Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом в якому зазначила, що 10.06.2010 року померл її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку та земельних ділянок при ньому. За життя батьком було складено заповіт, відповідно до якого спадкоємицею цього майна є позивачка. Проте оформити вказане майно позивачка не має можливості через відсутність правовсьновлюючого документу на домоволодіння, а тому просить визнати за нею право власності на домоволодіння та земельні ділянки при ньому. Позивачка до суду не зявилася, але надала заяву, згідно якої просить розглянути позов без її присутності та задовольнити його. Відповідачка до суду не зявилася, надала заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, зазначила що позов визнає. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.. 61 цього кодексу. Відповідно до п. 2 Постанова Пленуму Верховного суду від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Так судом встановлено, 10.06.2010 року помер батько позивачки [PERSON] у віці 75 років, про що в Книзі реєстрації смертей 2010 року червня місяця 11 числа зроблено відповідний актовий запис за № 26. Копія Свідоцтва про смерть серія І-НО № 474679 від 16.06.2010 року додається. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку, розташованого по вул. Гагаріна, буд. 58 в с. Воскресенка, Великоновосілківського району Донецької області та земельної ділянки загальною площею 0,302 га., з якої 0,250 га., - для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,052 га., - для особистого підсобного господарства. За життя батьком було складено заповіт, що був посвідчений секретарем виконкому Іванівської сільської ради Великоновосілківського району донецької області 08.07.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 36, відповідно до якого вказаний вище житловий будинок батько заповідає позивачці. Ч. 1 ст. 1223 ЦК України, встановлюється, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ч. 2 цієї статті встановлюється, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Дружина спадкодавця є пенсіонеркою, тобто непрацездатною дружиною, а тому має право на обовязкову частку. Однак на спадщину вона не претендує, в звязку з чим склала відповідну заяву, що була посвідчена секретарем Шевченківської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області 29.08.2016 року та зареєстрована в реєстрі за № 108. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ДН № 077857 від 13.09.2002 року, [PERSON] належить на праві власності на підставі рішення Шевченківської сільської Ради народних депутатів від 09.04.1996 року № 7 земельна ділянка загальною площею 0,302 га., з якої 0,250 га., - для будівництва, обслуговування житлового будинку та господарських споруд, 0,052 га., - для особистого підсобного господарства. Ч. 1 ст. 1223 ЦК України, встановлюється, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ч. 2 цієї статті встановлюється, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. В судовому засіданні знайшло підтвердження втрати правовстановлюючих документів та неможливість їх відновлення, що є перешкодою для оформлення позивачкою спадщини. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 ЦК України передбачено один із способів такого захисту визнання права. Ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд находить позов позивача таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved