Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2016 року звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності заповіту. У подальшому надала суду уточнену позовну заяву і просила здійснити тлумачення заповіту, складеного 29.10.2009 [PERSON], народження [INFO], посвідченого секретарем Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (реєстр. № 131), щодо визнання спадковим майном земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5324 гектари (кадастровий номер [NUMBER]), розташованої на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, право власності [PERSON], на яку посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], замість державного акту на земельну частку (пай) серії [NUMBER] та встановити факт належності [PERSON], народження [INFO], заповіту, складеного 29.10.2009 [PERSON], народження [INFO] (реєстр. № 131). У своїй заяві [PERSON] вказує на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON]. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,5324 гектари, що розташована на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. Позивач є онукою померлої та спадкоємицею її майна за заповітом, відповідно до якого [PERSON], народження [INFO], заповіла [PERSON] державний Акт на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Позивач звернулася до Пирятинської державної нотаріальної контори з метою отримання правовстановлюючих документів на спадкове майно, але їй було відмовлено, оскільки в зазначеному заповіті не вказано спадкове майно, яке заповідається, та невірно зазначено назву документу, за яким ідентифікується майно. Крім цього, виявилося, що при складанні вказаного заповіту було допущено помилку в написанні дати народження спадкодавця [PERSON] - «[INFO]», замість вірного «[INFO]». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача - Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області на судове засідання не з'явився, про що надіслав листа про слухання справи у його відсутність, позовну заяву визнає та не заперечує проти її задоволення. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області у судове засідання не з'явився, про що надіслав листа про слухання справи у його відсутність. Заперечень по розгляду справи не має. Суд уважає, що справа може бути розглянута у відсутність відповідача та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, оскільки їх особисті пояснення у судовому засіданні не обов'язкові. Свідки [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] мала у власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. Також вказали дійсну дату народження [PERSON] - [INFO]. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] померла [PERSON] (а.с.7). Внаслідок її смерті відкрилася спадщина у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 3,5324 гектари, що розташована на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області (а.с.10). Як передбачено ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або законом. 29 жовтня 2009 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений секретарем Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області за реєстровим № 131. За даним заповітом [PERSON], народження [INFO], заповіла своїй онуці [PERSON] державний Акт на земельну частку (пай) серії [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. З копії спадкової справи № 298/2016 від 04 жовтня 2016 року, заведеної Пирятинською державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини в межах встановленого законодавством шестимісячного строку (а.с.18). Таким чином, вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON]. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] було відмовлено, оскільки у заповіті не вказано спадкове майно, яке заповідається, та невірно зазначено назву документу, за яким ідентифікується майно (а.с.24). Крім цього, при складанні вказаного заповіту було допущено помилку в написанні дати народження спадкодавця [PERSON] - «[INFO]», замість вірного «[INFO]». Згідно зі ст.1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст.213 цього Кодексу. Згідно ж положень ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Зі змісту заповіту вбачається, що [PERSON] заповіла [PERSON] не належне їй на праві власності нерухоме майно - земельну ділянку, а правовстановлюючий документ на неї (з помилкою у його назві) - державний Акт на земельну частку (пай) серії [NUMBER], в той же час заповідачу належала на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 3,5324 гектари, що розташована на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. Вказана обставина підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 22 лютого 2007 року (а.с.10). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне встановити дійсні наміри спадкодавця щодо розпорядження спадковим майном, а саме шляхом встановлення, що [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5324 гектари, з кадастровим номером [NUMBER], розташованої на території Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, що належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 22 лютого 2007 року. Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що оскільки у судовому засіданні дослідженими доказами по справі підтверджується факт належності заповіту [PERSON], народження [INFO], та дійсні наміри спадкодавця щодо розпорядження спадковим майном - заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved