Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

[PERSON] пред'явила позовну заяву до [PERSON] в якій просить суд: припинити право відповідача на користування квартирою [ADDRESS] та скасувати його реєстрацію за вищевказаною адресою. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 07 квітня 2000 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири згідно з яким відповідач продав їй квартиру [ADDRESS]. Договір було посвідчено приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] та зареєстрований в КП ДМБТІ 01.03.2001 року. Згідно з п. 5 договору купівлі-продажу відповідач зобов'язався повністю звільнити відчужувану квартиру та знятися з реєстраційного обліку до 07 травня 2000 року. Відповідач дійсно вивіз свої речі, майно, тобто залишив пусту квартиру. При цьому з квітня 2000 року він у спірній квартирі не проживає та до неї на з'являвся. У зв'язку з цим, вона вважала, що відповідач також і знявся з реєстрації. Однак, вона вирішила прописатися у квартирі та дізналася, що відповідач не виконав свого обов'язку та не виписався із квартири. У ГУ ДМС України в Дніпропетровській області їй було відмовлено у скасуванні реєстрації відповідача та порекомендовано звернутися до суду. [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила пред'явлений позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи повідомлявся належним чином про місце та час розгляду справи але в судове засідання не з'явився, про причини неявки не сповістив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. 07 квітня 2000 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]Правда» в м. Дніпропетровську, згідно з умовами якого відповідач продав, а позивач купила вищевказану квартиру. Пунктом п. 5 договору купівлі продажу сторони погодили, що продавець повністю звільняє відчужувану ним квартиру для вільного і безперешкодного користування нею покупцем та виписується у строк до 07 травня 2000 року. Відповідач вищевказаного обов'язку у повному обсязі не виконав, а саме, фактично у визначений договором строк він звільнив спірну квартиру, однак, з реєстрації за вказаною адресою не знявся, що підтверджується довідкою житлової організації про кількість зареєстрованих у спірній квартирі осіб. При цьому, той факт, що відповідач у зазначеній квартирі не мешкає підтверджується актом від 11.07.2014 року складеним мешканцями будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України. Статтею 321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи бути обмеженим у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В судовому засіданні встановлено, що відповідач будучи зареєстрованим, фактично не проживає за адресою: [ADDRESS], з квітня 2000 року. Фактично не проживаючи за зазначеною адресою відповідач, не будучи членом сім'ї позивача, створює йому умови, за яких вона змушена сплачувати комунальні послуги у збільшеному розмірі, що ускладнює її матеріальне становище. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місяця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: partial