Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач), в якому просить надати їй дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] року, в період з 01 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року включно за межі України до Росії з матір»ю і без дозволу ( згоди) батька дитини, [PERSON] з дозволом [PERSON] без згоди батька дитини, [PERSON], оформляти усі документи, проїзні документи, паспорти, необхідні для виїзду неповнолітньої [PERSON], [INFO] за межі України до Росії Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 19 серпня 2009 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Острозького районного суду від 24 листопада 2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Донька проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Дитина навчається в Костопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №3. На даний час вона планує поїздку з дитиною до свого рідного брата [PERSON], який проживає у Російській Федерації в м.Москва. Маючи намір та можливості виїхати тимчасово за межі України для бажання дитини побачити рідного дядька, вона не може це зробити, оскільки відповідач чинить цьому перешкоди - не надаючи дитині дозволу для оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду за кордон та не надаючи право на тимчасовий виїзд за межі України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про час розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надіслав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, з постановленням заочного рішення. Позивач не заперечує проти постановлення заочного рішення. В судовому засіданні позивач та її представник свої вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Крім того вказала, що донька бажає спілкуватись з рідним дядьком, який проживає у Росії, має можливість допомогти їй матеріально та побачити іншу країну. Зазначає, що батько дитини не цікавиться життям дитини, на її письмове звернення про надання дозволу на виїзд за межі України дитини, не реагує, за отриманням листів не звертається. Просять позов задоволити. Розглянувши подані стороною документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач з 19 серпня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Острозького районного суду від 24 листопада 2011року (а.с.5,7). Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON],[INFO] (а.с.6). Донька проживає з позивачем та навчається Костопільській загальноосвітній школі № 3 І-ІІІ ступенів Костопільської районної ради, що підтверджується характеристикою ( а.с. 10) З пояснень позивача слідує, що для того, щоб отримати дозвіл для виїзду за кордон, доньки, їй довелося надсилати листа 18 січня 2017 року з проханням надати дозвіл, проте відповідач за отриманням листа на пошту не з»явився(а.с.11,12) Згідно характеристики на [PERSON], [INFO], дівчинка навчається у 1 класі Костопільської загальноосвітньої школи № 3 І-ІІІ ступенів. Батько, [PERSON] доньку у школі не відвідував, її шкільним життям не цікавився. На даний час позивач планує поїздку з донькою до рідного брата [PERSON], який проживає у м.Москва Російська Федерація. Маючи намір та можливості виїхати тимчасово за межі України для спілкування з рідним дядьком, позивач не може це зробити, оскільки відповідач чинить цьому перешкоди - не надаючи доньці дозволу для оформлення відповідних документів для тимчасового виїзду за кордон та не надаючи право на тимчасовий виїзд за межі України, що підтвердилося в судовому засіданні. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, стаття 155 Сімейного кодексу України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення (далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, наявність рішення суду про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для дитини без згоди батька не передбачено. Поряд з тим, п.п. 2 п. 20 зазначеного Порядку визначено, що оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа). У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі України заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства. Відповідач є громадянином України, тому, як випливає з вищезазначеної норми Порядку, його згода також необхідна для оформлення проїзних документів для виїзду неповнолітньої доньки за кордон. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Положення ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Оскільки у позивача є труднощі в отриманні нотаріально засвідченої згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, позивач зверталася до відповідача по цьому питанню, зокрема 18.01.2017 року шляхом направлення відповідного листа, також встановлено, що батько не спілкується з дитиною, а також, беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, а виїзд в такий проміжок часу та в таку країну зумовлений необхідністю забезпечення інтересів дитини, та її потреб у спілкуванні з рідним дядьком, реалізації соціального та духовного розвитку, що підтверджено наведеними вище доказами, відмова батька у наданні дозволу у виїзді дитини за кордон є безпідставною та неаргументованою, суд дійшов до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] При винесенні рішення суд також враховує вік дитини, в зв'язку з цим право на виїзд дітей за кордон має бути надано матері тимчасово, що в подальшому не позбавлятиме можливості батька виконувати свої батьківські обов'язки, та не порушуватиме його батьківських прав. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 640 грн.

Outcome: approved