Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом, уточненим в ході розгляду справи (а.с. 43-44), до [PERSON], вказавши, що квартира [ADDRESS] перебуває у власності [PERSON] відповідно до договору дарування. Після розірвання шлюбу між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], в зазначеній квартирі залишилась мешкати [PERSON] разом з неповнолітньою донькою колишнього подружжя [PERSON], [INFO]. Посилаючись на конфліктні стосунки між [PERSON] з одного боку та [PERSON] та [PERSON] з іншого, відмову [PERSON] звільнити квартиру та намір подружжя [PERSON] та [PERSON] мешкати у цій квартирі, просили усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення [PERSON] з квартири, вселити [PERSON] та [PERSON] в квартиру, позбавити [PERSON] права користування квартирою шляхом зняття її з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивачі підтримали заявлені вимоги на зазначених підставах, вказавши додатково, що до подання позову до суду неодноразово намагались увійти до квартири, але відповідач [PERSON] двері не відчиняла, до квартири не пускала, пропозицію щодо мирного врегулювання спору не прийняла. В ході розгляду справи в судовому засіданні 22.07.2014 року позивачі уточнили, що перед судовим засіданням знову намагались вселитися до квартири, відповідач [PERSON] їм відчинила, але фактично можливості користуватися приміщеннями у квартирі не надала, бо вони були зачинені, а також не надала ключів від вхідних дверей. Представник позивачів на позові наполягала на вказаних в уточненій позовній заяві підставах. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував повністю, посилаючись, що вимоги щодо вселення позивачів до квартири задоволенню не підлягають за відсутністю перешкод з боку відповідача вселенню. Підстав для виселення [PERSON] з квартири позивачі не вказали, оскільки не посилалися на жодну норму закону, яка б передбачала конкретні підстави. Вимоги щодо позбавлення відповідача права користування квартирою шляхом зняття з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки зняття особи з реєстраційного обліку не у компетенції суду, інших підстав для позбавлення відповідачки права користування квартирою позивачами не заявлено, тож у зазначеній редакції позовній вимоги задоволені бути не можуть. Відповідачка, яка є одночасно законним представником неповнолітньої [PERSON], в судове засідання не з'явилась без поважних причин, хоча її явка за клопотанням позивачів для надання особистих пояснень була визнана судом обов'язковою відповідно до ст. 169 ЦПК України. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Шевченківський РВ УДМС України в Запорізькій області представника в судове засідання не направив, про місце та час розгляду справи повідомлені у встановленому порядку. При вивченні матеріалів справи судом встановлено наступне. Згідно з дублікатом договору дарування від 12.02.2002 року [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). Державну реєстрацію права власності позивача на квартиру здійснено 19.06.2014 року, що вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 39). З 26.07.1997 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був розірваний за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2013 року (а.с. 9). 14.01.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с. 10). З пояснень позивачів та представника відповідача в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] зареєстрована та фактично мешкає у квартирі [ADDRESS], вселилася у вказану квартиру за згодою [PERSON] як член його сім'ї. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 383 ч. 1 та стаття 391 ЦК України, на які позивачі посилались в обґрунтування заявлених вимог, вказують, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частина 1 ст. 405 ЦК України вказує, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Отже, суд вважає, що [PERSON], як власник квартири, має право як проживати у квартирі сам, так і вселяти до неї свою дружину, членів своєї сім'ї та інших осіб. Відповідно до ст. 79 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження» № 606 від 21.04.1999 року примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Враховуючи пояснення позивачів щодо створення відповідачкою перешкод у вселенні в квартиру шляхом ненадання можливості вільного проживання у квартирі та безперешкодного використання усіх її приміщень, ненадання відповідачкою особистих пояснень з цього приводу, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог в частині вселення позивачів до квартири. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких віднесені: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином, у тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст. 16 ЦК, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом, як зазначає ст. 4 ЦПК України. Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382 від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: 1. заяви особи або її законного представника; 2. судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; 3. свідоцтва про смерть; 4. паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; 5. інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Згідно з п. 1.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом МВС України 22.11.2012 № 1077, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами (аналіз практики застосування судами статті 16 Цивільного кодексу України Верховного Суду України). Така позиціє підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 116, 157 ЖК; ст. 405 ЦК). Враховуючи вищевказане, оскільки позивачі не зазначали окремі підстави для позбавлення [PERSON] права користування квартирою, наслідком чого могло б бути її виселення, а вказали лише про зняття її з реєстраційного обліку, що перебуває поза межами компетенції суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для захисту прав позивачів на зазначених ними підставах у визначений спосіб, тож в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial