Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 20 березня 2015 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] та аліменти на її утримання, в якому просить суд стягнути з батька дітей аліменти на утримання сина та на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі по 1/4 частини усіх видів заробітку, доходу на кожного, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є її чоловіком, вони одружились в червні 2014 року, від шлюбу мають сина, вони в даний час проживають окремо, однак батько не надає матеріальної допомоги на її утримання та на утримання сина, згоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Вказує, що нікому іншому відповідач аліменти не сплачує, інших утриманців не має, працездатний, може працювати та надавати матеріальну допомогу на неї та на дитину. В судове засідання позивач з'явилась, в судовому засіданні на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. Відповідач в судове засідання також з'явився, будучи повідомленим про дату розгляду в суді, заперечень проти позовних вимог щодо сплати аліментів на тримання сина не має, на утримання дружини погоджується сплачувати аліменти в розмірі, визначеному законом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, що є в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки відповідач є працездатним, здоровим, працює, іншим особам аліменти не сплачує. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3-15, 17-20, 84,180-182 Сімейного кодексу України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення нею трирічного віку. Суд вважає що позов підлягає задоволенню частково, оскільки батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а відповідач від такого обов'язку ухиляється та не надає допомоги на утримання сина та дружини. Приймаючи до уваги матеріальне забезпечення відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, здоровим, працює, іншим особам аліменти не сплачує, а тому зобов'язаний утримувати дитину до повноліття. Суд також приймає до уваги, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, оскільки дитині в жовтні 2015 року виповниться один рік, вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, не має доходу, необхідного для витрат на забезпечення її та дитини їжею та достатніх витрат на прожиття, а тому і дитина, і вона потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має змогу надати. За відсутності доказів про доходи відповідача, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, доходу але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини щомісячно до досягнення сином повноліття та в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, доходу щомісячно на утримання матері його сина. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути судовий збір на користь держави. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: partial