Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив усунути перешкоди в користуванні житловою площею, а саме будинком № 5 по провулку Лісовому, 5, в м. Житомирі; вселити [PERSON] в будинок № 5 по провулку Лісовому, 5, в м. Житомирі, як незаконно виселеного; визнати неправомірними дії Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, [PERSON] щодо виселення та усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням за адресою: м. Житомир, провулок 5 Лісний, 5; зобовязати відповідачів в солідарному порядку відшкодувати матеріальну шкоду в сумі 21550,00 грн. та моральну шкоду в сумі 12000,00 грн., а всього 33550,00 грн. Позовні вимоги, позивач обґрунтовує тим, що до Богунського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, рішенням суду від 21.03.2016 року, яке залишено без змін апеляційним судом Житомирської області, позивача було виселлено зі спірного помешкання. До вирішення спору в апеляційному судді, позивач проживав спільно з відповідачкою [PERSON] у спірному помешканні та 11.08.2016 року пішов до пенсійного відділу та лікарні та після повернення побачив, що його речі лежать на подвірї, а замок в дверях був поміняний, [PERSON] його додому не пустила, на наступний день йому стало відомо, що була присутня поліція та виконано рішення суду про виселення, при цьому речі його винесли, вважає, що виконавчий лист про його виселення не відповідає вимогам закону, а виконавча служба неправомірно провела його виселення у його відсутність, не надала змогу добровільно виселитися, не провели опис його майна, та не належним чином вирішили питання щодо їх зберігання, а тому своє майно та 700 доларів які були в кишені штанів він оцінює в розмірі 21550,00 грн. та 12000,00 грн завданої моральної шкоди. Представник позивача в судовому засідання просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та письмових доповненнях до неї (а.с. 1-4, 27-28, 66-67), пояснила, що позивач доглядав за відповідачкою [PERSON], при цьому вона підло вчинила та викинула його речі разом з виконавчою службою, також вказала, що доказів, які підтверджували про повідомлення позивача щодо проведення виконавчих дій немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, однак під час судового розгляду справи, надавала свої пояснення, відповідно до яких заперечувала проти задоволення позову, вказала, що позивачу було відомо про рішення суду щодо виселення позивача, яке він оскаржував в апеляційному порядку, вона добровільно просила його виселитися зі свого помешкання, проте позивач не реагував на це, також вона показувала йому документи які надходили з виконавчої служби, при цьому позивач спеціально їх не отримував, день проведення виселення виконавчою службою позивачу було відомо, він зі сторони спостерігав, однак спеціально не був присутнім, з приводу його речей вказала, що вона самостійно їх винесла, а позивач в свою чергу не забрав їх, вважає, що грошових коштів в кишені позивач не міг залишити, оскільки слідкує за своїм бюджетом. Представник Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника, крім того, під час судового розгляду справи, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи (а.с. 49-50, 75-77, 118-120), додатково пояснив, що під час примусового виконання виконавчого листа виданого Богунським районним судом м. Житомира державним виконавцем проведено виселення позивача з дотриманням Закону України «Про виконавче провадження», а тому вимоги позивача вважає неправомірними та такими що не відповідають обставинам про справі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог\~статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом.(ст. 328 Цивільного кодексу України) За нормою\~статті 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21.03.2016 року, яке залишено без змін апеляційним судом Житомирської області, вирішено усунути перешкоди [PERSON] в користуванні власністю будинком № 5 по провулку 5-й Лісний у м. Житомир шляхом виселення [PERSON], 06 червня 1938 р. н. (а.с. 6-7) Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.\~\~\~\~\~\~\~\~ Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Під судовим рішенням, зазначеним у частині третій\~статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до\~Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до\~Кодексу адміністративного судочинства України. В рішенні Богунського районного суду м. Житомира від 21.03.2016 року, зокрема встановлено наступне: «Згідно паспорта громадянина України [PERSON], 06 червня 1938 р. н. зареєстрований за адресою: м. Житомир ІІ [ADDRESS]. (а. с. 37). Зі змісту договору купівлі-продажу від 15.05.1990 р. [PERSON] продав а [PERSON] купила будинок за адресою: м. Житомир провулок 5 Лісний, буд. 5. (а. с. 14-20). Даний факт підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а. с. 6). Зі змісту Довідки (виписки з будинкової книги про склад сімї та реєстрацію) [PERSON] на пpaвi власності має житло, а саме - двокімнатну квартиру № 93 будинку №14 по 1-му провулку Чехова в м. Житомирі, що стверджується довідкою №1919 КП «КВЖРЕП №5» від 24.11.2015 р. (а. с. 4). Згідно постанови про порушення кримінальної справи від 25.01.2011 р. щодо [PERSON], 06.06.1938 р. н. було порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 122 КК України. (а. с. 8) Зі змісту постанов про відмову в порушені кримінальної справи від 26.06.2009 р., 05.07.2010 р. свідчить, що [PERSON] погрожував [PERSON], заподіяв їй легкі, без короткочасного розладу здоровя тілесні ушкодження але у звязку з тим, що в його діях відсутні ознаки злочину передбаченого ст. 129, 296 КК України, заявниці рекомендовано звернутися до суду в приватному порядку. (а. с. 10, 11).\~ Зі змісту довідки начальника Житомирського обласного бюро СМЕ від 25.11.2015 р. свідчить, що [PERSON] зверталася до вказаного закладу протягом з 1997 р. по 2011 р. вісім разів. (а. с. 12).». Виходячи з положень ч.1\~ст. 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~статті 319 цього ж Кодексу\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК\~позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Як встановлено судом, єдиним власником будинку № 5 по провулку Лісовому, 5, в м. Житомирі на час розгляду справи є [PERSON], при цьому в судовому порядку вирішено питання щодо усунення перешкод [PERSON] в користуванні власністю будинком № 5 по провулку 5-й Лісний у м. Житомир шляхом виселення [PERSON], а отже права позивача, як власника не порушені та не потребують судового захисту, а вселення [PERSON] до спірного помешкання може порушити право власності відповідачки. Відповідно до \~ст. 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 156 ЖК України\~з урахуванням положень ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Як встановлено судом, з 21 листопада 2007 р. по 31 травня 2010 р. [PERSON] перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, однак на даний час, останній не є членом сімї відповідачки, при цьому вона не бажає щоб позивач користувався житлом, що належить їй на праві власності для власного проживання. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відповідно до частини першої\~ст.11 Цивільного процесуального кодексу України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з правового статусу житла, будинку № 5 по провулку Лісовому, 5, в м. Житомирі, враховуючи, що рішенням суду встановлені перешкоди саме [PERSON] зі сторони позивача [PERSON] в користуванні її власністю, а не навпаки, при цьому угоди щодо користування спірним жилим приміщенням з власником у позивача немає, суд приходить до висновку про відсутність підстав у задоволенні позовної вимоги позивача щодо усунення перешкоди в користуванні житловою площею, а саме будинком № 5 по провулку Лісовому, 5, в м. Житомирі та вселення [PERSON] в будинок № 5 по провулку Лісовому, 5, в м. Житомирі. Як передбачено у п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяв на час примусового виконання рішення суду), державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Разом з тим, судом встановлено, що на примусовому виконанні у Богунському відділі ДВС міста Житомир перебувало виконавче провадження № 50934765 з примусового виконання виконавчого листа № 295/16994/15-ц від 19.04.2016 виданого Богунським районним судом м. Житомира про усунення перешкоди [PERSON] в користуванні власністю будинком № 5 по провулку 5-й Лісний у м Житомир шляхом виселення [PERSON],06.06Л938 р.н. У відповідності до ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» 28.04.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам до відома за вих. № 2708/14. (а.с. 88) 21.06.2016 року [PERSON] було направлено вимогу державного виконавця про виконання судового рішення щодо виселення до 27.06.2016 року. (а.с. 89, 90) 05.07.2017 року державним виконавцем було складено акт про не виконання боржником рішення суду та у відповідності до ст.ст.5, 11 Закону України «Про виконавче провадження», 05.07.2016 року було винесено постанову про примусовий привід боржника на 08.07.2016 року та направлено на виконання до Житомирського відділу Головного управління національної поліції в Житомирській області. (а.с. 91, 92) Відповідно до Рапорту інспектора Житомирського відділу головного управління національної поліції в Житомирській області від 08.07.2016 року встановлено, що привід громадянина [PERSON] виконати не представилось можливим так, як під час відвідування будинку №5 по пров.5-й Лісному у м. Житомир двері ніхто не відчиняє на залишені виклики не реагує. (а.с. 93) 14.07.2016 року листом Житомирським відділом головного управління національної поліції в Житомирській області повідомлено державного виконавця про неможливість провести привід боржника. (а.с. 94) У відповідності до п.11 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» 01.08.2016 року було винесено постанову про залучення працівників поліції для проведення виконавчих дій 11.08.2016 року та направлено на виконання до Житомирського відділу головного управління національної поліції в Житомирській області. (а.с. 95) 02.08.2016 року державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області [PERSON] направлено вимогу в порядку ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» рекомендованим листом з повідомленням про отримання [PERSON] та [PERSON] з вимогою бути сторонам виконавчого провадження присутніми під час примусового виконання рішення суду 11.08.2016 року об 11:00 год., за адресою: м. Житомир, пров.5-й Лісний,5. (а.с. 96, 97) Також додатково було повідомлено, що відсутність боржника під час примусового виконання судового рішення не перешкоджає виконанню рішення суду. 11.08.2016 року за участю працівників поліції, понятих, стягувача, державних виконавців, було встановлено факт виконання судового рішення, тобто усунено перешкоду [PERSON] у користуванні власністю будинком № 5 по провулку 5-й Лісному у м. Житомирі шляхом виселення [PERSON], який при проведені виконавчих дій був відсутній. Державний виконавець повідомив, що зі слів стягувача, особисті речі боржника в приміщенні відсутні про що складено акт державного виконавця. (а.с. 98) У відповідності до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», 26.08.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено сторонам до відома. Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до\~статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Аналізуючи викладене, дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання дій відповідачів неправомірними є необґрунтованою, а скаржником не доведено бездіяльність державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішенні Богунського районного суду м. Житомира від 21.03.2016 року, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу порушення права чи свободи позивача в межах проведення виконавчих дій, враховуючи що неотримання повідомлень з виконавчої служби, які як встановлено судом, належним чином були направлені на адресу [PERSON], не є безумовною підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними, враховуючи також, що доказів того, під час проведення виконавчих дій в будинку знаходилися речі позивача, останнім не надано, акт в якому значиться, що речі боржника в приміщені відсутні, підписаний державним виконавцем Скрит Л.В., стягувачем [PERSON], понятими [PERSON] та [PERSON], ще двома державними виконавцями та працівником поліції. (а.с. 98) Згідно з ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Також слід зазначити, що скаржник в сенсі ст. 387 ЦПК України не навів обставини, щодо обґрунтування позовних вимог і цій частині. Відповідно до\~ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи з положень ч.1\~ст. 22 Цивільного кодексу України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Суд враховує, що шкода заподіяна майну фізичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії (бездіяльність) останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. (п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Стаття 1192 Цивільного кодексу України\~зобов'язує особу, яка завдала шкоду, відшкодувати її в натурі за вибором потерпілого (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасників правовідносин за рахунок іншого суб'єкта - правопорушника. Позивач вказує, що в будинку № 5 по провулку Лісовому, 5, в м. Житомирі залишилося його майно та грошові кошти, які позивач оцінює в розмірі 21550,00 грн. Також під час судового розгляду, позивач вказав, що він бачив свої речі на вулиці будинку № 5 по провулку Лісовому, 5, в м. Житомирі, проте їх не забрав. Відповідачка [PERSON] висуваючи заперечення на позов,\~вказала, що вона винесла речі позивача та просила його їх забрати, однак позивач відмовився та речі не забрав. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність причинного зв'язку між діями відповідачів та заподіяною позивачу матеріальною шкоди, яка оцінена в розмірі 21550,00 грн., судом також не встановлено, що відповідачі є субєктами правопорушення, а відтак немає доказів, що позивачу були завдані збитки та їх дійсний розмір, також зі слів відповідачки позивач з своїх мотивів не забирає свої речі, тому заявлені позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 21550,00 грн., задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог\~ст.23 Цивільного кодексу України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в\~ст.1167 Цивільного кодексу України. Зазначена правова норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного зв'язку та вина завдавача. Відшкодування моральної(немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. Як роз'яснено у п.5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~зазначається, що особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що шкода без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Враховуючи, що виникнення підстав для відшкодування моральної шкоди безпосередньо залежать від доведення позивачем причинно-наслідкового зв'язку між протиправними\~\~діями відповідачів та заподіяної позивачу шкоди, що не знайшло підтвердження в межах даного спору, інших підстав для покладання на відповідачів відповідальності за спричинення позивачу моральної шкоди у позовній заяві не наведено, тому в частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, яка оцінена позивачем в розмірі 12000,00 грн., позов задоволенню не підлягає. Положеннями\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~ст.11 Цивільного процесуального кодексу України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої\~ст.212 Цивільного процесуального кодексу України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Богунського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, [PERSON] про усунення перешкоди користування жилою площею, вселення, визнання дій щодо виселення неправомірними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку\~ст.88 Цивільного процесуального кодексу України\~відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову, при цьому позивач звільнений від сплати судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed