Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON], який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики від 21.06.2013 року та від 13.07.2013 року в загальній сумі 423 337,86 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.06.2013 року відповідно до розписки він видав відповідачеві позику в розмірі 10 000 євро, в якій були зазначені строки повернення позики: до 21.10.2013 року. Крім того, 13.07.2013 року [PERSON] видав [PERSON] позику в розмірі 5 000 євро зі строком повернення до 13.11.2013 року. Позичальник [PERSON] до терміну, який зазначений нею в розписках, позику не повернула. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за вказаними договорами позики, яка в загальному розмірі становить 423 337,86 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 21.10.2016 року . Представник позивача у судовому засіданні уточнений позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи відповідно до вимог, передбачених ч.9 ст. 74 ЦПК України , шляхом оголошення про виклик відповідача через прессу ,[PERSON] повторно в судове засідання не з'явилась. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. В порушення вимог ч.2 ст. 77 ЦПК України відповідач про причини неявки суд не повідомила. [PERSON] не подано заяви про розгляд справи за її відсутності. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, надані в обґрунтування позову, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 21.06.2013 року відповідач отримала безпосередньо від позивача грошову суму еквівалентну 10 000 евро, яку зобов'язалась повернути позивачеві до 21.10.2013 року , а також 13.07.2013 року отримала від [PERSON] позику в сумі 5 000 євро, яку зобов'язалась повернути позивачеві до 13.11.2013 року, що підтверджується копіями розписок, оригінали яких досліджено у судовому засіданні (а.с. 5,6). Свої зобов'язання позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі еквівалентно 15 000 євро. В порушення умов боргової розписки відповідач зобов'язання належним чином не виконала та до теперішнього часу борг не повернула. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з положень ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Нормою ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Однак, відповідач в порушення зазначених норм закону щодо своєчасного повернення грошових коштів в строк, передбачений розписками від 21.06.2013 та від 13.07.2013 , не повернула, у зв'язку з чим станом на 21.10.2016 року [PERSON] має заборгованість перед [PERSON] в загальній сумі 423 337,86 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 21.10.2016 року , яка підлягає стягненню на користь позивача . Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 2), судовий збір у сумі 4 233,37 грн. Крім того, відповідно до вимог, передбачених ст. 79, ст. 88 ЦПК України ,підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 417,60 грн. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення обгрунтованих вимог позивача у повному обсязі.

Outcome: approved