Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з Фізичної особи - підприємця [PERSON] на свою користь суму безпідставно набутих коштів у розмірі 15200 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. 00 коп., що є предметом позовних вимог. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 квітня 2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір купівлі - продажу №18-04, відповідно до умов Договору, продавець взяв на себе відповідальність передати у власність покупцю комплект меблів, що вказаний у замовленні та ескізі, які є невід`ємною частиною цього Договору, а покупець зобов`язаний прийняти та сплатити Товар в порядку та на умовах, передбачених цим Договором. На виконання умов Договору, відповідно до п. 6.2 Договору, позивач сплатила продавцю 15200,00 грн., однак в порушення умов договору, сторони не дійшли згоди та не підписали замовлення та ескіз, що є невід`ємною частиною Договору купівлі - продажу №18-04 від 18 квітня 2016 року, позивач неоднаразово звертався до відповідача з вимогою повернути йому зараховані кошти, однак врегулювати спір в досудовому порядку не видалось за можливе, що спонукало позивачку звернутись з цим позовом до суду про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 15200,00 грн., з урахуванням вимог ст.1212 Цивільного кодексу України. 19 червня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст.274 ЦПК України. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до довідки про причини повернення поштового відправлення, копія ухвали суду про відкриття провадження та копію позовної заяви разом із доданими до неї додатками, яка направлялась на адресу відповідача, повернулись до суду у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст.. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмовідокази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст.656 ЦК України). Як визначено положеннями ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 865 Цивільного кодексу України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частиною 2 ст. 873 ЦК України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Судом встановлено, що 18 квітня 2016 року між [PERSON] та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] , укладено договір купівлі - продажу №18/04, предметом якого є те, що продавець взяв на себе відповідальність передати у власність покупцю комплект меблів, що вказаний у замовленні та ескізі, які є невід`ємною частиною цього Договору, а покупець зобов`язаний прийняти та сплатити Товар в порядку та на умовах, передбачених цим Договором. (а.с. 14) За умовами п. 6 Договору, сторони погодили, що загальна ціна товару з урахуванням додаткових послуг, визначених сторонами в заказі складає 37800,00 грн., та сплачується покупцем в два етапи: 1 - при підписанні даного договору в розмірі 70%; 2- кінцевим платежем - при отриманні товару в розмірі 30%, форма розрахунку - готівка. Відповідно до п. 4 Договору, строк доставки товару складає 30 днів з дати сплати авансового платежу, товар доставляється в розібраному вигляді, складається і встановлюється за місцем в присутності покупця. Отже, між позивачем та відповідачем виникли відносини на підставі Договору купівлі-продажу №14-04 від 18.04.2016р., предметом договірних зобов`язань за цим договором є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів, виготовлення, поставки та встановленню меблів. Матеріальними об`єктами договірних зобов`язань є наприкінці майно і гроші, які сторони мають передати одна одній, саме вони є предметом виконання за договором, з урахуванням інтересу кожної із сторін та відповідної мети договору. Як вбачається з п. 8.1 Договору, покупцем сплачено на рахунок продавця 15200 грн., про що містить відповідна відмітка в графі «видано». Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. (ч. 1 ст. 656 ЦКУ) Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до змісту ст. 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України в постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14. Як з`ясовано судом підтверджується наявними у справі доказами, 18 квітня 2016 року між [PERSON] та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] , укладено договір купівлі - продажу №18/04, за умовами цього договору, продавець взяв на себе відповідальність передати у власність покупцю комплект меблів, що вказаний у замовленні та ескізі, які є невід`ємною частиною цього Договору, а покупець зобов`язаний прийняти та сплатити Товар в порядку та на умовах, передбачених цим Договором, в той же час сторони не підписали замовлення та ескіз, які є невід`ємною частиною цього Договору, та визначають характеристику товару. Виходячи із наданих позивачем доказів, які свідчать про виконання договірних зобов`язань перед юридичною особою, позивачем надано в готівковій формі грошові кошти в розмірі 15200,00 грн., в свою чергу відповідач в судове засідання не з`явився, процесуальним правом надати докази, які мали підтвердити той факт, що отримані від позивача грошові кошти, оприбутковано в бухгалтерії підприємства та/або в іншій спосіб використано для проведення господарської діяльності підприємства, тому за відсутності достовірних даних, які б свідчили про правомірність привласнення відповідачем коштів, які надійшли від позивача в рахунок оплати послуг, обумовлених договором, укладений від імені ФОП, є підстави вважати, що відповідач набув кошти без відповідної правової підстави та застосування до склавшихся правовідносин наслідків, передбачених ст. 1212 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов Позов [PERSON] до Фізичної особи - підприємця [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів - є обгрунтованим, та таким, що підлягаю задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2018 року між Поліщук Вікторією Віталіївною та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги адвокатом №1-30/04. Згідно Акту акту наданих послуг №1 від 13.06.2018 року загальна вартість наданих послуг складає 500,00 грн., яка сплачена позивачем відповідно до квитанції №0.0.1059438841.1 від 14.06.2018 року. (а.с. 10, 11) При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд присуджує до стягнення з Фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат присуджує стягнути з Фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved