Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд, в якому просить стягувати з відповідача, з яким перебуває у шлюбі, аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що шлюб між нею і відповідачем не розірвано, однак вони проживають окремо, чоловік кошти на утримання доньки надає в недостатньому розмірі, витрати на забезпечення доньки вона несе самостійно, а дитина вимагає матеріальних витрат на продукти харчування, вітаміни, лікування, при потребі застосування медикаментів. Крім цього, зазначила, що до декретної відпустки вона працювала касиром в медичному центрі «Інтерсоно», відповідно була матеріально забезпечена, але, перебуваючи в декреті, змушена здійснювати постійний належний догляд за дитиною спільною дитиною та сином [PERSON], [INFO], якого виховує як одинока матір, тому вважає, що вважає, що відповідач повинен надавати їй матеріальне утримання. Відповідач є працездатним, хоча офіційно не працевлаштований, проте систематично з метою заробітку їздить за кордон, а відтак має дохід, тому він взмозі сплачувати аліменти у заявлених розмірах. В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Додатково пояснила, що проживає з батьками, донькою та старшим сином, чоловік з січня 2016 року проживає окремо від сімї, з травня 2016 року по грудень 2016 року надавав їй по 500 грн. на утримання доньки, купував постіль, одяг. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що він не заперечує сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 600 грн. щомісячно, а проти надання утримання дружині заперечив, оскільки вважає, що його важкий матеріальний стан не дозволяє надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, а вона сама є працездатною. При цьому зазначив, що він офіційно не працевлаштований і більше 6 місяців не виїжджає за кордон на заробітки. Квартиру в смт.Луків Турійського району Волинської області він в найм не здає, як стверджує позивач, а проживає в ній сам. Його стан здоровя незадовільний, він має ряд хронічних захворювань, періодично проходить лікування, на що потрібні кошти. Також він ззмушений допомагати матері, яка є інвалідом ІІІ групи. Відмітив, що часто дає гроші дружині на утримання доньки, по можливості купує продукти, спроможний сплачувати аліменти на утримання у вказаному розмірі щомісячно, оскільки це відповідатиме його матеріальному стану і з огляду на те, що утримувати дітей зобовязані обоє батьків. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2015 року і від спільного подружнього життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], котра проживає разом з матірю, а батько проживає окремо від сімї з січня 2016 року. Також встановлено, що позивач працює касиром в медичному центрі «Інтерсоно», на даний час перебуває в декретній відпустці, отримує державну допомогу при народженні дитини і до досягнення дитиною трьох річного віку, інших доходів не має, а відповідач [PERSON] є працездатним, інвалідом не визнаний, офіційно не працевлаштований, на обліку безробітних в центрі зайнятості не перебуває. На підтвердження доводів позивача про великий розмір доходу позивача нею не надано в порядку ст.ст.10, 60 ЦПК України належних і допустимих доказів, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як встановлено, позивач проживає в одній квартирі зі своїми батьками, має на утриманні також малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6), який проживає разом з матірю і вона утримує його як одинока мати. Відповідач забезпечений житлом, проживає сам в квартирі на вул.Незалежності 14/4 в смт.Луків Турійського району Волинської області, має ряд хронічних захворювань, у звязку з чим проходить лікування. Крім цього, його матір інвалід ІІІ групи, проте жодних належних і обєктивних доказів на підтвердження його доводів, що він матеріально допомагає матері суду на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано. Згідно консультації педіатра в доньки сторін [PERSON] встановлено дисбактеріоз кишківника ІІ ст. і пелюшковий дерматит, у звязку з чим рекомендовано раціональне вигодовування і часті гігієнічні процедури (а.с. 11). Як встановлено, між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення їхньої дитини та дружини відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами ч.ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.183 СК України, частказаробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). Згідно зі ст.ст. 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини. Як достовірно встановлено судом, відповідач не працевлаштований, проте працездатний, а тому, за наведених обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій формі. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial