Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики від 24.04.2015 року у розмірі 30734,00 грн. та суми інфляції та трьох відсотків річних у розмірі - 5194,00 грн.. Позов обґрунтовано тим, що 24.04.2015 року між [PERSON] і [PERSON] укладено договір позики, що підтверджується розпискою. Згідно даної розписки, відповідач зобовязалася повернути борг 24.09.2015 року, разом із відсотками за користування грошима у розмірі 190 доларів, а всього 1140,00 доларів США. Визнаючи свої зобовязання, відповідач після спливу терміну на який позичались гроші тільки обіцяла віддати борг та відсотки за договором, пояснюючи це матеріальними труднощами. Останні півроку відповідач взагалі перестала спілкуватися із позивачем і уникає зустрічей. На теперішній час заборгованість за договором позики складає 1140 доларів США, що відповідно до курсу долара на 07.11.2017 року (26,96 грн. за один долар) становить 30734,40 грн.. Крім того, оскільки договором позики не було встановлено штрафів та пені за несвоєчасне повернення боргу, то позивач вимагає стягнути з відповідача тільки за 2016 рік: індекс інфляції 4272,00 грн. (30734грн./100 Х 13,9), та три проценти річних 922,00 грн. (30734/100 Х 3%). В судовому засіданні представник позивач [PERSON] просив позов задовольнити у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, повторно не зявилася в судове засідання, про причини неявки суду не повідомили. За ухвалою суду справа розглянута заочно на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як визначено ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно розписки від 24.04.2015 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] суму 950,00 доларів США, та зобовязалася повернути 24.09.2015 року суму 1140,00 доларів США. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги ( ст.. 527 ЦК України). Прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку (ч.ч. 1, 3 ст. 545 ЦК України). Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Строк повернення боргу в договорі позики від 24.04.2015 року зазначений 24.09.2015 року, але до теперішнього часу зобовязання відповідачкою [PERSON] не виконано, про що свідчить наявність боргового документа на руках у позивачки [PERSON]. Вирішуючи по суті заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що відповідачка [PERSON], як боржник за грошовим зобовязанням, не виконала свій обовязок щодо повернення позивачці [PERSON] 24.09.2015 року грошових коштів в іноземній валюті, у розмірі 1140,00 доларів США. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і за наведених обставин, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачка [PERSON] зобовязана сплатити [PERSON] суму боргу за договором позики і три проценти річних від простроченої суми. В частині позовних вимог, про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки згідно діючого законодавства індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, у звязку з чим норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. У п. 14 постанови № 14 від 18.12.2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. У звязку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно даних службового розпорядження Національного Банку України, офіційний курс гривні до долара США станом на 26.03.2018 року становить 2626,55 гривень за 100 доларів США, таким чином 1140,00 доларів США еквівалентно сумі 29942,67 гривень (2626,55 х 11,4), яку необхідно стягнути на користь позивачки. Визначаючи розмір трьох процентів річних від простроченої суми суд виходить з визначеного позивачем періоду розрахунку за 2016 рік, що становить 898,28 грн. (29942,67 грн./100 Х 3%). На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial