Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (відповідач) про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві та у судовому засіданні позивач посилається на те, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 03 листопада 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Вознесенському району Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 58; від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] року народження. Сімейне життя з відповідачем не склалось, між подружжям відсутні взаєморозуміння, постійно виникали сварки, повністю втрачено почуття кохання. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена, просила шлюб розірвати (а.с.2). В судовому засіданні позивач наполягала на розірванні шлюбу, оскільки вважає збереження сім'ї неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Відповідач в судові засідання 21.05.2014 року та 02.05.2014 року не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд ухвалив, у відповідності зі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України за згодою позивача, провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі 03 листопада 2012 року, який був зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Вознесенському району Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 58 (а.с. 7). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] року народження (а.с.8). Сторони разом не проживають з липня 2013 року, сумісне господарство не ведуть, не підтримують шлюбні відносини. Їх сім'я розпалася з причини різних поглядів на життя та відсутності взаєморозуміння, які виникали між подружжям, що в результаті послужило підставою до того, що між сторонами були втрачені почуття любові та поваги та призвело у підсумку до остаточного розпаду сім'ї. Спір про розподіл майна між сторонами відсутній. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача у судовому засіданні (а.с.14,22) та у позовній заяві. Статтями 21, 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушувати жінку та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Дотримуючись ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. При постановлені рішення, суд враховує те, що між сторонами втрачене взаєморозуміння та почуття любові, примирення та збереження шлюбно-сімейних стосунків між сторонами не можливе і суперечить інтересам подружжя, враховуючи, що сторони наполягали на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. У зв'язку з тим, що позивач не просить відшкодувати судові витрати по справі, останні відносяться на її рахунок

Outcome: approved