overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 24 грудня 2007 року, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю. У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення між ними сімейних відносин з грудня 2019 року внаслідок різних поглядів на життя, втрати взаємопорозуміння, у зв`язку із чим вважає подальше збереження сім`ї неможливим. Зазначає, що спільного господарства з відповідачем не веде, примирення не бажає. Просить розглянути справу за його відсутністю у підготовчому засіданні, про що надав відповідну заяву, підтримавши доводи позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала за заявленими підставами, також вважає збереження шлюбу не можливим. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені статтею 112 СК України. Як вбачається з наданих сторонами доказів шлюбні відносини між ними припинені з грудня 2019 року внаслідок різних поглядів на життя, втрати взаємопорозуміння, і доказів можливості відновлення сім`ї до суду не надано. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, на примирення не погоджуються. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв`язку із зазначеним суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам подружжя. Спору щодо поділу спільного майна та утриманням їх неповнолітньої дочки між сторонами не виникає. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 24 квітня 2003 року. [INFO] в них народився син [PERSON]. 18 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття сина, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги не надає. В судове засідання позивач не з'явилася, повідомлена про час і місце судового розгляду належним чином, направивши на адресу суду заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності в порядку заочного розгляду, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений про час і місце судового розгляду належним чином, не повідомивши про причини неявки. Відповідно до вимог ст. 224 ч. 1 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як з'ясовано судом, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 24 квітня 2014 року. Від спільного проживання [INFO] в них народився син [PERSON]. 28 січня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в сумі 1500 грн. щомісячно і до повноліття сина та в розмірі 1500 грн. щомісячно на її утримання і до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги не надає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згідний сплачувати аліменти на утримання сина. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, відповідно до вимог ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як з'ясовано судом, відповідач на даний час є військовослужбовцем, отримує грошове забезпечення, матеріальної допомоги на утримання сина та дружини не надає. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 січня 2016 року і до повноліття дитини, та дружини в розмірі 1/8 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28 січня 2016 року та до досягнення сином [PERSON] трирічного віку.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 25 вересня 2004 року, мають двох неповнолітніх синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживають разом із матірю. У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення між ними шлюбно-сімейних відносин через відсутність взаємопорозуміння, наявністю сварок на побутовому рівні, у звязку із чим вважає подальше збереження сімї неможливим. Зазначає, що спільного господарства з відповідачем не веде, примирення не бажає. Просить стягнути з відповідача понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. Також просить розглянути справу за її відсутністю, про що надала відповідну заяву, підтримала доводи позову та просила розглянути справу у заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився без повідомлення причин своєї неявки, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзив на позов не надав. У зв'язку із зазначеним та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені статтею 112 СК України. Як вбачається з наданих доказів шлюбні відносини між подружжям припинені у звязку з відсутністю порозуміння між ними з багатьох питань сімейного життя і доказів можливості їх відновлення суду не надано. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, примирення [PERSON] не бажає. У звязку із зазначеним суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам [PERSON] Спорів щодо поділу спільного майна та утримання дітей між сторонами не виникає. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Між тим [PERSON] не бажає примирення, тому застосування зазначеної норми права по суті є формальним обовязком суду та суперечить інтересам позивача. Статтею 133 ЦПК України\~закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 640,00 грн., який сплачений позивачем [PERSON] за квитанцією ПАТ «Приватбанк» у Чугуївському відділенні Харківського ГРУ від 31.10. 2017 року, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 25 жовтня 2015 року. 19 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання під час вагітності в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно та до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги не надає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні проти вимог позову заперечує, посилаючись на те, що, між ними вказане питання не вирішувалось в добровільному порядку. Крім того, вказана позовна заява подана в результаті маніпуляції її батьків. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, відповідно до вимог ч. ч. 1, 4, 5 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Як з'ясовано судом, відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини не надає. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно під час її вагітності, починаючи з 19 грудня 2016 року.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 25 жовтня 2015 року. Від спільного проживання 14 травня 2017 року в них народились сини: Єлісей та Тимофій. 21 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно і до повноліття дітей, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги не надає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що [PERSON] згідний сплачувати аліменти на дітей в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму. Крім того, зазначає, що на утриманні відповідача знаходяться його батьки похилого віку. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як з'ясовано судом, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 25 лютого 2006 року, мають двох неповнолітніх синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], які проживають разом з матір'ю. У лютому 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення між ними з грудня 2017 року шлюбно-сімейних відносин в силу різних обставин, життєвих інтересів та цілей. Вважала подальше збереження сім'ї неможливим, зазначаючи, що вона із дітьми проживає окремо від відповідача, спільного господарства не ведуть. Просить розглянути справу за її відсутністю, про що надала відповідну заяву, підтримала доводи позову. [PERSON], не заперечуючи щодо факту припинення шлюбних відносин за мотивами, зазначеними позивачем, проти розірвання шлюбу не заперечував, вважаючи не можливим збереження сім'ї. Просить розглянути справу за його відсутністю. Перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені статтею 112 СК України. Як вбачається з наданих сторонами доказів шлюбні відносини між подружжям припинені з грудня 2017 року у зв'язку з відсутністю порозуміння між ними з багатьох питань сімейного життя та вирішення проблем, що виникали між ними, і доказів можливості їх відновлення суду не надано. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, примирення не бажають. У зв'язку із чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Спорів щодо поділу спільного майна та утримання дітей між сторонами не виникає. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Між тим сторони не бажають примирення, тому застосування зазначеної норми права по суті є формальним обов'язком суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 25 серпня 2013 року, від якого 17 березня 2014 року в них народилась донька Софія. 17 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття доньки, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги не надає. В судове засідання позивач не з'явилася, повідомлена про час і місце судового розгляду належним чином, направивши на адресу суду заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності в порядку заочного розгляду, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений про час і місце судового розгляду належним чином, не повідомивши про причини неявки. Відповідно до вимог ст. 224 ч. 1 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як з'ясовано судом, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 26.01.2013року, від даного шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . У вересні 2021року позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення між ними сімейних відносин з січня 2016року внаслідок різних поглядів на життя, втрати взаємопорозуміння, у зв`язку із чим вважає подальше збереження сім`ї неможливим. Зазначає, що спільного господарства з відповідачем не веде, примирення не бажає. Просить розглянути справу за її відсутністю у підготовчому засіданні, про що надала відповідну заяву, підтримавши доводи позову у повному обсязі. Відповідач в судове засідання з`явився, проти задоволення позову не заперечував, та надав відповідну заяву. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені статтею 112 СК України. Як вбачається з наданих сторонами доказів шлюбні відносини між ними припинені у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя і шлюб, що потягло за собою втрату між ними почуття любові та поваги, і доказів можливості відновлення сім`ї до суду не надано. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, на примирення не погоджуються. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв`язку із зазначеним суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам подружжя. Спору щодо поділу спільного майна та утриманням їх неповнолітніх дітей між сторонами не виникає. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають\~у шлюбі\~з 26 липня 2003 року, від якого мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] які проживають разом із матір`ю. У вересні 2020 року [PERSON] \~звернулася до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення між ними сімейних відносин з лютого 2020 року внаслідок різних поглядів на життя, втрати взаємопорозуміння, у зв`язку із чим вважає подальше збереження сім`ї неможливим. Зазначає, що спільного господарства з відповідачем не веде, примирення не бажає. . Просить розглянути справу за її відсутністю у підготовчому засіданні, про що надала відповідну заяву, підтримавши доводи позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав за заявленими підставами, також вважає збереження шлюбу не можливим. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені статтею 112 СК України. Як вбачається з наданих сторонами доказів шлюбні відносини між ними припинені з лютого 2020 року внаслідок різних поглядів на життя, втрати взаємопорозуміння, і доказів можливості відновлення сім`ї до суду не надано. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, на примирення не погоджуються. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв`язку із зазначеним суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам подружжя. Спору щодо поділу спільного майна та утриманням їх неповнолітньої дочки між сторонами не виникає. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом,\~що засвідчує\~факт розірвання\~шлюбу судом,\~є рішення\~суду про\~розірвання шлюбу,\~яке набрало\~законної сили.\~

Outcome: approved