Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON] мотивував вимоги тим, що з 27.02.2012 року до 02.02.2015 року перебував у вимушеному прогулі і за цей період з відповідача стягнуті кошти за вимушений прогул. Після поновлення на роботі за рішенням суду він звернувся до УПФ України в м. Вінниці з заявою про перерахунок пенсії за період вимушеного прогулу, проте управління відмовило в перерахунку, оскільки інформація щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не відображена в «Звіті про суми нарахованої заробітної плати, доходу», який подається відповідачем як страхувальником. Відповідач відмовився зазначити у звітності середній заробіток за час вимушеного прогулу, оскільки ці уми були списані органами казначейської служби на підставі рішень судів. УПФ України у Вінницькій області на адресу БУВР річки Південний Буг 17.06.2015 року направлено лист про невідображення у звітності середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.02.2012 року до 02.02.2015 року та отримано відповідь, що до звіту кошти не включаються, оскільки позивач отримав компенсацію і сума була списана з казначейського рахунку. Позивач вважає таку відмову безпідставною і такою, що порушує право на перерахунок пенсії, тому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про збір та облік Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року і з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 129) просив зобов`язати БУВР річки Південний Буг сплатити Єдиний соціальний внесок за період вимушеного прогулу з 27.02.2012 року по 02.02.2015 року з сум середньої зарплати за вимушений прогул, виплаченої згідно рішень судів; зобов`язати БУВР річки Південний Буг подати звітність згідно додатку 4 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та відобразити середню зарплату за час вимушеного прогулу щомісячно за весь період з 27.02.2012 року до 02.02.2015 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, подав письмові заперечення (а.с. 35). В судове засідання 18.01.2016 року не з`явився і просив розглядати справу у його відсутність. Представник третьої особи управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці [PERSON] з приводу вирішення спору покладалась на думку суду, проте зазначила, що відповідач може подати такий звіт лише після сплати ЄСВ. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що відповідно до рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області від 12.06.2012 року (а.с. 39-41) визнано незаконним і скасовано наказ начальника БУВР річки Південний Буг № 47-К від 27.02.2012 року та поновлено [PERSON] на посаді заступника начальник з загальних питань та розвитку басейну Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг, стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13\~414,88 грн., а також 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 21.01.2015 року (а.с. 49-45) встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12.06.2012 року шляхом поновлення [PERSON] на посаді начальника з питань водних ресурсів Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг. Рішення та ухвала суду виконані 26.01.2015 року і [PERSON] поновлений на посаді заступника начальника (з питань водних ресурсів) БУВР Південного Бугу з 28.01.2015 року (а.с. 4). На підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області від 12.06.2012 року стягнуто з БУВР на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 13\~414,88 грн. та 2000 грн. у відшкодування моральної шкоди (а.с. 39-41). На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 95\~727,81 грн. та 4\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди (а.с. 49-51). На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 8.12.2014 року стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 48\~664,40 грн. та 1\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди (а.с. 54-55). На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 8339,04 грн. та 500 грн. у відшкодування моральної шкоди без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів (а.с. 58-59). Рішення судів про стягнення середнього заробітку фактично виконані шляхом списання коштів з казначейського рахунку (а.с. 89, 90-96). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що оскільки відповідач безпідставно не нарахував та не відобразив у звіті суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не відобразив середню зарплату за час вимушеного прогулу за період з 27.02.2012 року по 02.02.2015 року, УПФ в м. Вінниці позбавлене можливості зробити перерахунок його пенсії за період з 27.02.2012 року по 12.06.2012 року. Так, Басейнове управління водних ресурсів річки Південний Буг є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону передбачено, що платниками єдиного внеску є підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Згідно п. 1, п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску визначений розділом ІІІ Закону, а в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (ст. 8 Закону). Контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 2 ч. 2 ст. 12 Закону). Крім того, відповідно до ст. 13 Закону органи доходів і зборів мають право проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а також від фізичних осіб - підприємців усунення виявлених порушень законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску; стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску; порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску; у разі виявлення фактів порушення порядку нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску звертатися в установленому законом порядку до відповідних правоохоронних органів. Крім того, відповідно до ст. 14 Закону органи доходів і зборів зобов'язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 12-1 Закону на органи Пенсійного фонду покладено функції по контролю за достовірністю відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Також повноваження органів Пенсійного фонду визначені ст.ст. 14-1, 23 Закону. В судовому засіданні було встановлено, що відносно [PERSON] за період з 27.02.2012 року по 02.02.2015 року відповідачем - БУВР річки Південний Буг не були надані у звітності відомості про суми середнього заробітку (доходу), який був сплачений на підставі рішення Апеляційного суду Вінницької області та ряду рішень Вінницького міського суду Вінницької області Заперечуючи щодо вимог позивача відповідач зазначив, що посада заступника начальника з загальних питань та розвитку басейну Басейнового управління водних ресурсів річки Південний Буг, на яку було поновлено позивача, була відсутня, тому був змінений спосіб і порядок виконання рішення суду і [PERSON] поновлено на посаді начальника з питань водних ресурсів БУВР річки Південний Буг. Оскільки кошти були виплачені [PERSON] шляхом безспірного списання з казначейського рахунку, єдиний соціальний внесок сплачений не був, крім того, за цей період на посаді заступника начальника з питань водних ресурсів працював [PERSON] і з його заробітної плати сплачено єдиний соціальний внесок, що відображено у звіті (а.с. 12, 123). Разом з тим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 13-1 Закону Пенсійний фонд та його територіальні органи мають право, зокрема, у разі виявлення за результатами перевірки поданих страхувальником недостовірних відомостей про застрахованих осіб видавати приписи щодо усунення цих порушень. Рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами (ст. 25 Закону). Крім того, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату, яка є виконавчим документом. Проте, в судовому засіданні ні позивачем ні відповідачем не було доведено, що [PERSON] звертався до уповноважених органів з приводу проведення перевірки достовірності відомостей про нього як про застраховану особу, а органом доходів із зборів було проведено перевірку у БУВР річки Південний Буг щодо дотримання вимог законодавства про збір та облік єдиного внеску. Також не було доведено, що відносно відповідача виносився припис на усунення цих порушень. Суд враховує, що відповідно до ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в разі ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків ці страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Також суд приймає до уваги, що за рішеннями судів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу: в сумі 13\~414,88 грн. (а.с. 41), про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 95\~727,81 грн. (а.с. 51), в сумі 48\~644,40 грн. (а.с. 55), в сумі 8\~339,04 грн. (а.с. 59), позивачу були виплачені кошти в повному об`ємі шляхом безспірного списання з казначейського рахунку, без утримання податку та інших обов`язкових платежів. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає до стягнення, без утримання податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, позивач фактично отримав більші суми, ніж ті, що підлягали до виплати із відрахуванням обов`язкових платежів, тому зобов`язання відповідача сплатити єдиний соціальний внесок із виплачених позивачу сум, призведе до подвійної грошового стягнення. Роботодавець та працівник не позбавлені можливості укласти угоду (письмову чи усну) про внесення працівником внеску, нарахованого з виплаченої йому за рішенням суду суми, до каси працедавця (з наступним перерахуванням страхувальником цієї суми до органу доходів і зборів). Таким чином, суд вважає, що позивачем обраний невірний спосіб захисту прав, тому його позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок позивача.

Outcome: dismissed