Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» (надалі відповідач) про стягнення з ТОВ АФ «Косівщинська» на його користь грошових сум у звязку з неналежним виконанням договору оренди землі. В уточнених позовних вимогах позивач просив стягнути з ТОВ АФ «Косівщинська» 2197,27 грн., з яких заборгованість з орендної плати у сумі 1671,14 грн., 3% річних у сумі 99,99 грн., інфляційне збільшення заборгованості у сумі 426,14 грн.; розірвати договір оренди землі від 04 січня 2005 року, який укладений між сторонами та зареєстрований у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України (номер запису в Державному реєстрі земель № 040661303078 від 14 грудня 2006 року); стягнути з ТОВ АФ «Косівщинська» на його користь витрати на судовий збір у сумі 487,20 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що протягом дії договору оренди відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору оренди, систематично не сплачував кошти за використання належної йому земельної ділянки сільськогосподарського призначення, зокрема, орендну плату за 2011-2013 роки, яку частково виплатив лише наприкінці 2013 року. ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» звернулася до суду з уточненим в ході розгляду справи зустрічним позовом про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі, пославшись на те, що відповідно до договору оренди землі, укладеного між сторонами, позивач передав належну йому земельну ділянку в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції з терміном дії договору 5 років, а відповідно до п.1.3. Додаткового договору на 10 років. Позивач зобовязався не вчиняти дії, які б перешкоджали б орендарю користуватися земельною ділянкою( п. 29 договору). Не дивлячись на це, позивач на підставі договору від 29 вересня 2010 року передав належну йому земельну ділянку в оренду третій особі - ТОВ «Авіс-Україна». У відповідності з укладеним договором ТОВ «Авіс-Україна» обробляло земельну ділянку позивача протягом 2013-2104 років, а ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» була позбавлена такої можливості, внаслідок чого були порушені права ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», яка понесла збитки внаслідок протиправних дій позивача, в тому числі упущена вигода склала 13613,26 грн. Оскільки позивач порушив умови укладеного між сторонами договору оренди землі, отримав від ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» орендну плату за користування земельною ділянкою за той період, коли ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не могла з вини позивача користуватися земельною ділянкою, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» просила розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений з позивачем, стягнувши 1443,01 грн. виплаченої позивачу [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Косівщинська» за 2013 рік орендної плати з врахуванням суми переплати, стягнути з позивача на користь ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» 13613,26 упущеної вигоди, а також всі судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи позивач та його представник були повідомлені належним чином. В своїй заяві представник позивача просив слухати справу у його відсутність, підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, зустрічний позов не визнав. Представники ТОВ АФ «Косівщинська» в судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були належним чином повідомлені. В письмовому відгуку проти первісного позову заперечували, пославшись на те, що орендна плата була виплачена позивачу з запізненням, що не підпадає під визначення «систематичного» невиконання умов договору, а тому і не може бути підставою для розірвання договору оренди землі. Крім того, орендна плата позивачу сплачена навіть в більшому розмірі, ніж передбачено законом та договором, тому просили відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, позовні вимоги ТОВ АФ «Косівщинська» підтримали в повному обсязі. Зясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданого Косівщинською сільською радою Сумського району Сумської області 24 січня 2000 року, позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,72 га, розташованої на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області(ар. с.13). 04 січня 2005 року між позивачм та ТОВ АФ «Косівщинська» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого позивач надав ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» у строкове платне користування земельну ділянку, яка належить позивачу на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,72 га, яка розташована на території Косівщинської сільської ради (ар.с. 10). 14 грудня 2006 року вищевказаний договір оренди землі було зареєстровано у Сумському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис за № 040661303079 ( ар. с. 11). 15 грудня 2006 року земельна ділянка була передана позивачем та прийнята відповідачем в оренду згідно [PERSON] приймання - передачі земельної ділянки (ар. с. 12). Згідно з укладеним між сторонами договором позивач надав вказану земельну ділянку ТОВ АФ «Косівщинська» в користування строком на 5 років (п.8 договору) на умовах сплати товариством з обмеженою відповідальністю АФ «Косівщинська» орендної плати у розмірі 442 грн. за рік, що становить 1,5% від грошової оцінки землі (п.10 договору) і яка вноситься до 30 числа останнього у звітному році місяця (п.12 договору ); обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п.11 договору). Крім того, в п.14 цього Договору визначено, що розмір орендної плати переглядається один раз у два роки, зокрема, в разі змін розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, а пункт 14а договору передбачає, що у разі несплати орендної плати у строки визначені Договором, справляється пеня в розмірі 0,01% від невиплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п.36 вказаного Договору його дія припиняється, зокрема, шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання іншою стороною договірних зобов'язань, а також з інших підстав, визначених законом. 01 січня 2009 року між сторонами до вищевказаного Договору оренди землі було укладено Додатковий договір, який 15 листопада 2010 року за №041061301667 зареєстрований у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (ар. с.10). Пунктом 1.2 Додаткового Договору викладено в новій редакції п. 8 Договору оренди землі та збільшено до 10 років строк оренди, а пунктом 1.3 Додаткового договору внесено зміни до п. 9 Договору оренди землі та визначено, що орендна плата вноситься в розмірі 1083,75 грн. за рік, що становить 3,0% від нормативної грошової оцінки земельної частки (паю)(ар. с. 10). Як вбачається з копії видаткових касових ордерів від 29 листопада 2013 року, позивачу 29 листопада 2013 року було перераховано 3425 грн. 78 коп. орендної плати за 2011, 2012 і 2013 роки (ар. с. 43,44). Позивач та його представник вважали, що, визначаючи розмір заборгованості по орендній платі, слід враховувати індекси інфляції, починаючи з моменту укладання Договору оренди по день виплати орендної плати включно, тобто не за спірний період невиплати орендної плати, а за весь період дії договору оренди землі. Разом з тим, така методика розрахунку інфляційних збитків не ґрунтується на вимогах закону, тому суд частково не погоджується з розрахунками сторін. Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» (у чинній на час укладення Договору та Додаткового договору редакції) було передбачено, що цей договір набирає чинності після його державної реєстрації, тобто у даному випадку розмір щорічної орендної плати повинен обраховуватись, виходячи із розміру орендної плати, встановленої на момент державної реєстрації договору оренди, а інфляційні збитки повинні обраховуватися за спірний період, а не за весь час дії договору оренди. З урахуванням індексів інфляції та умов укладених між сторонами договору оренди землі та додаткового договору до договору оренди землі орендна плата за користування належною позивачу земельною ділянкою, з врахуванням індексів інфляції за спірні періоди відповідно 104,6% за 2011 рік, 99,8 % за 2012 рік, 100,5 % за 2013 рік, становить: за 2011 рік 1133 гривні 60 копійок (1083, 75 грн. *104,6 %); за 2012 рік 1133 гривні 60 копійок; за 2013 рік 1139 гривень 27 копійок (1133, 60 грн. *100,5 %). Згідно умов п. 14а договору розмір пені становить: 2011 рік: з 31 грудня 2011 року по 29 листопада 2013 року (1133, 60 грн. х 677 дн. Х 0,01 %) = 76 гривень 74 копійок; 2012 рік : з 31 грудня 2012 року по 29 листопада 2013 року (1133,60 грн. х 352 дн. х 0,01 %) = 39 гривень 90 копійок. З урахуванням 15 % ПДФО відповідно до вимог ст. 168 Податкового кодексу України до виплати позивачу станом на 29 листопада 2013 року належало: за 2011 рік - (1133,60 грн. + 76 гривень 74 копійок = 1210, 34 грн. - 181, 55 грн.) = 952,05 гривень; за 2012 рік (1133, 60 грн. + 39 гривень 90 копійок = 1173,50 грн.-176, 02 грн.) = 957,57 гривень; за 2013 рік (1139,27 грн. - 170,89 грн.) = 968, 38 грн., а всього 2878 гривень, в той час як позивачу сплачено 29 листопада 2013 року 3425 грн. 78 коп. орендної плати за 2011, 2012 і 2013 роки, що підтверджується видатковими касовими ордерам ( ар. с. 43,44) і не оспорюється сторонами. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Порушенням зобовязання ( ст. 610 ЦК України) є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязань(належне виконання). Статтями 141, 143 Земельного кодексу України визначений вичерпний перелік підстав для припинення та примусового припинення права користування земельною ділянкою, що не підлягає розширеному тлумаченню. Із положень ст. 13 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами у застосуванні щодо спірних правовідносин, вбачається, що договір оренди землі - це договір, згідно з яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Розмір, форма та строки орендної плати за землю, які відповідно до ст. 21 цього Закону встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству. Обов'язки та права сторін договору визначені статтями 24 і 25 даного Закону та умовами договору. Так, в силу ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець вправі, зокрема, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно до ч. 1\~ст. 32 Закону України «Про оренду землі»\~на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями\~24\~і\~25\~цього\~Закону\~та умовами договору, а також на підставах, визначених\~ЗК України\~та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1\~ст. 141 ЗК України\~підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Аналіз зазначених норм Закону дає підстави для висновку про те, що розірвання договору оренди вимагає саме систематичної несплати орендної плати.(Постанова Верховного Суду України № 6-146цс12 від 12 грудня 2012 року). Таким чином, судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що орендна плата за 2013 рік була виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі, орендна плата за 2011 і за 2012 роки була йому виплачена із порушеннями визначених договором строків, однак теж у повному обсязі і з нарахуванням інфляційних збитків та пені (загальна сума переплати склала: 3425 грн. 78 коп. - 2878 гривень = 547 гривень 78 копійки). За таких обставин суд не вбачає законних підстав до стягнення орендної плати за спірний період, а відповідно і для застосування до цих виплат положень ч.2 ст. 625 ЦК України. Як встановлено судом і не оспорюється позивачем, - отримавши повністю орендну плату за 2011-2013 роки, позивач протягом 2013 - 2014 років не звертався до ТОВ «АГРОФІРМА «КОСІВЩИНСЬКА» чи до інших органів або суду із будь-якими запереченнями проти подальшого обробітку його земельної ділянки товариством, а також одержав перераховану йому орендну плату за 2011 - 2013 роки в загальній сумі 3425 грн. 78 коп. Отже, на день звернення до суду з даним позовом договірні правовідносини продовжились і у подальшому аналогічних порушень прав позивача відповідачем допущено не було; права позивача фактично були відновлені, а відповідно до ст. 16 ЦК України суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права та інтереси особи. Таким чином, сам по собі лише факт несвоєчасної сплати орендної плати за спірні періоди не може у даному випадку свідчити про систематичне невиконання стороною договору договірних зобовязань і не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі з цієї підстави. Не вбачає суд і підстав для задоволення позову ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» про стягнення збитків, стягнення орендної плати та розірвання договору оренди землі. У відповідності з статтею 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України ( 2768-14 ) та іншими законами України. Орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав внаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних. ( ст. 28 Закону України «Про оренду землі»). У відповідності з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків. З матеріалів справи вбачається, що під час дії договору оренди, укладеного між сторонами, 29 вересня 2010 року позивач передав земельну ділянку в оренду ТОВ «Авіс-Україна» ( ар.с. 149). Обґрунтовуючи свої уточнені позовні вимоги, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» послалось на те, що у 2013 - 2014 роках ТОВ Агрофірма «Косівщинська» планувало засіяти земельну ділянку, що належить позивачу, соняшником та пшеницею та отримати прибуток, розмір якого розраховується шляхом множення доходу на рентабельність. Проте у 2013-2014 роках орендар не міг використовувати майно через обставини, що не залежали від його волі. Зокрема, позивач, передавши належну йому земельну ділянку в користування ТОВ «Авіс-Україна», порушив права ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» та отримав дохід від надання земельної ділянки в оренду іншій особі. Оскільки ТОВ Агрофірма «Косівщинська» не могло користуватися земельною ділянкою сільськогосподарського призначення по незалежним від нього обставинам, а саме через порушення позивачем умов Договору, то відповідно до закону ТОВ Агрофірма «Косівщинська» повинно бути звільнено від орендної плати за 2013-2014 роки, яку позивач безпідставно отримав і яку ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» просило стягнути з позивача. Враховуючи, що в 2013 році ТОВ Агрофірма «Косівщинська» мало намір засіяти земельну ділянку соняшником, а в 2014 році пшеницею, товариство планувало отримати дохід в розмірі 13613,26 грн., які ТОВ Агрофірма «Косівщинська» просило стягнути з позивача, а також стягнути 1443,01 грн. сплаченої за 2013 рік орендної плати з врахуванням суми переплати. Отже, позивач, передавши земельну ділянку в користування ТОВ «АВІС-Україна», вчинив дії, які перешкодили ТОВ Агрофірма «Косівщинська» користуватись орендованою земельною ділянкою, що є порушенням положень абзацу 4 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» та п. 29 Договору оренди землі, зареєстрованого у Сумському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру. Посилаючись на ці обставини, ТОВ Агрофірма «Косівщинська» просило розірвати договір оренди землі відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п.36 Договору оренди. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ТОВ Агрофірма «Косівщинська», виходячи з наступного. У відповідності з ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало суду доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема, не надало належних доказів в обґрунтування розміру завданих збитків у вигляді упущеної вигоди та на підтвердження реальної можливості отримання певних сум від користування орендованих у позивача земельних ділянок протягом 2013 р. та 2014 р. З огляду на наведені відповідачем розрахунки неотриманого доходу, нараховані доходи носять абстрактний, уявний характер, оскільки ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» могло і не отримати в майбутньому цих доході через дію багатьох факторів ( природні явища, несприятливі погодні умови, тощо), в той час як відповідно до положень ст. 28 Закону України «Про оренду землі» у вигляді упущеної вигоди можуть бути відшкодовані тільки ті доходи, які б могли бути отримані реально. До того ж, укладення позивачем договору оренди землі з ТОВ «[PERSON] Україна», в той час коли діяв договір оренди землі з ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», само по собі не могло завдати збитків ТОВ «Агрофірма «Косівщинська». В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка позивача в натурі не виділялася, вона знаходилася в єдиному земельному масиві, який був переданий в оренду на підставі інших договорів оренди, спірна земельна ділянка оброблялась без врахування меж ділянки, відтак, визначити реальний розмір прибутку, який можна було б отримати від обробітку спірної земельної ділянки, неможливо. Отже, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало належних доказів на підтвердження того, що воно планувало засіяти спірну земельну ділянку в 2013 -2014 роках саме соняшником або озиминою (тобто найбільш ліквідними та коштовними культурами), а не будь-якими іншими. В той же час з звіту ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» форми №4-сг «Посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2013 року» вбачається, що ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» на орендованих землях, в тому числі і на земельній ділянці позивача, окрім іншого, вирощувало багаторічні трави, а саме люцерну на сіно, зелений корм, силос ( ар. с. 178, 179-180). Відмовляючи у задоволенні позовів, суд враховує також і те, що сторони не надали суду належних доказів на підтвердження того, хто ж саме обробляв земельну ділянку позивача в 2013-2014 роках - ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» чи ТОВ «Авіс-Україна». Оскільки ТОВ Агрофірма «Косівщинська» не довело, що не обробляло та не могло обробляти протягом 2013, 2014 років земельну ділянку позивача, відповідно відсутні правові підстави для повернення сплаченої ТОВ Агрофірма «Косівщинська» на користь позивача орендної плати за 2013 рік. У справі мається постанова Сумського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2014 року по справі за позовом ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» до управління Держземагенства у Сумському районі Сумської області, треті особи ТОВ «Авіс-Україна», [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання протиправною та скасування державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок( ар. с. 94-96). Зазначена постанова ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2015 року залишена без змін та набрала законної сили( ар.с. 91-96). Під час розгляду цієї справи ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» надавало докази на підтвердження того факту, що саме воно обробляло спірну земельну ділянку позивача протягом 2013-2014 років. Для застосування такої міри відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) наявність реальних збитків (зокрема неодержаних кредитором доходів); 2) протиправність поведінки боржника; 3) причинний зв'язок між протиправними діями боржника та збитками; 4) вина боржника (психічне ставлення особи до своєї неправомірної поведінки та її наслідків). За відсутності хоча б одного з елементів цивільного правопорушення цивільна відповідальність у вигляді стягнення збитків не може бути застосована. Разом з тим, ТОВ «Агрофірма «Косівщинська» не надало суду достовірних доказів на підтвердження порушення своїх прав і завдання збитків у вигляді упущеної вигоди. Надані відповідачем уявні розрахунки можливих, а не реальних збитків у вигляді упущеної вигоди, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Косівщинська», належних доказів на підтвердження розміру доходів, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору, не надано, в той час як розмір фактичних витрат орендаря визначається на підставі документально підтверджених даних ( ст. 28 Закону України «Про оренду землі»). За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог сторін. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed