Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Адвокат Литвинова Г.В. в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що відповідачка по справі виїхала з будинку в 2013 році, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і будинком не цікавиться. Зазначила, що реєстрація відповідача у спірному будинку створює перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном, у зв`язку з чим просила позбавити відповідача права користування житловим будинком. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, відзив на позов не надала. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. З копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно довідки Катеринівського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] фактично за вказаною адресою не проживає з 2013 року (а.с.11). Відповідачка у вказаному будинку не проживає, починаючи з 22.04.2013 року що підтверджується актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 26.08.2019 року (а.с.12). За відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях316,317,319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналогічні висновки викладені в правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-709 цс16. Враховуючи зазначене, оскільки відповідачка не є власником будинку за адресою: [ADDRESS] , участі в оплаті комунальних платежів не приймає, самостійний дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою не здійснює, що порушує права власника житла, оскільки вона зобов`язана нести додатковий тягар зі сплати нарахованих комунальних платежів, а доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Outcome: approved