Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

[PERSON], який діє, як представник за дорученням від імені та в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про виконання умов договору. Позовні вимоги мотивує тим, що 13 жовтня 2013 року між [PERSON], мешканцем села Косівська Поляна, будинок №435, Рахівського району, Закарпатської області, як «Замовником» з однієї сторони, та [PERSON], мешканкою міста Рахова, вулиця Богдана Хмельницького, будинок №141, Закарпатської області, як «Виконавцем»? з другої сторони, було укладено Договір №031013 на виконання землевпорядних робіт, згідно якого «Виконавець» у порядку та на умовах, визначених Договором, зобовязувався своїми засобами за рахунок «Замовника» виконати, виготовити проект відведення земельної ділянки, а «Замовник» прийняти й оплатити виконані роботи. Згідно pавдання на виконання робіт, яке являється одним із додатків, що містяться в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель (адреса розташування земельної ділянки: село [PERSON], біля №435, Рахівського району, Закарпатської області), виготовленого Приватним підприємцем [PERSON], кінцевим результатом робіт є: встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, виготовленого [PERSON], містять Акт встановлення меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами та Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, які підписані Виконавцем, [PERSON], та Землевласником, [PERSON], однак, не підписані суміжним землекористувачем громадянином [PERSON]. Разом з тим, Відповідач на сьогоднішній день відмовляється у встановленому законодавством порядку встановити в натурі (на місцевості) межі земельної ділянки площею 0,1182 гектара, яка відводиться Позивачу у власність, та закріпити їх межовими знаками, обґрунтовуючи це тим, що відповідно до положень частин 1,3 статті 158 Земельного кодексу України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах, у звязку із чим, на думку, Відповідача, цивільно-правовий спір щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) повинен вирішуватися між особою, якій відводиться земельна ділянка у власність, в даному випадку, між Відповідачем, та органом місцевого самоврядування, до територій якого входить земельна ділянка, Косівськополянською сільською радою Рахівського району, Закарпатської області. Аналізуючи матеріали справи та зважаючи на зазначені вище обєктивні обставини, вважає дії Відповідачки такими, що не базуються на правових нормах та не відповідають умовам, укладеного між сторонами, Договору на виконання землевпорядних робіт. Вважає, що погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами є обов'язковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який є невід'ємною частиною проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та вчиняється особою, яка провадить кадастрові зйомки та/чи виготовляє кадастрові плани земельної ділянки. У випадку відмови суміжного землевласника або ж землекористувача від підписання відповідного документу слід вважати, що погодження меж не відбулося, у звязку із чим слід застосовувати норми прямої дії, встановленні Інструкцією. Разом з тим, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами є складовою кадастрової зйомки, що у відповідності до положень частини 1\~статті 198 Земельного кодексу України\~є комплексом робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Невиконання Відповідачем комплексу робіт по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) являється невиконанням умов Договору на виконання землевпорядних робіт, укладеного між «Замовником» Позивачем та «Виконавцем» Відповідачем. На підставі наведеного, просив зобовязати [PERSON], мешканку міста Рахова, вулиця Богдана Хмельницького, будинок №141, Закарпатської області, виконати умови Договору №031013 на виконання землевпорядних робіт, укладеного 03 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], шляхом встановлення меж земельної ділянки площею 0,1182 гектара з місцем розташування: село [PERSON], біля будинку №435, Рахівського району, Закарпатської області в натурі (на місцевості), відносно якої розробляється проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель на підставі рішення 29 сесії 6 скликання Косівськополянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області №366 від 04 вересня 2013 року «Про надання дозволу на проект відведення земельних ділянок», та закріплення цих меж межовими знаками з передачею межових знаків на зберігання [PERSON], про що скласти відповідні акти. Вирішити питання розподілу судових витрат. Представник позивача, [PERSON], у судовому засіданні уточнив позовні вимоги. Просив зобовязати [PERSON], мешканку міста Рахова, вулиця Богдана Хмельницького, будинок №141, Закарпатської області, виконати умови Договору №031013 на виконання землевпорядних робіт, укладеного 03 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], шляхом виготовлення/складання акту погодження меж земельної ділянки площею 0,1182 гектара з місцем розташування: село [PERSON], біля будинку №435, Рахівського району, Закарпатської області, відносно якої розробляється проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель на підставі рішення 29 сесії 6 скликання Косівськополянської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області №366 від 04 вересня 2013 року «Про надання дозволу на проект відведення земельних ділянок» без погодження суміжного землекористувача (землекористувачів). Відповідач [PERSON], в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала. Не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що рішенням двадцять дев'ятої сесії шостого скликання Косівсько-Полянської сільської ради Рахівського району №366 від 04.09.2013 року [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель запасу сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с. Косівська Поляна, біля буд. №435 площею 0.1182 га. З метою реалізації зазначеного рішення Косівсько-Полянської сільської ради позивач [PERSON] 13 жовтня 2013 року, як «Замовник» уклав з [PERSON], як «Виконавцем» з другої сторони, Договір №031013 на виконання землевпорядних робіт, згідно якого «Виконавець» у порядку та на умовах, визначених Договором, зобовязувався своїми засобами за рахунок «Замовника» виконати, виготовити проект відведення земельної ділянки, а «Замовник» прийняти й оплатити виконані роботи. Вважаючи обов'язком [PERSON] встановити межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплення їх межовими знаками, та у зв'язку з відмовою відповідача вчинити такі дії, позивач звернувся з даним позовом до суду. Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до положень статей 526-527 цього ж Кодексу, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. [PERSON] 51 «Правові наслідки порушення зобовязання. Відповідальність за порушення зобовязання» Цивільного кодексу України врегульовуються цивільно-правові відносини щодо невиконання чи неналежного виконання зобовязань по Договору. Так, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 14) відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 614 ЦК України). Згідно статті 622 Цивільного кодексу України, Боржник, який сплатив неустойку і відшкодував збитки, завдані порушенням зобов'язання, не звільняється від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, якщо інше не встановлено договором або законом. До цивільно-правових відносин, що є предметом спору, слід застосувати також положення [PERSON] 52 «Поняття та умови договору» та [PERSON] 63 «Послуги. Загальні положення» Цивільного кодексу України, згідно яких, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України), Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України), За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (стаття 901 Цивільного кодексу України), Збитки, завдані Замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню Виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 906 Цивільного кодексу України). Порядок отримання земельних ділянок у власність регламентується ст. 118 ЗК України. Відповідно до ч.ч. 6-10 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна [PERSON] Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Механізм встановлення меж земельних ділянок в натурі, з приводу чого заявлено позов, визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 N 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 р. за N 391/17686 (далі - Інструкція №376). Відповідно до п.2.1 Інструкції № 376, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Отже, законодавець передбачає можливість встановлення меж земельної ділянки на місцевості, в тому числі, і при передачі земельної ділянки у власність (користування) із земель державної та комунальної власності. Згідно з п. 3.12 Інструкції № 376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур'єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез'явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Відповідно до положень пункту 3.8 Інструкції, межові знаки можуть не встановлюватися на бажання Власника (користувача)\~у разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо). Разом з тим, погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами є складовою кадастрової зйомки, що у відповідності до положень частини 1\~статті 198 Земельного кодексу України\~є комплексом робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Відповідно до п. 1.3 Інструкції № 376 виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником. У зв'язку з наведеним, суд констатує, що невиконання Відповідачем комплексу робіт по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) являється невиконанням умов Договору на виконання землевпорядних робіт, укладеного між «Замовником» Позивачем та «Виконавцем» Відповідачем. Судом, достовірно встановлено, що виконати умови Договору №03101, від 03 жовтня 2013 року, шляхом встановлення меж земельної ділянки площею 0,1182 та закріплення цих меж межовими знаками з передачею межових знаків на зберігання [PERSON], відповідач [PERSON] не має можливості у зв'язку з відмовою суміжного землекористувача [PERSON] погодити межі земельної ділянки. Відповідно до ч.3 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Погодження меж земельних ділянок здійснюється з метою вірного та фактичного визначення меж земельних ділянок. При цьому, погодження меж земельної ділянки здійснюється суміжними землекористувачами добровільно, а у випадку безпідставної відмови в погодженні цих меж та за наявності чітко встановленої та зафіксованої межі між земельними ділянками, такий спір може вирішити місцева рада, на території якої перебуває земельна ділянка, шляхом затвердження складеного землевпорядною організацією акту погодження меж земельної ділянки без погодження суміжного землекористувача (землекористувачів). У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, прийшов до висновку про задоволення уточнених позовних вимог. Питання про відшкодування судових витрат представником позивача не ставилося.

Outcome: approved