Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] «Ізолфа-Сервіс» звернулося в суд з позовом до відповідача про виключення майна з акту опису та звільнення майна з-під арешту. Позов мотивує тим, що між ПАТ АКБ «Львів» та [PERSON] «Ізолфа Україна» 13.09.2010 року укладено генеральний кредитний договір № 41, за яким останньому відкрито відкличну невідновлювальну кредитну лінію. В забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ АКБ «Львів» та [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» було укладено договір поруки з додатковими угодами, згідно умов якого поручитель - [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях боржника, які виникають з умов генерального кредитного договору від 13.09.2010 року. У звязку із неналежним виконанням [PERSON] «Ізолфа Україна» своїх зобовязань по кредитному договору виникла заборгованість перед ПАТ АКБ «Львів». Рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.02.2014 року (справа № 161/18566/13-ц) вирішено стягнути з [PERSON] «Ізолфа-Сервіс», як з поручителя, суму кредитної заборгованості. На виконання вищезазначеного рішення видано виконавчий лист № 161/18566/13-ц від 14.07.2014 року щодо стягнення частини суми кредитної заборгованості зі [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» як із солідарного відповідача. [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» не ухилялося та не відмовлялося від виконання своїх зобовязань, проте сплатити суму заборгованості на той момент було неможливо у звязку зі складною економічною ситуацією та наявністю зобовязань також перед кредиторами і контрагентами. У звязку із вищезазначеним на виконання виконавчого листа № 161/18566/13-ц відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 15.06.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 47858148), якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику - [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» у межах суми стягнення 22 024 623,82 грн. До акту опису майна увійшов також автомобіль КІА GRAND SPORTAGE, реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) U5YPC813DCL156103, який належить [PERSON] «Ізолфа-Сервіс». Даний транспортний засіб використовується [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» для здійснення господарської діяльності. Внесення автомобіля до акту опису майна призвело до значного гальмування діяльності товариства та, як наслідок, зниження рівня прибутку. Відсутність засобу пересування призвела також до зниження мобільності директора товариства та його працівників, що напряму впливає на оперативність здійснення внутрішніх процесів [PERSON] «Ізолфа-Сервіс». Також вказує, що прибуток, який [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» отримує зараз, ледве покриває витрати на обслуговування товариства та заробітну плату працівників. Таким чином, кошти для сплати заборгованості по кредиту [PERSON] «Ізолфа Україна» знайти вкрай складно. Вважає, що зняття арешту з вищезгаданого транспортного засобу дозволить відновити рентабельність товариства та якомога швидше виконати свої зобовязання за договором поруки. Покликаючись на викладене, позивач просив виключити з акту опису та звільнити з-під арешту, накладеного постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (ВП № 47858148) від 15.06.2015 року, автомобіль КІА GRAND SPORTAGE, реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) U5YPC813DCL156103, який належить [PERSON] «Ізолфа-Сервіс». Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ АКБ «Львів» в судове засідання не зявився. На адресу суду представником відповідача було направлено повідомлення про розгляд справи у відсутності представника банку, вказав, що [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» взяті на себе зобовязання виконує належним чином. проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи на стороні позивача [PERSON] «Ізолфа Україна» в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутності представника третьої особи на стороні позивача Представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву не визнала з підстав викладених у запереченні проти позову, заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи судом встановлено, що між ПАТ АКБ «Львів» та [PERSON] «Ізолфа Україна» 13.09.2010 року укладено генеральний кредитний договір № 41, за яким останньому відкрито відкличну невідновлювальну кредитну лінію. В забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором між ПАТ АКБ «Львів» та [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» було укладено договір поруки з додатковими угодами, згідно умов якого поручитель - [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях боржника, які виникають з умов генерального кредитного договору від 13.09.2010 року. У звязку із неналежним виконанням [PERSON] «Ізолфа Україна» своїх зобовязань по кредитному договору виникла заборгованість перед ПАТ АКБ «Львів». Рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.02.2014 року (справа № 161/18566/13-ц) вирішено стягнути з [PERSON] «Ізолфа-Сервіс», як з поручителя, суму кредитної заборгованості. На виконання вищезазначеного рішення видано виконавчий лист № 161/18566/13-ц від 14.07.2014 року щодо стягнення частини суми кредитної заборгованості зі [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» як із солідарного відповідача. [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» не ухилялося та не відмовлялося від виконання своїх зобовязань, проте сплатити суму заборгованості на той момент було неможливо у звязку зі складною економічною ситуацією та наявністю зобовязань також перед кредиторами і контрагентами. У звязку із вищезазначеним на виконання виконавчого листа № 161/18566/13-ц відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 15.06.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (ВП № 47858148), якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику - [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» у межах суми стягнення 22 024 623,82 грн. До акту опису майна увійшов також автомобіль КІА GRAND SPORTAGE, реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) U5YPC813DCL156103, який належить [PERSON] «Ізолфа-Сервіс». Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти певні дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного ав документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Згідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Згідно ч. 3 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження. Відповідно до позовних вимог [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» просить винести рішення про виключення з акта опису та звільнити з-під арешту, накладеного постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України [PERSON] (ВП № 47858148) від 15.06.2015 року автомобіль КІА GRAND SPORTAGE, реєстраційний номер [NUMBER], 2012 р.в., що належить [PERSON] «Ізолфа-Сервіс». Разом із тим, позивач у своїй позовній заяві посилається на ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Однак майно, а сааме: автомобіль КІА GRAND SPORTAGE, реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № САК594671 належить боржникові, а саме [PERSON] «Ізолфа-Сервіс». Також, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» не містить підстав для звільнення з-під арешту майна боржника у звязку із наведеними у позовній заяві обставинами. Закон України «Про виконавче провадження» передбачає скасування заходів примусового виконання рішень у ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче Провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржником банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. Отже, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України [PERSON] 15.06.2015 року, у ході виконання виконавчого провадження № 47858148 з метою забезпечення виконання рішення суду. Арешт, накладений на майно боржника є заходом примусового виконання рішення, що може бути знятий у випадку завершення виконавчого провадження в порядку, визначеному ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки, на даний час виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/18566/13-ц, виданий 14.07.2014 року, про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» в користь ПАТ АКБ «Львів» заборгованості в сумі 2 054 035,90 євро, що в еквіваленті по курсу Національного Банку України станом на 14.11.2013 року становить 22\~024 623,82 грн., перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, рішення суду згідно вказаного виконавчого документу на даний час у повному обсязі не виконано, підстави для звільнення майна боржника, а саме: автомобіля КІА GRAND SPORTAGE, реєстраційний номер [NUMBER], 2012 року випуску, що належить [PERSON] «Ізолфа-Сервіс» - відсутні. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що\~\~в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed