Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON], яка дії в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 16 листопада 2015 року о 17год. 00хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки ГАЗ-33021 д/н. 08852 ХА, в районі будинку № 56 по вул. Зміївській в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області, здійснив наїзд на [PERSON] та її малолітню дочку [PERSON]. Вказана дорожньо-транспортна пригода явилась наслідком грубого порушення водієм [PERSON] п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України (надалі ПДР України). Порушення [PERSON] зазначених вимог ПДР України виявилось в тім, що він, мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, крім того, маючи обєктивну можливість бачити пішоходів які знаходились на проїжджій частині, не вжив своєчасних дій для зниження швидкості транспортного засобу майже до його зупинки, внаслідок чого здійснив наїзд на пішоходів. Вироком Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2016 року (справа № 635/2998/16-к) [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. У відповідності з вимогами ст. 75 КК України [PERSON] від призначення основного покарання звільнено, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки шість місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди постраждали [PERSON] та її донька [PERSON]. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], згідно з висновками судово-медичної експертизи № 36-ОКБ/16 від 12.02.2016р. та № 61/36-ОЛБ від 02.03.2016р., були заподіяні садина на лобі, травма носу у вигляді закритого перелому кісток з незначним зміщенням, садно в правій поперековій області, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також була заподіяна травма правого верхнього плечового поясу у вигляді закритого перелому середньої третини правої ключиці зі зміщенням відламків під кутом каудально, які відносяться до пошкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоровя. Крім того, під час ДТП, що сталась 16.11.2015р. відповідач [PERSON] допустив наїзд також на малолітню доньку позивача - [PERSON], [INFO]. Згідно з висновками експерта № 271-А/16 від 26 лютого 2016 року малолітній [PERSON] були заподіяні наступні пошкодження - закрита черепно-мозкова травма з клінічними проявами забою головного мозку легкого ступеню, епідуаральний крововилив на рівні лівої лобової частки, садна голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень: синці в області лівого колінного суглоба, лівого стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дані пошкодження могли утворитися в умовах ДТП, при обставинах і в строки, вказані в постанові про призначення експертизи. Між отриманими пошкодженнями та ДТП, яка сталася 16.11.2016р. є причинний звязок, що вбачається з Вироку Харківського районного суду Харківської області від 31.10.2016р. Також, позивач [PERSON] зазначає, що в звязку з ДТП, їй та її дитині було завдано моральну (немайнову) шкоду, оскільки за весь період лікування після ДТП та по теперішній час вони зазнають душевні страждання та переживання з приводу того, що причинені тілесні ушкодження викликали розлад їхнього психічного стану, який проявляється у нервовості, страху перед автомобілями, боязні лікарів. Моральні переживання позивач відчуває в звязку з тим, що донька стала швидко та без поважних причин роздратовуватись, підвищилась нервовість, різко погіршилась память, стала неуважною. На психічний та моральний стан позивача вплинув той факт, що вона місяць знаходилась в гіпсі та не могла вести звичний образ життя бо була майже нерухома, в звязку з цим весь цей час позивач вимушена була звертатись за поміччю до сторонніх людей. Крім того, весь період лікування в стаціонарі донька у віці пять років знаходилась без її опіки та догляду. З цього приводу також страждали та переживали її дочка та її чоловік. [PERSON] вразив той факт, що відповідач по справі, до теперішнього часу не знайшов можливості вибачитись переді ними, спробувати добровільно відшкодувати заподіяну їй матеріальну та моральну шкоду, хоча мав і має для цього можливість. Крім того, відповідач під час розгляду кримінальної справи у судовому засіданні свою вину не визнав та вважає, що провина за вчинення цієї ДТП лежить саме на них, тому такі дії відповідача позивач розцінює як грубий цинізм та спробу уникнути відповідальності, тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та прав її дитини. Відповідач в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, належним чином повідомлявся рекомендованою кореспонденцією про час, день та місце слухання справи (а.с.42, 60). Позивач в судове засідання не зявилася, але надала заяву, згідно якої просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, справу слухати за її відсутністю та в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечувала проти розгляду справи при заочному розгляді (а.с.58). Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. 16 листопада 2015 року о 17год. 00хв. [PERSON], керуючи автомобілем марки ГАЗ-33021 д/н. 08852 ХА, в районі будинку № 56 по вул. Зміївській в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області, здійснив наїзд на [PERSON] та її малолітню дочку [PERSON]. Вказана дорожньо-транспортна пригода явилась наслідком грубого порушення водієм [PERSON] п.п. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України (надалі ПДР України). Порушення [PERSON] зазначених вимог ПДР України виявилось в тім, що він, мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, крім того, маючи обєктивну можливість бачити пішоходів які знаходились на проїжджій частині, не вжив своєчасних дій для зниження швидкості транспортного засобу майже до його зупинки, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, яка передбачає загальні підстави відповідальності за завдання шкоди, субєктивною умовою цивільно-правової відповідальності є вина. Вироком Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2016 року (справа № 635/2998/16-к) [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. У відповідності з вимогами ст. 75 КК України [PERSON] від призначення основного покарання звільнено, якщо він протягом іспитового строку тривалістю два роки шість місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки. Вирок суду набрав законної сили. (а.с.8-9). Дані обставини не потребують доказуванню у відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, оскільки встановлені Вироком Харківського районого суду Харківської області від 31 жовтня 2016 року, справа № 635/2998/16-к. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди постраждали [PERSON] та її донька [PERSON]. Також, внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON], згідно з висновками судово-медичної експертизи № 36-ОКБ/16 від 12.02.2016р. та № 61/36-ОЛБ від 02.03.2016р., були заподіяні садина на лобі, травма носу у вигляді закритого перелому кісток з незначним зміщенням, садно в правій поперековій області, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також була заподіяна травма правого верхнього плечового поясу у вигляді закритого перелому середньої третини правої ключиці зі зміщенням відламків під кутом каудально, які відносяться до пошкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоровя. Згідно висновку судової авто технічної експертизи № 179/16 від 25.02.2016р. порушення п. 12.3 ПДР відповідачем знаходяться в прямому причинному звязку з подією та наслідками вказаної ДТП. Після ДТП, що сталась 16.11.2015р., позивача було доставлено до Харківської міської клінічної лікарні де була оглянута лікарем травматологом. Згідно консультативному висновку № 3328 [PERSON] було встановлено відповідний діагноз, стаціонарне лікування не проводилось та рекомендовано нагляд у хірурга за місцем проживання. Як вбачається з виписки із медичної карти від 29.08.2016р., наданої КЗОЗ Мерефянська центральна лікарня в період з 17.11.2015р по 17.12.2015р. позивачу було проведено амбулаторне лікування - фіксація перелому гіпсовою повязкою. В подальшому було рекомендовано розробка рухів, масаж, лікувальна фізкультура. Після проведеного лікування позивач була виписана до праці лише 16.01.2016р., що також підтверджується листками непрацездатності серія АГР № 287998, серія АГР № 002733 (а.с.25, 26). Крім того, під час ДТП, що сталась 16.11.2015р. відповідач [PERSON] допустив наїзд також на малолітню доньку позивача - [PERSON], [INFO]. Згідно з висновками експерта № 271-А/16 від 26 лютого 2016 року малолітній [PERSON] були заподіяні наступні пошкодження - закрита черепно-мозкова травма з клінічними проявами забою головного мозку легкого ступеню, епідуаральний крововилив на рівні лівої лобової частки, садна голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень: синці в області лівого колінного суглоба, лівого стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Дані пошкодження могли утворитися в умовах ДТП, при обставинах і в строки, вказані в постанові про призначення експертизи. Між отриманими пошкодженнями та ДТП, яка сталася 16.11.2016р. є причинний звязок, що вбачається з Вироку Харківського районного суду Харківської області від 31.10.2016р. Після ДТП малолітня [PERSON], [INFO], в ургентному порядку була направлена до Харківської лікарні швидкої і невідкладної медичної допомоги ім. проф. [PERSON], встановлено діагноз: закрита черепно-мозгова травма (надалі ЗЧМТ), забій головного мозку легкого степеню, крововилив на рівні лівої лобної долі. Лінійний перелом своду черепу зліва клінічний. Забиття мяких тканин та інше. В звязку з спричиненими їй тілесними ушкодженнями в період з 16.11.2015р. по 20.11.2015р. дитина знаходилась на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Харківської лікарні швидкої і невідкладної медичної допомоги ім. проф. [PERSON] (згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 33320 року та довідки Амбулаторної практики сімейного типу смт. Безлюдівка від 16.08.2016р. № 11) їй мені було надано курс інтенсивної терапії (а.с.17, 22). В період лікування дочка позивача отримала наступні медичні препарати: реосорбилакт 200,0 (2 флакони), альфа-лизин-есцинат (1 ампула), цераксон 500 (2 ампули), етамзилат (3 ампули), викасол (3 ампули), ліра 500 (4 ампули), тропісестрон (1 ампула), NаСL 0,9% 100,0 (6 флаконів), NаСL 0,9% 200,0 ( 1 флакон), цеболім (2 флакона), нейровітан в драже (1 упаковка), мукалтін ( 1 упаковка), тиатриазолін (2 ампули), нейроксон в таблетках (1 упаковка). Дане лікування було здійснено за власний кошт позивача, що підтверджується довідкою № 39/64 від 27.07.2016р. та переліком лікарських препаратів, що надані ХМКЛШНМД ім. проф. [PERSON] і його вартість становила 1244,52грн., що підтверджується розрахунком вартості лікування (а.с.21). Після виписки дитину було направлено для проходження амбулаторного лікування у лікаря невропатолога за місцем проживання, де вона знаходиться на обліку до теперішнього часу, що вбачається з Консультативного висновку спеціаліста ОДКЛ № 1 консультативної поліклініки від 09.06.2016р. (а.с.10-11). Під час огляду було донці позивача було зроблено дослідження ЕЕГ, РЕГ, Ехо-ЕГ, вартість якого згідно рахунку-візиту № 160609/4ц 1с Л-731 від 09.06.2016р. становить 280,00грн. Також з цієї довідки вбачається, що в подальшому дитині необхідне амбулаторне лікування та призначені наступні ліки: кваніл - приймати протягом місяця, тенотен - приймати протягом місяця, вартість ліків становить 683,32грн., що підтверджує розрахунок вартості лікування та копії фіскальних чеків. Загальна вартість лікування склала 2207,84грн. (а.с.12-15, 16). Також, відповідно до ст. 23, 1167 ЦК України, позивач та її донька мають право на відшкодування завданої моральної шкоди в наслідок завдання їм тілесних ушкоджень, оскільки це потягло за собою фізичні та психічні страждання постраждалої особи на протязі довгого часу. Крім того, це призвело до порушення нормальних життєвих звязків позивача. За весь період лікування після ДТП та по теперішній час вони зазнають душевні страждання та переживання з приводу того, що причинені тілесні ушкодження викликали розлад їхнього психічного стану, який проявляється у нервовості, страху перед автомобілями, боязні лікарів. Моральні переживання позивач відчуває в звязку з тим, що донька стала швидко та без поважних причин роздратовуватись, підвищилась нервовість, різко погіршилась память, стала неуважною. На психічний та моральний стан позивача вплинув той факт, що вона місяць знаходилась в гіпсі та не могла вести звичний образ життя бо була майже нерухома, в звязку з цим весь цей час позивач вимушена була звертатись за поміччю до сторонніх людей. Крім того, весь період лікування в стаціонарі донька у віці пять років знаходилась без опіки та догляду позивача. З цього приводу також страждала та переживала родина позивача. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. У відповідності до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 вищезазначеної статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Цивільним кодексом України, зокрема, ст. 275 передбачені способи захисту особистих немайнових прав. Так, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України. Згідно до ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Суд, вважає доведеними позовні вимоги позивача в повному обсязі, що було підтверджено зібраними доказами та враховуючи обставини справи, душевні страждання, які Позивач та її донька зазнали у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї з боку відповідача, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає, що позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у дешевих стражданнях позивача та її дитини, яку суд оцінює в розмірі 10000,00грн., тобто по 5000,00рн. на кожну особу, та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та її дитини. Також, у відповідності до ст. 79 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на надання правової допомоги у сумі 1500,00грн., які підтверджуються квитанцією б/н. від 08.12.2016р. (а.с.7). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 640грн. за задоволення позовних вимог майнового характеру та 640,00грн. за задоволення вимог немайнового характеру, а всього 128000грн.

Outcome: approved