Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Адвокат Ковальчук О.В., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивує тим, що 18 липня 2016 року [PERSON] надав відповідачу завдаток за земельну ділянку у сумі 700 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою. Дана земельна ділянка загальною площею 0.0516 га„ що розташована в [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд була виділена Ужгородською міською радою [PERSON] у зв`язку з тим, що він приймав безпосередню участь в антитерористичній операції на території України. В подальшому [PERSON] мав намір після отримання правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку та належного оформлення права власності продати її позивачу, тому і взяв завдаток за земельну ділянку в сумі 700 доларів США. Зазначає, що час повернення позики не визначено та позивач неодноразово спілкувався з відповідачем з вимогою та претензією повернути йому борг в повному обсязі, однак данні звернення не надали позитивного результату, відповідач уникає будь якого контакту з позивачем, та не бажає в добровільному порядку сплатити борг відповідно до розписки від 16.07.2016 року. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] 700 доларів США, конвертованих в національну валюту 18 788 грн. у рахунок повернення боргу за розпискою та судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився та подав суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у його відсутності та задовольнити позов. Відповідач повторно не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не подавав, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання на його зареєстроване місце проживання судових повісток. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18.07.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого останній отримав грошову суму в розмірі 700 доларів США як завдаток за земельну ділянку. Строк виконання зобов`язання у договорі не вказувався. Вказана обставина підтверджується розпискою відповідача від 18.07.2016 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою та претензією повернути йому борг в повному обсязі. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Проте, станом на час звернення до суду позика відповідачем повернута не була та вимога про повернення грошових коштів залишена без реагування. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень та в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконав своє зобов`язання за договором позики та повернув грошові кошти в повному розмірі, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved