Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] та Управління Державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Одеській області про визнання недійсними: - довіреності, з моменту її укладання, від 19 березня 2014 року на автомобіль марки Nissan Qashqai, 2008 року випуску, шасі і кузов № [NUMBER], легковий універсал, повна маса 1800, маса без навантаження 1300, об'єм двигуна 1997, тип пального - бензин, колір - білий, реєстраційний номер [NUMBER] видану на ім'я [PERSON], - правочину купівлі-продажу автомобілю марки Nissan Qashqai, 2008 року випуску, шасі і кузов № [NUMBER], легковий універсал, повна маса 1800, маса без навантаження 1300, об'єм двигуна 1997, тип пального - бензин, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER], укладеного 21 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 050530 виданої ТОВ «Олівія-Юг», - свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки Nissan Qashqai, 2008 року випуску, шасі і кузов № [NUMBER], легковий універсал, повна маса 1800, маса без навантаження -1300, об'єм двигуна 1997, тип пального-бензин, колір- білий, державний номерний знак [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON]; а також про зобов'язання УДАІ ГУМВС України в Одеській області зняти з державної реєстрації зареєстрований на ім'я [PERSON] автомобіль марки Nissan Qashqai, 2008 року випуску, шасі і кузов № [NUMBER], легковий універсал, повна маса 1800, маса без навантаження -1300, об'єм двигуна 1997, тип пального-бензин, колір білий, державний номерний знак [NUMBER], визнання права власності на автомобіль за [PERSON], та зобов'язання УДАІ ГУМВС України в Одеській області зареєструвати вказаний автомобіль за позивачкою. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала на те, що їй на праві власності належав автомобіль марки Nissan Qashqai 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 22 лютого 2014 року приблизно о 22.30 год. їй зателефонувала мати, [PERSON], та попросила підігнати автомобіль до Шевченківського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, який знаходиться на вул.Канатній в м.Одесі. Приблизно о 23.30 год. вона під'їхала на автомобілі до Шевченківського РВ. До неї вийшов, раніше не знайомий, як вона пізніше дізналася, [PERSON] та сказав, що її мати [PERSON] зараз знаходиться у міліції і що вона винна йому 45000 доларів США, тому повинна віддати автомобіль, ключі та технічний паспорт на машину в якості завдатку, на що вона вимагала спочатку побачити матір. [PERSON] провів її до відділу міліції, про що є запис в реєстраційній книзі. Вона зустрілась з мамою і та повідомила, що [PERSON] її побив, насильно привіз до відділу міліції та звинувачує у вбивстві та шахрайстві, тому треба виконати все, що він вимагає, щоб її випустили з міліції. Побачивши стан мами, яка плакала, була налякана, позивачка, знаходячись у стані сильного душевного хвилювання та психічного тиску зі сторони [PERSON], вимушена була передати йому ключі, технічній паспорт та сам автомобіль. Після цього, близько 06.00 годин ранку 23 лютого 2014 року маму випустили з відділу міліції. Ніяких офіційних обвинувачень зі сторони правоохоронних органів їй висунуто не було та ніякої кримінальної справи по відношенню до мами ніхто не порушував, вона була просто свідком, та їй могли просто вручити повідомлення щоб вона прийшла до відділу міліції. [PERSON] неодноразово приходив додому, стукав у двері та вимагав, щоб вона вийшла та переоформила на нього її автомобіль, який в той момент вже знаходився у його володінні та користуванні. Не знаючи чого чекати від цієї людини, боячись за своє життя та життя рідних, вона вимушена була погодитися на вимоги та видати йому довіреність на свій автомобіль Nissan Qashgai . 19 березня 2014 року приблизно о 22.30 год. позивачка під психологічним тиском зі сторони [PERSON] вимушена була проти своєї волі підписати довіреність на його ім'я у нотаріуса. 05 вересня 2014 року позивач скасувала у нотаріуса довіреність від 19 березня 2014 року видану на [PERSON], однак [PERSON] здійснив оспорюваний правочин до його скасування. У зв'язку з тим, що правоохоронні органи не приймали ніяких заходів на її звернення, а тільки відписувались, вона була змушена звернутися до суду з вказаними вимогами, щоб повернути свій автомобіль. В судовому засіданні позивач підтримала свій позов та пояснила, що 22 лютого 2014 року увечері їй зателефонувала мама та попросила приїхати на машині до Шевченківського відділення. Приїхала вона разом зі знайомим сім'ї [PERSON] З відділу вишли [PERSON] та [PERSON], який вимагав від неї віддати йому машину в якості завдатку, так як в іншому випадку маму не випустять, і її буде звинувачено і в шахрайстві, і у вбивстві, залишиться вона в міліції надовго. Вона спочатку стала вимагати побачення з мамою, тоді [PERSON] відвів її до відділу, при цьому вів себе вальяжно, з черговим відділу розмовляв на ти. Вона побачила маму в дуже поганому стані, було видно, що вона із останніх сил трималася. [PERSON] сказала, щоб вона все підписала, що хоче [PERSON]. Що саме писала вже не пам'ятає, а коли вже всі о 6.00 год. вийшли з міліції віддала [PERSON] ключі, документи на машину і саму машину. Після цих подій вони тривалий час не могли відійти, вона зверталася з заявою до міліції, на наступний день проводився в квартирі обшук були налякані поведінкою працівників. [PERSON] продовжував вимагати гроші здійснював психологічний тиск з'являвся до них додому, в результаті чого вона стала боятися за стан здоров'я її рідних матері та бабусі. По діям нотаріуса вона зрозуміла, що все було підготовлено. Довіреність, яку вона вимушена була дати [PERSON], здійснена під психічним тиском, ніяких грошей не отримувала, а отримала лише тяжкий психічний стан та проблеми зі здоров'ям близьких, які не давали їм з мамою працювати більше трьох тижнів. Вона і тепер боїться відповідача [PERSON] і переживає за своїх рідних. Крім того, позивач зазначила, що про звернення відповідача [PERSON] до Київського районного суду м.Одеси з позовом до неї вона дізналася вже з заперечень відповідача. Відповідач [PERSON] не погодився з позовними вимогами вказуючи на те, що 22 лютого 2014 року між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого він отримав у власність легковий автомобіль NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, шасі і кузов № [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], і сплатив позивачеві 22500 доларів США, що в еквіваленті на той час складало 202500 грн.. Факт отримання грошей за автомобіль підтверджується власноруч складеною позивачем розпискою, техпаспортом на автомобіль, копією паспорта, які позивач надала йому 22 лютого 2014 року при виконанні договору. Оформлення угоди було відкладено у зв'язку з вихідними та необхідністю зняття автомобіля з реєстраційного обліку. Після здійснення вказаних дій він перегнав автомобіль до свого місця проживання та вважав його своєю власністю. Проте позивач відмовилася належним чином оформити угоду, тому він 13 березня 2014 року був змушений звернутися до Київського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль на підставі вказаної вище угоди. Однак після його звернення до суду позивачка 19 березня 2014 року надала згоду належним чином оформити угоду, що підтверджено видачею довіреності на право зняття транспортного засобу з обліку та оформлення купівлі-продажу. 21 березня 2014 року автомобіль знято з обліку та зареєстровано за [PERSON]. В той же день він подав заяву до Київського районного суду м.Одеси про залишення його позову без розгляду, оскільки позивач добровільно виконала свої дії. В засіданні відповідач також зазначив, що в його сімї є п'ять автомобілів, а з NISSAN QASHQAI вже шість, він був в доброму стані, тому сімя прийняла рішення придбати ще один автомобіль. Він домовився про зустріч біля кафе «Робін Бобін», приїхали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], він оглянув автомобіль і проїхався на ньому, автомобіль підійшов, з [PERSON] він домовився про купівлю, нею була складена розписка про отримання грошей, а через деякий час вона повинна була зняти з обліку для оформлення на його імя. Коли було порушено кримінальну справу, по якій також проходить і матері позивачки, [PERSON] та її донька [PERSON] стали відмовляти в переоформленні автомобіля. Неодноразово [PERSON] з ним зустрічалася та обіцяла сплатити усі гроші за продаж квартири, їм не потрібні відомості про злочин в ЄРДР, і після наступної зустрічі 19 березня 2014 року вони все ж таки погодилися на нотаріальні дії, в той день позивач видала довіреність , претензій ніяких не було пред'явлено. 21 березня 2014 року автомобіль він переоформив на свого батька [PERSON], про що позивач та її матір знали, оскільки вони потім привозили іншого покупця, щоб отримати більше грошей за автомобіль, вважали, що він коштує більшу ціну. Адвокат [PERSON] - Осматеско Г.Т., який також є представником відповідача [PERSON], заперечував проти позову посилаючись на те, що відбулося сторони домовилися про купівлю - продаж автомобіля, позивачка стала ухилятися від оформлення угоди, з цього приводу відповідач звертався до суду та вже після отримання довіреності [PERSON] відкликав позов. Позивач умисно не визнає написання нею розписки, не надає підтвердження її звернення щодо завдання їй тиску, він вважає позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Представник УДАІ ГУМВС України в Одеській області в засідання не з'явився з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Заслухавши позивача, її адвоката, відповідача та його адвоката, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як видно з матеріалів справи на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 05 січня 2012 року позивач [PERSON] була власником автомобіля марки NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, шасі і кузов № [NUMBER], легковий універсал, повна маса 1800, маса без навантаження 1300, об'єм двигуна 1997, тип пального бензин, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно з довіреністю, виданою 19 березня 2014 року та завіреною приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В., [PERSON] уповноважила [PERSON] розпоряджатися (керувати, продати,обміняти, здавати в оренду, заставляти, проходити техогляд, зняти з обліку в органах ДАІ, за винятком укладення договору дарування), експлуатувати з правом тимчасового виїзду за кордон, належним їй автомобілем NISSAN QASHQAI. 21 березня 2014 року на підставі довідки - рахунку серії ВІА №050530 виданої ТОВ «Олівія-Юг» було вчинено правочин з купівлі-продажу належного позивачці автомобілю між [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 19 березня 2014 року та в інтересах [PERSON], та [PERSON] Право власності на автомобіль було зареєстровано того ж дня, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Приватний нотаріус Груєва О.В., допитана в якості свідка, зазначила, що [PERSON] зателефонував по телефону вказаному на оголошенні та запитав про можливість вчинення нотаріальної дії, вона погодилася і приїхала до офісу зі своєю помічницею. Під час підписання довіреності [PERSON] була ознайомлена з її змістом, вона виходила для погодження змісту з матір'ю, після повернення в кабінет підтвердила згоду на підписання, їй було роз'яснено права і вона підписала довіреність, про вчинення тиску їй нічого не відомо, в її присутності не було таких повідомлень. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що з жовтня 2013 року знає [PERSON] У них були нормальні відносини, вона маклер, а він надає гроші під проценти та заставу майном, познайомила їх [PERSON]. 22 лютого 2014 року [PERSON] зателефонував та повідомив, що по останній угоді є неприємності та проблеми. Вона погодилася на зустріч, незважаючи на пізній час, о 20.00 год. та приїхала разом з [PERSON]. Коли вони присіли, підійшли чоловіки, представились, що з міліції, всі разом вийшли на вулицю, в двох словах [PERSON] сказав, що вона його кинула на 45000 доларів США, вимагав сісти в машину, вона упиралася, тоді він вдарив ногою в живіт і силою заштовхнув. Разом з нею сіла також і [PERSON]. В машині була нервозна обстановка, трохи не потрапили в аварію. Біля відділу міліції [PERSON] знову вимагав сплатити гроші в іншому випадку вона сяде і надовго, а його друг сказав, що якщо вона буде багато говорити, то буде винна 100000 доларів США. Оскільки грошей в неї не було їх завели у відділ. [PERSON] запропонував залишити автомобіль в якості застави, до повернення грошей, при цьому її звинувачував у вбивстві власника квартири. По телефону вона повідомила і [PERSON], і доньку, щоб та прихала з машиною. До [PERSON] її не випустили, тому вийшла [PERSON] з [PERSON]. Коли зайшла донька, вона побачила її пригнічений та поганий стан. [PERSON] свавільно себе відчував в міліції. Донька повідомила, що він вимагає машину, на що вона відповіла доньці, щоб та писала все, що він хоче. [PERSON] зайшов в кабінет, через декілька годин вийшов і повідомив, що він написав заяву і їх тепер будуть допитувати. Близько 06.00 год. вони усі вийшли і донька віддала йому ключі, технічний паспорт та машину. Після цього [PERSON] не припинив телефонувати та вимагати гроші, це продовжувалося протягом декількох тижнів. Донька написала в міліцію заяву про те, що трапилося. На наступний день провели обшук. Приходив додому і [PERSON] вимагав скласти на його ім'я довіреність, погрожував арештом. Так після чергового разу, коли її не було вдома, а була її матір, останню застали в тяжкому стані, знову приходив [PERSON] та вимагав прибути до нотаріуса. В нотаріуса вона знову просила і говорила з [PERSON], однак доньці довелося видати довіреність. Нажаль і після цього претензії до неї з боку [PERSON] не припинилися , продовжував вимагати гроші, здійснював тиск, боялася за рідних своїх. Неодноразово вона зверталася до правоохоронних органів за захистом описуючи всю ситуацію. Свідок [PERSON], який спільно працює з матір'ю позивача багато років знайомий з нею, пояснив, що близько 20.00 год. підвіз [PERSON] до кафе «Робін Бобін» через деякий час, близько 21.00 год., телефон [PERSON] не відповідав, він під'їхав до кафе і побачив, як [PERSON] б'є [PERSON] ногою в живіт. Поки він розвертався їх вже не було. В 22.00 год. [PERSON] зателефонувала йому на телефон та попросила повідомити доньку, щоб та приїхала з машиною до відділу, потім пояснить для чого. Коли вони з [PERSON] під'їхали, зателефонували, з відділу вийшов [PERSON] та сказав, що [PERSON] винна йому 45000 доларів США, нехай залишає машину, а він дає два дні щоб [PERSON] знайшла ці гроші, на що вона попросила побачитися з матір'ю. [PERSON] повів її у відділ. Повернувшись [PERSON] розповіла що маму побили, вона пригнічена і сказала щоб підписати все, що [PERSON] буде просити. Сіли в машину він диктував, а [PERSON] писала. З цим папером він бігав в РВ, а потім повернувся і сказав щось ще дописати. Вже о 6.00 годині вийшли [PERSON] і [PERSON] та [PERSON] [PERSON] передала йому ключі від машини технічний паспорт і вони поїхали. Зі слів [PERSON] він знає, що [PERSON] постійно діставав, тарабанив у двері та вимагав оформлення автомобілю. 19 березня 2014 року вони йому зателефонували, щоб підвезти їх до нотаріуса. [PERSON] намагалася домовитися з [PERSON], щоб не переоформляти автомобіль, однак він не погодився посилаючись на те, що він давав час, а грошей не має. Витяг по довіреності був вже готовий. [PERSON] знаходилася в пригніченому стані, вона не мала наміру продавати свій автомобіль. Свідок [PERSON] пояснила, що 22 лютого 2014 року знаходилася разом з [PERSON]. В кафе «Робін Бобін» до них підійшли міліціонери в цивільному одязі, попросили вийти. На вулиці [PERSON] вдарив [PERSON] в живіт, посадив в автомобіль, довго возив по місту, а потім, як з'ясувалося, приїхали у Шевченківський відділ міліції. [PERSON] був за кермом, нервував, при цьому вів себе як начальник міліції, ображав шахрайками, став вимагати у [PERSON] передачі автомобіля, грошей. [PERSON] вийшла з [PERSON] на вулицю з відділення, коли приїхала донька [PERSON] - [PERSON], і він став під тиском, що матір її закриють в тюрму, став вимагати від неї складання розписки про продаж машини. Передачі грошей не було. [PERSON] також зазначила, що вона особисто від такої поведінки була дуже налякана і змушена була вивезти свою сім'ю в безпечне місце. Згідно з копією витягу з журналу відвідувань осіб Шевченківського відділення міліції Приморського ВМ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] (російською «Елена») Юріївна знаходилася у Шевченківському відділені 22 лютого 2014 року з 22.08 год. до 01.00 години 23 лютого 2014 року разом з [PERSON] записи № 618,619, [PERSON] 23 лютого 2014 року з 01.11 год. до 01.15 год., [PERSON] та [PERSON] 23 лютого 2014 року з 01.45 год. до 03.55 год. Згідно з наявними в матеріалах справи відповідями [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів з проханням перевірки фактів порушення її прав та вимог кримінального процесуального законодавства. Частиною 1 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 статті 231 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.21 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 - при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. Тобто, факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Оцінивши надані докази в сукупності суд приходить до висновку, що довіреність яку видала позивач була проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї психологічного тиску з боку [PERSON], пов'язаного з вчиненням останнім психологічного та фізичного тиску до її матері [PERSON], що знайшло своє підтвердження і в поясненнях свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і в письмових доказах. Аналізуючи пояснення свідків суд вважає, що страх та побоювання позивачки за стан здоров'я рідних, і як наслідок психологічний тиск, знайшли своє підтвердження, оскільки з боку відповідача [PERSON] вже були спроби застосування фізичної сили до її матері. Враховуючи вказані норми та встановлені судом обставини, суд вважає, що вимога позивачки про визнання довіреності недійсною є обґрунтованою та законною, тому підлягає задоволенню. Оскільки правочин купівлі-продажу автомобіля 21 березня 2014 року був вчинений на підставі вказаної довіреності, тому і він, і видане на підставі довідки -рахунку серії ВІА №050530 [PERSON] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, підлягають визнанню недійсними. Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У разі порушення цього права власник має право на підставі ст.387 Цивільного кодексу України витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З метою поновлення прав позивачки за нею необхідно визнати право власності на NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, шасі і кузов № [NUMBER], легковий універсал, повна маса 1800, маса без навантаження 1300, об'єм двигуна 1997, тип пального бензин, колір білий. Представлену відповідачем копію розписки від 22 лютого 2014 року суд не приймає до уваги як доказ, оскільки її оригінал відсутній. Посилання відповідача [PERSON] на наявну розписку як підтвердження вчинення угоди купівлі-продажу автомобіля суд взагалі розглядає критично, оскільки така угода повинна бути підтверджена належним доказом. Що стосується вимог позивача про зобов'язання УДАІ ГУМВС України в Одеській області зареєстрований за [PERSON] зняти з державної реєстрації автомобіль марки NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, шасі і кузов № [NUMBER], легковий універсал, повна маса 1800, маса без навантаження 1300, об'єм двигуна 1997, тип пального бензин, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER], а також зобов'язання зареєструвати даний автомобіль за [PERSON], то такі вимоги є передчасними, оскільки її права відповідачем не були порушені, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Суд звертає увагу на те, що у відповідності до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Таким чином, в даному випадку саме рішення є підставою для реєстрації права власності.

Outcome: partial