Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулася в суд з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про розірвання шлюбу, укладеного 29.03.1991р. у відділі запису актів громадянського стану Кузнецовського міськвиконкому Рівненської області, актовий запис №51. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що протягом останнього року сторони не можуть проживати разом як сім'я та виконувати сімейні обов'язки, зникло почуття любові, відсутнє взаєморозуміння, а також кожен з сторін має різні погляди на життя, шлюб та сім'ю. Позивач намагалась поговорити з відповідачем та вирішити сімейні проблеми, однак взаємовідносини стали ще більш ворожі. Відповідач зусиль для збереження сім'ї не прикладає. Всі намагання позивача зберегти шлюб виявились безрезультатними. Позивач вважає, що розлучення це єдиний вихід для побудови нового щасливого життя. Проти надання строку на примирення позивач заперечує. У судове засіданні позивач не зявилася, однак надала суду заяву в якій просить слухати справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився, тому судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Розглянувши позов, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії І-ГЮ № 463826 від 29.03.1991 року сторони одружилися 29 березня 1991 року у відділі запису актів громадянського стану Кузнецовського міськвиконкому Рівненської області, актовий запис №51. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України, частини 1\~статті 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 СК України\~дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки втрачено взаєморозуміння та повагу, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї неможливе і це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сімя фактично розпалася і шлюб існує формально. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1\~статті 110 Сімейного кодексу України\~визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2\~статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб\~це добровільний союз чоловіка та жінки, а позивач зберегти сімю не бажає. Суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2\~ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч.3 ст.\~105, ст.ст.\~110,\~112,\~113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved