Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася із вище вказаним позовом до Басейнового управління водних ресурсів нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначила, що 08.05.2020 року відповідно до наказу Басейнового управління нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України від 07.05.2020 року № 71-ос, вона була прийнята на роботу на посаду завідувача складу гаража Приморської дільниці БУВР нижнього Дніпра за переведенням з Приморського управління водного господарства, яке було реорганізоване та приєднано до БУВР нижнього Дніпра (наказ в.о. голови Державного агентства водних ресурсів України від 03.02.2020 року № 85), про що було зроблено відповідний запис в її трудовій книжці, серії [NUMBER] від 02.01.1985 року. За час роботи до дисциплінарної відповідальності не притягувалась. Наказом начальника Басейнового управління водних ресурсів нижнього Дніпра від 27.11.2020 року № 352-ос «Про особовий склад» 30.11.2020 року її було звільнено із посади завідувача складу гаража ( м. Гола Пристань) у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення з посади вважає незаконним, а наказ про звільнення - протиправним, таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав. Підставою та передумовою для звільнення було повідомлення про можливе звільнення від 14.09.2020 року та наказ БУВР нижнього Дніпра від 14.09.2020 року № 119 «Про оптимізацію структури апарату БУВР нижнього Дніпра», штатний розпис з 01.12.2020. Відповідно до наказу БУВР від 05.08.2020 року № 101 відбулися зміни в підпорядкуванні гаража (м. Гола Пристань), а саме - гараж було підпорядковано начальнику Скадовської експлуатаційної дільниці [PERSON] 14.09.2020 року їй було письмово повідомлено про зміни в організації виробництва і праці та можливе скорочення її посади та звільнення, проте одночасно не було запропоновано продовження роботи на вакантних посадах. Наприкінці листопада 2020 року їй було запропоновано вакантну посаду ремонтувальника руслового Чулаківської дільниці БУВР нижнього Дніпра, з якою не погодилась, оскільки запропонована посада не є рівноцінною посаді, яку вона займала, згідно її кваліфікації та досвіду роботи. Відповідно до Класифікатора професій завідувач складу відноситься до групи «Начальники (інші керівники)». Натомість, запропонована посада ремонтувальника руслового відноситься до групи «Робітники» та передбачає просту некваліфіковану працю. При цьому, в період з 14.09.2020 року на день її звільнення, були вакантні посади, на зайняття яких вона могла погодитись. Рівноцінні посади були як в апараті БУВР нижнього Дніпра у м. Херсон, так і на дільницях в м. Олешки та Олешківському районі, м. Скадовськ та Скадовському районі, смт. Каланчак та Каланчацькому районі. Вказані дільниці є структурними підрозділами БУВР нижнього Дніпра та приєднані до нього внаслідок реорганізації. В період з 14.09.2020 по 30.11.2020 могли утворились нові вакансії, внаслідок звільнення працівників. Однак таких посад їй запропоновано не було, що є порушенням вимог ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади на підприємстві, чого в даному випадку здійснено не було. Виходячи з нормативного тлумачення частини 1 ст. 40 , частини 1 і 3 ст. 49-2 КЗпП України слід дійти висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади на підприємстві, установі, організації, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Басейновим управлінням водних ресурсів нижнього Дніпра вказані вимоги законодавства не дотримані, жодної вакансії (крім ремонтувальника руслового Чулаківської дільниці), в тому числі в апараті БУВР нижнього Дніпра, в інших структурних підрозділах відповідача, не було запропоновано, незважаючи на їх фактичну наявність та можливість здійснити її переведення на іншу роботу. Згідно з атестатом, виданим міським професійно-технічним училищем № 4 м. Херсона, вона здобула професію штукатура-маляра. Крім того, відповідно до записів у трудовій книжці вона має багаторічний досвід роботи, зокрема, на посаді техніка по обліку у відділі механізації, комірника, завідувача центральним складом, завідувача складом гаража. На протязі тривалого часу виконувала обов`язки інженера з транспорту у Приморському управлінні водного господарства, а також у Приморській дільниці БУВР нижнього Дніпра. При цьому, вона б погодилась на рівноцінну або іншу однорідну посаду в м. Херсоні в апараті БУВР нижнього Дніпра, чи в структурному підрозділі БУВР нижнього Дніпра в іншому районі. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладену у постанові від 25.05.2016 року № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Вважає, що відповідачем не було дотримано процедуру звільнення, тому просила: -визнати протиправним та скасувати наказ начальника Басейнового управління водних ресурсів нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України від 14.09.2020 № 119 «Про оптимізацію структури апарату БУВР нижнього Дніпра»; -визнати протиправним та скасувати наказ начальника Басейного управління водних ресурсів нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України від 27.11.2020 року № 352-ос «Про особовий склад»; -визнати її звільнення незаконним та поновити її на роботі на посаді завідувача складу гаража (м. Гола Пристань) БУВР нижнього Дніпра; -стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з моменту звільнення до моменту поновлення на роботі; -зобов`язати відповідача скасувати запис в її трудовій книжці про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівників за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП та зробити новий запис про поновлення її на роботі на посаді завідувача складу гаража (м. Гола Пристань) БУВР нижнього Дніпра. Відповідачем подано відзив на позов, в якому представник відповідача зазначив, що вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав. [PERSON] була прийнята до БУВР нижнього Дніпра в порядку переведення з Приморського УВГ на посаду завідувача складу гаража Приморської дільниці БУВР нижнього Дніпра згідно з наказом № 71-ос від 07.05.2020 р. «Про особовий склад» З метою забезпечення якісного виконання функціональних повноважень БУВР нижнього Дніпра, вдосконалення організації та створення його оптимальної структури, більш ефективного і якісного використання наявних трудових і фінансових ресурсів Відповідачем було видано наказ від 14.09.2020 р. № 119 «Про оптимізацію структури апарату БУВР нижнього Дніпра». Згідно з даним наказом позивач була письмово попереджена 15.09.2020 про можливе скорочення її посади та звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Разом з тим, позивачу 20.11.2020 року було запропоновано посаду ремонтувальника руслового Чулаківської експлуатаційної дільниці БУВР нижнього Дніпра, від якої вона відмовилась, повідомлення від 19.11.2020 р. № 10/3224. Інші відповідні вакантні посади були відсутні. Згідно з наказом від 27.11.2020 р. № 352-ос «Про особовий склад», Позивач була звільнена 30.11.2020 року у зв`язку із скороченням штату працівників з виплатою компенсації за невикористану частину щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати. В день звільнення 30.11.2020 р. [PERSON] була ознайомлена під підпис з наказом про звільнення та особисто отримала свою трудову книжку, про що зроблено відповідний запис у Книзі обліку руху трудових книжок. Звільнення працівника без згоди профспілки проводиться у випадках, якщо цей працівник не є членом профспілки, що діє на підприємстві. Так як позивач не є членом Первинної профспілкової організації БУВР нижнього Дніпра, відповідно і її звільнення відбувалося без попередньої згоди цієї організації. Вважає, що власник належно виконав вимоги частини другої ст. 40 , ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, оскільки за два місяці попередив працівника про майбутнє вивільнення, вжив заходів щодо працевлаштування працівника, запропонував наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації чи досвіду. Таким чином, вважає, що звільнення [PERSON] було проведено з дотриманням норм трудового законодавства, тому вимоги позивача є необґрунтованими. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. В судовому засіданні представник позивача адвокат Іващенко А.І. підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, зазначених у позові і просив їх задовольнити. Також зазначив, що були інші, не запропоновані позивачу вакантні посади на інших дільницях, як-то посада «сторожа». Також позивачу не була запропонована посада завідуючого складом на інших дільницях, які хоча і не були вакантними, але ніхто не вирішував питання щодо можливості зайняти цю посаду позивачем, з урахуванням, можливо, більш високої кваліфікації та досвіду роботи, порівняно з працівниками, які займають ці посади. Представник позивача [PERSON] заперечувала щодо задоволення позовних вимог з посиланням на доводи, викладені у відзиві до позову. Також, з урахуванням наданого витягу з штатного розпису щодо вакантних посад на момент звільнення позивача, що пропонувалися посади в межах дільниць, розташованих у Голопристанському районі. Навіть, якщо розглядати вакантні посади на інших дільницях БУВР по іншим районам Херсонської області, то крім посади «Сторожа», інших вакантних посад не було. На посаду сторожа приймають на роботу чоловіків, і ця посада не є кваліфікованою та керівною посадою і не вище по статусу від посади «ремонтувальника руслового». На час попередження про майбутнє звільнення позивачу не було запропоновано іншої посади, оскільки на той час не було вакантних посад, які б відповідали фаху позивача, а новий штатний розпис у зв`язку із реорганізацією не було сформовано. Тому вакантна посада була запропонована у листопаді 2020 року, до звільнення позивача. Вважає позовні вимоги безпідставними, просила відмовити у їх задоволенні. Третя особа - начальник БУВР нижнього Дніпра Андрієнко Ігор Олегович подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини і дійшов до наступних висновків. Згідно з пунктом 1 частини першої ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Якщо на момент попередження відсутня можливість запропонувати переведення, а згодом така можливість з`явиться, то пропозиція повинна бути обов`язково зроблена. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Як слідує з позовних вимоги та наданих письмових матеріалів справи, позивач [PERSON] була прийнята до БУВР нижнього Дніпра в порядку переведення з Приморського УВГ на посаду завідувача складу гаража Приморської дільниці БУВР нижнього Дніпра згідно з наказом № 71-ос від 07.05.2020 «Про особовий склад». Наказом БУВР нижнього Дніпра від 14.09.2020 року № 119 «Про оптимізацію структури апарату БУВР нижнього Дніпра», метою забезпечення якісного виконання функціональних повноважень БУВР нижнього Дніпра, вдосконалення організації та створення його оптимальної структури, більш ефективного і якісного використання наявних трудових і фінансових ресурсів. Згідно з даним наказом позивач була письмово попереджена 15.09.2020, тобто за два місяці, про можливе скорочення її посади та звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, про що поставила свій підпис. Згідно довідки, наданої головою профкому від 11.05.2021 № 1, [PERSON] не була членом первинної профспілкової організації Басейнового управління водних ресурсів нижнього Дніпра. Відповідно до довідки № 01/807 від 13.05.2021, при скороченні посад [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звітність № 4-ПН «Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці» до центру зайнятості не подавалась у зв`язку з тим, що скорочення не мало масового характеру (ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 № 5067-УІ). З 01.12.2020 року скороченню підлягала структурна одиниця БУВР нижнього Дніпра «Гараж (м. Гола Пристань)» у складі 12 штатних одиниць. Станом на 01.10.2020 року фактична чисельність працівників БУВР нижнього Дніпра складала 1213 чоловік. 20.11.2020 р. позивачу було запропоновано посаду ремонтувальника руслового Чулаківської експлуатаційної дільниці БУВР нижнього Дніпра. З пропозицією щодо переведення на запропоновану посаду не погодилась, поставила свій підпис, повідомлення від 19.11.2020 № 10/3224. Інші відповідні вакантні посади були відсутні. Згідно з наказом від 27.11.2020 р. № 352-ос «Про особовий склад», Позивач була звільнена 30.11.2020 року у зв`язку із скороченням штату працівників з виплатою компенсації за невикористану частину щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати. Оскільки на час попередження позивача про майбутнє звільнення ще не було сформовано новий штатний розпис, тому 20.11.2020 року відповідач запропонував [PERSON] вакантну посаду ремонтувальника руслового, яка серед інших вакантних посад не потребувала спеціальної кваліфікації, якої не має у позивача, оскільки за фахом вона маляр-штукатур. Як слідує з позовної заяви, позивач хотіла б отримати аналогічну керівну посаду тій, яку займала (завідувач складом), тому не погодилась на запропоновану посаду, яка згідно Класифікатора професій відноситься до категорії «Робітничих посад». З наданого відповідачем штатного розпису станом на 01.12.2020 року та витягу з штатного розпису щодо наявності вакантних посад по загальному фонду БУВР нижнього Дніпра станом на 19.11.2020 року, на час звільнення позивача, керівні посади, які не потребують спеціальної фахової підготовки відсутні. Серед вакантних некваліфікованих, не керівних посад зазначені лише посади «Сторожа» в с. Рибальче (промислова база) та в Чаплинському районі, Чаплинській ЕД. Однак, на цю посаду приймають на роботу лише чоловіків, одна з вакансій знаходиться віддалено від міста Гола Пристань, де попередньо працювала і проживає позивач, а друга - в Чаплинському районі. Всі інші вакантні посади згідно штатного розпису вимагають спеціальної фахової підготовки та відповідної кваліфікації, як-то: провідний інженер-гідротехнік, тракторист-машиніст с/г виробництва, токар, машиніст-крана, гідрогеолог, електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування, регулювальник подавання води та інші. Таким чином, роботодавцем були запропоновані позивачу всі вакантні посади, які були на момент її звільнення, відповідно до її кваліфікації, але серед вакантних посад були відсутні посади, які відносяться до групи «Начальники (інші керівники)», тому вони не були запропоновані. Як правило, звільненню підлягають ті працівники, посади яких скорочуються. Водночас під час вивільнення керівник підприємства має право в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї менш кваліфікованого працівника. Про таку можливість згадано у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». При скороченні чисельності або штату працівників переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою продуктивністю праці і кваліфікацією (ч. 1 ст. 42 КЗпП України). Проте воно враховується лише у випадку скорочення однорідних професій чи посад, на чому наголосив Верховний Суд у постанові від 13.12.2018 р. по справі № 577/256/18. Право визначати рівень кваліфікації і продуктивності належить роботодавцю. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 по справі № 813/1220/16, поняття «кваліфікація» включає в себе не лише освітній рівень працівника, а й стаж роботи, здатність виконувати особливі доручення керівництва, володіння певними навиками, програмами тощо. При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконання покладених завдань та доручень тощо. Доказами більш високої кваліфікації і продуктивності праці є документи про освіту та присвоєння кваліфікаційних розрядів, підвищення кваліфікації, навчання без відриву від виробництва, досвід, стаж тощо. Значну роль також відіграє дисциплінованість працівника, відсутність стягнень. В даному випадку посада «завідуючого складом гаражу» не є кваліфікованою посадою, яка не потребую спеціальної фахової підготовки, тому питання щодо визначення більш кваліфікованого працівника або менш кваліфікованого є недоречним. Позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу начальника Басейнового управління водних ресурсів нижнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України від 14.09.2020 № 119 «Про оптимізацію структури апарату БУВР нижнього Дніпра» ніяким чином не обґрунтовані позивачем. Крім того, саме роботодавець визначає доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Тому оскарження працівниками рішень про визначення структури підприємства чи установи, зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників не вважається належним способом захисту. Прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємства чи установи (постанова Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 451/706/18). З огляду на вище наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем виконано вимоги закону щодо звільнення позивача, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed