Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

[PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в обґрунтування якого зазначив, що 09.09.2012р. близько о 20.00 год. на 27 кілометрі автодороги Київ-Вишгород-Десна сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме автомобіль «Kia Cerato», 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] їдучі у напрямку с.Хотянівка, внаслідок перевищення швидкості та втрати уважності водієм, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Nissan Murano», 2011 року випуску, державний номер [NUMBER], яким керувала [PERSON] Після зіткнення з автомобілем позивача, автомобіль, яким керував відповідач, продовжив некерований рух у зустрічній смузі, внаслідок чого відбулось лобове зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] та який їхав одразу за автомобілем [PERSON]. В результаті зіткнення усі транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим в свою чергу завдано матеріальної шкоди. Оскільки вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнана постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області, тому позивачка просить стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди у розмірі 306426 гривень 57 копійок, визначеної з урахуванням індексу інфляції та витрат про проведенню оцінки колісного транспортного засобу. У подальшому, під час розгляду справи, представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму матеріальних збитків у розмірі 420273 гривні 24 копійки, що складається з витрат щодо проведення експертних досліджень, суми матеріальної шкоди, визначеної за цінами, на час розгляду справи у суді. Представник позивача у судовому засіданні, уточненні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив їх задовольнити, пояснення з приводу заперечень поданих відповідачем надав у письмовій формі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав до суду письмові заперечення в яких вказав що, не згоден із проведеною експертною оцінкою транспортного засобу, оскільки не був повідомлений про час та місце первинного огляду транспортного засобу, а був повідомлений про час та місце повторного огляду, на якому не зміг бути присутнім у звязку із занятістю на роботі. Крім того, звіт про оцінку пошкодженого транспортного засобу був складений 02.11.2012 року, тобто через два місяці після ДТП, яке трапилось 09.09.2012 року, та позивачем не надано доказів, де саме перебував транспортний засіб, які були умови його зберігання та чи мали будь які сторонні особи чи робітники СТО вільний доступ до автомобіля. Разом із цим, сам звіт про розмір матеріальних збитків має ряд помилок, а саме: рік випуску авто зазначений 2010, проте в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу рік випуску авто вказаний як 2011, також є суперечності, щодо ліцензії експерта, який проводив оцінку. Крім того, позивачем не надано доказів про те, що вона сплачувала кошти за ремонт автомобіля, у звязку із чим, просив відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що уточненні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права (реальні збитки). Судом встановлено, що 09.09.2012р. близько о 20.00 год. на 27 кілометрі автодороги Київ-Вишгород-Десна сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме автомобіль «Kia Cerato», державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] їдучі у напрямку с.Хотянівка, внаслідок перевищення швидкості та втрати уважності водієм, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Nissan Murano», державний номер [NUMBER], яким керувала [PERSON]. Після зіткнення з автомобілем позивача, автомобіль, яким керував відповідач, продовжив некерований рух у зустрічній смузі, внаслідок чого відбулось лобове зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] та який їхав одразу за автомобілем [PERSON] [PERSON] Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02.11.2012 року у справі про адміністративне правопорушення № 2523/2079/2012 (провадження № 3/2523/1072/2012) винним у скоєні вказаного ДТП був визнаний відповідач [PERSON] (а.с.12). У відповідності до частини 4 статті 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини встановлені постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області у судовому засіданні доказуванню не підлягають, а саме щодо доведеності вини [PERSON] у вчиненні ДТП. Відповідно до статей 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Автомобіль «Nissan Murano», державний номерний знак [NUMBER], належав, станом на 09.09.2012 року, на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ААС 818862 (а.с.3-4). Згідно звіту серія SL № 18379/1 про оцінку транспортного засобу, складеного оцінювачем «Експертна компанія «Укравтоекспертиза», розмір матеріального збитку, заподіяного власникові транспортного засобу «Nissan Murano», державний номерний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, станом на 02.11.2012 року становить 224\~948,07 грн. (т.1а.с.13-52). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №1707 від 02.11.2012 року та акту виконаних робіт від 02.11.2012 року [PERSON] було сплачено за проведення оцінки 800 гривень (т.1 а.с.111,112,113). Відповідно до договору добровільного страхування на транспорті від 13.07.2012 року [PERSON] було укладено відповідний договір з ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» (т.1 а.с.115). Відповідно до інформації наданої ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» від 09.03.2016 року вбачається, що згідно електронної бази 01.11.2012 року Страховиком було виплачено стразове відшкодування в розмірі 50\~000 гривень [PERSON], шляхом перерахуванням безготівкових коштів на особовий розрахунковий рахунок. Розмір матеріального збитку, було визначено Страховиком на підставі Звіту про оцінку колісного транспортного засобу, який було підготовлено ПП «Експертною компанією «Укравтоекспертиза», на підставі заяви Страховика та визначено вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Nissan Murano» д.н.з.[NUMBER]. Статтею 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки сторонами по справі, не оспорюється факт сплати Страховиком на користь [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 50000 гривень, дані факти доказуванню не підлягають. Під час судового засідання у якості свідка було допитано [PERSON], який пояснив, що він є оцінщиком експертної компанії «Укравтоекспертиза» та ним складався звіт об оцінки КТЗ серії SL №18379/1. Даний звіт був виконаний ним у відповідності до чинного законодавства, ті неточності які він містить є технічними описками. Під час складання оцінки ним використовувався акт огляду КТЗ від 14.09.2012 року, який був складений за участі представника страхової компанії «УНІКА» та [PERSON], та другого акту огляду КТЗ від 02.11.2012 року, який проводився за участі [PERSON], відповідач [PERSON] повідомлявся належним чином, про час та місце проведення огляду, але на огляд останній не зявився. На підставі актів та огляду ним було складено відповідну оцінку з фототаблицями та калькуляцією. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Під час судового засідання судом розяснювались вимоги ст.ст.10, 60 ЦПК України, а також право на подання клопотання щодо проведення експертизи, але жодних клопотань від сторін до суду подано не було. Таким чином, суд вважає, що звіт про оцінки КТЗ серії SL №18379/1, є належним та допустимим доказом, у розумінні ст.ст.58,59,64ЦПК України, був складений уповноваженою особою, неточності у його тексті, а саме рік випуску транспортного засобу та відомості щодо замовника, не є суттєвими недоліками які вплинули на висновки, оскільки безпосередньо до звіту долучено документи щодо дати випуску транспортного засобу, а з акту вбачається, що огляд КТЗ проводився з дотриманням діючого законодавства, а саме за присутності Страховика відповідача. Крім того, 11.03.2016р. Агенцією Судових експертиз було зроблено висновок № 13, відповідно до якої вартість матеріальних збитків завданих власнику колісного транспортного засобу «Nissan Murano» становить 246728 гривень 75 копійок, та зазначено, що автомобіль для дослідження наданий не було, а дослідження проводилось на підставі наданих документів (т.2 а.с. 26-55). Згідно з листом ТОВ «ВіДі Санрайз Моторз» від 04.03.2016р. № 12/11/810/001-16, Відновлювальний ремонт автомобіля «Nissan Murano», 2010 року випуску, кузов № [NUMBER], державний номер [NUMBER] у період з 10.09.2012р. і по сьогоднішній день, у тому числі на підставі рахунку № CHзC-0010067 від 18.09.2012р., СТО ТОВ «ВіДі Санрайз Моторс» не здійснювався. Разом із цим зазначено, що зазначений автомобіль у період з 10.09.2012р. по 24.12.2012р. знаходився на задньому дворі СТО «ВіДі Санрайз Моторз» без доступу до нього сторонніх осіб та жодної шкоди в цей період йому не завдано (а.с.18 т.2). Під час судового засідання представник позивача пояснив, що [PERSON] реалізувала свій автомобіль «Nissan Murano», кузов № [NUMBER], в тому вигляді в якому він перебував після ДТП та роботи з ремонту зазначеного транспортного засобу не проводились. На теперішній час зазначити за яку ціну він був проданий він не може, як і його довірителька. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Таким чином, суд приходить до висновку, що саме відомості викладені у звіті про оцінку КТЗ серії SL №18379/1 слід використовувати при вирішенні питання щодо відшкодування шкоди, оскільки дані, визначені в звіті, сторонами не оспорювались (до суду не надано доказів того, що на час проведення оцінки або складання звіту, сторони заперечували факти викладені в них), навпаки на підставі даного звіту Страховиком було проведено виплату страхового відшкодування позивачу, у межах максимальної страхової суми, з чим у судовому засіданні погодились сторони. Відповідачем не надано до суду, належних та допустимих доказів, з приводу того, що сума матеріальної шкоди, визначена у даному звіті є завищеною, або такою, що не відповідає дійсності. У той же час, висновок №13 від 11.03.2016р. наданий Агенцією Судових експертиз, є більш суперечним, оскільки складений без огляду транспортного засобу, наданий майже через 3 роки після ДТП. Відповідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховиком [PERSON] було сплачено [PERSON] страхову виплату у розмірі 50000 гривень, що підтверджується листом ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» від 09.03.2016р. № 1461 (т.2а.с.19), таким чином залишок завданої шкоди становить 174 948 гривень. Оскільки страхове відшкодування це виплата, яка здійснюється страховиком в межах страхової суми, а страхова сума це максимально можливий розмір виплат по страхуванню, у разі недостатності страхового відшкодування для покриття всіх збитків потерпілої особи, потерпілий вправі звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Відповідно до п.4 [PERSON] Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині відшкодування матеріальної шкоди в сумі 174 948 гривень та витрат за проведення оцінки КТЗ серії SL №18379/1у розмірі 800 гривень, у частині відшкодування витрат за складання висновку №13 від 11.03.2016 року у сумі 3500 гривень слід відмовити. Пунктом 14 [PERSON] Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, передбачено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливо, потерпілому відшкодовуються у повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. [PERSON] також передбачено, що у разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду. Таким чином, оскільки автомобіль «Nissan Murano» був реалізований [PERSON], на протязі декількох місяців після ДТП, ремонтні роботи по його відновленню не проводились, підстав для задоволення вимог в частині відшкодування шкоди з врахуванням цін на відновлення автомобіля станом на час розгляду справи у суді не має, оскільки такий ремонт не може бути проведений у звязку із реалізацією автомобіля. У той же час, у судовому засіданні позивачем та її представником не було доведено, що автомобіль був проданий за ціною, з врахуванням витрат на його відновлення. Крім того, законодавством чітко передбачено, що у разі, якщо автомобіль буде відновлено, але коштів визначених за рішенням суду буде недостатньо, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідним позовом щодо відшкодування додаткових витрат понесених у звязку із відновленням автомобіля. Таким чином, підстав для відшкодування шкоди у розмір, визначеному з врахуванням цін станом на 08.06.2016 року, не має. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у звязку із чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору, у розмірі 1757 гривень. Враховуючи викладене та

Outcome: partial