Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]) звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» (місцезнаходження: Україна, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Гагаріна, будинок 89) про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якій просить про наступне: - визнати незаконним та скасувати наказ № 29-к від 07 травня 2018 року про звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників з виплатою грошової компенсації за невикористану частину щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України та поновити на посаді; - стягнути з Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що його 07 травня 2018 року було звільнено з посади заступника директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому, відповідач не запропонував позивачу іншу посаду відповідно до його освіти та фаху, письмової відповіді про відмову від пропозиції щодо переведення на інші посади позивач відповідачу не надавав. Відповідач допустив грубе порушення норм трудового законодавства та фактично ігнорував всі заходи щодо працевлаштування позивача. Займаючи посаду заступника директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис», директор підприємства не врахував те, що позивач має досвід роботи на керівних посадах, проте на вільні керівні посади було переведено працівників, які не мають такого досвіду роботи. При звільненні позивача не враховано той факт, що на його утриманні є неповнолітні діти. Йому не були запропоновані посади заступника директора з комерції, головного інженера, начальника дільниці з ремонту та обслуговування доріг. Представник відповідача надав письмовий відзив на позов, в якому вказав, що наказом директора в КП «Сєвєродонецьккомунсервис» [PERSON] від 15.02.2018 року №18/2-п «Про внесення змін до штатного розпису», з метою зменшення загальновиробничих і адміністративних витрат, та оптимізації штатного розпису, скорочено штат підприємства, в тому числі посаду заступника директора, яку обіймав позивач [PERSON] 26 лютого 2018 року [PERSON] був попереджений про скорочення посади заступника директора КП «Сєвєродонецьккомунсервис», йому було запропоновано продовжити трудові відносини з КП «Сєвєродонецьккомунсервис» на посаді заступника начальника дільниці з ремонту, утриманню та експлуатації автодоріг. Також позивач був попереджений про наступне вивільнення із займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, у разі відмови від продовження трудових відносин. Однак, від продовження трудових відносин з КП «Сєвєродонецьккомунсервис» на запропонованій посаді [PERSON] відмовився, із запропонованою посадою заступника начальника дільниці з ремонту, утримання та експлуатації автодоріг не погодився, підтвердити свою відмову письмово та підписати повідомлення в присутності комісії КП «Сєвєродонецьккомунсервис» по скороченню штату відмовився, про що комісією було складено акт від 26.02.2018 року. 01 березня 2018 року позивач був повторно попереджений про скорочення штату працівників та йому було повторно запропоновано продовжити трудові відносини з КП «Сєвєродонецьккомунсервис» на посаді заступника начальника дільниці з ремонту, утриманню та експлуатації автодоріг. Однак, позивач повторно відмовився від запропонованої посади, про що комісією по скороченню штату було складено відповідний акт №2 від 01.03.2018 року. Таким чином, при звільненні позивача, відповідачем було дотримано вимоги ст. 49-2 КЗпП України щодо порядку вивільнення працівників, а протилежні доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи. 07 травня 2018 року, в звязку із перебуванням [PERSON] на лікарняному в період з 24.04.2018 року по 05.05.2018 року, його було звільнено після виходу на роботу та закінчення періоду його тимчасової непрацездатності. Оскільки [PERSON] не був членом профспілкової організації підприємства, тому його звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України відбувалось без отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, які викладені в позові, просив позов задовольнити. Позивач визнав, що йому двічі пропонували обійняти посаду заступника начальника дільниці з ремонту, утриманню та експлуатації автодоріг. Також вказав, що на його думку йому мали запропонувати обійняти посаду начальника дільниці з ремонту, утриманню та експлуатації автодоріг, посаду заступника директора по комерції, посаду головного інженера, посаду головного механіка, посаду начальника охорони. В судовому засіданні представники відповідача заперечували проти задоволення позову з підстав, які вказані у письмовому відзиві на позов, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією наказу в.о. директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» [PERSON] «По особовому складу» № 19-к від 18 квітня 2017 року, з 19 квітня 2017 року [PERSON] був прийняти на посаду заступника директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис». Відповідно до копії наказу директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» [PERSON] «Про внесення змін до штатного розпису» № 18/2-п від 15 лютого 2018 року, з метою зменшення загальновиробничих і адміністративних витрат та оптимізацією штатного розпису, наказано скоротити з 01 травня 2018 року посаду заступника директора. З копії повідомлення директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» [PERSON] на імя заступника директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» [PERSON] від 26 лютого 2018 року вбачається, що у звязку зі скороченням штату працівників, на підставі наказу про внесення змін до штатного розпису від 15 лютого 2018 року № 18/2-П, відповідно до статті 49-2 КЗпП, позивача повідомлено про майбутнє звільнення із займаної роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП 26 квітня 2018 року. У КП «СКС» немає вакантних посад, що відповідають його кваліфікації, тому йому пропонується вакантна посада нижча і менш оплачувана, а саме: заступника начальника дільниці з ремонту, утриманню та експлуатації автодоріг. В разі відмови від запропонованої посади позивача буде звільнено із займаної роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП 26 квітня 2018 року. Згідно із копією Акту, складеного працівниками Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» від 26 лютого 2018 року, заступник директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» [PERSON] в присутності комісії КП «СКС» по скороченню штату відмовився підписувати Повідомлення та не погодився перейти на запропоновану\~ вакантну посаду заступника начальника дільниці з ремонту, утриманню та експлуатації автодоріг.\~\~\~ Відповідно до копії повідомлення № 2 в.о. директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» [PERSON] на імя заступника директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» [PERSON] від 01 березня 2018 року, у звязку зі скороченням штату працівників, на підставі наказу про внесення змін до штатного розпису від 15 лютого 2018 року № 18/2-П, відповідно до статті 49-2 КЗпП, позивача повідомлено про майбутнє звільнення із займаної роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП 26 квітня 2018 року. У КП «СКС» нема вакантних посад, що відповідають його кваліфікації, тому йому пропонується вакантна посада нижча і менш оплачувана, а саме: заступника начальника дільниці з ремонту, утриманню та експлуатації автодоріг. З копії Акту № 2, складеного працівниками Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» від 01 березня 2018 року вбачається, що заступник директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» [PERSON] в присутності комісії КП «СКС» по скороченню штату відмовився підписувати Повідомлення\~ та не погодився перейти на запропоновану\~ вакантну посаду заступника начальника дільниці з ремонту, утриманню та експлуатації автодоріг. Відповідно до копії наказу директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» [PERSON] «Про внесення змін до наказу № 18/2-п від 15 лютого 2018 року» № 57-п від 07 травня 2018 року, внесено зміни до п. 2 наказу № 18/2-п від 15 лютого 2018 року «Про внесення змін до штатного розпису», а саме: посаду «заступник директора» вирішено скоротити з 08 травня 2018 року.\~\~ З листа Первинної профспілкової організації Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» № 01/05 від 11 травня 2018 року вбачається, що [PERSON], працюючий на КП «СКС» з 19 квітня 2017 року по 07 травня 2018 року, не був членом профспілки. Згідно із копією листка непрацездатності серії АДР № 024240, виданого Комунальною установою «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня», [PERSON] перебував на лікарняному в період з 25 квітня 2018 року по 05 травня 2018 року включно. Згідно із копією наказу директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» [PERSON] «По особовому складу» № 29-к від 07 травня 2018 року, з 07 травня 2018 року [PERSON] був звільнений з посади заступника директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку із скороченням штату працівників з виплатою грошової компенсації за невикористану частину щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України. Вирішуючи питання про законність звільнення позивача суд враховує, що однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року по справі 6-40цс15. У постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року по справі № 6-1723цс17 вищевказана правова позиція набула логічного розвитку та деталізації, а саме Верховний Суд України вказав, що оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Суд зазначає, що згідно із ч. 2 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а субєкти підприємництва - підприємцями. Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Згідно із ст. 44 Господарського кодексу України одним із принципів підприємництва є принцип вільного найму підприємцем працівників. Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Аналізуючи вищенаведені норми Господарського кодексу України у взаємозвязку із ст. 49-4 КЗпП України суд приходить до висновку про те, що причиною майбутніх звільнень на підприємстві може бути скорочення штату само по собі для досягнення мети підприємства (скорочення збитків, оптимізація штатного розпису та витрат на оплату праці, усунення надмірно створених або вже непотрібних посад тощо), без будь-яких додаткових причин чи пояснень. У спірних правовідносинах відбулося дійсне скорочення посади заступника начальника директора підприємства, яку обіймав позивач, що було визнано сторонами в судовому засіданні. Також, в судовому засіданні позивач визнав, що йому 26 лютого 2018 року та 01 березня 2018 року повідомляли про майбутнє скорочення його посади та пропонували зайняти посаду заступника начальника дільниці з ремонту, утримання та експлуатації автодоріг. Твердження позивача у позовній заяві про те, що посада начальника дільниці з ремонту, утримання та експлуатації автодоріг була вакантною станом на 01.03.2018 року не відповідають дійсності, що підтверджується відомостями про вакантні посади на підприємстві станом на 01.03.2018 року. Суд вважає за необхідне детально дослідити вимоги та час звільнення тих посад, які на думку позивача не були йому запропоновані в двомісячний період перед звільненням та підходили йому за кваліфікацією та досвідом роботи: - згідно із розділом VI посадової інструкції головного механіка на вказану посаду призначається особа, що має вищу професійну (магістр, спеціаліст) освіту та стаж роботи за фахом на механіко-технічних і керівних посадах у відповідності до профілю підприємства галузі не менше пяти років. Позивач [PERSON] не має стажу роботи за фахом на механіко-технічних і керівних посадах у відповідності до профілю підприємства галузі не менше пяти років, а також не має вищої професійної механіко-технічної освіти (магістр, спеціаліст); - згідно із розділом VI посадової інструкції начальника охорони на вказану посаду призначається особа із досвідом роботи у сфері охорони, органах МВС, служби МНС не менше одного року, або яка проходила службу у військових формуваннях та організаціях. Позивач [PERSON] не має досвіду роботи у сфері охорони, органах МВС, служби МНС не менше одного року, а також не проходив службу у військових формуваннях та організаціях, що було визнано ним у судовому засіданні та підтверджується копією його тимчасової посвідки № 2506732; - згідно із розділом VI посадової інструкції заступника директора по комерції на вказану посаду приймається особа, яка має вищу технічну освіту в галузі автодорожнього транспорту або інженерно-економічну освіту та стаж роботи на керівних інженерно-технічних посадах, повязаних з експлуатацією автомобільного транспорту, не менше одного року. Позивач [PERSON] не має вищої технічної освіти в галузі автодорожнього транспорту або інженерно-економічної освіти та стажу роботи на керівних інженерно-технічних посадах, повязаних з експлуатацією автомобільного транспорту, не менше одного року. Крім того, судом на підставі пояснень сторін було встановлено, що посада заступника директора по комерції звільнилася та була зайнята іншою особою в період перебування позивача на лікарняному, тобто в період з 25.04.2018 по 05.05.2018, при цьому вказана обставина не оспорювалася сторонами. У звязку із викладеним, роботодавець навіть за наявності для цього підстав не міг запропонувати позивачу вказану посаду внаслідок відсутності позивача на роботі. КЗпП України не встановлює обовязку роботодавця чекати протягом невизначеного строку на вихід працівника з лікарняного для того, щоб запропонувати йому певну посаду. Також, КЗпП України не встановлює обовязку роботодавця тримати вакантною певну посаду протягом невизначеного строку до виходу певного працівника з лікарняного. Посилання позивача на те, що на останньому аркуші посадової інструкції міститься підпис про ознайомлення з інструкцією механіка, у звязку із чим інструкція є недостовірною, суд вважає необґрунтованими, адже підпис про ознайомлення із вказаною інструкцією виконано заступником директора по комерції [PERSON], при цьому інструкція була затверджена ще 28.04.2017 року, тобто задовго до звільнення позивача. Під час огляду оригіналу інструкції судом не було виявлено будь-яких розбіжностей між копією інструкції та її оригіналом. Посилання позивача на те, що посадова інструкція заступника директора по комерції є підробленою також не заслуговують на увагу, адже ; - згідно із розділом VI посадової інструкції головного інженера на вказану посаду може бути призначений працівник з повною вищою технічною освітою відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст), стаж роботи за професіями керівників нижчого рівня не менше 5 років. Позивач [PERSON] не має вищої технічної освіти відповідного напрямку підготовки та стажу роботи за професіями керівників нижчого рівня не менше 5 років. Посилання позивача на те, що він має вищу освіту хіміка-технолога, є неспроможними, адже по-перше, характер діяльності КП «Сєвєродонецьккомунсервис» не потребує вищої освіти у галузі хімічної технології, тобто ця освіта не є освітою відповідного напрямку підготовки у розумінні розділу VI посадової інструкції головного інженера, а по-друге, в розділі VI вказаної посадової інструкції головного інженера під освітою відповідного напрямку підготовки мається на увазі вища технічна освіта напрямку підготовки інженерів, а не хіміків-технологів. На думку суду, було б нерозумно вважати, що під вищою освітою відповідного напрямку підготовки для зайняття посади головного інженера мається на увазі освіта хіміка-технолога; - згідно із розділом VIІ посадової інструкції начальника дільниці по ремонту, утриманню та експлуатації автодоріг на вказану посаду може бути призначений працівник з повною або базовою вищою освітою в галузі дорожнього будівництва та стажем роботи за фахом дорожнього будівництва не менше 2-х років. Позивач [PERSON] не має вищої освіти в галузі дорожнього будівництва та стажу роботи за фахом дорожнього будівництва не менше 2-х років. Стосовно достовірності змісту вищевказаних посадових інструкцій суд зазначає, що в судовому засіданні судом були оглянуті оригінали вказаних інструкцій, які повністю відповідають наданим суду копіям та містять відповідні підписи і печатки. У задоволенні клопотання позивача про допит свідків з приводу достовірності вказаних інструкцій судом було відмовлено, адже на думку суду достовірність письмових документів не може бути спростована одними лише показаннями свідків. Вакантні посади водіїв на підприємстві потребували водійського посвідчення категорії «С», якого у позивача немає, що було визнано обома сторонами в судовому засіданні та доказуванню не підлягало. Вакантні посади вантажника, сторожа та ловця тварин не відповідали професії, спеціальності та досвіду роботи позивача. Більш того, в судовому засіданні позивач вказав, що він не погодився би зайняти ці посади. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачу була двічі запропонована посада заступника начальника дільниці з ремонту, утримання та експлуатації автодоріг, проте позивач не вчинив жодних дій, які б свідчили про його бажання зайняти цю посаду. Зокрема позивач не подавав до канцелярії підприємства, відділу кадрів підприємства або посадових осіб підприємства особисто чи засобами поштового або електронного звязку заяв про переведення його на цю посаду. Отже, у спірних правовідносинах роботодавцем було дотримано трудові права та гарантії позивача при звільненні за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, в той час як позивачем не доведено факту існування будь-яких вакантних посад на підприємстві, які підходили йому за кваліфікацією, професією, спеціальністю, досвідом роботи та могли бути, але не були йому запропоновані в період з часу повідомлення про наступне скорочення його посади до часу його звільнення. Підсумовуючи викладене суд зазначає, що наказ директора Комунального підприємства «Сєвєродонецьккомунсервис» [PERSON] «По особовому складу» № 29-к від 07 травня 2018 року про звільнення [PERSON] на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України не порушує прав позивача, у звязку із чим у задоволенні позову належить відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено, в той час як відповідач не надав доказів понесення ним судових витрат. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: dismissed