Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

[PERSON] у позові проти [PERSON] просить стягнути з відповідача 67175 грн. 23 коп. курсової різниці та 3% річних, що зумовлено різким зростанням курсу долара США, оскільки саме в цій валюті відповідачу надавалася позика за розпискою від 22.02.2011. Рішенням суду від 29.04.2014 на користь позивач стягнуто 43806 грн. 40 коп., однак на момент подачі позову ця сума відповідно до курсу валют НБУ внаслідок інфляційних процесів збільшилася на 65581 грн. 60 коп. Позивач у письмовій заяві до суду свої вимоги підтримав, просив справу розглядати без своєї участі. Відповідач також просила розглянути справу без її участі. Надала письмові заперечення в яких вказує на безпідставність визначення курсу валют станом на 19.02.2015, зазначила, що отримання відсотків від курсової різниці не передбачене чинним законодавством. Зазначила, що стягненню підлягає лише індекс інфляції. Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини. Заочним рішенням цього суду від 29.04.2014 стягнуто з відповідача на користь [PERSON] 43806 грн. 40 коп. боргу за розпискою від 22.02.2011, 3% річних в сумі 3942 грн. 57 коп., 240 грн. за публікацію оголошення у пресі та 477 грн. 48 коп. судового збору, а всього 48466 грн. 45 коп (а.с. 15). Наведеним рішенням встановлено, що позивач надав [PERSON] 22.02.2011 позику в сумі 4000 доларів США. В силу ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини. Згідно із ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З моменту винесення судового рішення до подачі позову, курс долара США істотно змінився (10,95 грн. проти 27,35 за 1 долар США) внаслідок девальвації національної валюти та інфляційних процесів. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому ці положення не обмежує кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання ухваленням рішення. В цих випадках діє загальне правило про припинення зобов'язання проведенням належного виконання. Така правова позиція викладена в ухвалі ВССУ від 22.04.2015 №6-6244св15. Поряд з цим, якщо відповідач добровільно не виконує судове рішення, ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено заходи примусового його виконання, а не стягнення курсової різниці. Виконавче провадження про стягнення з [PERSON] коштів за рішенням суду від 29.04.2014 розпочато 23.01.2015 (а.с. 9). За твердженнями позивача жодних коштів на даний час не повернуто. Відповідач доказів протилежного не надала. А тому суд вважає, що внаслідок тривалого неповернення спірних коштів, позивач поніс збитки, що виражаються саме в інфляційних втратах, що також знайшло своє вираження в значній зміні курсу національної валюти та на що звертає увагу відповідач у свої запереченнях. Індекс інфляції з травня 2014 по березень 2015 року за даними державної служби статистики становить 141,145% (сума індексів інфляції за кожен місяць). Ця обставина є загальновідомим фактом, а тому додаткового доказування не потребує. Таким чином, розмір інфляційних втрат становить 18024 грн. 14 коп. (43806,40*1,41145-43806,40). Для розрахунку 3% річних суд бере до уваги розрахунок днів наданий позивачем, але застосовує його до суми основного боргу. Отже розмір 3% річних становить 1054 грн. 95 коп. (43806,40/100*3/365*296). Ураховуючи факт невиконання [PERSON] зобов'язань перед [PERSON], що не припинилися і після прийняття судового рішення, зростання індексу інфляції, часткове визнання позову відповідачем у запереченнях,

Outcome: partial