Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

[PERSON] звертаючись з позовом до суду, просила суд розірвати шлюб укладений з [PERSON] мотивуючи тим, що з 15 березня 1986 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, на протязі останніх чотирнадцяти років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, з 2009 року сторони спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети, за таких обставин позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, спільне проживання сторін та збереження їх шлюбу є неможливим і суперечить їх спільним інтересам, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що з 15 березня 1986 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, спільні діти досягли повноліття, спільне сумісне життя подружжя не склалось, оскільки вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, з 2003 року відповідач перестав забезпечувати сім'ю, не приймав участі у вихованні дітей та допомагає у веденні домашнього господарства, всі турботи по утриманні дітей та забезпечення сімї матеріально несе позивач самостійно, така поведінка відповідача призводить до негативних емоцій позивача, завдає їй душевних страждань, у звязку з чим з 2009 року подружжя не підтримують шлюбних стосунків, мають окремі бюджети, тому позивач прийняла остаточне рішення розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що з 15 березня 1986 року перебуває з позивачем у зареєстрованому шлюбі, на даний час їх спільні діти досягли повноліття, живуть своїм життям, дійсно з 2009 року подружжя не підтримують сімейно-шлюбні відносини, мають окремі бюджети, хоча проживають в одній квартирі, однак відповідач вважає, що позивач звернулась з цим позовом до суду маючи за мету позбавити його житла, виселити з квартири, тому заперечує щодо розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами та поясненнями сторін по справі, які надавались в судовому засіданні, з 15 березня 1986 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, з 2009 року сімейно-шлюбні відносини подружжя не підтримують, спільного господарства не ведуть, ці обставини визнанні відповідачем в судовому засіданні, тому в силу положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини визнанні сторонами цивільного процесу не потребують доказуванню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved