Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог Виконкому Вінницької міської ради, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.04.2012 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. Спадкоємцями за заповітом та єдиними спадкоємцями першої черги за законом є позивачі. 03.09.2013 року позивачі подали до Першої Вінницької державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом і того ж дня була відкрита спадкова справа. По закінченню шестимісячного терміну після смерті їхньої матері -[PERSON], позивачі розпочали оформлення спадщини і вже отримали свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану в м. Вінниці по вул. Революційній, 26, площею 0, 0560 га. Крім того, до складу спадкового майна входить частина житлового будинку № 28 по вул. Революційній в м. Вінниці, який розташований на успадкованій позивачами земельній ділянці. Власником решти частини домоволодіння є відповідач. Однак, при оформленні даної частини спадщини зясувались обставини, що перешкоджають оформленню спадщини, а саме: 14 лютого 1992 року, за [PERSON] було зареєстроване право власності на 37/100 частки житлового будинку по вул. Революційній, 28 в м. Вінниці на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.02.1992 року, крім цього, згідно договору дарування від 07.03.1997 року, [PERSON] отримала у власність ще 19/200 часток житлового домоволодіння № 28 по вул. Революційній в м. Вінниці. Таким чином, станом на 07.03.1997 року [PERSON] належало 93/200 часток зазначеного домоволодіння. Разом з тим, 03 квітня 1997 року між [PERSON] та [PERSON], який на той час був співвласником домоволодіння, був укладений договір про порядок користування реальними частинами житлового будинку, згідно якого [PERSON] перейшло в користування 14/25 частин жилого будинку, що складається з коридору 2-1, кухні 2-2, тамбуру II, кімнати 2-3 площею 7,8 кв.м, кімнати 2-4 площею 15, 9 кв.м та господарські будівлі - сараї «Б», «В», погріб «п/В», вбиральня «З», навіс «Е», сарай «б», а огорожа № 1,2 та мощення І залишились у спільному користуванні співвласників домоволодіння. Виділеними за договором приміщеннями будинку та господарськими будівлями [PERSON] користувалась до самої смерті, а після її смерті продовжують користуватися позивачі. Жодних добудов чи переобладнань померла не проводила, натомість співвласники домоволодіння, які з того часу помінялись, провели ряд добудов та переобладнань, внаслідок чого змінились долі у праві власності, і згідно рішення Виконкому Вінницької міської ради від 28.10.1999 року, частка [PERSON] у вищезазначеному домоволодінні становить 13/100. Цим рішенням було зобовязано Управління містобудування і архітектури видати [PERSON] свідоцтво про право власності на будівлі замість старих правовстановлюючих документів, а Обласне обєднане бюро технічної інвентаризації зареєструвати зазначені будинки. Однак, померла не отримала нові правовстановлюючі документи на свою частину домоволодіння та не провела державну реєстрацію права власності з урахуванням перерахованої частки. Відсутність цих відомостей в державному реєстрі стало підставою для відмови позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на успадковану частину будинку. За таких обставин позивачі звернулися до суду та просять визнати за ними право спільної часткової власності в рівних частках, в порядку спадкування за заповітом [PERSON], яка померла 17.04.2012 року в м. Вінниці, на 13/100 частини житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: м. Вінниця, вулиця Революційна, 28. 20.10.2015 року позивачі звернулися до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просили визнати право власності за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом [PERSON], яка померла 17.04.2012р., на 13/200 частини житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Революційна, 28, а також визнати право власності за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом [PERSON], яка померла 17.04.2012р., на 13/200 частини житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Революційна, 28. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON], та їх представник [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд позовні вимоги задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявилася, однак надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає повністю та просила суд розгляд справи провести у її відсутність. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.09.2015 року, залучено до участі у справі № 127/16317/15-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа: Виконавчий комітет Вінницької міської ради, про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Вінницьку міську раду замість Виконавчого комітету Вінницької міської ради. Представник третьої особи - Вінницької міської ради, не заперечував щодо задоволення позову. Заслухавши позивачів та їх представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, спадкової справи № 872/2013 та інвентаризаційної справи № 7833, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 квітня 2012 року померла [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 1060 та підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 226596, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 17 квітня 2012 року (а.с.25). Позивачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] являються доньками померлого спадкодавця - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-АМ №285018 від 03.02.1983 року свідоцтвом про народження серії ІV-АМ №271158 від 04.05.1989 року.(а.с. 83-84) Як вбачається із заповіту від 06 березня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-436, [PERSON], [INFO], заповіла [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в рівних частках кожній, усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б не складалось. (а.с. 24) Разом з тим, окрім [PERSON] та [PERSON] є ще спадкоємець, який має право на обовязкову частку у спадщині чоловік померлої [PERSON] [PERSON]. Однак, [PERSON] звернувся до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою, в якій зазначив, що відмовляється від обовязкової частки у спадщині. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 872/2013, заведеної 03 вересня 2013 року, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON], подавши, у передбачений законодавством строк для прийняття спадщини, до Першої вінницької державної нотаріальної контори відповідні заяви про прийняття спадщини. Крім того, прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, виданих 03.09.2013р. та 30.07.2014р. державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.106, 108, 114, 115) Однак, до складу спадкового майна входить ще частина житлового будинку № 28, що розташований по вул. Революційній в м. Вінниці, який розташований на успадкованій позивачами земельній ділянці. Проте, при оформленні даної частини спадщини зясувались обставини, що перешкоджають оформленню спадщини. 14 лютого 1992 року в КП ВО ОБТІ за № 3205 було зареєстроване право власності [PERSON] на 37/100 частки житлового будинку по вул. Революційній, 28 в м. Вінниці на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.02.1992 року, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-135. (а.с. 9) Разом з тим, згідно договору дарування серії ААЕ № 196530 від 07.03.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1095, [PERSON] отримала у власність 19/200 частин будинковолодіння, що знаходиться в м. Вінниці по вул. Революційній під № 28. (а.с. 10). Крім того, 03 квітня 1997 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про порядок користування реальними частинами житлового будинку серії ААІ № 723314, який посвідчений державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2-1017, відповідно до якого [PERSON] перейшло у користування 14/25 частин жилого будинку, що складається з: коридору 2-1, кухні 2-2, тамбуру II, кімнати 2-3 площею 7,8 кв.м, кімнати 2-4 площею 15, 9 кв.м та господарські будівлі - сараї «Б», «В», погріб «п/В», вбиральня «З», навіс «Е», сарай «б»; огорожею № 1,2 та мощенням І власники користуються спільно. (а.с. 11) Як вбачається з Реєстраційного свідоцтва, виданого 15.04.1997 року Вінницьким обласним обєднаним бюро технічної інвентерезації, 19/200 частин домоволодіння №28(26) по вул. Революціїній в м. Вінниці зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого І-ою ВДНК 02.09.1976 року, договору користування, посвідченого І-ою ВДНК 03.04.1997 року та свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого 07.09.1979 року. Домоволодіння № 28/26 по вул. Революційній в м. Вінниці складається з одного житлового будинку.(а.с. 12) Разом з тим, згідно архівного витягу з рішення виконкому Вінницької міської ради від 28.10.1999 року № 1431 «Про зміну часток у будинковолодіннях», у звязку із невідповідністю часток з реальними частинами, затверджена зміна часток будинковолодіння № 26 по вул. Революційній в м. Вінниці, згідно якого частка [PERSON] становить 13/100. (а.с. 14) Як вбачається з листа КП ВМБТІ № 2917 від 10.07.2015 року, відповідно додатку №1/168 до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів від 04.06.1987 року №200, існуючому житловому будинку № 26 по вул. Революційній в м. Вінниці присвоєний № 28. (а.с. 15) З листа КП ВМБТІ № 2658 від 03.06.2013 року вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 7833, саном на 29.12.202 року 37/100 частки житлового будинку по вул. Революційній, 28 у м. Вінниці зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.02.1992 року. Крім того, станом на 17.06.2009 року (остання дата обстеження) на земельній ділянці по вул. Революційна, 28 в м. Вінниці були розташовані: житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «А1», тамбур літ. «а1» загальною площею 105,7 кв.м, в тому числі житловою - 52,5 кв.м, житловий будинок літ. «Л», цокольний поверх літ «ц/Л», мансарда літ. «м/Л» загальною площею - 218, 2 кв.м, в тому числі житловою - 134,6 кв.м, сарай літ. «Б», «В», «б», «п», погріб літ. «п/В», «п/п», «п/А1», гараж літ. «П», убиральня літ «З», навіс літ. «Е», «Н», літня кухня літ. «М», огорожа № 1-2. Разом з тим, рішенням Вінницької міської ради від 28.10.1999 року № 1431 затверджена зміна часток вищезазначеного, згідно якого частка [PERSON] становить 13/100 (а.с. 16) Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 жовтня 2014 року № 3490/02-31, [PERSON] 03.09.2013р. звернулася до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку під № 26(28), розташованого по вул. Революційній у м. Вінниці, однак нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане майно, що належить її матері [PERSON], яка померла 17.04.2012р., оскільки існує невідповідність між даними, викладеними у повідомленні та правовстановлюючих документах. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Статтею 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що на позивачів складався заповіт, тому вони являються спадкоємцями за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Зі змісту норм ч.1 ст.1235 та ч.1 ст.1236 ЦК України вбачається, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Разом з тим, частиною 1 ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Як вбачається з матеріалів справи, померла [PERSON] склала заповіт на своїх доньок [PERSON] та [PERSON], однак, окрім доньок є ще непрацездатний чоловік померлої [PERSON] [PERSON], який відмовився від обовязкової частки у спадщині. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] успадковують будинок в рівних частинах, тобто по 1/2 частині (1/2 від 13/100=13/200). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Разом з тим, ч. 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до норми ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Як встановлено судом, [PERSON] за життя не отримала свідоцтво про право власності замість старих правовстановлюючих документів на частину домоволодіння, з урахуванням перерахованої частки та непровела державну реєстрацію належних їй на праві власності 13/100 частини домоволодіння №26 (28), що знаходиться по вулиці Революційній у місті Вінниці. Судом прийнято до уваги, що державна реєстрація означає, що держава визнала за суб'єктом наявність його прав на об'єкт нерухомості. Коли визнано існування права, то для зацікавлених осіб значення має не сам факт реєстрації, а власне наявність права, що породжує певні юридичні наслідки. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 17.04.2012р., на 13/200 частини житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Революційна, 28, а також визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 17.04.2012р., на 13/200 частини житлового будинку з прибудовами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Революційна, 28., а отже позов підлягає задоволенню. Враховуючи характер спірних правовідносин, судові витрати слід залишити за позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved