Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі «Відповідач 1», «ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі «Відповідач 2») про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] суми депозитного вкладу в розмірі 5000,00 доларів США, процентів за користування вкладом в розмірі 220,31 доларів США, пеню в розмірі 3000,00 доларів США, суму трьох процентів річних в розмірі 8,22 долари США, моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. В судовому засіданні Позивач та його представник позовні вимогипідтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково представник Позивача зазначив про те, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» неправомірно та всупереч умовам депозитного договору не виплачено Позивачу вклад та відсотки за користування депозитними коштами, у звязку з чим Позивачем предявлено вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобовязання, 3 відсотки річних,а також моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. Відповідач 1 ПАТ «КБ «Банк «Фінанси та Кредит», явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, подав письмові заперечення на позов, в яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Зокрема, в поданих до суду письмових запереченнях на позов Відповідач 1 покликається на те, що на підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 р. № 612 «Про віднесення АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 р. до 17 грудня 2015 р. включно. Чинним законодавством визначено, що при запровадженні у банку тимчасової адміністраціїне здійснюється відшкодування вкладникам сум вкладів у судовому порядку та шляхом примусового стягнення коштів, а виплата сум вкладів таким вкладникам проводиться за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми. Таким чином, оскільки введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах, на думку Відповідача 1,Позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, тому просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач 2 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, подав письмові заперечення на позов, в яких просить в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених в даних запереченнях. Зокрема, в письмових запереченнях Відповідач 2 покликається на встановлені чинним законодавством спеціальні правила відшкодування депозитних вкладів під час введення тимчасової адміністрації в банку, а тому, на думку Відповідача 2, Позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав у спірних правовідносинах. Заслухавши пояснення Позивача та його представника, проаналізувавши викладені в письмових запереченнях доводи відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно достатті 1058 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частинами 1-3 статті 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Судом встановлено, що 16 грудня 2014 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Договір-заяву № 300131/148310/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «[PERSON] гроші» на 7 міс. в іноземній валюті (надалі «Договір»). Згідно з пунктом 1 вказаного Договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № 2630.9.353344.001 в сумі 950,00 доларів США на строк з 16 грудня 2014 року по 16 липня 2015 року, у порядку та на умовах, визначених у Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до пункту 2 Договору за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного у п. 1 цього Договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 12,50 % річних. Нараховані проценти зараховуються вкладнику на рахунок, відкритий у банку № 2638.7.353344.001. Пунктом 6 Договору передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п. 5.1 Основних умов. В подальшому між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено додаткові угоди до Договору про банківський строковий вклад (депозит) № 300131/148310/7-14 від 16 грудня 2014 року, відповідно до яких [PERSON] поповнював вклад протягом строку дії Договору (всього на загальну суму 5000,00 доларів США). Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною 2 статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до частини 3 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до ч. 1, 3 статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Як встановлено судом, 16 липня 2015 року строк дії вкладу за Договоромзакінчився, тому 08 липня2015 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»із заявою (отримано банком 08 липня2015 року), в якій просив повернути йому кошти по валютному вкладу, який закінчився 16 липня2015 року та відсотки (а.с. 22). Як зазначив в судовому засіданні представник Позивача, станом на час розгляду даної цивільної справи Відповідачем не виплачено на користь Позивача суми вкладу та відсотків за користування ним. Належних доказів, які б спростовували вказану обставину, Суду надано не було. Так, згідно з випискою по особовому рахунку [PERSON] від 16 липня 2015 року станом на 16 липня 2015 року на депозитному рахунку [PERSON] обліковувався вихідний залишок в розмірі 5 86,86 доларів США. В той же час, на вимогу суду Відповідачем 1 надано суду виписку по особовому рахунку [PERSON] за період з 16 грудня 2014 року по 16 липня 2015 року (а.с. 88-95), зі змісту якої вбачається, що станом на 16 липня 2015 року на особовому рахунку [PERSON] вихідний залишок по вкладу становив 0,00 (а.с. 89). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться дві виписки по особовому рахунку Позивача, які містять різну інформацію щодо виплати на користь Позивача суми депозитного вкладу та відсотків, що сприймається Судом критично. В той же час, в судовому засіданні Позивач стверджував про те, що жодних коштів по своєму депозитному вкладу за Договором він не отримував, оскільки при неодноразовому звернення до банку отримував відповідь про відсутність коштів. Відповідач 1, який не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання, належними засобами доказування вказаної обставини не спростував. Так, як встановлено Судом з офіційного сайту Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http:/www.gov.ua) та вбачається з письмових заперечень відповідача, на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені ст.ст. 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» . Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено наслідки запровадження тимчасової адміністрації банку. Зокрема, з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з тим, відповідно до частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. У зв'язку із застосуванням спеціальних механізмів врегулювання правовідносин та прав Позивача із банком, щодо подальшої діяльності якого прийнято рішення про виведення його з ринку, застосуванню підлягає Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Інші правові норми, зокрема положення ЦКУкраїни прозобов'язання, можуть бути застосовані, якщо вони не суперечать цьому Закону. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості. Окрім того, повернення вкладу здійснюється за зазначеною вище процедурою незалежно від того звертався позивач до чи після запровадження тимчасової адміністрації банку. В судовому засіданні встановлено, що суму депозитного внеску (вкладу) та відсотків в загальному розмірі 5 220,31 доларів США не виплаченоПозивачу. Стаття 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»встановлює обмеження на зобовязання банку під час тимчасової адміністрації щодо задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, окрім виплати коштів за вкладами вкладників. Таким чином, сума вкладу в розмірі 5000,00 доларів США (що в еквіваленті до національної валюти станом на час запровадження в банку тимчасової адміністрації становить 109 100,00 грн.) та відсотків за користування вкладом в розмірі 220,31 доларів США (що в еквіваленті до національної валюти станом на час запровадження в банку тимчасової адміністрації становить 4 059,83 грн.) підлягає стягненню на користь Позивача. В той же час, враховуючи вимоги вищевказаного закону щодо застосування спеціальних механізмів врегулювання правовідносин Позивача та банку, щодо подальшої діяльності якого прийнято рішення про виведення його з ринку, Суд вважає за необхідне у задоволенні позову щодо стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси на кредит» пені та 3 відсотків річних відмовити, зважаючи на законодавчо встановлений мораторій щодо здійснення даних видів стягнення. Стосовно вимог про стягнення на користь Позивача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити про те, що належних доказів, які б підтверджували сам факт завдання моральної шкоди, її форми прояву та причинного звязку між моральною шкодою та діями Відповідача 1 Позивачем не надано, а Судом таких обставин в ході розгляду справи не встановлено. Відтак, позовна вимога про стягнення на користь Позивача моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. задоволенню не підлягає. Відтак, проаналізувавши матеріали справи, враховуючи вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Станом на час подання позову Позивач бувзвільнений від оплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про захист прав споживачів», тому у відповідності з вимогами статті 88 ЦПК України судовийзбір в сумі, пропорційній до суми задоволених позовних вимог, слід стягнути з Відповідача 1. Крім того, Позивачем заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу за Договором про надання правової допомоги від 04 серпня 2015 року, Позивачем надано Суду оригінал квитанції № 024 від 04 серпня 2015 року про здійснення оплати за надання правової допомоги в сумі 10 000,00 грн., а також Акт виконаних робіт № 21 від 04 листопада 2015 року Враховуючи зазначене, а також факт часткового задоволення позовних вимог, Суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість клопотання Позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу в сумі 3000,00грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 192, 526, 527, 530, 533, 536, 610, 625, 1050, 1054, 1058, 1066-1068, 1073, 1075Цивільного кодексу України, ст.ст. 36, 37, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,

Outcome: partial