Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

[PERSON] просить встановити факт родинних відносин, а саме те, [PERSON], яка померла [INFO] року є рідною сестрою [PERSON], та визнати за [PERSON] правовласності на житловий будинок «А» з господарським будівлями і спорудами: «Б» - літня кухня, «В» - сарай, «Г» - погріб, №1 - огорожу, №2 - водогін, розташовані по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року померла його рідна сестра - [PERSON]. На день смерті з сестрою ніхто не проживав, оскільки її чоловік - [PERSON] помер [INFO] року, а дітей у них не було. Інших спадкоємців, окрім позивача [PERSON] немає. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою [ADDRESS], який згідно запису в погосподарській книзі Скельківської сільської ради належав її померлому чоловіку [PERSON]. Отже після смерті [PERSON] фактично прийняла спадщину його дружина, позивача рідна сестра [PERSON]. Після смерті сестри позивач [PERSON] вступив у спадщину, подав заяву до нотаріальної контори про відкриття спадщини, заведена спадкова справа №100 за 2013 рік. Однак через відсутність правовстановлюючих документів, отримати свідоцтво про право власності позивач не може. Крім того, в документах [PERSON] та документах позивача містяться розбіжності в записах про їхню матір, які були допущені при видачі свідоцтва про народження. У свідоцтві про народження позивача [PERSON] у графі мати записана «[PERSON]», а у свідоцтві про народження сестри [PERSON] у графі мати записана як «[PERSON]». Однак, не зважаючи на те, що у свідоцтвах про народження ім'я матері різне, те що вони є рідними братом та сестрою підтверджується записом про їхнього батька «[PERSON]». Крім того, у свідоцтві про шлюб [PERSON] була допущена посилка в її імені, замість правильного «[PERSON]» записано невірно «[PERSON]». У зв'язку з цим позивач [PERSON] не має змоги оформити спадщину, як єдиний спадкоємець після смерті своєї рідної сестри [PERSON] Ухвалою Василівського районного суду від 30 травня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Василівського районного суду від 09 липня 2018 року підготовче судове засідання закрите, справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить задовольни в повному обсязі. Представник відповідача Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області в особі сільського голови Брик В.В. подав заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги просять вирішити на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.26). Як встановлено судом, згідно довідки Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області №743 від 20.04.2018 року (а.с.19), померлий [INFO] року [PERSON], був зареєстрований в [ADDRESS], з 15 червня 1959 року по день смерті. На день смерті за вищевказаною адресою була зареєстрована дружина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини померлого [PERSON] з [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 04.04.1950 року (а.с.16). Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відтак, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, тобто до 01.01.2004 року, підлягає застосуванню Цивільний кодекс УРСР 1963 року, а до тих їх прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, тобто після 01.04.2004 року, застосовуються положення останнього. Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.529 ЦК України 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено, що після смерті [INFO] року [PERSON] спадкоємцем першої черги є його дружина [PERSON], яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала та була зареєстрована разом з померлим за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.27). Згідно копії довідки Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області №744 від 20.04.2018 року (а.с.23), померла [INFO] року [PERSON], була зареєстрована в [ADDRESS], з 15 червня 1959 року по день смерті. На день смерті за вищевказаною адресою ніхто не був зареєстрованим. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має протягом шести місяців з дати відкриття спадщини подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За даними спадкової справи №100/2013 року, після смерті [INFO] року [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернувся брат померлої [PERSON]. Згідно ч.1 п.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Встановлення факту родинних відносин має для позивача значення для вирішення питання належного оформлення спадкового майна, яке залишилося після смерті його сестри. Відповідно до копії паспорта громадянки України позивач [PERSON], [INFO], уродженець с. Скельки Василівського району Запорізької області (а.с.10-11). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], яка народилася [INFO] року, місце народження с. Скельки Василівського району Запорізької області, в графі батько вказаний «[PERSON]», а в графі мати «[PERSON]» (а.с.17). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], який народився [INFO] року, місце народження с. Скельки Василівського району Запорізької області, в графі батько вказаний «[PERSON]», а в графі мати вказана «[PERSON]» (а.с.18). Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] від 04.04.1950 року, громадянин [PERSON] уклав шлюб з громадянкою [PERSON], 04 квітня 1950 року, який зареєстрували в Скельківському сільському РАЦС Василівського району (а.с.16). Оскільки при складанні документів працівниками державних установ були допущені помилки, а саме у свідоцтві про народження позивача [PERSON] у графі мати записана «[PERSON], а в свідоцтві про народження сестри [PERSON] мати записана як «[PERSON]», крім того, у свідоцтві про шлюб сестри [PERSON] була допущена помилка в її імені, замість правильного «[PERSON]» записано невірно «[PERSON]». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає поряд з [PERSON], у якого була рідна сестра баба [PERSON]. Чоловік баби [PERSON] помер приблизно на початку 2000 років і вона проживала сама. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає поряд з [PERSON] Йому відомо, що у [PERSON] була рідна сестра [PERSON], яка проживала поряд і на даний час померла. Встановити іншим, крім судового, шляхом цей факт родинних відносин неможливо, оскільки [PERSON] померла. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає можливим також задовольнити позовні вимоги в частині встановлення факту родинних відносин між позивачем [PERSON], [INFO], та померлою [INFO] року [PERSON], як між рідним братом та сестрою підтвердився в судовому засіданні поясненнями представника позивача, свідків та наданими доказами. Таким чином, з досліджених судом доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті [INFO] року [PERSON], є її рідний брат [PERSON], який належним чином прийняв спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори відповідної заяви. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. При вирішенні спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема: ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 07 грудня 1990 року №553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як встановлено судом, згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Василівської районної ради народних депутаті від 17 жовтня 1990 року №196 та архівного витягу додатку до нього (а.с.20, 21, 22), вирішено питання про оформлення права власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] з видачею свідоцтва про право власності, обов'язок видачі поклався, в тому числі на Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації. Однак це рішення в частині видачі [PERSON] свідоцтва про право власності виконано не було. Згідно довідки Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області №745 від 20.04.2018 року (а.с.25), згідно погосподарської книги Скельківської сільської ради №4 особовий рахунок [NUMBER] житловий будинок за адресою: [ADDRESS] числиться за [PERSON], який помер [INFO] року. Крім того, згідно довідки Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області №746 від 20.04.2018 року (а.с.24), в погосподарській книзі №4 за 1996-2000 роки Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області станом на 01.01.1999 року на ст.60, особовий рахунок об'єкта по господарського обліку №265, є запис про земельну ділянку площею 0,15 га (з неї 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд), яка знаходилась в користування [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Земельна ділянка не приватизована. Зважаючи на реєстрацію вказаного житлового будинку в погосподарській книзі за померлим [PERSON] за життя у виконкомі Скельківської сільської ради, останній мав вищевказаний будинок на праві особистої власності, відповідно до діючої на той час ст.13 Конституції СРСР, ст.101, ст.128, ст.134, ст.ст.224-227 ЦК УРСР (редакції 1963 року). Після смерті [PERSON] фактично прийняла спадщину його дружина [PERSON], яка не оформила своїх спадкових прав. Неможливість для позивача оформлення спадщини в нотаріальній конторі підтверджено постановою нотаріуса від 18 травня 2018 року №3253/02-31 (а.с.33), якою позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] року [PERSON], яка проживала у [ADDRESS]. Таким чином, враховуючи, що житловий будинок [ADDRESS], належав на праві власності померлій [PERSON], позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] і прийняв спадщину після її смерті, інші спадкоємці відсутні, правовстановлюючі документи на будинок відсутні, що унеможливлює оформлення позивачем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved