Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] у вересні 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, при цьому вказував, що 20.05.2017 року між сторонами було укладено договір позики коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу для власних потреб грошові кошти в сумі 16500 грн. В підтвердження отримання вказаних грошових коштів відповідач написав розписку, згідно якої зазначені кошти він повинен був повернути до 22.05.2017 року. У встановлений термін відповідач борг не повернув. Позивач неодноразово звертався до [PERSON] з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом не вдалося. За таких обставин [PERSON] просив стягнути з відповідача 16500,00 грн. заборгованості за договором позики від 20.05.2017 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задоволити. Додатково повідомив, що на даний час відповідач борг за договором від 20.05.2017 року не повернув ні повністю, ні частково, спорів щодо укладеного договору позики від 20.05.2017 року немає. Розписка відповідачем [PERSON] написана добровільно. Представник позивача [PERSON] підтримав обставини викладені в позовній заяві та доводи позивача. Проси позов задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання шляхом направлення телефонограми за вказаним в позові номером телефону та направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, однак адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресата за зазначеною адресою та його неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч.5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідача належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Суд заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Між [PERSON] як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, 20.05.2017 року укладено Договір позики грошей, що підтверджується власноручно написаною розпискою [PERSON] (а.с. 27). Відповідно до даної розписки [PERSON] позичив у [PERSON] 16500 (шістнадцять тисяч пятсот) грн. Термін повернення боргу було визначено 22.05.2017 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі.\~ На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст.ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним\~ чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У розглядуваній справі борговий документ (розписка [PERSON] від 20.05.2017 року), до передачі його суду знаходився у позивача. За таких обставин оцінивши докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що 20.05.2017 року між [PERSON] як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, 20.05.2017 року укладено договір позики,умови якого відповідачем не виконані, сума позики до теперішнього часу не повернута, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Своїх заперечень проти позову, та доказів, які б підтверджували такі заперечення відповідач суду не надав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду з позовом позивачем було сплачено судовий збір в сумі 640,00 грн., який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі ст. 526-527, 625, 1046-1050 ЦК України, ст. 10-11, 60-61, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218, 224-226 ЦПК України, суд

Outcome: approved