Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] пред'явила у суді позов до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що відповідач не виконав зобов'язань за договором позики від 28.05.16 та не повернув позивачеві 23743,00 грн., які мав повернути 20.09.16. Просила суд стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 23743,00 грн. та судові витрати в сумі 3551,20 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з вище викладених підстав, просив позов задовольнити повністю. Відповідач у судовому засіданні визнав позов в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. 28.05.16 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджено відповідною розпискою (а.с. 3). Згідно умов вказаного Договору позикодавець передав позичальнику у власність грошові в сумі 23743,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути позикодавцю суму коштів до 20.09.16. Станом на день пред'явлення [PERSON] позову в суді та протягом розгляду справи по суті, [PERSON] свого обов'язку з повернення коштів не виконав, суму боргу у визначений строк не повернув. Причиною спору на думку позивача стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов'язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі розписки у визначений строк. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України та умовами відповідної розписки. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З аналізу вказаної норми вбачається, що видача розписки на підтвердження отримання суми коштів є дотриманням письмової форми правочину. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики. На підтвердження укладення договору позики позивачем була представлена власноруч підписана розписка позичальника. З наданої розписки позики вбачається, що відповідач взяв у борг в позивача 23743,00 грн. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. [PERSON] визнав позовні вимоги в повному обсязі, а відтак позивачеві немає потреби доводити факт укладання договору позики та розмір суми боргу. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. У п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах -суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідач визнав в судовому засіданні позовні в повному обсязі, а відтак сума судових витрат, що складається з 551,21 грн. - судового збору, 3000,00 грн. - витрат на правову допомогу, всього - 3551,20 грн. доказуванню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: approved