Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

[PERSON] у липні 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утриманні неповнолітньої дитини. При цьому вказала, що з 06.08.2011 року по 10.08.2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дитини, від виконання своїх батьківських обовязків ухиляється. За таких обставин просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частини заробітку чи іншого доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач надала письмову заяву в якій позовні вимоги уточнила просила стягнути із [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.09.2017 року і до повноліття дитини. Додатково повідомила, що на даний час не працює, донька відвідує Дошкільний навчальний заклад № 62 м. Черкаси, стан здоровя її та дитини задовільний. При цьому просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, однак адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Суд оголосивши заяву позивача, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 06.08.2011 року, про що зроблено актовий запис № 895 у Відділі державної реєстрації актів громадянського стану по місту Черкаси Черкаського міського управління юстиції, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.07.2015 року (справа № 711/2348/15-ц) шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). Сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні зі позивачем зобов'язаний нести витрати на утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин [PERSON] зобовязаний утримувати доньку [PERSON] до досягнення нею повноліття. Вказаний обовязок є безумовним. Враховуючи, що фактично піклуванням дитини займається позивачка, то вона має право на отримання від відповідача аліментів на утримання їх доньки. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналогічні розяснення містить п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням вимог статей 182 СК України та обставин встановлених під час судового розгляду, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2017 року і до її повноліття, тобто до 27.02.2030 року. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає 640 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 180-183, 184, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218, 224-226 ЦПК України, суд

Outcome: approved