягають. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до умов кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх Боргових та/чи інших зобов'язань за цим Договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3 та ст.3 цього Договору) чи іншими укладеними з Банком договорами та/або Документів забезпечення (надалі Вимога). При цьому, зобов'язання Позичальника щодо дострокового виконання Боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної Вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги (пп.1.9.1). У будь-який час після пред'явлення Банком вимоги і до її фактичного виконання Позичальником, Банк має право відкликати свою Вимогу. Таке відкликання Вимоги здійснюється Банком в письмовій формі. В разі такого відкликання Банком Вимоги, Боргові зобов'язання підлягають виконанню Позичальником в розмірі, порядку та строки, що визначені цим Договором, якщо Сторони не домовились про інше (пп.1.9.2). У випадку невиконання позичальником Боргових зобов'язань понад 38 (тридцять вісім) календарних днів, Банк має право в односторонньому порядку розірвати цей Договір шляхом відправлення на поштову адресу Позичальника листа про розірвання цього Договору. Цей Договір вважається розірваним з моменту відправлення на поштову адресу Позичальника вищевказаного листа (пп.1.9.3). У застереженнях до п.1.9 кредитного договору зазначено, що сторони визначають, що реалізація положень положень п.1.9 цього Договору не буде розглядатися Сторонами як одностороння зміна умов цього Договору. Реалізація положень п.1.9 є однім із способів виконання Боргових зобов'язань, встановлених за взаємною домовленістю Сторін, а вимога вважається надісланою, а відкликання здійсненим в день їх направлення на адресу Позичальника, що зазначена в цьому Договорі, за допомогою поштового зв'язку. До направлення Вимоги чи відкликання на адресу Позичальника поштою прирівнюється також їх вручення Позичальнику чи його представникам (в тому числі особам, що мешкають разом з Позичальником) під розписку. Як встановлено судом, 19.04.2010р. банком були складені досудові вимоги на адресу позичальника за вих. №\~22-2/354075 і на адресу поручителя за вих. №\~22-2/354076 про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі на підставі п.1.9 кредитного договору протягом 30-ти календарних днів з дати отримання вимоги. Вручення позичальнику і поручителю досудових вимог у відділенні банку Лермонтовське за адресою: м.Одеса, вул.Белінського, 8, підтверджується наявністю у матеріалах справи вказаних вимог за підписами керуючого відділенням Лермонтовське [PERSON] та експертом відділу по роботі з проблемною заборгованістю Управління моніторингу та збору кредитів [PERSON] На зворотньому боці досудової вимоги за вих. №\~22-2/354075 зазначені контактні телефони працівника банку, а на зворотньому боці досудової вимоги за вих. №\~22-2/354076 є номер бланку 01789. Той факт, що до матеріалів судової справи №523/13873/15-ц приєднані копії досудових вимог від 11.06.2015р. за вих.\~№\~1039 на ім'я позичальника і за вих. №\~2036 на ім'я поручителя, підтверджує, що 15.06.2015р. згідно поштових описів позичальнику і поручителю були відправлені нові вимоги, оскільки досудові вимоги від 19.04.2010р. були своєчасно вручені позивачам. У відповідності до ч.2 ст.256 ЦПК України факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановивши факт отримання позивачами досудових у 2010 році вимог банку щодо зміни строку виконання кредитних зобов'язань протягом місяця з дня їх отримання, суд вважає, що позовна давність обчислюється від цієї дати. Натомість з позовною заявою про солідарне стягнення з позичальника і поручителя заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду лише 31.08.2015р., тобто через п'ять років. Згідно ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. У постанові від 27.01.2016р. у справі №6-990цс15 Верховний Суд України навів правову позицію, згідно якої, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя ? протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. У відповідності до редакції п.7 ч.11 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів, що діяла на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). У відповідності до постанови ВСУ від 01.07.2015р. у справі №6-331цс15, для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Виходячи з тлумачення ст.599 Цивільного кодексу України, при порушенні кредитором строків або встановленого порядку фіксування факту неналежного виконання зобов'язання, кредитор позбавляється можливості реалізувати права, які випливають з факту нена\-лежного виконання, а боржник вважається таким, що належне виконав зобов'язання (оскільки кредитор не довів у встановленому порядку інше). Також судом встановлено, що пп.1.9.3 п.1.9 кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань понад 38 календарних днів, банк має право в односторонньому порядку розірвати цей договір. Нормами ч.1 ст.651 ЦК України врегульовано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно застереження 2 до п.1.9 кредитного договору, реалізація положень п.1.9 є одним із способів виконання боргових зобов'язань, встановлених за взаємною домовленістю сторін. Оскільки закінчення строку позовної давності позбавляє банк права вимагати повернення споживчого кредиту, а кредитним договором передбачено право в односторонньому порядку розривати договір, суд вважає доцільним розірвати кредитний договір через відсутність боргових зобов'язань позичальника. На підставі досліджених доказів суд також встановив, що 04.02.2008р. на забезпечення виконання боргових зобов'язань між поручителем і банком був укладений договір поруки №\~SR-501/016/2008. Умовами п.4.1 договору поруки передбачено, що він діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Нормами ч.4 ст.559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, а наразі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У відповідності до п.24 роз'яснень Пленуму ВССУ, наданих у постанові від 30.03.2012р. №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, постанов ВСУ від 21 травня 2012 року у справі №\~6-20цс11, від 18 липня 2012 року у справі №\~6-78цс12, від 29 січня 2014 року у справі №\~6-155цс13, мова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх кредитних зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного кредитного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Згідно отриманої поручителем досудової вимоги від 19.04.2010р. за вих. №\~22-2/354076 дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі мало відбутись у 2010 році. Однак до суду з вимогами до поручителя банк звернувся лише 31.08.2015р. У постанові ВСУ від 17.09.2014р. у справі №\~6-170цс13 зазначено, що непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням. Аналогічна правова позиція викладена у постановах ВСУ від 11.11.2015р. у справі №\~6-2056цс15, від 27.01.2016р. у справі №\~6-990цс15 Відповідачами не спростовано жодними належними й допустимими доказами зазначені позивачами обставини, посилання відповідача на ту обставину, що укладалися додаткові угоди до кредитного договору та договору поруки як на підставу для відмови у задоволенні позову, суд вважає помилковим, оскільки доказів письмового відкликання досудових вимог від 19.04.2010 року, що передбачено умовами п.п.1.9.2 Договору, до суду не надано. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Outcome: approved