Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Адвокат Маляр Н.В. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання правочину дійсним, зазначивши в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.02.2000 на товарній біржі «Українська» між [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] , з іншої сторони, укладено договір купівлі-продажу нерухомості - домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , за умовами якого позивач та третя особа придбали у відповідача по Ѕ частині вказаного домоволодіння кожен. Договір купівлі-продажу було зареєстровано в Токмацькому районному бюро технічної інвентаризації «Малі-44» за реєстраційним №277. При звернені позивача до нотаріальної контори з заявою щодо посвідчення договору купівлі-продажу нотаріально, отримала відмову в зв`язку з тим, що вказаний договір недійсний, оскільки не засвідчений нотаріально. Позивач зазначила, частина будинку належить їй на підставі договору купівлі-продажу, укладеного і зареєстрованого на товарній біржі у 2000 році та те, що цей договір не був нотаріально посвідчений, а тому право власності покупця не підтверджується належним правовстановлюючим документом, але з моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивач здійснювала право користування та володіння частиною будинку у повному обсязі, тому як мешкала у будинку, сплачувала всі комунальні послуги, здійснювала ремонт. Разом з тим позивач вказала, що реєстрація комунальним підприємством з технічної інвентаризації за позивачем права власності на частину будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на 29.02.2000, не суперечила чинному на той час законодавству та зазначила, що реєстрація за позивачем права власності на 29.02.2000 на підставі даного договору є законною та ніким не оспорювалась. На розгляд справи\~ в судове засідання представник позивача [PERSON] не прибула, проте надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа [PERSON] через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання\~ всіх учасників\~ справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~ розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового\~ процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов підлягаючим задоволенню з огляду на таке. Згідно з договором купівлі-продажу нерухомості від 29.02.2000, укладеного на товарній біржі «Українська» між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] , з іншої сторони, позивач придбала у відповідача Ѕ частину за адресою: [ADDRESS] . Судом з`ясовано, що договір купівлі-продажу зареєстровано в Токмацькому районному бюро технічної інвентаризації «Малі-44» за реєстраційним №277, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення р№277 від 01.03.2000. В зв`язку з укладенням шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 20.12.2002. Матеріалами справи підтверджується, що позивач зареєстрована та проживає за даною адресою, зокрема паспортом громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , технічним паспортом на житловий будинок приватного фонду від 07.05.1999. Встановлено, що при зверненні позивача до нотаріуса, було з`ясовано, що вказаний договір не засвідчений нотаріально, тому нотаріус не може взяти його до уваги, що підтверджується листом Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області від 23.10.2019. В Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо будинку за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Судом встановлено, що позивачу частина житлового будинку належить на підставі договору купівлі-продажу, укладеного і зареєстрованого 29.02.2000 на товарній біржі «Українська» та те, що зазначений договір не був нотаріально посвідчений, а тому право власності покупця не підтверджується належним правовстановлюючим документом. В ході судового розгляду з`ясовано, що з моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до цього часу, позивач здійснювала право користування та володіння даною частиною будинку у повному обсязі, тому як мешкала та зареєстрована в будинку. Згідно з ч.1\~ст.227 ЦК УРСР\~договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу). Відповідно до\~ст.47 ЦК УРСР\~нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2\~ст.48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому випадку наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності із\~ст.15 Закону України «Про товарні біржі» чинній на час укладення договору, не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі. Таким чином, реєстрація Токмацьким районним бюро технічної інвентаризації «Малі-44» за позивачем права власності на Ѕ частину будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на 29.02.2000 не суперечила чинному законодавству. Відповідно до\~ст.334 ЦК України\~право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З врахуванням того, що договір купівлі-продажу є укладеним та відбулося його повне виконання, але нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу не відбулося, оскільки на час його укладення законом не передбачалося обов`язкове нотаріальне посвідчення договорів, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, враховуючи думку осіб, які беруть участь у розгляді справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання договору дійсним. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved