Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (відповідач), яким просить визначити порядок користування 3-х кімнатної квартири № 75 в житловому будинку №1/4 по вул. Горького в смт. Рогань Харківського району Харківської області наступним чином: [PERSON] виділити кімнату площею 18,80 кв.м та лоджію площею 6,70 кв.м, що в сукупності складає 25,50 кв.м; [PERSON] виділити дві кімнати, загальною житловою площею 20,60 кв.м (площею 11,50 і 9,10 кв.м), лоджію площею 3,10 кв.м, що в сукупності складає 23,70 кв.м; кухню площею 8,10 кв.м, вбиральню площею 1,30 кв.м, ванну кімнату площею 2,6\~кв.м та коридор площею 11,20 кв.м залишити в загальному користуванні сторін у справі. В обґрунтування позову зазначає, що з 16 липня 2004 року по 24 лютого 2009 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В лютому 2005 року ним та [PERSON] придбана спірна кімнатна. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2010 року у справі № 2-3601/10 спірна квартира визнана спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] і визнано за позивачем право власності на 1/2 частину цієї квартири в порядку поділу спільного майна подружжя. Заочним рішенням Харківського районного суду від 05 березня 2014 року визнано частково недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 24 грудня 2010 року між [PERSON] і [PERSON]; припинено право власності [PERSON] на ? частку спірної квартири; визнано за позивачем право власності на ? частку спірної квартири. Однак незважаючи на наявність судових рішень про визнання за ним права власності на ? частку спірної квартири, відповідач перешкоджає йому в проживанні у вказаній квартирі. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача письмових заперечень проти позову не надала, у судовому засіданні 08.09.2015 року проти прозову заперечувала, пояснивши, що це порушує права неповнолітніх дітей [PERSON], які мешкають у спірній квартирі. Судово-будівельна експертиза проведена з порушеннями законодавства, оскільки сторона відповідача не могла поставити свої питання експерту. У спірній квартирі проживають діти [PERSON], в тому числі спільна дитина з позивачем, але позивач не цікавиться його долею, ухиляється від сплати аліментів, у звязку з чим на його майно може бути звернуто стягнення. Питання про користування спірною квартирою вже розглядалося судом, рішенням Харківського районного суду від 09.11.2012 року у позові відмовлено, рішенням апеляційного суду Харківської області позов задоволено частково, усунуто перешкоди шляхом вселення позивача у спірну квартиру, в частині вимог про визначення порядку користування квартири позивачеві відмовлено. У судовому засіданні 08.09.2015 року третя особа [PERSON] проти позову заперечувала, пояснивши, що вона разом зі своєю родиною завжди мешкала у спірній квартирі, жити спільно з позивачем вони не зможуть. Гарячої води у квартирі немає, лише бойлер, окремий вхід також неможливо влаштувати, лоджія суміщена з балконом і залом. У судове засідання 05.10.2015 року представник відповідача не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином під розпис у явочному листі, про причини неявки суду не повідомила, у звязку з чим, а також враховуючи, що представником відповідача були надані заперечення проти позову та докази на їх підтвердження, суд вважає за можливе розглядати справу за її відсутності. У судове засідання 05.10.2015 року третя особа [PERSON] не зявилась, про час розгляду справи повідомлена належним чином під розпис у явочному листі, надала телефонограму з проханням відкласти розгляд справи через хворобу, але доказів на підтвердження поважності причин неявки до суду не надала. Враховуючи відсутність доказів поважності причин неявки у судове засідання, тривалий час розгляду справи, той факт, що [PERSON] була присутня в попередніх судових засіданнях і надавала пояснення по суті позову, суд вважає за можливе розглядати справу за її відсутності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. Рішенням Харківського районного суду від 15.10.2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.11.2010 року (а.с. 6, 7), визнано спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру № 75 по вул. Горького, ?, в смт Рогань Харківського району Харківської області та визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири у порядку розділу спільного майна подружжя. Заочним рішенням Харківського районного суду від 05.03.2014 року (а.с. 13, 14) визнано частково недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 24 грудня 2010 року між [PERSON] і [PERSON]; припинено право власності [PERSON] на ? частку спірної квартири; визнано за позивачем право власності на ? частку спірної квартири; судове рішення набрало законної сили. 23 червня 2014 року позивач зареєстрував право власності на належну йому частку спірної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 15). Заочним рішенням Харківського районного суду від 09.11.2012 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення і визначення порядку користування квартирою (а.с. 101-103). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.01.2013 року (а.с. 104-106) заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 09.11.2012 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою і вселення. Позов [PERSON] в цій частині задоволено, усунувши перешкоди у користуванні ним квартирою № 75 в будинку № ? по вулиці Горького в смт Рогань Харківського району Харківської області шляхом вселення його у вказану квартиру. В іншій частині рішення Харківського районного суду від 09.11.2012 року залишено без змін. Як убачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.07.2015 року (а.с. 108, 109), 27.12.2010 року право власності на 1/1 частину спірної квартири зареєстровано за [PERSON], 23.06.2014 року право власності на ? частину спірної квартири зареєстровано за [PERSON]. Згідно з технічним паспортом на спірну квартиру, вона складається з трьох кімнат площею 18,80 кв м, 9,10 кв. м, 11,50 кв.м, кухні площею 8,10 кв. м, вбиральні площею 1,20\~кв. м, ванної кімнати площею 2,60 кв. м, коридору 5,30 кв. м та 5,90 кв. м, лоджій площею 6,70 кв. м, 3,10 кв. м (а.с. 16, 17). Згідно з довідкою про склад родини від 16.01.2015 року (а.с. 70), у спірній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON], її дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], 28.078.2005 р.н. Зазначені обставини щодо складу родини підтверджуються також актом обстеження житлово-побутових умов від 28.08.2015 року (а.с. 119), в якому додатково зазначено про проживання в спірній квартирі чоловіка [PERSON] - [PERSON]. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 1977 від 18.05.2015 року, на розгляд суду запропоновано 2 варіанти порядку користування спірною квартирою. За першим варіантом [PERSON] на ? частини запропоновано виділити у користування житлову кімнату «2» площею 18,8 кв.м; лоджію площею 3,35 кв. м. [PERSON] на ? частини виділити у користування житлову кімнату «4» площею 9,1 кв. м; житлову кімнату «8» площею 11,5 кв. м; лоджію площею 1,55\~кв. м. Залишити у спільному користуванні співвласників: коридор «1» площею 5,3 кв. м; кухню «3» площею 8,1 кв. м; коридор «5» площею 5,9 кв. м; вбиральню «6» площею 1,2 кв. м; ванну кімнату «7» площею 2,6 кв.м. За другим варіантом [PERSON] запропоновано виділити: житлову кімнату «4» площею 9,1 кв. м; житлову кімнату «8» площею 11,5 кв. м; лоджію площею 1,55 кв. м. [PERSON] запропоновано виділити: житлову кімнату «2» площею 18,8 кв.м; лоджію площею 3,35 кв. м. Залишити у спільному користуванні співвласників: коридор «1» площею 5,3 кв. м; кухню «3» площею 8,1 кв. м; коридор «5» площею 5,9 кв. м; вбиральню «6» площею 1,2 кв.\~м; ванну кімнату «7» площею 2,6 кв. м. Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Питання здійснення права спільної часткової власності врегульовано статтею 358 ЦК України, якою визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, позивач як власник ? частини спірної квартири має право на виділ у володіння і користування частини квартири, яка відповідає його частці у справі спільної часткової власності. Варіанти визначення порядку користування спірною квартирою відповідно до часток співвласників запропоновані у Висновку судово-будівельної експертизи від 18.05.2015 року. Враховуючи, що згідно з наявними у справі доказами у спірній квартирі в даний час проживає родина третьої особи [PERSON] у складі чотирьох осіб, у тому числі двох різностатевих дітей, суд приходить до висновку про доцільність визначення порядку користування спірною квартирою відповідно до першого варіанту експертизи із наданням стороні відповідача у користування двох кімнат загальною площею 20,6 кв. метрів і лоджії площею 1,55 кв. метрів, а стороні позивача однієї кімнати площею 18,8 кв. метрів і лоджії площею 3,35 кв. метрів, та залишенням у загальному користуванні двох коридорів, кухні, вбиральні та ванної кімнати. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визначення порядку користування спірною квартирою за першим варіантом судової будівельно-технічної експертизи. При цьому суд не бере до уваги доводи представника відповідача в обґрунтування безпідставності позовних вимог щодо проведення судової експертизи з порушеннями їх прав, оскільки жодних клопотань про проведення повторної чи додаткової експертизи стороною відповідача суду не заявлялось. Щодо неможливості повторного розгляду позовних вимог через відмову у задоволенні аналогічного позову [PERSON] суд зазначає, що попередня справа стосувалась спору [PERSON] з відповідачем [PERSON], а не [PERSON], у звязку з чим предмети даних спорів є різними. Інші доводи сторони відповідача не мають правового значення для вирішення справи. Доводи третьої особи [PERSON] щодо неможливості спільного проживання її родини з родиною позивача в одній квартирі не мають правового значення для вирішення спору, оскільки згідно з вимогами статті 41 Конституції України право приватної власності є непорушним, а отже позивач має беззаперечне право володіти та користуватися своєю власністю. Принагідно суд зауважує, що [PERSON] не є власником спірної квартири. Частиною 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно з пунктом 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача половина судових витрат зі сплати судового збору в сумі 243,60 грн. та витрат на залучення експерта в сумі 2152,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial