Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася в суд з\~ позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що позивачка є власником вказаного житлового будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на майно № 9344 від 30.07.2012 року та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 30.07.2012 року. Відповідачі є донькою та онуком позивачки і вже більше 15 років проживають в Італійській Республіці та являються громадянами [PERSON] . Вирішити в позасудовому порядку дане питання, позивачка не може оскільки їй не відома адреса проживання на даний час відповідачів. Наявність реєстрації відповідачів в будинку перешкоджає їй у здійсненні права користування та розпорядження власними майном, зокрема отриманням житлово-комунальної пільги, тому вона звернулась до суду та просить задовольнити позов у повному обсязі. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника. Позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечила щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України (Хустський районний суд, від 14.11.2019 року) про їх виклик до суду, однак про причини неявки суд не повідомили. З врахуванням наведеного та у відповідності до порядку, визначеного ст.223 ч.4, ст.247 ч.2 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на майно від 30.07.2012 року та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 30.07.2012 року. Відповідачка\~ [PERSON] є донькою позивачки, а відповідач [PERSON] її онуком. Близько 15 років тому, відповідачі переїхали на постійне місце проживання до Італійської Республіки, де і проживають по теперішній час. Позивачка в будинку проживає одна, однак реєстрація відповідачів позбавляє її права на отримання житлово-комунальних пільг і відповідно порушує права власника. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов громадян від 23.05.2019 року складеного депутатом Хустської міської ради [PERSON] за адресою [ADDRESS] , зареєстрована та проживає [PERSON] , також за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] які, зі слів сусідів, близько 15 років, за вказаною адресою не проживають. Частиною 1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону і таке право власника відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним, він не може бути протиправно обмежений у здійсненні свого права. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном на підставі ст.391 ЦК України. Також ч.2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на встановлене суд констатує, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідачів, про визнання їх такими, що втратили право на користування житлом в її будинку, так як останні відповідно до ст.405 ЦК України втратили право на користування житловим будинком позивачки. Враховуючи наведене та

Outcome: approved