Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Адвокат Ставичний П.І., який діє в інтересах [PERSON], звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивує тим, що 30.03.2018 року [PERSON] позичила [PERSON] 20500 грн., а відповідач зобов'язалася прийняти, використати та повернути частинами надану позику. Факт отримання грошей підтверджується написаною власноручно [PERSON] розпискою. Проте, взяті на себе зобов'язання з повернення грошових коштів відповідач не виконує, у зв'язку з чим 30.04.2018 року на адресу останньої позивачем було надіслано вимогу про повернення позики, яку відповідачем залишено без реагування та по теперішній час кошти не повернуто Вказує, що оскільки договором позики не було встановлено строк повернення позики, то відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України така має бути повернена протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги про це, однак у добровільному порядку позичальник не виконує взяте на себе зобов'язання. На підставі вищенаведеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 20500 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак її представник - адвокат Ставичний П.І. подав суду заяву, відповідно до якої просить розглянути справу у їх відсутності та задовольнити її. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого остання отримала грошову суму в розмірі 20500 гривень, та зобов'язалася повертати дану грошову суму частинами. Строк виконання зобов'язання у договорі не вказувався. Вказана обставина підтверджується розпискою відповідача від 30.03.2018 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Судом встановлено, що 30.04.2018 року на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення коштів, отриманих згідно розписки від 30.03.2018 року. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Проте, станом на 1 червня 2018 року позика відповідачем повернута не була та вимога про повернення грошових коштів залишена без реагування. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень та в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] виконала свої зобов'язання за договором позики та повернула грошові кошти в повному розмірі, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved