Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду з позовом до Виробничого ремонтно-будівельного обєднання молодіжних житлових комплексів «Будінтер», просив визнати за собою, [PERSON], право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 55,11 кв.м, житловою площею - 29,7 кв.м., що складається з двох кімнат, посилаючись, як на правову підставу виникнення права власності у позивача на спірний об'єкт нерухомого майна, на положення ст. 344 Цивільного кодексу України (набувальна давність). Позивач [PERSON] та його уповноважений представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали до суду письмове клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Відповідач - Виробниче ремонтно-будівельного об'єднання молодіжних житлових комплексів «Будінтер», в особі генерального директора Тифанюка В.І., подав до суду заяву про визнання позову, просив позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів, які долучено позивачем до позовної заяви. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з травня 2002 року [PERSON] зареєстрований та постійно проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Житлової ремонтно-експлуатаційної організації №404 від 30 жовтня 2015 року. (а.с.11) Згідно даних, які викладено у довідці Центру комунального сервісу від 17 лютого 2016 року, станом на 01.01.2016 року заборгованість по квартирі [ADDRESS] за утримання будинку та при будинкової території відсутня. (а.с.12) Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Виробниче ремонтно-будівельне об'єднання молодіжних житлових комплексів «Будінтер», створене відповідно до діючого законодавства України та зареєстроване Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією 09.10.1997 року, реєстраційний №1 074 120 0000 001163, та діє на підставі Статут, який у новій редакції зареєстрований державним реєстратором Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації 29.09.2010 року номер запису 10741050004001163. (а.с.29-35) Об'єднання є юридичною особою приватного права з моменту державної реєстрації. Воно має право від свого імені укладати договори, угоди, контракти, інші право чини, набувати майнові та особисті немайнові права і нести обов'язки, бути позивачем та відповідачем в суді. Об'єднання є добровільним, недержавним, статутним об'єднанням юридичних осіб, які підписали Статут та беруть участь в його діяльності, в порядку визначеному цим Статутом. За інформацією Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомо майна від 13 листопада 2-15 року (вих. №КВ-2015 №37702), квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована. (а.с.13) Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України , положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Звертаючись з даними позовом до суду, позивач посилаються, як на підставу виникнення права власності на спірне нерухоме майно на положення ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа, яка добросовісно володіла чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна власність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Суд звертає увагу на те, що вказана норма відноситься до розділу Цивільного кодексу України «Право власності». Інститут набувальної давності вперше запроваджено в національному законодавстві Цивільним кодексом України, який набув чинності з 01 січня 2004 року. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, з травня 2002 року позивач [PERSON], перебуваючи у трудових відносинах з Виробничим ремонтно-будівельним об'єднанням молодіжних житлових комплексів «Будінтер», вселився та користується квартирою [ADDRESS], факт законного перебування у користуванні позивача спірного житлового приміщення визнано відповідачем Виробничим ремонтно-будівельного об'єднанням молодіжних житлових комплексів «Будінтер», в особі генерального директора Тифанюка В.І., під час розгляду справи, тому в силу положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини визнанні сторонами у справі не потребують доказуванню. Визнання позову - це спрямована на припинення цивільного процесу безумовна згода відповідача виконати матеріально-правові вимоги позивачу, виражена у встановленій законом процесуальній формі. Визнаючи позов повністю, відповідач відмовляється від захисту проти всіх пред'явлених до нього матеріально-правових вимог позивача. У такому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.174 ЦПК України). Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних по\-ложень Цивільного кодексу України визначено, що правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Ко\-дексом. Враховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 01.01.2004 року, згідно ч.1 ст. 344, п.1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, визнання права власності за набувальною давністю не може мати місця раніше 01.01.2011 року. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Зі змісту статті 344 Цивільного кодексу України випливає, що позивач як володілець майна протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, що він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, що не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, або на майно, що придбано добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірний об'єкт нерухомого майна - [ADDRESS], за своїм правовим статусом не відноситься до об'єктів державного або комунального майна, факт передачі цього майна у володіння Виробничого ремонтно-будівельного об'єднання молодіжних житлових комплексів «Будінтер» підтверджується Актом №1/324 від 16 червня 2000 року, на підставі якого МЖК «Реконструкція» передав ВРБО МЖК «Будінтер» п'ять квартир загальною площею 362,62 кв.м, в тому числі квартиру №133, жилою площею 29,7 кв.м, загальною площею 55,11 кв.м, в будинку №4-А по вулиці Алма-Атинська в місті Києві, згідно Договору б/н від 16.06.1997 року та Договору б/н від 16.03.1998 року (а.с.6). В свою чергу, позивач, починаючи з травня 2002 року, добросовісно, відкрито та безперервно користується спірним об'єктом нерухомого майна, сплачує за житлово-комунальні послуги, несе інші витрати на утримання житла, тому в розумінні ст. 344 ЦК України набув право власності на це майно в порядку набувальної давності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Виробничого ремонтно-будівельного об'єднання молодіжних житлових комплексів «Будінтер» про визнання прав власності на нерухоме майно за набувальною давністю є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішення питання розподілу судових витрат суд присуджує стягнути з Виробничого ремонтно-будівельного об'єднання молодіжних житлових комплексів «Будінтер» на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6890,00 грн., який сплачено позивачем при звернення з позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документу (а.с.5) На підставі викладеного та ст. ст. 328, 344, 345 Цивільного кодексу України, пунктами 4 та 8 Прикінцевих та перехідних по\-ложень Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 4, 10, 11, 15, 57, 60, 61, 174, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Outcome: approved