Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини після матері та бабусі [PERSON], яка померла [INFO] року, а також просили визнати за ними право власності право власності на домоволодіння [ADDRESS] яке складається з двох житлових будинків загальною площею -124,4 кв.м, в тому числі і житловою площею - 68,8 кв.м, розташоване на земельній ділянці площею 1525 кв.м в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді домоволодіння [ADDRESS] яке розташоване на земельній ділянці площею 1525 кв.м. Вказану ділянку [PERSON] отримувала за рішенням правління радгоспу ім.С.М.Кірова, де вона працювала бригадиром овочевої бригади. На виділеній ділянці вона побудувала домоволодіння. Згідно технічного паспорта загальна площа домоволодіння складає 124,4 кв.м, в тому числі житлова -68,8 кв.м. Після смерті [PERSON] вони прийняли спадщину, оскільки проживали з нею разом вели спільне господарство. Спадщину не оформили через те, що домоволодіння не було зареєстровано в МБТІ. Відповідач по справі претендує на спадщину вказуючи на те, що коли [PERSON] була жива він за нею доглядав, однак ніякого відношення до спадщини він не має. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити. Відповідач в засідання не з'явився, звернувся з заявою про розгляд справи в його відсутності. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. 14.12.1954 року [PERSON] за рішенням правління радгоспу ім.С.М.Кірова №261, була виділена земельна ділянка площею 0,1525 га для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. На виділеній ділянці [PERSON] побудувала два житлових будинка і виконкомом Ленінської райради депутатів трудящих 19.08.1960 року їй було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння. Як видно із змісту вказаного свідоцтва, воно було видано на підставі рішення Ленінської Ради депутатів трудящих №328/4 від 19.01.1960 р. [INFO] року померла [PERSON], про що 30.05.1997 р. Першим Суворовським відділом ДРАЦС ОМУЮ складено актовий запис №1210. На час відкриття спадщини після [PERSON] в домоволодінні проживали донька [PERSON] та онука [PERSON], що підтвердили в судовому засіданні допитані свідки [PERSON], та [PERSON], які є сусідами, та зазначили про постійне проживання на час смерті [PERSON] позивачів в будинку. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Із наданого свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 20.09.1961 р. райбюро ЗАГС Ленінського району м.Одеси, видно, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]. У зв'язку з укладенням шлюбу 15.07.1978 року з [PERSON], актовий запис№757, [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]», що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 25.12.1980 року Ленінським відділом ЗАГС м.Одеси [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], актовий запис про народження №2785 . У зв'язку з укладенням шлюбу 12.11.2004 року [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]», актовий запис № 302, вчинений Другим відділом РАЦС Суворовського районного управління юстиції м.Одеси. Відповідно ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з вимогами п.1 ч.549 ЦК Української РСР визнається,що спадкоємець прийняв спадщину : якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, враховуючи проживання позивачів в будинку, вчинення дій по його обслуговуванню та управлінню на час відкриття спадщини, суд прийшов до висновку, про те, що вони прийняли спадщину. З листа Четвертої одеської державної нотаріальної контори від 12.12.2017 року вих. №5434/01-16 видно, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався та спадкова справа не заводилася. Відповідно до технічного паспорту, складеного ФОП [PERSON] домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,1525 га і складається з з двох житлових будинків літ. «А» та літ. «Б», загальною площею -124,4 кв.м, в тому числі і житловою площею - 68,8 кв.м, які збудовані до 05.08.1992 року, тому відповідно до п. 3.2. Інструкції про проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2005 року №127, не належать до самочинних. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно з нормами ч.1 ст.529 ЦК Української РСР, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст.529 ЦК Української РСР онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст.548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, враховуючи те, що [PERSON] є донькою спадкодавця, тому лише вона має право претендувати на спадкове майно, як спадкоємець першої черги відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української УРСР, а вимога [PERSON] є безпідставною . Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина 1 ст.1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Аналіз даних норм вказує на те, що правовою підставою для набуття права власності на спадкове нерухоме майно є видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом. У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як було зазначено вище [PERSON] у встановленому законом порядку набули право власності на домоволодіння, отримала свідоцтво, проте під час свого життя не здійснила державну реєстрацію права власності, що є перешкодою спадкоємцю в отриманні свідоцтво про право на спадщину за законом. Дані обставин вказують на наявність у позивача [PERSON] права на звернення до суду на захист свого невизнаного спадкового права, що передбачено ч.1 ст.3 ЦПК України. Суд вважає, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець є нерухоме майно щодо якого виникло право власності у спадкодавця, але відсутня державна реєстрація, спадкоємець може захищати свої права відповідно до ст. 392 ЦК України. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання за нею права власності на спадкове домоволодіння в порядку спадкування за законом. Суд вважає, що таке набуття права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, направлено на захист охоронюваних законом прав та інтересів спадкоємця, у якого на даний час існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Outcome: partial