Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 24.04.2004 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу 06.09.2009 року в них народився син [PERSON], а також відповідач усиновив її дочку [PERSON], [INFO]. Через конфлікти та непорозуміння у червні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, на даний час шлюб між ними розірвано. Неповнолітні діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, вона працює та отримує мінімальну заробітну плату, що не дає можливості самостійно забезпечувати належне утримання та розвиток двох дітей. Відповідач ухиляється від покладеного на нього законом обов»язку щодо утримання дітей, зокрема, матеріальної допомоги своїм дітям не надає, участі в їх вихованні приймає, та не виконує жоден із тих обовязків, які покладені на нього законом, як на батька дітей. Їй відомо, що відповідач працює та отримує нерегулярний та мінливий дохід. Інших дітей на утриманні у відповідача немає, стягнення з нього за виконавчими документами не проводиться. Просить суд врахувати, що на даний момент вона не працює, на утриманні має двоє неповнолітніх дітей, присадибної ділянки та підсобного господарства не має, іншої матеріальної допомоги не має. Відповідно до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст.ст.7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Враховуючи вищенаведене, відповідно до ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України, просить стягувати з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред»явлення позову до суду. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та пояснив, що з грудня 2016 року, та з січня по серпень 2017 року він сплачував аліменти на утримання дітей, про що надав суду копії квитанцій. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, у нього у власності є квартира, загальною площею 46,1 м2, що розташована за адресою м.Харків, вул.Франтішека Крала, 29/3. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінюючи досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2004 року, про що зроблено актовий запис №4 у виконкомі Ворохтянської селищної ради. Із наданих копій свідоцтв про народження вбачається, що сторони є батьками неповнолітніх дітей : [PERSON], [INFO] (а.с.4), [PERSON], [INFO] (а.с.5). Поясненнями сторін судом встановлено, що вони проживають окремо, неповнолітні діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Вказана обставина також стверджується довідкою Ворохтянської селищної ради № 103 від 31.08.2016 року (а.с.8). Також судом встановлено, що відповідач не надає в достатньому розмірі коштів на утримання своїх неповнолітніх дітей, має мінливий, нерегулярний дохід та не працевлаштований. Те, що відповідач інколи надавав незначні кошти на утримання дітей не може вважатися належним утриманням дітей та забезпеченням умов їх проживання. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. \~Розмір аліментів визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. З огляду на відсутність у платника аліментів стабільного доходу, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі. При визначені розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України судом враховується матеріальне положення платника аліментів, зокрема те, що відповідач не працює, не перебуває на обліку в центрі зайнятості, не має постійного заробітку та постійного доходу, є працездатною особою. Також судом враховується матеріальне становище позивачки, те, що неповнолітні діти перебувають на повному її утриманні, що стверджується довідкою Ворохтянської селищної ради № 103 від 31.08.2016 року (а.с.8), вона працює та отримує мінімальну заробітну плату, що не дає їй можливості самостійно забезпечувати належне утримання та розвиток двох дітей. Враховуючи вищенаведене, обставини справи, матеріальне становище відповідача, докази, надані сторонами в ході судового розгляду, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, слід визначити у твердій грошовій сумі по 1000 гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дітьми повноліття з 05.09.2016 року, що відповідатиме інтересам дітей та можливості платника аліментів сплачувати їх. Згідно положень ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого була звільнена позивачка.

Outcome: approved