Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочку сплати аліментів. Свій позов мотивує тим, що вона з 1998 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 28 лютого 2013 року шлюб розірвано. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей: донька [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти перебувають на її утриманні. Рішенням Луцького міськрайонного суду 14.06.2012 року постановлено стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Згідно з довідкою-розрахунком, наданою Другим відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, заборгованість зі сплати аліментів згідно з виконавчим листом № 2-7068 від 02.07.2012 р. станом на 01.09.2014 року становить 16 149,93 грн. Вважає, що відповідно до ст.196 СК України, вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що за період з 27.04.2012 р. по 01.09.2014 р. складає 79103,45 грн. Посилаючись на наведене, позивач просила суд стягнути з відповідача в її користь 79103,45 грн. неустойки (пені) за час прострочення сплати аліментів та судові витрати по справі . В судове засідання позивач не з'явилася, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує з підстав, зазначених у позовній заяві та не заперечує щодо заочного розгляду справи, зменшила розмір пені до 16149,93грн. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин. Відповідно до п.5 ст. 74 ЦПК України суд повідомляв відповідача, повістка останньому надсилалась за місцем проживання, а отже він в такому випадку вважається таким, що повідомлений належним чином. Суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 1998 року. Від даного шлюбу у них народилося троє дітей: донька [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 28 лютого 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом встановлено, що діти після розірвання шлюбу перебувають на утриманні позивача [PERSON] Відповідач [PERSON] є батьком дітей, однак в добровільному порядку матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Після звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, рішенням Луцького міськрайонного суду від 14.06.2012р. позов було задоволено, та постановлено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 27.04.2012р. і до досягнення дітьми повноліття. Як вбачається з розрахунку Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, заборгованість [PERSON] за аліментами станом на 01.09.14 р. становить 16149,93 грн. В судовому засіданні встановлено, що дана заборгованість утворилась з вини відповідача, який, зі слів позивача, спроможний сплачувати аліменти, проте свідомо ухиляється від їх сплати та не дбає про дитину. На підставі ст. 196 Сімейного Кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3, від 15.05.2006 передбачена ст. 196 CK відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Як вбачається з наданого позивачем і перевіреного в суді розрахунку позивача, сума неустойки (пені) за період з 27.04.2012р. по 01.09.2014р. становить 79103,45 грн. (а.с.7) Позивач зменшила розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 16149,93грн. З урахуванням зміни позивачем позовних вимог до стягнення з відповідача підлягає 16149,93грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved