Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2018 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі - продажу посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області [PERSON] він є власником будинку № 6 по вул. Соборній у м. Пирятин Полтавської області. Окрім позивача у даному будинку також зареєстровані його доньки: [PERSON], [PERSON] та онук [PERSON]. [PERSON] з березня 2017 року у будинку позивача не проживає. Заходи досудового врегулювання спору не проводилися, оскільки фактичне місце перебування останньої позивачу невідоме. Через реєстрацію відповідача у будинку позивача, у останнього виникають незручності у користуванні майном, зокрема по сплаті комунальних послуг та отримання субсидії, тому він просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом, а саме будинком № 6 по вул. Соборній у м. Пирятин Полтавської області. Позивач [PERSON] до суду не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги викладені у позові підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON]\~в судове\~засідання не\~з'явилася,\~про час\~та місце\~слухання справи\~повідомлена належним\~чином,\~про що\~свідчить оголошення опубліковане на веб-сайті Судової влади України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 223,\~280\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 24 січня 2019 року згідно зі ст.\~281\~ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне. Статтями 12, 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії договору купівлі продажу від 03 квітня 2001 року посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області [PERSON] [PERSON] є власником будинку № 6 по вул. Соборній у м. Пирятин Полтавської області.( а.с.9) У вказаному будинку крім позивача також зареєстровані його доньки [PERSON], [PERSON] та онук [PERSON], про що свідчить довідка про склад сімї № 18415 видана 07.11.2018 центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Пирятинської міської ради.( а.с.10) [PERSON] із березня 2017 року у даному будинку не проживає, звязки з батьком не підтримує, про що свідчить довідка квартального комітету виконавчого комітету Пирятинської міської ради № 524 від 07.11.2018. ( а.с.11) Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника (інших осіб, які отримали право\~користування житлом з його згоди)\~у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири (інших осіб) на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Таким чином, оскільки відповідач понад 1 рік не проживає у будинку, що належить позивачу, а її реєстрація у ньому заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися його житлом, позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом підлягає задоволенню, оскільки її реєстрація в належному [PERSON] будинку порушує його право на користування та розпорядження власністю.

Outcome: approved