Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

[PERSON] як представник [PERSON] звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Видричанської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що після смерті чоловіка позивача, [PERSON], який помер 18 липня 2015 року, залишилося спадкове майно, яким є житловий будинок №137 по вул.Лесі Українки в с.Видричка, Рахівського району, Закарпатської області. Позивач, як спадкоємець першої черги спадкування за законом після смерті чоловіка, прийняла спадщину в цілій частині, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у визначений законом строк. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] в користь позивача, про що подали заяви. Разом з цим, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, [PERSON], вона не змогла, оскільки державним нотаріусом в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація правовстановлюючих документів спадкового майна. Однак, з цим вона не погоджується, оскільки будівництво вказаного будинку здійснювалось у відповідності до чинного на той час законодавства, а наявність технічного паспорта свідчить про відповідність закінченого будівництвом будинку будівельним нормам і стандартам. Оскільки позивач є належним спадкоємцем, тому вона змушена звернутися до суду із позовом, де просить визнати за нею право власності на житловий будинок №137, разом з надвірними та господарськими спорудами, що розташований по вул.Лесі Українки в с.Видричка, Рахівського району, Закарпатської області, загальною площею 52,09 кв.м. Позивач, [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник Видричанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в судове засідання не зявився. Від сільського голови с.Видричка М.Шемоти надійшла заява про розгляд справи без участі представника ради та зазначено, що сільська рада визнає позовні вимоги. Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що громадянин [PERSON] помер 18 липня 2015 року, про що виконавчим комітетом Видричанської сільської ради 20 липня 2015 року зроблено актовий запис №20 та видано свідоцтво про смерть серії 1-ФМ №192155. Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ВЛ №373532 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 16 серпня 1975 року. Отже, позивач, [PERSON], являлася дружиною [PERSON], тому, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Звернення позивача до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування, згідно з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. Право власності спадкоємців на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. \~ Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Згідно довідки виконавчого комітету Видричанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області № 1570 від 12.10.2016 року, житловий будинок, що знаходиться по вул.Лесі Українки, 137 у селі Видричка, Рахівського району, Закарпатської області належав [PERSON]. Згідно з технічною документацією, будинок, що являється предметом позову був побудований у 1989 році, загальна його площа - 52,09 кв.м., а інвентаризаційна вартість становить 78977 гривень. На підставі наведеного, суд констатує, що спірний житловий будинок не належить до обєктів самочинного будівництва, а в даному випадку є обєктом спадкових прав. Відповідно до ст.1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з довідкою Видричанської сільської ради №1571 від 12.10.2016 року вбачається, що [PERSON] до дня смерті чоловіка, [PERSON], який помер 18.07.2015 року, проживала разом із ним і вела спільне господарство. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини проживала у спадковому будинку, таким чином вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини. Заяв про відмову від спадщини зазначена особа не подавала. Ба більше, згідно із заявою від 11.01.2016 року [PERSON] подала заяву про прийняття нею спадщини, що залишилася після її чоловіка [PERSON]. Отже, вона являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Інші спадкоємці першої черги спадкування після смерті [PERSON], його діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовилися від своєї частки у спадщині за законом в користь [PERSON]. Беручи до уваги, що позивач по справі є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, у звязку з чим звернулася із заявою про прийняття спадщини, однак, через відсутність первинної реєстрації спадкового майна, їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, тому суд вважає за необхідне захистити її право на спадщину та задовольнити позов у повному обсязі. Питання відшкодування судових витрат позивачем не ставилось.

Outcome: approved