Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON] виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з невчасно виплаченою заробітною платою. В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на те, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.05.2015 року позов [PERSON] про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволено частково; стягнуто із [PERSON] ВУВКГ на користь позивача невиплачену заробітну плату у розмірі 58170,22грн. та 5000грн. у відшкодування моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 04.11.2015 року рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22.05.2015 року залишено без змін. Заробітна плата у цьому розмірі виплачена відповідачем позивачу лише 24.06.2016 року, тобто із порушенням строків виплати. У звязку з вищенаведеним [PERSON] просить за судовим рішенням стягнути із відповідача компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строку їх виплати в розмірі 47693,01грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на виклик в суд не зявився; хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку; із заявою про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення до суду не звертався; а тому суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних даних про права та взаємовідносини сторін у заочному провадженні, про що по суті не заперечила позивач у заяві від 13.10.2016 року. Зясувавши обставини справи, вивчивши наявні дані у матеріалах цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення компенсації через невиплачену вчасно заробітну плату необхідно задовольнити частково з наступних підстав: Судом установлено, що згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволено частково; стягнуто із [PERSON] ВУВКГ на користь [PERSON] невиплачену зарплату 58170,22грн. та 5000грн. у відшкодування моральної шкоди; судове рішення 04.11.2015 року набрало законної сили. Відповідно до встановлених даних про виконавче провадження №49749894, заборгована заробітна палата [PERSON] ВУВКГ [PERSON] у вказаному розмірі виплачена в порядку примусового виконання відділом ДВС [PERSON] МУЮ ГУЮ у Львівській області 24.06.2016 року, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження. Статтями 2 і 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» регламентовано, що компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі розуміються грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення) та інші; сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Однаково вказує ст. 34 Закону України «Про оплату праці», що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013 положенню ст. 233 КЗпП України надане додаткове офіційне тлумачення, відповідно до якого у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427(із наступними змінами), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Аналогічно було викладено законну позицію у прийнятому судовому рішенню №6-43цс14 від 21.05.2014р Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, що: «Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427(зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року №692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Беручи до уваги наведені норми законів та вимогу позивача у відповідності до них, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з невчасною виплатою заробітної плати, однак позов підлягає частковому задоволенню виходячи з того, що позивачем у власному розрахунку, котрий жодним чином не спростований відповідачем, не містить в собі зазначених сум податків та інших обовязкових платежів, що мали підлягати стягненню при їх виплаті. Тому суд прийшов до переконання, що бухгалтерією відповідача повинно це бути взято до уваги, оскільки наділена в тому спеціальними знаннями, і суми податків та інші обовязкові платежі мали б бути відрахованими при виконанні цього судового рішення у випадку набрання ним законної сили, або зазначене може бути предметом окремого цивільного спору вже за позовом [PERSON] ВУВКГ. Як вбачається з представленої позивачем таблиці розрахунку компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, розмір такої компенсації становить 47693,01грн. Порядок оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб регулюється розділом IV Податкового кодексу України, саме роботодавець виступає як податковий агент при нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу чи виплаті недоплаченої заробітної плати за відповідним рішенням суду; що під час оподаткування потрібно застосовувати ставки ПДФО, обєктом оподаткування військовим збором є також доходи, - нарахування, утримання та сплату чого до бюджету повинен здійснювати у даному випадку відповідач, оскільки є особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету ПДФО та військового збору з доходів у вигляді заробітної плати, - для [PERSON] відповідач був роботодавцем, який виплачує такі доходи згідно п. 171.1 ст. 171 ПКУ. Аналізуючи все раніше наведене, суд прийшов до такого вирішення спору виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, подані суду матеріали; а тому переконаний, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Судові витрати при вирішенні цивільного спору підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved