Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь для утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач, який являється батьком дитини, достатньої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, позивачка вважає, що батьки зобов'язані утримувати своїх дітей, відповідач за станом здоров'я та матеріальним становищем має змогу надавати допомогу на утримання дитини. Розмір аліментів позивачка обґрунтовує тим, що середньомісячна сума коштів, які позивачка витрачає на утримання дитини, складає 6000,00 грн., тому просить стягнути з відповідача половину суми коштів, які щомісячно необхідні для забезпечення потреб дитини. 06.12.2018 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач заперечив проти розміру аліментів, який просить стягнути позивачка та вказав, що по можливості надає матеріальну допомогу на утримання дитини, що підтверджується копіями квитанцій про переказ коштів, позовна заява не містить доказів того, що позивачка дійсно щомісячно несе витрати у розмірі 6000,00 грн. на утримання дитини, розмір заробітної плати відповідача становить 3750,00 грн., відповідач має на утриманні ще одного малолітнього сина - [PERSON], [INFO], також несе витрати на своє утримання, тому просив стягнути з нього аліменти за даним позовом у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Позивачка в судовому засіданні підтримала відзив та не заперечувала проти стягнення аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судовому засіданні підтримав відзив та просив стягнути аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 09.01.2014 року шлюб, зареєстрований 25 лютого 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів між [PERSON] та [PERSON] за актовим записом № 154, розірвано, малолітнього сина [PERSON], [INFO], залишено на подальше проживання з матір'ю [PERSON]. (а.с. 10) Від шлюбу, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\-ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено відповідачем у відзиві, відповідач має на утриманні ще одного малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно копії довідки № 1/11/18 від 12.11.2018 року, відповідач працює у ФОП [PERSON] вантажником, та згіно копії трудовго договору від 09.11.2018 року, розмір його заробітної плати становить 3750,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Врахувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на отримання аліментів, що не заперечується відповідачем. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина потребує навчання, забезпечення харчуванням, одягом, дозвіллям та відпочинком та потребує утримання від своїх батьків, які є працездатного віку, мають рівні права та обов'язки щодо дитини, судом враховано ту обставину, що у відповідача на утриманні є ще одна малолітня дитина, тому в сукупності оцінених судом доказів, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, його позицію щодо можливості надавати матеріальну допомогу, суд приходить до висновку, що є всі підстави для часткового задоволення позову та присудження аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена позивачка при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів у розмірі 50% ставки судового збору (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Враховуючи наведене та

Outcome: partial