Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що 08.10.1994 року між сторонами було укладено шлюб. За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано 11/20 частин будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], право власності на який було зареєстровано за відповідачем. Також за спільні кошти сторонами було збудовано мансарду та збільшено площу добудови до частини будинку, право власності на даний час за жодною зі сторін не зареєстровано. Позивач просить поділити спільне з відповідачем майно, визнавши за нею право власності на 11/20 частину житлового будинку та на будівельні матеріали, використані для побудови мансарди та збільшення площі прибудови за адресою: [ADDRESS], а відповідачу виділити грошову компенсацію за належну йому частку в спільному сумісному майні вартістю 226 864,00 грн., з яких 140 259,50 за відповідну частину житлового будинку та 86 604,50 грн. - вартість будівельних матеріалів. Позивачем, до початку судового засідання, до суду було направлено письмову заяву, в якій проханням проводити розгляд справи без присутності позивача. На позовних вимогах наполягала та не заперечували проти ухвалення рішення суду без її присутності. Представник відповідача, за довіреністю [PERSON], до початку судового засідання подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без її присутності, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши письмові матеріали справи, суд, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 4 ст. 71 Сімейного кодексу України передбачено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. В ході розгляду справи встановлено, що 08 жовтня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації громадянського стану Черкаського міськвиконкому було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 1869. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 30.08.2005 року було придбано 11/20 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Право власності було на вказану частину будинку було зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8211289 від 01.09.2005 року. Інвентаризаційна вартість вказаної частини житлового будинку, відповідно до технічного паспорта виготовленого КП «ЧООБТІ», складає 280519 грн., в тому числі мансарда вартістю 82539 грн. та житлова прибудова літ. «а»- 90670 грн. Також, за час спільного проживання,сторонами за спільні кошти було добудовано до 11/20 частини будинку - житлову мансарду літ. «м/с» на плані та збільшено площу прибудови літ. «а» на плані. В зв'язку тим, що на момент розгляду даної справи судом, права влаcності на самочинно побудовану мансарду та самочинно переплановану добудову у відповідному порядку не зареєстровано, сторони являються власниками будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі створення вказаного майна. Частиною 3 ст. 331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За таких обставин, відшкодуванню підлягає ? частина вартості будівельних матеріалів та обладнання, які були використані для побудови мансардного поверху літ. «м/с» та для розширення прибудови літ. «а», що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно даних технічного паспорта інвентаризаційна вартість приміщення літ. «м/с» складає 82 539,00 грн., інвентаризаційна вартість прибудови літ. «а» складає 90 670,00 грн. Отже, вартість ? частини вказаних самочинно побудованих приміщень в грошовому еквіваленті складає 86 640,50 грн. Земельна ділянка площею 293,0 кв.м. по [ADDRESS] м. Черкаси зареєстрована за [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ № 615506 від 16.10.2007 року, який виданий на підставі рішення сесії Черкаської міської ради від 05.07.2007 року № 2-701 п. 1.12.Отже земельна ділянка, на якій знаходиться спірна частина житлового будинку та будівельні матеріали не є спільним сумісним майном подружжя, та не підлягає поділу під час розгляду даної цивільної справи, оскільки відповідно до норми статті 57 Сімейного кодексу України та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки вказана земельна ділянка є особистою приватною власністю [PERSON]. Крім того, суд розглядає цивільну справу в лише межах заявлених позивачем вимог, а вимога про поділ земельної ділянки позивачем не заявлялася. Статтею 368 ЦК України, передбачено, що спільна власність двох осіб без визначення часток кожного з них у праві спільної власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своє інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 2 ст. 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України, фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Аналізуючи наведене, суд доходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог. Спірне майно є спільним майном подружжя. На корсить відповідача, за його згодою, підялгає стягненню грошова компенсація за належну йому частину майна у праві спільної сумісної валсності подружжя в сумі 140259,50 грн. (вартість спірного майна згідно з техпаспортом 280519 грн., в тому числі і вартість незаконних будівель в сумі 86 640,50 грн.). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем, а також на користь держави недоплачена сума судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved