Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві (надалі за текстом - відповідач), про звільнення майна з-під арешту. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач є власником будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 17.07.2000 р. 17.07.2000 р. між позивачем та [PERSON], з однієї сторони та громадянкою [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (договір купівлі - продажу жилого будинку № 806111 від 17.07.2000 р.) Кошти на придбання будинку надав позивач, як представник Всеукраїнського Союзу Об'єднань Євангельських Християн Баптистів. За даним договором будинок передавався у власність позивача та [PERSON] у рівних частинах. 29.08.2001 р. між позивачем та [PERSON], за ініціативою останньої, було укладено договір дарування 1/2 частини житлового будинку. За даним договором позивач передав свою частку будинку у власність [PERSON] (договір дарування 1/2 жилого будинку № 017516 від 29.08.2001 р.). 10.10.2001 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір, згідно з яким громадянка [PERSON], як виконавець, зобов'язувалась здійснити усі необхідні дії для реєстрації права власності на будинок на своє ім'я. Згідно зобов'язання в додатку, що є частиною даного договору, [PERSON], у двомісячний строк після здійснення вищезазначених дій, повинна була подарувати Всеукраїнському Союзу Об'єднань Євангельських Християн Баптистів будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], реалізуючи свій намір на заволодіння майном позивача, уникала виконання умов цього договору в частині передання будинку у власність Всеукраїнського Союзу Об'єднань Євангельських Християн Баптистів. У квітні 2007 р. позивач, дізнавшись про порушення прав у зв'язку з відмовою [PERSON] передати право власності на даний будинок, позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовної заявою про визнання договору дарування 1/2 частини будинку від 29.08.2001 р., укладеного між позивачем та [PERSON] недійсним. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.04.2008 р. у справі за позовом позивача до [PERSON] договір дарування 1/2 будинку за адресою: [ADDRESS], визнано недійсним. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14.12.2009 р. визнано удаваним договір купівлі - продажу жилого будинку 17.07.2000 р. в частині придбання Фон [PERSON]. 1/2 частини будинку за адресою: [ADDRESS], витребувано від Фон [PERSON]. 1/2 частину жилого будинку за вказаною вище адресою, зобов'язано Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно зареєструвати за позивачем - право власності на 1/2 частину жилого будинку, що знаходиться по [ADDRESS] У вересні 2011 р. позивачу стало відомо, що на будинок за адресою: [ADDRESS] накладено арешт. 23.09.2014 р. позивач подав до відповідача заяву щодо внесення відомостей, які містяться в матеріалах кримінальної справи № 57-2429 про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зняття арешту з будинку, накладеного в рамках зазначеної справи. Також, 26.09.2014 р. позивач звернувся з відповідною заявою до прокуратури Подільського району м. Києва. У зв'язку з тим, що йому не було надано відповіді на вищевказані звернення, ані міліцією, ані прокуратурою, він був змушений звернутися до суду. 30.09.2014 р. позивач звернувся із скаргою до Подільського районного суду м. Києва на бездіяльність слідчого Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 10.10.2014 р. позивачу було відмовлено в задоволенні скарги на бездіяльність слідчих осіб Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві щодо не внесення відомостей до ЄРДР по кримінальному правопорушенню, яке розслідується в межах кримінальної справи №57-2429. Таким чином, відомості стосовно кримінального правопорушення, вчиненого [PERSON], не було внесено до ЄРДР, а арешт, накладений на будинок за адресою: [ADDRESS] не знято, а відтак, позивач звернувся до суду з позовом про зняття зазначеного арешту, оскільки його наявність порушує право позивача вільно розпоряджатися належним йому майном, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права. До початку судового засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, а також вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, просила їх задовольнити. Крім того, зазначила, що проти винесення заочного рішення в судовому засіданні не заперечує (а.с. 57). Відповідач в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про розгляд справи був повідомлений належним чином (а.с. 48 - 49, 53 - 54). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень представника позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідачів та постановлення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17.07.2000 р. між позивачем та [PERSON], з однієї сторони та громадянкою [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 29.08.2001 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір дарування 1/2 частини житлового будинку, за яким позивач передав свою частку будинку у власність [PERSON] (а.с. 7) Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03.04.2008 р. договір дарування 1/2 частини будинку за адресою: [ADDRESS] від 29.08.2001 р. (Реєстровий № 13860) визнано недійсним (а.с. 11 - 14). В подальшому, Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.07.2008 р. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 03.04.2008 р. було скасовано, ухвалено нове рішення, яким в позові [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, було відмовлено (а.с. 15-19). Однак, Ухвалою Верховного Суду України від 21.04.2010 р. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.07.2008 р., а Рішення Подільського районного суду м. Києва від 03.04.2008 р. залишено в силі (а.с. 20 - 23). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14.12.2009 р. визнано удаваним договір купівлі - продажу жилого будинку 17.07.2000 р. жилого будинку під літ. «А», площею - 235 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в частині придбання Фон [PERSON]. 1/2 частини цього житлового будинку, витребувано від Фон [PERSON]. 1/2 частину жилого будинку під літ. «А», площею - 235 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], визнано право власності за громадянином США [PERSON] на 1/2 частину жилого будинку під літ. «А», площею - 235 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зобов'язано Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно зареєструвати за [PERSON] - право власності на 1/2 частину жилого будинку під літ. «А», площею - 235 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24 - 26). Згідно відомостям з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на будинок за адресою: [ADDRESS] накладено арешт на підставі постанови слідчого СВ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві капітана міліції Калмикова А.В. по КС № 57-2429 (а.с. 27 - 29). Ухвалою Подільського районного суду від 10.10.2014 р. позивачу було відмовлено в задоволенні скарги на бездіяльність службових осіб Подільського РУ ГУМВС України в м. Києві щодо не внесення відомостей до ЄРДР по кримінальному правопорушенню, яке розслідується в межах кримінальної справи №57-2429 (а.с. 31 - 32). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Відповідно до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. ч. 1 - 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 р. № 6 (з наступними змінами) за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до абз.4 п. 2 Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, вимоги особи, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 Постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 р. № 6, згідно правових позицій Постанови Верховного Суду України від 15.05.2013 р. Таким чином, аналізуючи надані сторонами докази по справі, з урахуванням встановлених рішеннями судів, що набрали законної сили обставин, а також, відсутності на час розгляду справи в суді, обставин передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки позивач за даним кримінальним провадження не являється підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для звільнення з - під арешту майна позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved