overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

[PERSON] у жовтні 2020 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що сторони 16.10.2016 року уклали шлюб. Дітей у шлюбі не було. З кінця 2018 року їх сімейне життя погіршувалося. Кожен з сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю і відносини. Непорозуміння та відстороненість в кінцевому результаті призвели до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач [PERSON] згідно заяви позов підтримала, просила справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.10.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 16.10.2020 року. Згідно з ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 1 та 3\~ст. 55 Сімейного кодексу України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно з ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що сім`я фактично розпалася, поновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] у жовтні 2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що сторони перебувають у шлюбі з 12.08.2016 року. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. Останнім часом шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Позивач згідно заяви просив провести розгляд справи без участі позивача, позов підтримує, на заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач згідно заяви позов визнала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.08.2016 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області, відповідний актовий запис № 1830, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 12.08.2016 року. Від даного шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , відповідний актовий запис № 342, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 30.01.2018 року. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що сім`я фактично розпалася, поновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] у жовтніі 2015 року звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 2007 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON] [INFO], який проживає із позивачем, відповідач приймає участь у вихованні дитини. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Протягом останніх двох років сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки. Позивач вважає, що примирення та подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін і дитини. Суперечки щодо визначення проживання дитини та поділу майна, яке є спільною власністю відсутні. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини справи визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами втрачено почуття любові та взаєморозуміння, шлюб фактично розпався, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, спільного господарства не ведуть. Таким чином, суд знаходить, що сім'я розпалася остаточно, примирення бути не може, шлюб носить формальний характер, а тому підлягає розірванню. На підставі статтей 105, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

[PERSON] у заяві\~ просила встановити факт належності їй договору купівлі-продажу будинку №124 по вул.\~ Воздвиженській (на час укладення договору Щорса) в м. Ніжині від 21.09.1987 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Ніжинської державної нотаріальної контори за реєстровим №3192, мотивуючи тим, що в зазначеному договорі невірно вказано її прізвище:\~ замість «Закарая» зазначено «Закара», що позбавляє її можливості розпорядитися належним їй майном. У судовому засіданні\~ заявник [PERSON]\~ заявлені вимоги підтримала з зазначених у заяві підстав. Заінтересована особа Ніжинська міська рада про час розгляду справи повідомлена (розписка про вручення судової повістки на а.с.22), але свого представника в судове засідання не направила, тому суд з врахуванням думки заявниці визнав можливим справу розглянути за відсутності представника заінтересованої особи. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. З тексту договору купівлі-продажу, оригінал якого оглядався в судовому засіданні (копія на а.с.6-7) видно, що у ньому в якості покупця значиться «Закара Валентина Петрівна», яка 21.09.1987 року придбала у [PERSON] будинок № 124 по вул. Щорса в м. Ніжині. Вулиця «Щорса» у 1992 році відповідно до рішення виконкому Ніжинської міської Ради народних депутатів, копія якого на а.с.9, перейменована на «Воздвиженська». Відповідно до копій: свідоцтв про одруження та про розірвання шлюбу (а.с.4,5), паспорта, картки платників податків (а.с.10,11), титульного аркуша трудової книжки (а.с.12), оригінали яких оглядалися в судовому засіданні, прізвище заявниці «Закарая». Суд вважає, що заявницею надано достатньо доказів, які підтверджують факт належності їй зазначеного правовстановлюючого документа, і так як встановлення даного факту тягне для неї правові наслідки дасть можливість розпорядитися власністю на свій розсуд, то її вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON] у заяві просить встановити факт належності їй державних актів на право власності на земельні ділянки, мотивуючи тим, що ім'я та прізвище власника, зазначені в них, не збігаються з даними її паспорту. Від встановлення даного факту залежить державна реєстрація права власності на землю. Заявниця свої вимоги підтримала, просила справу розглядати без її участі. Представник ДРС звернувся з аналогічним клопотанням, у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. 26.06.2006 заявниці видані державні акти серії ЯБ №550296 та ЯБ №550431 на право власності на земельні ділянки розміром 2,1226 га та 0,3262 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 6-7). Повне ім'я власника в них зазначено як [PERSON], а за паспортом заявниця - [PERSON] (а.с. 8). Пленум ВСУ у п.12 постанови №5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно з Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі (наказ Держкомзему України від 04.05.99 № 43, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 04.06.99 за № 354/3647) будь-які виправлення у державному акті не допускаються. Довідкою виконкому Високопічської сільської ради Житомирського району №59 від 20.01.2014 підтверджується, що наведені державні акти про право власності на земельні ділянки належать заявниці (а.с. 19). Окрім цього, зі справи вбачається, що паспорт [PERSON] отримала 21.02.2009, тобто після виготовлення державних актів (а.с.8). У свідоцтві про шлюб від 04.11.1962 прізвище останньої на російській мові зазначене як «[PERSON]» (а.с. 20). А офіційний вірний переклад даного документу заявниця виготовила 09.12.2009 (а.с. 21). Отже, суд дійшов висновку, що вказані невідповідності у державних актах виникли внаслідок невірного перекладу прізвища та імені заявниці. Відповідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що є підставою для задоволення заяви. З огляду на наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

[PERSON] у заяві просить встановити факт належності їй договору купівлі-продажу приміщення магазину по [ADDRESS] від 26.08.2001. Від встановлення даного факту залежить державна реєстрація права власності на нерухомість. Заявниця свої вимоги підтримала, просила справу розглядати без її участі. Представник заінтересованої особи звернувся з аналогічним клопотанням, у вирішенні справи поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. За договором купівлі-продажу від 26.08.2001 [PERSON] придбала у Левківського споживчого товариства (далі - Товариство) приміщення магазину по [ADDRESS] (а.с .6). Рішенням цього ж суду від 13.01.2014 вказаний договір, що був укладений без обов'язкового нотаріального посвідчення, визнано дійсним (а.с. 7). Проте, в договорі ім'я заявниці зазначено як [PERSON], тоді як у її паспорті та свідоцтві про народження - [PERSON] (а.с. 8, 19). Пленум ВСУ у п.12 постанови №5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. У своєму листі від 02.06.2014 Товариство визнає, що в договорі допущено помилку і вірним є ім'я [PERSON]. З посиланням на те, що судовим рішенням визнано дійсним саме договір з помилкою, вважає неможливим внесення змін до нього (а.с. 17). Відповідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що є підставою для задоволення заяви. З огляду на наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

[PERSON] у заяві просить встановити факт належності їй свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи тим, що прізвище зазначене в ньому, не збігається з її прізвищем у паспорті. Від встановлення даного факту залежить державна реєстрація права власності на нерухоме спадкове майно. Заявниця вимоги підтримала, просила справу розглядати за її відсутністю. Треті особи звернулися з аналогічними клопотаннями, у вирішенні справи поклалися на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають встановленню фактів, що мають юридичне значення. [INFO] помер [PERSON] - батько заявниці (а.с.11, 13). 08.05.1992 державним нотаріусом [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON] (а.с. 6). Втім, у паспорті прізвище заявниці вказане як [PERSON] (а.с 20). Відповідно до п. 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства, виправлення в нотаріальному документі робить державний нотаріус, що вчинив нотаріальну дію. Аналогічну відповідь на звернення заявниці надав державний нотаріус у своєму листі №1601 від 01.11.2013 (а.с.7). [PERSON] на даний час не працює нотаріусом. Ці обставини сторонами визнані. Пленум ВСУ у п.12 постанови №5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Сільська рада визнає, що [PERSON] проживала зі спадкодавцем [PERSON], є його дочкою (довідки виконкому Зарічанської сільської ради №№827,828 від 21.08.2013). У свідоцтві про розірвання шлюбу заявниці від 18.02.1987 прізвище останньої на час прийняття спадщини зазначене також [PERSON] (а.с. 15). Відповідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що є підставою для задоволення заяви. З огляду на наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

[PERSON] у заяві просить встановити факт належності йому державного акту на право власності на земельну ділянку, мотивуючи тим, що прізвище власника, зазначене в ньому, не збігається з даними його паспорта. Від встановлення даного факту залежить державна реєстрація права власності на землю. Представник заявника вимоги останнього підтримав, просив справу розглядати без його участі. Представник Ради звернувся з аналогічним клопотанням, заяву визнав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. 16.01.1998 заявнику Радою видано державний акт серії I-ЖТ №015477 на право власності на земельну ділянку розміром 0,1809 га з цільовим призначенням для будівництва жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с. 8). Прізвище власника в ньому зазначено як [PERSON], а за паспортом заявник - [PERSON] (а.с. 5-9). Пленум ВСУ у п.12 постанови №5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно з Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі (наказ Держкомзему України від 04.05.99 № 43, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 04.06.99 за № 354/3647) будь-які виправлення у державному акті не допускаються. Відповідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що є підставою для задоволення заяви. З огляду на наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

[PERSON] у заяві просить встановити факт належності йому свідоцтва про право власності на будинок [ADDRESS], мотивуючи тим, що його по-батькові, зазначене в цьому документі, не збігається з даними паспорта громадянина України. Від встановлення даного факту залежить державна реєстрація права власності на нерухоме майно. Представник заявника вимоги підтримала, просила справу розглядати за її відсутністю. Представники заінтересованих осіб звернулася з аналогічними клопотаннями. Рада заяву визнала, ДРС поклалася на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають встановленню фактів, що мають юридичне значення. 18.06.2004 на ім'я [PERSON] Радою було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.5). На таке ж ім'я виготовлено технічний паспорт та зареєстровано право власності (а.с. 6). Втім, у паспорті по-батькові заявника вказане як Прокопійович (а.с 12). Чинними на час видачі свідоцтва Правилами державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими Наказом Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 внесення виправлень у свідоцтва про право власності не передбачалося. Пленум ВСУ у п.12 постанови №5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що разом з визнанням заяви заінтересованою особою є підставою для задоволення заяви. З огляду на наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] у заяві просить встановити факт народження нею доньки [PERSON] [INFO] у пологовому відділенні центральної міської лікарні №2 м.Житомира. Батьком якої є [PERSON]. Вимоги мотивує тим, що під час народження дитини вона не мала постійного місця проживання, а тому не змогла виготовити свідоцтво про народження дитини. А після створення Перинатального центру на базі ЦМЛ №2 така можливість взагалі втрачена. Заявниця у письмовій заяві до суду свої вимоги підтримала, просила справу розглядати без її участі. Аналогічне клопотання надійшло від Перинатального центру, який підтвердив факт народження дитини. Представник РАЦС заяву визнала частково, зазначивши, що вимоги про встановлення факту народження заявницею доньки [PERSON] є ґрунтовними, однак процедура визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі є іншою. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають сімейним правовідносинам. [INFO] о 19-20 год. в ЦМЛ №2 [PERSON] народила дитину - дівчинку 2700 г, 50 см, що підтверджується довідкою лікарні від 07.02.2014 (а.с. 9). Проте, свідоцтво про народження дитини не виготовила. За паспортними даними заявниці, своє місце проживання вона належним чином зареєструвала лише 29.08.2013 (а.с. 5). З довідки виконкому Озерянківської сільської Ради Житомирського району вбачається, що разом з заявницею та її співмешканцем [PERSON] проживає без реєстрації дочка [INFO] (а.с. 10). Таким чином відсутність належної реєстрації місця проживання [PERSON] заважала їй отримати свідоцтво про народження дитини. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості державної реєстрації народження органом РАЦС. А тому суд вважає за необхідне встановити фает народження [PERSON] дочки [PERSON]. Поряд з цим, заявниця у шлюбі з [PERSON] не перебуває. Частиною 1 ст. 126 СК України встановлено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Запис відомостей про батька дитини за вказівкою матері проводиться в порядку ст. 135 СК України. В такому разі використовується прізвище матері, а ім'я та по-батькові батька дитини - за вказівкою заявниці. Зважаючи на наведені обставини, з метою ефективного захисту прав неповнолітньої дитини,

Outcome: partial