Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-Банк») звернулось з позовом до [PERSON] вказавши, що між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг від 10.10.2016 року, відповідно до якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,8% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач карткою скористалась, отримавши кошти, але умови договору не виконала, грошові кошти не повернула, тому позивач просить стягнути заборгованість у сумі 23985,82 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 03.06.2020 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників. Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача на підставі наданих доказів, не заперечував проти винесення заочного рішення суду. Відповідач в судовому засіданні 09.09.2020 року пояснила суду, що отримала кредитну картку у 2016 році, згодом втратила її, строк дії картки скінчився у серпні 2020 року. Потім відповідач заявила клопотання про відкладення судового засідання через необхідність звернутись за правничою допомогою та просила продовжити строк для надання відзиву на позов, який було пропущено з поважних причин. Клопотання відповідача було задоволено та судове засідання відкладено на 09.10.2020 року. Однак, [PERSON] в судове засідання 09.10.2020 року не з`явилась, про причини своєї неявки не сповістила, відзив на позов не надала та не заявила будь-яких інших клопотань. Оскільки у наданий судом строк своїм правом подання до суду заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву відповідач не скористалась, відзив на позов не подала, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 8 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. 10.10.2016 року між ПАТ «А-Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з Анкети-заяви, Умов та Правил надання банківських послуг і тарифів, правил користування, основних умов обслуговування та кредитування, розміщених у рекламному буклеті. Відповідно до укладеного договору відповідач отримала кредитну картку з встановленим лімітом, якою згодом скористалась, зобов`язавшись щомісяця сплачувати банку ануїтетними платежами грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, комісії, а також інших платежів згідно умов договору. Відповідно до п.2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг договір укладається терміном на двадцять років. Банк нарахував відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, які викладені на відповідному банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік (п.2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг). Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 2.1.1.5.6. Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку відповідач належним чином зобов`язання з повернення грошових коштів не виконувала, в результаті чого станом на 24.04.2020 року виникла заборгованість в загальній сумі 23985,82 гривень, з яких 13691,38 гривень заборгованість по кредиту, 9544,44 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 750 гривень пені. При вирішенні спору суд виходить з такого. Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України. При укладанні договору, сторони керувались ст. 634 ч.1 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вказує ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов`язання неустойкою (штрафом, пенею). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені наданими доказами, будь-яких заперечень з приводу суми заборгованості та підстав її нарахування відповідачем не надано, отже позов підлягає задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved