Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

[PERSON] просить суд з урахуванням уточненої позовної заяви ухвалити рішення, згідно якому визнати за ним право власності на 72/100 частини домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. «Б-1» загальною площею 58,40кв.м., житловою площею 33,30кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», сарай літ. «В» з погреб літ. «в», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «С», огорожі № 3, 4, 5, 6, 7, 8, частина огорожі № 5, які розташовані за адресою: [ADDRESS], як окрему одиницю, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Позивач не може отримати правовстановлюючі документи на житловий будинок в нотаріальній конторі, в зв'язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Позивач в судове засідання не з'явився, але його представник надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути за її відсутністю та відсутністю позивача (а.с.39). Відповідач в судове засідання не з'явилася, але надала заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутністю та проти позовних вимог позивача не заперечує (а.с.38). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає рішення про задоволення позовних вимог, якщо відповідач визнав позов та за наявністю законних на те підстав. Суд, дослідивши докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 16.04.2015р., на земельній ділянці по [ADDRESS] згідно матеріалів технічної інвентаризації знаходився житловий будинок літ. «А-1» ( дерев'яний обкладений цеглою, рік побудови 1946), який був зареєстрований по праву приватної власності в цілому за [PERSON] на підставі рішення народного суду Харківського району Харківської області від 05.03.1981р. справа № 2-474. Згідно архівних матеріалів технічної інвентаризації на даній земельній ділянці в 1982 році був самочинно збудований другий житловий будинок літ. «Б-1» загальною площ 58,40кв.м., житловою площею 33,30кв.м. Рішенням виконкому Харківської районної ради № 880 від 19.09.1989р. дозволено прийняти в експлуатацію даний житловий будинок та оформити право приватної власності на ім'я [PERSON], а житловий будинок літ. «А-1» переобладнати під літню кухню. Будинок літ. «Б-1» прийнятий в експлуатацію по акту, затвердженому рішенням виконкому Пісочинської селищної ради № 10 від 18.10.1989р. Рішенням Харківської районної ради народних депутатів № 980 від 22.10.1991р. був відмінений пункт рішення № 880 від 19.09.1989р. в зв'язку з невиконанням дій, щодо переобладнання будинку літ. «А-1» на літню кухню. Цим же рішенням було зобов'язано [PERSON] зробити відчуження одного з житлових будинків на протязі одного року з дня виникнення права особистої власності на будинок літ. «Б-1». Вищевказаним рішенням було дозволено виділити будинок літ. «Б-1» зі складу домоволодіння, присвоївши йому поштову адресу: [ADDRESS], згідно проектної документації, наданої архітектурно-планувального бюро Харківського району. Рішенням виконкому ГІісочинської селищної ради № 130 від 10.03.1992 р. було відмовлено в оформленні права особистої власності на другий житловий будинок літ. «Б-1» на ім'я [PERSON] в [ADDRESS], як окремий об'єкт, шляхом вилучення його зі складу домоволодіння та дозволено оформити право приватної власності на домоволодіння із двох житлових будинків літ. «А-1» та літ. «Б-1» в цілому на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та видати Свідоцтво про право власності на іі ім'я. Таким чином, право приватної власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], станом на 01.01.2013р. в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» зареєстроване в цілому на ім'я [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконкомом Пісочинської селищної ради 30.04.1992р. та записано в реєстрову книгу № 7-592 від 05.05.1992 р. Крім того в матеріалах інвентаризаційної справи знаходиться Акт обстеження архітектурно-планувального бюро Харківського району від 17.05.1991р. в якому вказано, що рішенням виконкому Харківської районної ради № 880 від 19.09.1989р., житловий будинок літ. «Б-1» був помилково оформлений в складі домоволодіння на ім'я [PERSON] і пропонується даний будинок оформити на ім'я сина [PERSON] з письмової згоди [PERSON] з виділенням його в самостійне домоволодіння. Згідно матеріалів технічної інвентаризації станом на 07.04.2015р. на даній земельній ділянці знаходяться: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 55,30кв.м., житловою площею 15,0кв.м. та житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 58,40кв.м., житловою площею 33,30кв.м., сарай літ. «Б», сарай літ. «В» з погребом літ. «в», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «С», огорожа № 3, 4, 5, 6, 7 (а.с.3-4). Відповідно до довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 16.04.2015р. за адресою [ADDRESS], згідно матеріалів технічної інвентаризації станом на 07.04.2015р. знаходяться: житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 55,30кв.м., житловою площею 15,0кв.м. та житловий будинок літ. «Б-l», загальною площею 58,40кв.м., житловою площею 33,30кв.м. та наступні господарські будівлі і споруди: сараї літ. «Б», «Г», сарай літ. «В» з погребом літ. «в», вбиральня літ. «С», огорожа № 3, 4, 5, 6, 7, 8. Згідно проведеного розрахунку КП «Харківським районним бюро технічної інвентаризації» ідеальна частка будинку літ. «Б-1» загальною площею 58,40кв.м., житловою площею 33,30кв.м., сараю літ. «Г», вбиральні літ. «С», огорожі № 3, 4, 6, 8, частини огорожі № 5 без урахування самочинно зведеної прибудови літ. «А1-1» становить 72/100 частки від вартості всіх будівель і споруд, розташованих на вищевказаній земельній ділянці (а.с.26). Таким чином, право приватної власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» зареєстровано в цілому на ім'я [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого виконкомом Пісочинської селищної ради 30.04.1994р. та записано в реєстрову книгу № 7-592 від 05.05.1992р. [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 03 серпня 1998 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 125 (а.с.38). [PERSON] (батько позивача) помер ще [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 07 вересня 1977 року Пісочинською селищною радою Харківського району (а.с.38). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У відповідності до ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК України 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. У відповідності до ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] згідно ст. 529 ЦК України 1963 року стали діти спадкодавця, а саме [PERSON] (позивач по справі) та [PERSON] (відповідач по справі) (а.с.32). Родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцями в даному випадку підтверджуються копіями свідоцтв про народження позивача та відповідача, де в графі мати вказана - [PERSON] (а.с.30, 39). Після смерті матері [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з домоволодіння (житлових будинків літ. «А-1» та «Б-1» та господарських будівель і споруд), розташованих за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією технічного паспорту (а.с.27-28). Спадщину після смерті матері [PERSON], позивач на житловий будинок літ. «Б-1» прийняв фактично, оскільки постійно мешкає та зареєстрований по вказаній адресі, але державний нотаріус Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Радіонова Т.І., постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 11.10.2014р., у видачі йому Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] відмовила в зв'язку з тим, що житловий будинок літ. «Б-1» за [ADDRESS], на який у позивача був зроблений старий технічний паспорт в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», не проінвентаризовано і право власності на нього в бюро не було оформлено (а.с.12). Зазначений вище житловий будинок було зведено в 1982 році на земельній ділянці, площею 710,00кв.м., наданої матері позивача - [PERSON] на підставі рішення Харківської районної ради № 980 від 22.10.1991р. для будівництва житлового будинку літ. «А-1», який на той час вже був побудований і частину земельної ділянки було виділено під будівництво житлового будинку літ. «Б-1», що підтверджується Актом обстеження від 17 травня 1991 року (а.с.5). Крім того, згідно інформації від 03.04.2015р. наданою Другою державною нотаріальної контори Харківського району, після смерті [PERSON], померлої [INFO]., яка мешкала в [ADDRESS], до нотаріальної контори звернулась її донька [PERSON] (відповідач по даній справі), сестра позивач, із заявою про прийняття спадщини згідно заповіту, посвідченого виконкомом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області 31 липня 1995 року за реєстровим № 97. Її заява прийнята нотаріусом 30 листопада 1998 року, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 948 та на підставі цієї заяви в цей же день заведена спадкова справа № 638/1998, що підтверджується інформацією від 03.04.2015р. за № 438/01-16 (а.с.41). Згідно вищевказаного заповіту, [PERSON] (мати позивача) заповідала [PERSON] (відповідачу по справі) житловий будинок, розташований в [ADDRESS], що підтверджується копією заповіту від 31.07.1995р. (а.с.40). Тобто на момент складання заповіту за матір'ю позивача було зареєстровано по праву власності лише житловий будинок літ. «А-1», що і було спадковою масою. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача, та визнати за ним право власності на 72/100 частини домоволодіння, які складаються з житлового будинку літ. «Б-1» загальною площею 58,40кв.м., житловою площею 33,30кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», сарай літ. «В» з погребом літ. «в», сарай літ. «Г», вбиральню літ. «С», огорожі № 3, 4, 5, 6, 7, 8, частина огорожі № 5, які розташовані за адресою: [ADDRESS], як окрему одиницю, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], без урахування самочинної прибудови літ. «А1-1», оскільки позивач прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а відповідач не заперечує проти визнання права власності за останнім на вищевказаний житловий будинок літ. «Б-1» з господарчими будівлями і спорудами. Судові витрати суд залишає за рахунок держави у відповідності до вимог п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивач є громадянином, віднесеним до 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією відповідного посвідчення останнього (а.с.29).

Outcome: approved