Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа: Служби у справах дітей Оболонської у місті Києві районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що між позивачем та відповідачем 16.02.2007 р. було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] про що зроблений відповідний актовий запис № 262, виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї. Від даного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. Вказала, що донька перебуває на утриманні позивача та проживає разом з останньою. На початку 2009 р. відповідач покинув позивача разом з дитиною, останній ніякої матеріальної допомоги на утримання спільної доньки не надавав. 02.08.2011 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві було видано свідоцтво про розірвання шлюбу, серія [NUMBER], про що зроблено відповідний актовий запис № 202. Оскільки, відповідач належним чином не виконував батьківськи обов'язки, позивач звернулася до Подільського районного суду м. Києва про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Отже, відповідач, який є батьком [PERSON] з 2009 р. постійно ухиляється від своїх прямих обов'язків по вихованню, піклуванню та навчанню дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям, здоров'ям, її розвитком, не утримує матеріально, а відтак, позивач звернулася із вищевказаним позовом до суду. До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, у разі виникнення обставин передбачених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином,клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не надавав, відзив не подавав, а відтак, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. До початку судового засідання від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Дитинство в Україні охороняється державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 16.02.2007 р. було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] про що зроблений відповідний актовий запис № 262, виданого Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї (а.с. 9). Від вказаного шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], про що зроблений відповідний актовий запис № 1990, виданого 04.12.2007 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в місті Києві. Та обставина, що відповідач по справі є батьком малолітньої [PERSON], підтверджується свідоцтвом про народження останньої, де в графі батьки зазначено - [PERSON], [INFO] (а.с. 16). 02.08.2011 р. шлюб між сторонами було розірвано, про свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 10). На час перебування справи в суді місце реєстрації відповідача зареєстроване за адресою: [ADDRESS], натомість, поштову кореспонденцію останній не отримує (а.с. 31-32). Оскільки, відповідач не надає матеріальної допомоги позивачу на утримання дитини, остання в 2009 р. звернулася до Подільського районного суду м. Києва про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно довідки Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві станом на 01.01.2018 р. заборгованість становить 34 800 грн.(а.с. 14-20). Встановленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі за текстом - СК України). Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право протиивитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а також засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, при вирішенні питання можливості позбавлення батьківських прав одного із батьків дитини суд має з'ясувати чи дійсно останній мав можливість виконувати свої батьківські обов'язки та ухилявся від їх виконання. Вказану позицію висловив ЄСПЛ, зазначивши, що суд, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (справа «Шульц проти Польщі» (Schultzv. Poland), № 50510/99, від 08.01.2002 р.; «Реммо і Узункая проти Німеччини» (Remmoand Uzunkayav. Germany), № 5496/04, від 20.03.2007 р.; та «Полашек проти Чеської Республіки» (Polasekv. CzechRepublic), № 31885/05, від 08.01.2007 р.). Статтею 19 СК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом 10 днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним - обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Висновку Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки, [PERSON] (а.с. 51-52). Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини. Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, судом встановлено на підставі переконливих доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своєї доньки, що порушує її право на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку її батька, а тому порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] Ухвалюючи таке рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved