Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

[PERSON] позов мотивувала тим, що 18.11.1995 року був зареєстрований шлюб з відповідачем [PERSON] Рішенням суду від 30.09.2016 року № 127/17141/16-ц шлюб розірваний. Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали трикімнатну квартиру № 225 за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 89-а. Право власності було оформлено на [PERSON] та зареєстровано в ВООБТІ 04.12.1997 року в книзі № 232 за реєстровим № 112. Після придбання квартири вони з відповідачем вселились у квартиру і зареєстрували місце проживання. 28.05.1999 року у них народилась донька [PERSON]. Ще до офіційного розірвання шлюбу сторони припинили подружні відносини, відповідач з вересня 2011 року проживає в м. Києві. В даний час позивач сама проживає у квартирі, несе всі витрати по її утриманню. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.10.2017 року у справі №127/27524/16-ц в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири [ADDRESS]. Рішення суду набрало сили 31.10.2017 року. Однак, частка [PERSON] у спільному майні не визначена. Позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири [ADDRESS], що зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила його задоволити та стягнути судові витрати з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений за останньою відомою адресою реєстрації проживання, за місцем фактичного проживання, а також шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади. Відзиву на позов, заяви щодо розгляду справи не подавав. Враховуючи згоду позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Між сторонами виникли правовідносини щодо права спільної сумісної власності подружжя, тому при вирішення позову суд застосовує відповідні норми глави 8 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище «Столетова») [PERSON] уклали шлюб 18.11.1995 року у Вінницькому відділі РАГС, актовий запис № 3165 (а.с. 5). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30.09.2016 року у справі № 127/17141/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.с. 6). Рішення набрало законної сили 11.10.2016 року. В судовому засіданні було встановлено, що в період шлюбу сторонами було придбано нерухоме майно, яке було зареєстровано на ім'я [PERSON] Відповідно до біржового контракту № 1000/428 від 03.11.1997 року, [PERSON] придбав трикімнатну квартиру № 225, загальною площею 62,1 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 89-а (а.с. 9-10). Право власності зареєстровано за [PERSON] в ВООБТІ 04.12.1997 року в книзі № 232 за реєстровим № 112. У спірній квартирі, згідно особового рахунку № 183524, сформованого 23.05.2018 року, зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 11). Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.10.2017 року у справі №127/27524/16-ц в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 7-8). Рішення суду набрало сили 31.10.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60\~СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. В судовому засіданні було встановлено і дані обставини підтверджені позивачем, що квартира була придбана в період шлюбу, джерелом набуття цього майна були спільні кошти подружжя. Придбаваючи нерухоме майно сторони діяли в інтересах сім`ї, оскільки зареєструвались в квартирі і спільно проживали у ній. Суд приходить до висновку, що трикімнатна квартира № 225, загальною площею 62,1 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 89-а є спільною сумісною власністю, а частки подружжя у спільному сумісному майні є рівними. Тому спірне майно підлягає поділу між подружжям, відповідно до ст.ст. 69, 70, ч. 1 ст. 71 СК України, виходячи із рівності часток дружини і чоловіка. Оскільки позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3037,50 грн (а.с. 1), витрати на професійну правничу допомогу в сумі 900 грн. (а.с. 36), відповідно до ст. 141 ЦПК України дані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved