Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області в якому просять визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частині земельної ділянки площею 0.0770 га, яка розташована за адресою м.Олександрія, вул.. Луначарського, 17 та по ? частині земельної ділянки площею 783 кв. м., що належали померлим на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 15.01.1996 року Олександрійською міською радою народних депутатів на праві спільної сумісної власності. Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 червня 1999 року помер їхній батько [PERSON], 31 липня 2008 року , померла їхня мати [PERSON]. Після сметрі батьків відкрилась спадщина на належні їм на праві спільної сумісної власності земельні ділянки. Вони, позивачі, являються єдиними спадкоємцями першої черги за законом, які у встановленому законом порядку прийняли спадщину.Звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на вказані земельні ділянки , отримали відмову з тих підстав, що частки в спільній сумісній власності батьків за життя не були виділені. Тому за захистом своїх прав вимушені звернутись до суду. Позивачі в судове засідання не з»явились, надіслали заяви з проханням розглядути справу без їхньої участі. Представник Олександрійської міської ради в судове засідання не з»явився, надіслав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши подані позивачами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити , виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 червня 1999 року помер [PERSON]. 31 липня 2008 року померла [PERSON]. Позивачі у справі являються синами померлих та спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на неї. Відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] та [PERSON] належали 43/50 частини від загальної площі 1806 кв.м. земельної ділянки площею 0.1553 га, яка розташована на території Олександрійської міської ради, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства (а.с. 18). З витягів технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки вбачається, що з загальної площі земельної ділянки згідно державного акту [PERSON] та [PERSON] було виділено 0.0770 га землі для ведення особистого селянського господарства та 783 кв. м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 25, 26). Нотаріус Олексанрійської міської державної нотаріальної контори № 1 листом від 20.02.2012 року № 252/02-31 відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на спірну земельну ділянку з тих підстав, що вона є спільною сумісною власністю померлих [PERSON] та [PERSON] та рекомендував звернутись до суду з питанням виділу частки їз майна. Згідно\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Як вбачається із матеріалів справи спадкодавцями не були визначені частки кожного зі співвласників спірної земельної ділянки. Тому вона належала їм на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1ст.368 ЦК України). Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~статтею 364 цього Кодексу\~(ст. 370 ЦК України). Відповідно до роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (абзаци 5,6 ,7 пункту 3.4. листа) у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Визначення судами часток подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно за померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК, статтей 27-31 ЦПК, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв»язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Враховуючи, що позивачі у позасудовому порядку позбавлені можливості захистити свої спадкові права, суд вважає можливим визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті батьків право власності по 1\\2 частині земельної ділянки, яка належала спадкодавцям за життя на праві спільної сумісної власності. Враховуючи, що спір виник не з вини відповідача, судові витрати по справі суд залишає по фактично понесеним.

Outcome: approved