Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач), посилаючись на те, що в 1994 році у належний їй будинок вселилась та з її згоди вселилась відповідач, яка була дружиною її сина. У подальшому між сином та невісткою стали виникати конфлікти і сім'я фактично розпалась. 01.12.2016 р. відповідач забрала свої речі з будинку і стала проживати за у квартирі [ADDRESS]. 14.02.2017 р. шлюб між її сином та невісткою було розірвано. Зважаючи на те, що [PERSON] вже не являється членом її сім'ї і не проживає у будинку, позивач просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не з'явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином. У справі мається заява позивача про розгляд справи у її відсутність (а.с.35). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про судовий розгляд була повідомлена, а тому суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Перевіривши і дослідивши матеріали справи та подані докази, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину належить на праві приватної власності домоволодіння [ADDRESS] (а.с.9-10, 15). Згідно записів у будинковій книзі та довідки про склад сім'ї у спірному домоволодінні зареєстровані позивач, її син та онук і відповідач, яка зареєстрована з 1994 року (а.с.8, 11-12). Як слідує з свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сином позивача та відповідачем розірваний 14.02.2017 р. (а.с.13). Довідкою голови квартального комітету стверджується, що відповідач не проживає у спірному домоволодінні з грудня 2016 року (а.с.22). Зважаючи на фактичні обставини справи і те, що спірне житло є об'єктом приватної власності, спірні правовідносини в даному випадку повинні врегульовуватись нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом встановлене ст. 405 ЦК України, відповідно до якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Цією ж статтею визначено і спеціальну підставу припинення такого сервітутного права - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, законною підставою припинення права користування житлом для члена сім'ї власника є лише його відсутність понад один рік без поважних причин. Оскільки з наданих позивачем доказів слідує, що відповідач лише з грудня 2016 року не проживає у домоволодінні, куди вона вселилась на законних підставах як дружина сина позивача, то позов заявлено передчасно і безпідставно, а тому суд відмовляє в його задоволенні. Посилання позивача про те, що відповідач розірвала шлюб з її сином і тому не має вже права користуватись її житлом, суд не приймає бо, по-перше, з урахуванням того, що статус члена сім'ї власника мають особи не тільки першого ступеню споріднення, а по-друге, відносини між власником житлового приміщення та членами його сім'ї, в тому числі і колишніми, носять речово-правовий, а не особовий характер, у зв'язку з чим розірвання шлюбу не є підставою для припинення встановленого сервітутного права. Крім того, хоч у законодавстві й чітко не визначено, кого слід вважати членами сім'ї власника, але суд не може не звернути увагу на той факт, що відповідач, як дружина сина позивача, проживала у спірному будинку досить довго, з 1994 року. З моменту вказаного позивачем погіршення стосунків відповідача з її сином та їх офіційним розірванням шлюбу, пройшов не тривалий проміжок часу і їх спільна сім'я була створена не тільки на підставі шлюбу, а й на зв'язках кровного споріднення. Зокрема син позивача і відповідач мають спільну дитину, який приходиться позивачу онуком і згідно довідки про склад сім'ї залишається проживати у тому ж спірному житлі. За таких обставин лише через офіційне розірвання шлюбу відповідача з сином позивача, важко віднести першу до колишнього члена сім'ї. Зважаючи на викладене вище, суд не знайшов підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та відповідно до ст. 405 ЦК України,

Outcome: dismissed