Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Гончаренка О.О. звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - АТ «Марганецький ГЗК») про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що [PERSON] працював з 25 квітня 2006 року на підприємстві відповідача. 21 березня 2021 року о 04-30 годині під час виконання трудових обов`язків з [PERSON] , стався нещасний випадок. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON] встановлено діагноз: закритий осколковий перелом обох кісток с/3 правої гомілки зі зміщенням уламків. За результатами розслідування нещасного випадку, прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом, та 30 березня 2021 року складено Акт №5/2 про нещасний випадок форми Н-1. 15 липня 2021 року Нікопольським МСЕК позивачу встановлено другу групу інвалідності та 65% втрати втрати професійної працездатності строком на 1 рік. Дата переогляду - 20 липня 2022 року. За висновками МСЕК, [PERSON] не може бути пристосований до регулярних видів праці. 16 липня 2021 року позивача звільнено з роботи у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, йому завдано моральну шкоду, яка виражається у моральних та фізичних стражданнях, втраті нормальних життєвих зв`язків. Позивач тривалий час знаходився на лікуванні. Перебування на стаціонарному лікуванні відлучило його від сім`ї. Будучи у молодому віці, він ще невідомий час змушений пересуватися на милицях, постійно відчуває біль. Позивач змушений постійно вживати ліки, проходити лікування, внаслідок травми він не може виконувати звичайні вправи по домашньому господарству, змушений звертатися за сторонньою допомогою. Просить суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень. Ухвалою від 13 вересня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 29 вересня 2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свій відзив обґрунтовує тим, що представник позивача зазначає про нещасний випадок, який стався із позивачем 21 березня 2021 року та посилається на Акт №5/2 про розслідування нещасного випадку, який був складений 30 березня 2021 року. Позивач надає суду не повну інформацію, яка має значення для вирішення справи по суті, не вказуючи, що саме [PERSON] відноситься до осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони праці. Також, невідомо, чи працює позивач у період з моменту звільнення з АТ «Марганецький ГЗК» по даний час, який образ життя проводить. Крім того, відповідач вказує, що позивачеві встановлено 65% втрати працездатності 15 липня 2021 року, розмір якої є тимчасовим до 10 липня 2022 року, та може бути змінений повторним оглядом МСЕК. Відповідач виконує вимоги законодавчих та нормативно-правових актів з охорони та безпеки праці, а посилання позивача є безпідставними та неправомірними. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, зокрема, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві та якими доказами це підтверджується. Також, наведений позивачем розрахунок розміру компенсації моральних страждань є необгрунованим та неправомірним. Позивач не скористався своїм правом на подачу відповіді на відзив. Ухвалою від 21 жовтня 2021 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотань про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження, про проведення розгляду в судовому засіданні з викликом сторін та про витребування інформації. За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Згідно записів у трудовій книжці, [PERSON] знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький ГЗК» з 25 квітня 2006 року по 16 липня 2021 року, зокрема, працював підземним ГРОЗ 6 розряду (а.с.8-10). 21 березня 2021 року [PERSON] отримав травму на виробництві - закритий осколковий перелом с/3 кісток правої гомілки. Згідно з Актом форми Н-1/П, затвердженим 30 березня 2021 року комісією з розслідування нещасного випадку, який відбувся 21 березня 2021 року о 04 годині 30 хвилин, коли [PERSON] знаходився у тупику відпрацьованої заходки, з крівлі виробки, між шостим та сьомим окладами, зламавши запобіжне кріплення, випав шмат зеленої глини розміром 0,9*0,4*0,4м та притиснув праву ногу [PERSON] . Особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, є [PERSON] - гірник очисного забою 6 розряду (ланковий) та [PERSON] - гірник очисного забою 6 розряду, які допустили порушення вимог інструкції з охорони праці №ОП-ЗШ-01-09 для підземного гірника очисного забою. [PERSON] допустив порушення вимог п.2.6 інструкції з охорони праці, а саме: «Перед початком роботи старший гірник (відповідальний) повинен оглянути забій, переконатися у безпеці подальшої роботи в ньому, для чого необхідно: оглянути стан покрівлі і боків виробки, стан кріплення, справність запобіжних пристроїв…». [PERSON] допустив порушення п.1.5.1 інструкції з охорони праці, а саме: «Гірник очисного забою зобов`язаний піклуватися про власну безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я навколишніх людей в процесі виконання будь-яких робіт…» (а.с.16-25) Первинним оглядом МСЕК 15 липня 2021 року [PERSON] встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом та другу групу інвалідності, дата переогляду - 20 липня 2022 року. Призначено медикаментозне лікування наслідків травми, санаторно-курортне лікування 1 раз на 2 роки (а.с.11). 15 липня 2021 року міжрайонною Нікопольською МСЕК [PERSON] заповнено індивідуальну програму реабілітації інваліда №826 (а.с.12-13). Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 962, [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КП «Марганецька ЦМЛ ММР з 21 березня 2021 року по 05 квітня 2021 року з діагнозом: закритий осколковий перелом обох кісток с/3 правої гомілки зі зміщенням уламків. З відділення виписаний на амбулаторне лікування (а.с.14). Статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Як вбачається з наданого представником позивача акту за формою Н-1 від 30 березня 2021 року, нещасний випадок з [PERSON] стався внаслідок обвалення та обрушення породи, грунту. Причиною нещасного випадку є невиконання вимог інструкції з охорони праці ланковим [PERSON] (основна причина) та [PERSON] (супутня причина). Отже, відповідачем, як роботодавцем, в порушення ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» не забезпечено на робочому місці [PERSON] безпечних умов праці, що призвело до травмування останнього в результаті нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Те, що [PERSON] допущено порушення п.1.5.1 інструкції з охорони праці, за яким він був зобов`язаний піклуватися про власну безпеку і здоров`я, а також про безпеку в процесі виконання будь-яких робіт, не звільняє відповідача від обов`язку створення безпечних умов праці. Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п.4.1 цього ж рішенняушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова Пленуму ВСУ № 4) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] отримав травму на виробництві - закритий осколковий перелом обох кісток с/3 правої гомілки зі зміщенням уламків - і йому встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з вказаною травмою та другу групу інвалідності. [PERSON] після отримання травми зазнає болі в області с/3 правої гомілки; порушено опороздатність кінцівки. З 21.03.2021 року по 05.04.2021 року знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КП «Марганецька ЦМЛ». Імобілізація 4 місяці; 2,5 місяці в гипсовій пов`язці. Крім того, [PERSON] звільнено з роботи у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, тобто змінився його звичний спосіб життя. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, і вважає встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок нещасного випадку на виробництві. Суд погоджується з доводами відповідача, що ступінь втрати працездатності [PERSON] , може змінитися при переогляді МСЕК. Однак, за змістом статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Стійку втрату працездатності вперше встановлено [PERSON] висновком МСЕК від 15.07.2021 року (втрата професійної працездатності - 65%, 2 група інвалідності). Отже, з цієї дати у нього виникло право на отримання виплати за моральну шкоду. Суд не приймає доводів відповідача, що невідомі життєві обставини, в яких опинився [PERSON] після звільнення з АТ «Марганецький ГЗК»: чи працював позивач після звільнення з роботи у відповідача, який образ життя проводив, чи дотримувався всіх рекомендацій лікарів та чи намагався покарщити стан свого здоров`я. Зазначені доводи спростовуються випискою з медичної карти [PERSON] , копією трудової книжки. Сам факт втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, необхідності лікування, свідчить про необхідність докладати додаткові зусилля для налагодження свого життя, а отже, свідчить про наявність моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд приходить до такого. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності - 65%, другої групи інвалідності, які встановлено на період з 14.07.2021 до 01.08.2022 року, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, незворотність змін у буденному житті, необхідність лікування та реабілітації, тривалий період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 80 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 908,00 грн. (з розрахунку: 1% від суми моральної шкоди, присудженої до стягнення, але не менше 908,00 грн.).

Outcome: approved