Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

[PERSON], уточнивши вимоги (а.с.90-94), просить стягнути з ПАТ Сумигаз на відшкодування моральних збитків 100000 грн. та зобовязати відповідача здійснити за власний рахунок ремонт газопроводу після пожежі (заміни пошкоджені внаслідок пожежі труби, пофарбувати зовнішній газопровід, встановити новий будинковий регулятор тиску газу (аналогічний)) і здійснити пуск газу до будинку. Обгрунтовуючи вимоги, представник позивача за довіреністю [PERSON] вказала, що внаслідок пожежі, яка відбулась 12.12.2004 року з вини відповідача, був пошкоджений належний [PERSON] будинок №67 по вул.Пирогова в м.Конотопі, чим завдані не лише матеріальні, але й моральні збитки. На відшкодування матеріальної шкоди, за рішенням суду від 31.05.2016 року, ПАТ Сумигаз сплатило 55101 грн. Проте, залишились не відшкодованими моральні страждання, які полягають у перенесеному позивачем стресі, погіршенні самопочуття (інвалід 2-ї групи), порушення нормального укладу життя внаслідок залиття будинку при погашенні пожежі у зимовий час, відключення світла та газу тощо. Крім того, 28.11.2016 року відповідачем вдруге відбулось відключення газопостачання будинку з підстав аварійності витоку газу і необхідності заміни крана. Наступного дня неполадка була усунута самим відповідачем, проте газ до теперішнього часу не підключений, при цьому відповідач висуває все нові вимоги, спочатку поставити двері і пофарбувати газові труби, фарба на яких була пошкоджена під час пожежі, а потім необхідність підписання акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. Добровільно вирішити цей спір ПАТ Сумигаз відмовляється, що і стало підставою для звернення до суду. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] заперечує задоволенню вимог. Правову позицію обгрунтовує тим, що позивач звернувся до суду про відшкодування моральних збитків майже через три роки після пожежі, що вказує на відсутність моральних страждань. Крім того, позивач не є стороною договору про постачання газу до будинку, а тому, на його переконання, не може вимагати підключення газу та проведення певних робіт. До того ж самі мешканці будинку перешкоджають підключенню газу, оскільки не усунули виявлені порушення зазначені в акті від 23.02.2015 року, зокрема не встановили двері на кухні, не пофарбували пошкоджені під час пожежі газові труби, не підписали акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. Щодо заміни будинкового регулятора тиску газу, то цей прилад був замінений працівниками газового господарства ще у 2015 році, про що складений відповідний акт. Третя особа: Конотопське відділення ПАТ Сумигаз у судове засідання представника не направило, по суті позову пояснень не надали, що не є перешкодою для винесення судового рішення. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на таке. За приписами статей 12,13,81 ЦПК України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. За положенням ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що будинок №67 по вул.Пирогова в м.Конотопі належить на праві власності [PERSON] (а.с.9). За замовленням останнього розроблений робочий проект газопостачання до його будинку (а.с.128-136). 19.12.2003 року між ВАТ по газопостачанню та газифікації Сумигаз і [PERSON], яка є донькою [PERSON], зареєстрована і проживає в цьому будинку, був укладений договір про надання послуг з газопостачання (а.с.12, 76). Наведений договір укладений відповідно до діючої на той час норми, зокрема пункту 4 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою КМ України від 09.12.1999 року №2246 (втратили чинність 16.07.2016 року) у якому було закріплено, що послуги з газопостачання надаються споживачеві на підставі договору, що укладається відповідно до типового договору, затвердженого у встановленому законом порядку. За умовами цього Договору газозбутова організація зобовязується постачати природний газ для побутового споживача та забезпечити технічне обслуговування газопроводів, газових приладів та пристроїв Споживача, дворових газопроводів приватних будинків, а споживач оплачувати надані послуги (п.1,2). Крім того, у Договорі визначені права й обовязки сторін (п.2-5). Згідно п.20 договір набирає чинності з дня його підписання, укладається на пять років та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про відмову від цього договору або його перегляд. Договір за погодженням сторін може бути розірваний достроково. Жодного доказу на підтвердження припинення дії чи розірвання договору суду не надано. Отже, між сторонами до теперішнього часу діють договірні зобовязання, які, з урахуванням положень ст.ст. 509, 526, 610, 611, 901, 906 ЦК України, повинні виконуватись належним чином, а у випадку невиконання чи неналежного виконання з вини виконавця на останнього покладається відшкодування завданих замовнику збитків. У пунктах 13, 19, 22 ст.1 Закону України Про захист прав споживачів (далі по тексту Закон) визначені терміни, зокрема: належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Згідно п.п. 2,5 частини 1 ст.4 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування, а також на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. У пункті 10 ст.10 Закону визначено, що виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров'ю або майну споживача, що виникла у зв'язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди у разі її заподіяння небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законом. У п.3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За приписом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. З огляду на викладене слід дійти висновку, що споживачем послуг є не тільки особа, яка уклала відповідний договір, а й той, який використовує такі послуги, а тому також має право на судовий захист власних інтересів, зокрема щодо відновлення газопостачання до будинку належного йому на праві власності та відшкодування моральних (немайнових) збитків у випадку пошкодження належного йому майна. 12.12.2014 року внаслідок незадовільного технічного обслуговування системи газопостачання у будинку сталася пожежа, що завдала матеріальних збитків позивачу на відшкодування яких, за рішенням Сумського Апеляційного суду від 31.05.2016 року, з ПАТ Сумигаз на користь [PERSON] стягнуто 55101 грн.(а.с.10, 23-26). Саме на ці обставини посилається позивач як на підставу компенсації завданої моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. Суд погоджується, що [PERSON], який є інвалідом 2-ї групи, були завдані моральні страждання, що полягали у перенесеному емоційно-психологічного стресі, вимушеній зміні способу та образу життя в зимовий період часу, зруйнованому побуті, погіршенню самопочуття і без того незадовільного здоровя (інваліда 2-ї групи) тощо. Разом з тим, на переконання суду, заявлена моральна шкода є завищеною, а тому, з урахуванням положень ст.23 ЦК України, її розмір повинен становити 10 000 грн. Внаслідок пожежі газопостачання до будинку було припинено, проте через певний час - відновлено, а 28.11.2016 року знов припинено з підстав витоку газу в штоку крану, тобто аварійної ситуації (а.с. 16, 19 оборот). Наступного дня кран був замінений, що підтвердив представник відповідача, але газопостачання не відновлено до теперішнього часу. Як пояснив представник відповідача газопостачання не було відновлено внаслідок невиконання позивачем вимог визначених в акті від 23.02.2015 року, зокрема відсутності на кухні дверей, не пофарбованості газопровіду (а.с.48), а у подальшому - відмови підписати акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. Варто зауважити, що з підстав визначених в акті від 23.02.2015 року газопостачання продовжувалось ще майже рік, отже ці недоліки не були визнані аварійними чи суттєвими для його припинення. З огляду на викладене наведені відповідачем доводи не заслуговують на увагу суду, оскільки підставою припинення постачання газу була саме аварійна ситуація, яка усунута наступного дня, інших вимог не зазначена в акті відключення, а тому слід дійти висновку про неправомірність дій відповідача у відмові позивачу відновити газопостачання. Щодо решти вимог, то вони не підлягають задоволенню, тому як, незважаючи на наданий судом час, залишились не конкретизованими. Зокрема, не вказано, які труби необхідно пофарбувати чи замінити (діаметр, розмір тощо), якщо замінити, то у звязку з чим (невідповідність, пошкодження тощо) і якими доказами це доводиться, чому необхідно встановити новий будинковий регулятор тиску газу, при тому, що цей прилад замінений ще у 2015 році (а.с.52).

Outcome: partial