Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 06 липня 2016 року звернулися до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнень до позовних вимог, просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошові кошти за договором банківського вкладу в розмірі 50 000 грн., нараховані відсотки в розмірі 26 208, 21 грн., 3% річних в розмірі 4 231, 42 грн., індекс інфляції в розмірі 47 339, 18 грн., а всього 127 778, 81 грн., а також судові витрати та витрати пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту та найманням житла у м. Дніпро. А також стягнути з банку на користь [PERSON] грошові кошти за договором банківського вкладу в розмірі 30 000 грн., нараховані відсотки в розмірі 15 300 грн., 3% річних в розмірі 2 344 грн., індекс інфляції 25 709, 09 грн., а всього 73 753, 09 грн., а також понесені судові витрати, в тому числі витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту м. Дніпра, а також наймання житла у м. Дніпро. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що 11 листопада 2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDN01000721337299 «Стандарт», за яким сума вкладу склала 50 000 грн. зі сплатою 13% річних на строк до 11 травня 2012 року. В подальшому цей договір неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод, останній раз 12 листопада 2013 року строком до 11 травня 2014 року включно зі сплатою 17% річних. 28 січня 2011 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір вкладу № SAMDN01000713869917 «Стандарт», сума вкладу за умовами якого склала 30 000 грн., зі сплатою 14% річних на строк до 28 липня 2011 року. Договір також неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод, останній раз 05 лютого 2014 року строком до 28 липня 2014 року зі сплатою 18% річних. з квітня 2014 року позивачі неодноразово зверталися до відділень банку з заявами про повернення депозитного вкладу та процентів за ним, на що отримували відмову. Позивач [PERSON] та представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факт укладення договорів та внесення грошових коштів на рахунки. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN01000721337299 на оформлення вкладу «Стандарт», 6 місяців, за умовами якого сума вкладу склала 50 000 грн. зі сплатою 13% річних на строк до 11 травня 2012 року /а.с./. В подальшому між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладалися додаткові угоди, зокрема остання 12 листопада 2013 року, за умовами якої строк договору продовжено до 11 травня 2014 року за сплатою 17% річних /а.с.25/. Також між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» 28 січня 2011 року укладено договір № SAMDN01000713869917 «Стандарт» з щомісячними виплатами, за умовами якого сума склала 30 000 грн. зі сплатою 14% річних на строк до 28 липня 2011 року /а.с. 23/ В подальшому між сторонами укладалися додаткові угоди, зокрема остання 05 лютого 2014 року, за умовами якої строк дії договору подовжено до 28 липня 2014 року зі сплатою 18% річних /а.с. 30/. Позивачі неодноразово звертались до відповідача з заявами про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків /а.с. 35-37/. Однак банк зазначені вимоги не виконав та грошові кошти не повернув. За загальними положеннями про договір (ч.1 ст. 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку , встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. За ч.1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. За приписами ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, здійснених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Вищезазначене свідчить про те, що розірвання договору та видача грошових коштів здійснюється виключно за заявою клієнта банку. Суд приходить до висновку, що позивачі здійснили дії, необхідні за визначеним договором та законодавством порядком, для дострокового розірвання договору та отримання вкладу. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. На підтвердження факту укладення спірних договорів банківського вкладу до суду представником позивачів надано оригінали спірних договорів банківського вкладу, а також квитанції на підтвердження внесення до банку сум вкладів. Дані документи були досліджені у судовому засіданні та наявні у матеріалах справи в копіях /а.с. 26, 31/. ПАТ КБ «Приватбанк» на спростування дійсності цих документів жодних доказів до суду не надав, як і не надав доказів того, що кошти за договорами банківських вкладів було повернуто вкладнику. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що з відповідача необхідно стягнути: -за договором № SAMDN01000721337299 на оформлення вкладу «Стандарт» від 11 листопада 2011 року на користь [PERSON] банківський вклад в розмірі 50 000 грн., нараховані відсотки за користування коштами відповідно до договору в розмірі 26 208, 21 грн., 3% річних в розмірі 4 231, 42 грн. та індекс інфляції 47 339, 18 грн. /а.с. 144-148/; -за договором № SAMDN01000713869917 «Стандарт» з щомісячними виплатами від 28 січня 2011 року банківський вклад в розмірі 30 000 грн., нараховані відсотки в розмірі 15 300 грн., 3% річних в розмірі 2 344 грн. та індекс інфляції 25 709, 09 грн. (розрахунок наданий позивачем та перевірений у судовому засіданні Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми банківських вкладів, відсотків за користування грошовими коштами, 3% річних та індексу інфляції в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Надані позивачами квитки до м. Запоріжжя та до м. Дніпро суд оцінює критично та не може прийняти їх до уваги, оскільки відсутні відомості щодо належності цих квитків позивачам. А на підтвердження витрат на проживання в м. Дніпро позивачами надано товарні чеки, які не містять печатки, а також не надано договір оренди житла. Судові витрати розподілити відповідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial