Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

[PERSON], Львівська обласна історико - просвітницька правозахисна організація «Меморіал» звернулися до суду із позовом до Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви, Товариства з обмеженою відповідальністю «Розвиток нерухомості», треті особи - Львівська міська рада, Львівська обласна організація Українського товариства охорони памяток історії та культури, Відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації, Державне підприємство «Український регіональний спеціалізований науково-розвідувальний інститут «Укрзахідпроектреставрація», про відновлення попереднього становища. Зокрема, позивачі просили суд зобовязати відповідачів (солідарно) відновити попереднє становище, яке існувало станом на 8 листопада 2013 року і визначене у Паспорті памятки стосовно Комплексу споруд Памятки історії, архітектури, містобудування «Український шпиталь Народної лічниці імені [PERSON] [PERSON] XVIII ст., 1938 р. на вул. Озаркевича, 4 у м. Львові. Комплекс». При цьому, позивачі просили провести відновлення попереднього становища шляхом проведення реставрації Комплексу споруд (в частині споруди XVIII ст.) за проектом, розробленим спеціалізованим Державним підприємством «Український регіональний спеціалізований науково-розвідувальний інститут «Укрзахідпроектреставрація». В обгрунтування позовних вимог покликаються на те, що 10 січня 2014 року ТзОВ «Розвиток нерухомості» була зруйнована частина будівлі лічниці імені митрополита [PERSON], яка є памяткою історії, архітектури та містобудування «Український шпиталь Народної лічниці імені [PERSON] [PERSON] XVIII ст., 1938 рік на вул. Озаркевича, 4 у Львові. Комплекс», а також пошкоджена прилегла до Комплексу земельна ділянка площею 0,45 га, на якій розташовані історичні захоронення жертв 2-ї світової війни, якими опікується Львівська обласна історико - просвітницька правозахисна організація «Меморіал». При цьому, позивачі послались на рішення сесії Львівського облвиконкому від 05.07.1985 р. № 381, відповідно до якого зазначений Комплекс споруд було взято на державний облік і визначено категорію памятки, та внесено у відповідний реєстр під охоронним № 233. В судовому засіданні позивачі та їх представники, позов підтримали, покликаючись на мотиви, викладені в такому, дали відповідні пояснення, просять позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. При цьому, послались на факти, встановлені постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року у справі № 876/2524/14. Представник відповідача - Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви проти позову заперечив, подавши письмові заперечення на позов. Вважає його необґрунтованим та безпідставним й таким, що не підлягає до задоволення. При цьому, вказує на те, що будівля лічниці, про відновлення якої просять позивачі не належить [PERSON], та перебуває у власності ТОВ «Розвиток нерухомості». При цьому, просив справу розглядати у його відсутності. В судовому засіданні представник відповідача - ТзОВ «Розвиток нерухомості» в ході судового розгляду проти позову заперечив, подавши письмові заперечення та додаткові письмові пояснення, в яких позов вважає необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Дав пояснення про те, що будівля лічниці, про яку йдеться у позовній заяві, справді належить йому на праві власності, та зареєстрована у ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», як будівля стерилізаційної (літ «А-1», площею 143,5 кв. м.). Одночасно вважає, що вказана будівля не є обєктом культурної спадщини, та не перебувала під охорону станом на 09 січня 2014 року. Вказує на те, що рішення сесії Львівського облвиконкому від 05.07.1985 р. № 381, на яке посилаються позивачі, не стосувалося даного обєкта. Представник третьої особи Львівської міської ради, по суті позовних вимог пояснив, що ухвалою Львівської міської ради № 2377 від 30.05.2013 р. ТзОВ «Розвиток нерухомості» був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4500 га на вул. Озаркевича, 4-а в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування житлового та офісного комплексів. 29 липня 2013 року між Львівською міською радою (орендодавцем) та ТОВ «Розвиток нерухомості» був укладений договір оренди землі, яким земельна ділянка площею 0,4500 га по вул. Озаркевича, 4-а у м. Львові (кадастровий номер 4610136600:04:001:0015) була надана в оренду ТзОВ «Розвиток нерухомості», терміном на 10 років, для будівництва та обслуговування житлового та офісного комплексу. Станом на даний час, вказаний договір оренди земельної ділянки припинений. Щодо позовних вимог, представник третьої особи надав пояснення, що останні підлягають до задоволення лише за умови встановлення судом факту присвоєння будівлі стерилізаційної статусу охоронюваного обєкта культурної спадщини станом на 9 січня 2014 року. Представник третьої особи - Львівської обласної організації Українського товариства охорони памяток історії та культури, у судове засідання не зявився, хоча був попереджений про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи - відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації у судове засідання не зявився, хоча був попереджений про час та місце розгляду справи. Під час розгляду справи представник третьої особи брав участь у попередніх судових засіданнях, в яких надав пояснення на підтримку позовних вимог. Представник третьої особи Державного підприємства «Український регіональний спеціалізований науково-розвідувальний інститут «Укрзахідпроектреставрація» у судове засідання не зявився, хоча був попереджений про час та місце розгляду справи. Під час розгляду справи представник третьої особи брав участь у попередніх судових засіданнях, в яких надав пояснення на підтримку позовних вимог. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що ТзОВ «Розвиток нерухомості» є власником наступних обєктів нерухомого майна: котельні (літ «В», площа 152,7 кв. м.), гаражу (літ. «Б», площа 45,6 кв. м.), стерилізаційної (літ. «А-1», площа 143,5 кв. м.), гаражу (літ. «Г-1», площа 61,5 кв. м.), гаражу (літ. «Д-1», площа 61,2 кв. м.), службового приміщення водіїв (літ. «Е», площа 29,5 кв. м.), приміщення складу (літ. «Ж», площа 35,2 кв. м.), приміщення овочесховища (літ. «Пг», площа 23,8 кв. м.). Всі вищевказані обєкти мають поштову адресу: м. Львів, вул. Озаркевича, 4. Як вбачається з матеріалів справи, дані обєкти були набуті ТзОВ «Розвиток нерухомості» у власність шляхом укладення договорів купівлі продажу від 12 червня 2008 року з продавцем - Приватним підприємством «Акватер». Право власності ТзОВ «Розвиток нерухомості» на вищевказані обєкти підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданими ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 19201508 від 17.06.2008 р., № 19201302 від 17.06.2008 р., № 19206819 від 17.06.2008 р., договорами купівлі-продажу від 12 червня 2008 р., витягами з Державного реєстру правочинів. Як встановлено судом, вказані нежитлові приміщення розташовані на земельній ділянці площею 0,4500 га на вул. Озаркевича, 4 «а» у м. Львові, що була надана в оренду ТзОВ «Розвиток нерухомості» Львівською міською радою. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Львівської міської ради № 3919 від 09.09.2010 р. ТзОВ «Розвиток нерухомості» було погоджене місце розташування та наданий дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,4500 га на вул. Озаркевича, 4 «а» у м. Львові в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування житлового та офісного комплексу за рахунок земель житлової та громадської забудови. Ухвалою Львівської міської ради № 2377 від 30.05.2013 р. ТзОВ «Розвиток нерухомості» був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4500 га на вул. Озаркевича, 4-а в оренду терміном на 10 років для будівництва та обслуговування житлового та офісного комплексів. 29 липня 2013 року між Львівською міською радою та ТзОВ «Розвиток нерухомості» був укладений договір оренди землі, яким земельна ділянка площею 0,4500 га по вул. Озаркевича, 4-а у м. Львові (кадастровий номер 4610136600:04:001:0015) була надана в оренду ТзОВ «Розвиток нерухомості», терміном на 10 років, для будівництва та обслуговування житлового та офісного комплексу. Таким чином, судом встановлено, що обєкти нерухомого майна, належні ТОВ «Розвиток нерухомості» на праві власності та зареєстровані за поштовою адресою: м. Львів, вул. Озаркевича, 4 розташовані на земельній ділянці площею 0,45 га (кадастровий номер 4610136600:04:001:0015). Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника ТзОВ «Розвиток нерухомості», останнім була погоджена та отримана дозвільна документації для проведення будівельних та інших робіт на земельній ділянці по вул. Озаркевича, 4 «а» у місті Львові. Зокрема, наказом від 24.10.2013 р. за № 380 Департаменту містобудування Львівської міської ради були затверджені містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на будівництво ТзОВ «Розвиток нерухомості» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом (перша черга) на вул. Озаркевича, 4-а зі знесенням існуючих будівель. Також, ТзОВ «Розвиток нерухомості» зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт (№ 1У083133220369 від 18.11.2013 р.). Отже, судом встановлено, що станом на 9 січня 2014 року відповідач - ТзОВ «Розвиток нерухомості» мав усі дозвільні документи (передбачені чинним законодавством), для початку виконання робіт на земельній ділянці по вул. Озаркевича, 4 «а» у м. Львові, переданій товаристу в оренду згідно ухвали Львівської міської ради № 2377 від 30.05.2013 р., яка була чинною станом на 09.01.2013 року. Щодо твердження позивачів про те, що один з обєктів нерухомого майна, належний ТзОВ «Розвиток нерухомості» на праві власності, а саме будівля стерилізаційної (літ. «А-1», площа 143,5 кв. м.), являється памяткою архітектури з 1985 року, судом встановлене наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об'єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти (об'єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність. Згідно з п. 3 розділу X «Перехідні положення» Закону України «Про охорону культурної спадщини» обєкти, включені до списків (переліків) памяток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», визнаються памятками відповідно до цього Закону. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону УРСР «Про охорону і використання памяток історії та культури» виконавчі комітети обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) [PERSON] народних депутатів затверджують переліки памяток історії та культури місцевого значення (стаття 17), встановлюють зони їх охорони (стаття 29), а також вирішують інші питання в галузі охорони і використання памяток історії та культури, віднесені до їх відання законодавством Союзу РСР і Української РСР. Згідно зі ст. 29 Закону УРСР «Про охорону і використання памяток історії та культури» з метою забезпечення охорони памяток історії, археології, містобудування і архітектури, монументального мистецтва встановлюються охоронні зони, зони регулювання забудови і зони охоронюваного природного ландшафту в порядку, який визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. Зони охорони памяток історії та культури встановлюються виконавчими комітетами обласних, міських (міст республіканського підпорядкування) [PERSON] народних депутатів за поданням відповідних державних органів охорони памяток. Зони охорони памяток історії та культури включаються в проекти планування, забудови і реконструкції відповідних міст та інших населених пунктів. У межах зазначених зон забороняються провадження земляних, будівельних та інших робіт, а також господарська діяльність без дозволу відповідних органів охорони пам'яток Союзу РСР або Української РСР. Якщо рух транспорту по шляхах, що пролягають через зони охорони пам'яток історії та культури, створює загрозу для існування пам'яток, такий рух за рішенням виконавчого комітету відповідної місцевої [PERSON] народних депутатів може бути обмежено або заборонено. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням сесії Львівського облвиконкому № 381 від 05.07.1985 року статус памятки місцевого значення був присвоєний «адміністративній будівлі» шпиталю ім. Митрополита [PERSON], яка була збудована в 1938 році. Судом встановлено, що «будівля стерилізаційної» (літ. «А-1», площа 143,5 кв. м.) належна на праві власності ТзОВ «Розвиток нерухомості» була збудована у XVIII ст., а не в 1938 році. Як вбачається зі змісту норм ст.ст. 8, 29 Закону УРСР «Про охорону і використання памяток історії та культури», яким врегульовувались відповідні правовідносини у 1985 році, підставою для взяття під державну охорону та присвоєння обєкту статусу «памятки місцевого значення» могло бути рішення виконавчого комітету Обласної ради народних депутатів. При цьому, суд не погоджується з твердженням позивачів про те, що рішенням виконкому Львівської обласної ради народних депутатів №381 від 05.07.1985 року статус памятки місцевого значення був присвоєний «комплексу споруд» по вул. Озаркевича, 4 у м. Львові, до якого входить як адміністративний корпус (1938 року побудови) так і будівля стерилізаційної (споруджена у XVIII ст.), а також огорожа з брамою. Такий висновок випливає з доказів, що містяться в матеріалах справи та норм діючого законодавства. Зокрема, як вбачається з рішення № 385 від 05.07.1985 року в останньому йдеться лише про «адміністративний корпус», та чітко зазначена дата побудови - 1938 рік. Як вбачається з даних Державного реєстру нерухомих памяток України (доступний в мережі Інтернет за адресою http://mincult.kmu.gov.ua/mincult/uk/publish/article/294599) при занесенні в реєстр комплексу споруд, чітко зазначають роки їх побудови (або проміжок часу, в якому були збудовані окремі будівлі, що входять до складу комплексу). При цьому, суд вважає недоречним посилання позивачів та викликаного ними спеціаліста на практику, що існувала в УРСР, коли під час взяття під охорону комплексу будівель вказувалась лише основна (головна) будівля комплексу. Зокрема, представник позивачів та спеціаліст послався на факт включення до реєстру памяток собору [PERSON] у місті Львові, із зазначенням окремої будівлі. Вказані твердження спростовуються [PERSON] Міністрів Української РСР від 24.08.1963 р. № 970 «Про впорядкування справи обліку та охорони памятників архітектури на території Української РСР», відповідно до якої під державну охорону (ох. номер 376) було взято собор [PERSON] (1740-1770 рр.), [PERSON] (1761 р.), Будинок з дзвіницею (XVIII ст.), огорожа з брамами (1765 р.). Таким чином, як вбачається з нормативно-правових актів того часу, під час присвоєння охоронюваного статусу чітко зазначалися назви як окремих обєктів, так і роки (період) їх будівництва. За таких умов, твердження позивачів про факт присвоєння охоронюваного статусу рішенням № 385 від 05.07.1985 р. «комплексу споруд» є безпідставним та спростовується доказами, наявними у матеріалах справи. Суд не приймає до уваги посилання позивачів на інвентарну документацію, виготовлену органами Бюро технічної інвентаризації, в якій зазначаються межі земельних ділянок, що перебували у фактичному землекористування для обслуговування адміністративного корпусу (1938 рік будівництва) по вул. Озаркевича, 4 у м. Львові. Як вбачається зі змісту ст.29 Закону УРСР «Про охорону і використання памяток історії та культури», охоронні зони памятки встановлюються виключно рішенням виконавчого комітету Обласної ради народних депутатів. Такого рішення щодо будівель (Споруд) по вул. Озаркевича, 4 у м. Львові відповідною радою не приймалося, в матеріалах справи такі документи відсутні. З огляду на це, будь-які інші документи не можуть бути належним доказом взяття під державну охорону обєктів інших, ніж це було передбачене рішенням Облвиконкому № 385 від 05.07.1985 р. Окрім того, суд не приймає до уваги посилання позивачів на «Паспорт обєкту культурної спадщини «Український шпиталь народної лічниці імені митрополита [PERSON] на вул. Озаркевича, 4 у Львові. Комплекс. Памятка історії, архітектури, містобудування», як на доказ взяття будівлі стерилізаційної під державну охорону в складі комплексу споруд ще в 1985 році. Як встановлено судом, даний Паспорт підписаний начальником відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації [PERSON] При цьому, в матеріалах справи містяться дві різних редакції Паспорту, які є відмінними за змістом. Обидві редакції були долучені до матеріалів справи за клопотанням позивачів. Зокрема, один з Паспортів складений на «комплекс споруд» народної лічниці шпиталю ім. Митрополита А.[PERSON], як «щойно виявлений обєкт культурної спадщини», й зі змісту документа вбачається що охоронний номер обєкту не присвоєно (п. 3 Паспорту) та на державний облік обєкт не взято (п. 4 Паспорту). В іншій редакції Паспорту, зазначена інформація про те, що будівля стерилізаційної (XVIII ст.) перебуває під державною охороною на підставі рішення Львівського облвиконкому № 381 від 05.07.1985 р., та входить до складу комплексу, якому присвоєний охоронний номер 233. За таких обставин, суд вважає, що даний Паспорт, складений (у декількох редакціях) у 2013 році не може бути належним доказом присвоєння будівлі стерилізаційної охоронюваного статусу з 1985 року. Згідно з Порядком обліку обєктів культурної спадщини, затвердженим Наказом Міністерства культури України № 158 від 11 березня 2013 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 квітня 2013 р. за № 528/23060) Паспорт обєкта культурної спадщини складається на кожний щойно виявлений обєкт культурної спадщини у строк, що не перевищує трьох років з дати занесення його до Переліку (п. 4.1. Порядку). Відповідно до п. 4.5. Порядку у разі отримання додаткових даних про об'єкт культурної спадщини вносяться зміни до документів, які завіряються підписом і печаткою. З огляду на це, суд не приймає до уваги твердження представника позивачів про те, що до Паспорту памятки були внесені зміни (уточнення), що й призвело до його виготовлення в новій редакції. Одночасно, суд не погоджується з твердженнями представника позивачів про те, що Паспорт памятки був виготовлений у 2013 році в звязку із необхідністю присвоєння будівлі стерилізаційної статусу памятки «історії та культури», а статус памятки «архітектури» був присвоєний обєкту ще з 1985 року. Згідно з п. 4.5. Порядку обліку обєктів культурної спадщини (затв. наказом Міністерства культури України № 158 від 11 березня 2013 р.) в разі зміни категорії памятки складаються нові документи. Таким чином, на будівлю стерилізаційної (як частину комплексу) повинен був до 2013 року існувати окремий Паспорт як на «памятку архітектури», а в 2013 році мав виготовлятись окремий Паспорт як на памятку «історії та містобудування». Однак, як вбачається зі змісту Паспортів памятки, що містяться в матеріалах справи, обидва виготовлені на нововиявлену памятку «історії, архітектури та містобудування». Отже, твердження позивачів спростовуються наданими ними ж доказами. Окрім того, з огляду на зміст розділу V Порядку обліку обєктів культурної спадщини (затв. наказом Міністерства культури України № 158 від 11 березня 2013 р.), суд не погоджується з твердженням позивачів про те, що в 2013 році були вжиті заходи по занесенню в Державний реєстр нерухомих памяток України обєкта будівлі стерилізаційної, яка мала охоронюваний статус ще з 1985 року, й складання відповідних Паспортів було проведено для включення до реєстру обєктів, які були взяті під державну охорону ще в УРСР в 1985 році. Відповідно до пункту 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 16 грудня 2004 року № 2245-IV «Про внесення змін до Закону України «Про охорону культурної спадщини» обєкти, включені до списків (переліків) памяток історії та культури республіканського чи місцевого значення відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання памяток історії та культури», до вирішення питання про їх включення (не включення) до Реєстру вважаються памятками відповідно національного чи місцевого значення. Згідно з п. 5.2. Порядку обліку обєктів культурної спадщини (затв. наказом Міністерства культури України № 158 від 11 березня 2013 р.) для вирішення питання про занесення (незанесення) до Реєстру об'єктів культурної спадщини, включених до списків (переліків) пам'яток історії та культури республіканського чи місцевого значення, зазначених у пункті 5.1 цього розділу, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органи охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради забезпечують проведення перегляду цих списків (переліків). З цією метою органи охорони культурної спадщини обласних державних адміністрацій можуть створювати комісію з перегляду списків (переліків) пам'яток історії та культури республіканського чи місцевого значення, зазначених у пункті 5.1 цього розділу, до складу якої входять представники відповідного органу охорони культурної спадщини та кваліфіковані фахівці-практики відповідної спеціалізації (археологи, архітектори, історики, мистецтвознавці тощо), або укладати контракти на проведення перегляду з науково-дослідними та науково-проектними установами, діяльність яких пов'язана з охороною культурної спадщини. Під час перегляду здійснюється перевірка фактичної наявності об'єкта культурної спадщини, уточнення місцезнаходження (адреси) об'єкта культурної спадщини відповідно до сучасного найменування адміністративно-територіальних одиниць (області, району, міста, селища, села), вулиць, уточнення даних обліку про об'єкт культурної спадщини (назва, датування, вид, категорія), натурні обстеження об'єкта культурної спадщини, визначення його технічного стану, складання акта технічного стану, визначення культурної цінності обєкта та обґрунтування занесення (незанесення) його до Реєстру, поновлення матеріалів фотофіксації обєкта культурної спадщини, складання облікової документації. Згідно з п. 5.4. Порядку обліку обєктів культурної спадщини за результатами перегляду складається Перелік об'єктів культурної спадщини, складений за результатами перегляду списків (переліків) памяток історії та культури, передбачених пунктом 4 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 16 грудня 2004 року N 2245-IV «Про внесення змін до Закону України «Про охорону культурної спадщини», за формою згідно з додатком 5 до цього Порядку. Розгляд зазначеного Переліку з доданою до нього обліковою документацією на кожний із рекомендованих для занесення (незанесення) до Реєстру обєктів культурної спадщини здійснюється у порядку, передбаченому пунктом 3.1 розділу III цього Порядку. За результатами оцінки науково-методичною, консультативною, науковою (вченою) радою відповідно оформлюється протокол, в якому вказуються критерії, яким відповідають (не відповідають) кожен із обєктів культурної спадщини, що пропонуються для занесення до Реєстру, а також обґрунтовується необхідність зняття з обліку обєктів, які за результатами перегляду визнані такими, що втратили предмет охорони, або відсутні в натурі. Таким чином, діюче законодавство передбачає спеціальну процедуру підтвердження статусу памяток, яким було надано охоронюваний статус за часів УРСР. Зокрема, передбачене складання Переліку об'єктів культурної спадщини за спеціальною формою, та направлення його з обліковою документацією в Міністерство культури України. Як вбачається з матеріалів справи, такий Перелік органом охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської ОДА не складався, а були вжиті заходи щодо присвоєння будівлі стерилізаційної статусу «нововиявленого обєкта культурної спадщини». Зокрема, як встановлено судом, 27 листопада 2013 року відділом охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації був прийнятий наказ № 13 «Про внесення до Переліку щойно виявленої памятки історії архітектури, містобудування», відповідно до якого внесено в Перелік щойно виявлених памяток історії архітектури, містобудування комплекс будівель Шпиталю імені митрополита [PERSON] (Народна лічниця, XVIII ст.), що знаходиться на вул. Озаркевича, 4 4 «а» у м. Львові згідно рекомендацій Консультативної ради відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської облдержадміністрації (протокол від 27 листопада 2013 року) для її реєстрації Міністерством культури України. Листом № 4/436 від 11.12.2013 р. пакет документів (в тому числі Паспорт та Облікова картка на щойно виявлений обєкт культурної спадщини) був направлений у Департамент культурної спадщини та культурних цінностей Міністерства культури України. Міністерство культури України листом № 78/10/61-14 від 13.01.2014 р. повернуло пакет документів щодо присвоєння статусу памятки обєктам нерухомого майна по вул. Озаркевича, 4 - 4а у м. Львові у Відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської ОДА, у звязку із порушенням процедури та неналежним оформленням. Листом № 22-167/21 від 01.04.2014 р. Міністерство культури України повідомило ТзОВ «Розвиток нерухомості» про те, що новий корпус шпиталю по вул. Озаркевича, 4 у м. Львові (належний Курії Львівської архиєпархії УГКЦ) протоколом Вченої ради Науково-дослідного інституту памятко-охоронних досліджень від 07.02.2014 р. № 1 та протоколом Експертної комісії з розгляду питань занесення обєктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих памяток України від 13.02.2014 р. № 1/14 рекомендований для занесення до Реєстру. Одночасно, Міністерство культури України повідомило, що огорожа з брамою (які за твердженням позивачів вже є памяткою та внесені до Реєстру в складі комплексу споруд в 1985 році), не відповідають критеріям, визначеним п. 10, 11 Порядку визначення памяток для занесення обєктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих памяток України, затвердженого постановою КМ України № 1760 від 27.12.2001 року та визнані такими що не підлягають занесенню до реєстру. Щодо старого корпусу лічниці (приміщення стерилізаційної), облікова документація була відправлена Міністерством культури України на доопрацювання. Як встановлено судом, 14 квітня 2014 року наказом Міністерства культури України № 212 було включено до Державного реєстру нерухомих памяток України будівлю адміністративного корпусу (1938 року побудови), за категорією «памятка історії». В наданні охоронюваного статусу огорожі з брамою було відмовлено. Як вбачається з листа Міністерства культури України № 22-167/21 від 01.04.2014 р. вирішення питання про надання охоронюваного статусу будівлі стерилізаційної («старому корпусу лічниці») було відкладене. З огляду на це, суд погоджується з твердженням ТзОВ «Розвиток нерухомості» про те, що приміщення стерилізаційної (літ. «А-1», площа 143,5 кв. м.) та огорожа з брамою не входили до складу «адміністративної будівлі», яка була визнана памяткою архітектури рішенням сесії Львівського облвиконкому № 381 від 05.07.1985 році. У звязку із цим, Суд не погоджується із відповідними твердженнями позивачів та вважає, що в 2013 році Паспорт памятки був складений на будівлю стерилізаційної як «нововиявлений обєкт культурної спадщини», за процедурою передбаченою Законом України «Про охорону культурної спадщини». Згідно з ч. 2 ст. 14 Закону України «Про охорону культурної спадщини» обєкт культурної спадщини до вирішення питання про його реєстрацію як памятки вноситься до Переліку обєктів культурної спадщини і набуває правового статусу щойно виявленого обєкта культурної спадщини, про що відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власника цього обєкта або уповноважений ним орган (особу). Переліки обєктів культурної спадщини затверджуються рішеннями відповідних органів охорони культурної спадщини. Порядок обліку обєктів культурної спадщини визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Наказом Міністерства культури України № 158 від 11 березня 2013 року був затверджений Порядок обліку обєктів культурної спадщини, яким визначена процедури виявлення та присвоєння будівлі (споруді) статусу щойно виявленого обєкта культурної спадщини. Відповідно до п. 1.3. Порядку облік обєктів культурної спадщини включає: виявлення, обстеження, дослідження, фотофіксацію обєктів культурної спадщини, підготовку графічних матеріалів та визначення предмета охорони культурної спадщини, складання переліків обєктів культурної спадщини та облікової документації на ці обєкти, підготовку подання Міністерству культури України та Кабінету Міністрів України для занесення обєктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих памяток України. Згідно з п. 3.1. Порядку облікова картка обєкта культурної спадщини, коротка історична довідка, акт технічного стану обєкта (памятки) культурної спадщини подаються за місцезнаходженням таких об'єктів на розгляд науково-методичної ради з питань охорони культурної спадщини. Відповідно до п. 3.2. Порядку за результатами оцінки виявлених обєктів культурної спадщини оформлюється протокол, засідання консультативної ради в якому зазначається, яким саме критеріям відповідає (не відповідає) кожен обєкт культурної спадщини. Протокол є підставою для занесення (незанесення) обєкта культурної спадщини до Переліку обєктів культурної спадщини. Згідно з п. 3.3. Порядку орган охорони культурної спадщини обласної державної адміністрації на підставі висновків, викладених в протоколі консультативної ради, приймає рішення про занесення (незанесення) обєктів культурної спадщини до Переліку. Відповідно до п. 4.1. Порядку 4.1. на кожний щойно виявлений обєкт культурної спадщини у строк, що не перевищує трьох років з дати занесення його до Переліку, складається паспорт обєкта культурної спадщини. Згідно з п. 6.2. Порядку рішення про занесення (незанесення) щойно виявлених об'єктів культурної спадщини до Реєстру, а також об'єктів культурної спадщини, приймається відповідно до категорії пам'ятки: щодо пам'яток місцевого значення - Мінкультури України за поданням органів охорони культурної спадщини обласних державних адміністрацій. Щойно виявлений об'єкт культурної спадщини, який визнано таким, що не підлягає занесенню до Реєстру, підлягає зняттю з обліку шляхом прийняття рішення органом охорони культурної спадщини обласної державної адміністрації. Як встановлено судом, 27 листопада 2013 року відділом охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації був прийнятий наказ № 13 «Про внесення до Переліку щойно виявленої памятки історії архітектури, містобудування». Відповідно до даного наказу будівлі стерилізаційної був присвоєний статус «щойно виявленого обєкта культурної спадщини», та виготовлений відповідний Паспорт та Облікова картка. З огляду на це, суд не може погодитись з посиланням представника позивачів на факти, які ніби то були встановлені [PERSON] Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року у справі № 876/2524/14. Як вбачається зі змісту вказаної постанови, предметом спору у справі № 876/2524/14 було встановлення правомірності прийняття субєктом владних повноважень - відділом охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської обласної державної адміністрації наказу № 13 від 27 листопада 2013 року, й суд не встановлював та не досліджував обставин присвоєння охоронюваного статусу адміністративному корпусу по вул. Озаркевича, 4 у м. Львові в 1985 році.; судом лише зроблене посилання на Паспорт памятки як облікову документацію, що складається в процедурі внесення в Реєстр щойно виявленого обєкта культурної спадщини. Про це свідчить посилання суду на відповідні норми законодавства (абз. 7-9 арк. 3, абз. 1-4 арк. 4 постанови). Фактично, суд зробив посилання на Паспорт обєкта культурної спадщини та Облікову картку обєкта культурної спадщини, виготовлені в 2013 році та фактично дослівно відтворив у мотивувальній частині постанови інформацію, що містилась у даних документах (абз. 3-6 арк. 3 постанови). При цьому, Львівський апеляційний адміністративний суд проводить дослідження Паспорта памятки у його виправленій (новій) редакції, в якій йдеться про присвоєння статусу памятки з 1985 року. З врахуванням того, що судом у даній справі встановлений факт виготовлення Паспорту обєкта в 2013 році в процесі присвоєння будівлі стерилізаційної статусу «щойно виявленого обєкта культурної спадщини» (а не в процедурі підтвердження статусу памятки, присвоєного раніше в УРСР), дослівне цитування Львівським апеляційним адміністративним судом даного Паспорту не може розглядатися як факт, що має преюдиційне значення та не потребує доказування при розгляді даної справи. В матеріалах справи містяться достатні докази того, що сам Паспорт памятки 2013 року, на який робить посилання та який дослівно цитує у мотивувальній частині постанови від 26.11.2014 р. Львівський апеляційний адміністративний суд, існує в декількох редакціях. Окрім того, в наступних абзацах мотивувальної частини постанови, Львівський апеляційний адміністративний суд прямо посилається на норми законодавства, які передбачають процедуру присвоєння обєкту статусу «щойно виявленого обєкта культурної спадщини» та зазначає про те, що «обєкти культурної спадщини, у тому числі щойно виявлені, відповідно до п. 2 ст. 14 та ст. 37 Закону № 1805 до вирішення питання про занесенні їх до Державного реєстру нерухомих памяток України підлягають охороні відповідно до вимог цього Закону». Таким чином, мотивувальна частина постанови від 26 листопада 2014 року у справі № 876/2524/14 містить висновки суду, які є суперечливими та взаємовиключними. За таких обставин, Суд вважає, що відповідні твердження позивачів та докази необхідно аналізувати в їх сукупності, й лише такий підхід може забезпечити повний, всебічний та обєктивний розгляд справи та належне встановлення усіх обставин. Суд погоджується з твердженням представника відповідача - ТзОВ «Розвиток нерухомості» про те, що присвоєння будівлі стерилізаційної статусу щойно виявленого обєкта культурної спадщини станом на 10 січня 2014 року не могло бути перешкодою для проведення дій щодо демонтажу даного обєкта. Як встановлено Судом, наказ відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської ОДА № 13 від 27 листопада 2013 року оскаржений ТзОВ «Розвиток нерухомості» до Львівського окружного адміністративного суду (справа № 876/2524/14). Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2013 року у справі № 813/9646/13-а про забезпечення позову дія наказу № 13 від 27 листопада 2013 року була зупинена. Окрім того, згідно з п. 3.5. Порядку виявлення обєктів культурної спадщини про набуття обєктом правового статусу щойно виявленого обєкта культурної спадщини орган охорони культурної спадщини обласної державної адміністрації у 30-денний строк рекомендованим листом з повідомленням про вручення направляє власнику цього обєкта або уповноваженому ним органу (особі) письмове повідомлення за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку, про що здійснюється відповідний запис в журналі обліку видачі повідомлень про занесення об'єктів до Переліку обєктів культурної спадщини за формою згідно з додатком 4 до цього Порядку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач - Курія Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви не був належним чином поставлений до відома про те, що будівля стерилізаційної може перебувати під охороною як щойно виявлений обєкт культурної спадщини. Наявний в матеріалах справи «[PERSON] технічного обстеження» складений з відступленням від вимог додатку 1 до Порядку. Зокрема, для складання огляду та підписання акту не були запрошені представники ТзОВ «Розвиток нерухомості» (що є обовязковим). Одночасно, було порушено вимоги п. 3.5. Порядку обліку обєктів культурної спадщини (затв. наказом Міністерства культури України № 158 від 11 березня 2013 року, та не направлено позивачу письмове повідомлення (за формою затвердженою наказом Міністерства культури України № 158 від 11.03.2013 р.), та не зроблено відповідного запису в журналі обліку. Таким чином, ТзОВ «Розвиток нерухомості» у передбачений чинним законодавством спосіб не було поінформоване про те, що можуть існувати перешкоди для вчинення будь-яких дій на земельній ділянці по вул. Озаркевича, 4 «а» у місті Львові. При цьому, суд погоджується із твердженням представника ТзОВ «Розвиток нерухомості» про те, що останнім була дотримана процедура щодо дослідження земельної ділянки по вул. Озаркевича, 4 «а» у м. Львові на предмет наявності обєктів, що можуть перебувати під охороною згідно з вимогами Закону України «Про охорону культурної спадщини». Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України. Згідно з п. 8 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 р. № 318, опрацюванню проектної документації на будівництво, реконструкцію будівель і споруд у межах історичних ареалів повинно передувати розроблення історико - містобудівних обґрунтувань. Відповідно до п.2 Методичних рекомендацій щодо розроблення історико - містобудівних обґрунтувань, затверджених наказом Міністерства культури України 17.02.2012 № 122 Історико - містобудівні обґрунтування розробляються відповідно до пункту 8 Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 № 318. Згідно з п.3 Методичних рекомендацій Історико - містобудівне обґрунтування - це науково-проектна документація, яка визначає наукову концепцію врахування памяток, обєктів культурної спадщини, традиційного характеру середовища як містоформуючих чинників при проектуванні будівель і споруд. Історико - містобудівне обґрунтування повинне визначати принципову можливість будівництва, реконструкції будівель і споруд на відповідній земельній ділянці, а також граничні параметри цих будівель і споруд. Як вбачається з матеріалів справи, на замовлення ТзОВ «Розвиток нерухомості» в 2011 році було розроблене Історико - містобудівне обгрунтування розміщення багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та офісно-оздоровчого центру по вул. Озаркевича, 4 «а» у м. Львові (виготовлене ПП «Архітектурна майстерня «Ренесанс»). Вказане Історико - містобудівне обгрунтування було погоджене та затверджене уповноваженими державними органами з питань охорони культурної спадщини (як центральним та і місцевим), а також іншими державними органами та органами місцевого самоврядування: першим заступником міністра культури (лист № 1228/22/13-11 від 25.06.2011 р.); начальником управління охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації (від 21.06.2011 р.); начальником управління охорони історичного середовища м. Львова п. Онищенко (від 07.06.2011 р.). Як встановлено Судом, станом на 2011 рік центральний та місцевий державні органи з питань охорони культурної спадщини підтвердили факт відсутності на земельній ділянці по вул. Озаркевича, 4 «а» у м. Львові будь-яких обєктів культурної спадщини, що свідчить про відсутність станом на 2013 рік охоронюваного статусу у будівлі стерилізаційної (літ. «А-1», площа 143,5 кв. м.). На думку Суду, вказана обставина також підтверджує висновок про безпідставність тверджень позивачів щодо присвоєння статусу памятки архітектури будівлі стерилізаційної рішенням сесії Львівського облвиконкому № 381 від 05.07.1985 р. При цьому, Суд не приймає до уваги посилання позивачів на факт відмінності адреси обєктів нерухомості (будівлі стерилізаційної) та земельної ділянки, на яких вона розташована. Як вбачається з матеріалів справи, в складі Історико - містобудівного обгрунтування міститься ситуаційна схема земельної ділянки, що відводилася в оренду ТзОВ «Розвиток нерухомості» на якій позначені як будівля стерилізаційної, так і огорожа з брамою, що свідчить про факт знаходження будівель (адреса: вул. Озаркевича, 4) на земельній ділянці (адреса: вул. Озаркевича, 4 «а»). Окрім того, суд вважає недоведеними твердження позивачів щодо руйнування будівлі стерилізаційної (літ. «А-1», площа 143,5 кв. м.) силами ТзОВ «Розвиток нерухомості» (або на замовлення останнього третіми особами). Суд погоджується з твердженнями відповідача - ТзОВ «Розвиток нерухомості» про те, що копії фотографі наданих позивачами не є належними доказами в розумінні ст. 58 ЦПК України, оскільки не дають змоги ідентифікувати місця й часу проведення зйомок, та обєктів зображених на фото. Фотографії належним чином не оформлені, не підписані, не прошиті, тому не можуть бути прийняті до уваги при розгляді справи по суті. Окрім того, позивачами не надано жодних доказів, що підтверджували б вчинення ТзОВ «Розвиток нерухомості» дій, спрямованих на руйнування будівлі стерилізаційної за адресою: м. Львів, вул. Озаркевича, 4 - 4 «а» у місті Львові. Суд не приймає до уваги посилання позивачів на обовязок власника памятки щодо її збереження, передбачений ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Відповідно до ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» власник або уповноважений ним орган, користувач зобовязані утримувати памятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору. Використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень памятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. З огляду на те, що станом на 10 січня 2014 року будівля стерилізаційної не перебувала під правовою охороною як памятка місцевого значення, а дія відповідного наказу відділу охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської ОДА № 13 від 27 листопада 2013 року була зупинена Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2013 року у справі № 813/9646/13-а про забезпечення позову, суд вважає безпідставним твердження представника позивачів про наявність у відповідача-2 відповідних обовязків щодо збереження обєкта, передбачених Законом України «Про охорону культурної спадщини». Окрім того, суд вважає недоведеним посилання позивачів на порушення їхніх прав, свобод або охоронюваних законом інтересів. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. З тексту позовної заяви та доданих доказів не вбачається, які саме права, свободи чи інтереси позивачів були порушені діями (бездіяльністю) відповідачів. Зокрема, позивачі не послались на жодні порушення своїх прав як власників та/або користувачів відповідного нерухомого майна чи земельної ділянки по вул. Озаркевича, 4-4 «а» у м. Львові. Окрім того, позивачами не наведено жодної правової норми чи доказу, на підставі чого вони мають право захищати права, свободи або інтереси інших (третіх) осіб. В обгрунтування позовних вимог, позивачі посилаються на порушення норм ст. 321, 395, 396 ЦК України, які передбачають охорону права власності, та речових прав на чуже майно. При цьому, жодних доказів існування у позивачів як права власності на майно по вул.Озаркевича, 4 4а у м. Львові, так і речових прав (сервітуту) на дане майно, матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: призначення відповідних охоронних заходів щодо пам'яток місцевого значення та їхніх територій у разі виникнення загрози їх руйнування або пошкодження внаслідок дії природних факторів або проведення будь-яких робіт; видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам'яток місцевого значення, припинення робіт на пам'ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них; укладення охоронних договорів на пам'ятки; застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про охорону культурної спадщини» у разі, коли пам'ятці загрожує небезпека пошкодження, руйнування чи знищення, власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, зобов'язані привести цю пам'ятку до належного стану (змінити вид або спосіб її використання, провести роботи з її консервації, реставрації, реабілітації, музеєфікації, ремонту та пристосування). Якщо власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, самостійно не здійснюють заходів, передбачених у частині першій цієї статті, то відповідний орган охорони культурної спадщини може зобов'язати їх здійснити ці заходи, видавши відповідне розпорядження. У разі, коли власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, не в змозі виконати розпорядження органу охорони культурної спадщини щодо охорони пам'ятки, орган охорони культурної спадщини може вжити необхідних заходів самостійно (повністю або частково), профінансувавши їх за рахунок спеціальних коштів на фінансування охорони культурної спадщини. Таким чином, діюче законодавство передбачає спеціальний порядок здійснення заходів щодо охорони памяток, зокрема, покладає відповідний обовязок на спеціально уповноважений державою орган в сфері охорони культурної спадщини відділ охорони культурної спадщини та культурних цінностей Львівської ОДА. При цьому, даний орган наділений правом видачі розпоряджень, які є обовязковими до виконання власником обєкта, взятого під охорону. За таких обставин, обраний позивачами спосіб правового захисту є неналежним та суперечить вимогам Закону України «Про охорону культурної спадщини» а самі позивачі не можуть вважатися особами, право яких порушене. З відповідним позовом до відповідача - ТзОВ «Розвиток нерухомості» (як власника майна) має звертатись орган, спеціально уповноважений державою на здійснення функцій щодо охорони та збереження культурної спадщини. Окрім того, суд вважає безпідставною вимогу позивачів про зобовязання відповідачів відновити старий корпус лічниці до попереднього стану «шляхом проведення реставрації Комплексу споруд (в частині споруди XVIIIст.) за проектом, розробленим спеціалізованим Державним підприємством «Український регіональний спеціалізований науково-розвідувальний інститут «Укрзахідпроектреставрація». Як вбачається зі змісту [PERSON] технічного стану памятки від 08 листопада 2013 року (поданий позивачем) «загальний стан старого корпусу лічниці незадовільний». Як вбачається з Технічних висновків за результатами технічного обстеження одноповерхової будівлі (літ. А-1) по вул. Озаркевича, 4 у м. Львові, складених ліцензованим спеціалістом [PERSON] (що має кваліфікаційний сертифікат експерта) станом на 05 грудня 2013 року, «основні несучі та огороджуючи конструкції, мережі знаходяться в аварійному,ветхому стані та не підлягають ремонту. При проведенні робіт необхідно демонтувати будівлю дотримуючись при цьому вимог техніки безпеки». З огляду на це, суд погоджується з твердженням відповідача - ТзОВ «Розвиток нерухомості» про те, що відновлення будівлі стерилізаційної до попереднього стану, про яке просить позивач, є неможливим з огляду на перебування даного обєкта в аварійному стані ще в 2013 році. Одночасно, діюче законодавство не передбачає можливості зобовязати відповідача - ТзОВ «Розвиток нерухомості» (фактичного власника майна) за власний рахунок провести реставрацію Комплексу споруд (власником яких він є), на підставі Проекту, розробленого спеціалізованим Державним підприємством «Український регіональний спеціалізований науково-розвідувальний інститут «Укрзахідпроектреставрація». Суд також погоджується з позицією відповідача - Курії Львівської Архиєпархії Української Греко-Католицької церкви та вважає безпідставними позовні вимоги, оскільки Курія Львівської архиєпархії Української Греко-Католицької церкви не має відношення до даного спору, не є власником майна про яке йдеться у позовній заяві, та не вчиняла жодних дій на земельній ділянці по вул. Озаркевича, 4 «а» у м. Львові. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed