Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач») про стягнення з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO] міської ради, працюючого в ТОВ Електролюкс Україна аліменти на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], жительки [ADDRESS] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття та стягнути з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO] міської ради, працюючого в ТОВ Електролюкс Україна аліменти на утримання [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], жительки [ADDRESS] в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку щомісячно до досягненя дитиною [PERSON], [INFO] трьох років. Відповідач в судове засідання не з»явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про отримання. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, [PERSON] встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 28 вересня 2011 року. Відповідач в листопаді 2016 року покинув Позивача з дітьми та живе з іншою жінкою, з того часу жодних коштів на утримання дитини не надає. Під час перебування у шлюбі у них народилися діти зокрема, відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НМ №199739 [PERSON], [INFO] ( а.с. 8) та згідно до свідоцтва про народження серії І-НМ №323769 [PERSON], [INFO] ( а.с.9). З позовної заяви вбачається, що Позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, отримує в Департаменті соціальної політики Івано-Франківського міськвиконкому щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в сумі 860 грн на місяць, що стверджується довідкою №1168 від 06.02.2017 р. ( а.с.10). Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Як зазначила в позовній заяві Позивач, станом на сьогоднішній день діти повністю перебувають на її утриманні, в той же час Відповідач, як батько дітей, жодної участі у їх утриманні не приймає. Доказів, які б спростовували зазначені Позивачем обставини, Відповідачем суду не надано, а [PERSON] таких доказів не встановлено. Враховуючи вищевикладене, Позивач просила стягувати з Відповідача аліменти на її користь на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття та стягнути з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [INFO] міської ради, працюючого в ТОВ Електролюкс Україна аліменти на утримання [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], жительки [ADDRESS] в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку щомісячно до досягненя дитиною [PERSON], [INFO] трьох років. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, визначених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» «за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно». Порядок визначення розміру аліментів в частці від заробітку (доходу) її матері, батька визначено статтею 183 СК України. В позовній заяві Позивач зазначає, що Відповідач офіційно працевлаштований в ТОВ Електролюкс Україна, тобто має постійний заробіток, іншої сімї не має. Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, Суд дійшов висновку про доцільність стягування з Відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів Суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, зокрема те, що неповнолітні діти проживають разом з Позивачем. Також [PERSON] враховано, що Відповідач є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання дітей. Доказів, які б спростовували вищевказане, Відповідачем [PERSON] подано не було, а [PERSON] таких обставин не встановлено. Також Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум становить: для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; Стосовно позовної вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача аліментів на її утримання, Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини визначено статтею 84 СК України. Зокрема, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (частини 2, 4-6 статті 84 СК України). Як встановлено [PERSON], дитина [PERSON], [INFO], станом на час розгляду справи трирічного віку ще не досягла. Відтак, зважаючи на наявність передбачених статтею 84 СК України підстав для стягнення коштів на утримання дружини, з якою проживає дитина, яка не досягла трьох років, зважаючи на відсутність доказів відсутності у Відповідача можливосчті сплачувати аліменти на утримання дружини, Суд дійшов висновку про те, що позов в цій частні слід задовольнити. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що стягненню з Відповідача підлягають аліменти на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], жительки [ADDRESS] на її утримання до досягнення дитиною [PERSON], 10.10.2016 року трьох років в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити: стягувати з [PERSON], [INFO], ІПН 37183000, зареєстрованого за адресою: [INFO] міської ради, працюючого в ТОВ Електролюкс Україна аліменти на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], жительки [ADDRESS] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття та стягнути з [PERSON], [INFO], ІПН 37183000, зареєстрованого за адресою: [INFO] міської ради, працюючого в ТОВ Електролюкс Україна аліменти на утримання [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], жительки [ADDRESS] в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку щомісячно до досягненя дитиною [PERSON], [INFO] трьох років. Стягнення аліментів на дітей слід розпочати з 06 лютого 2017 року (з часу звернення з позовом до суду). На підставі ст. 180, 181, 182, 183,184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved