Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання в рівних частинах спільною сумісною власністю як подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, виділення [PERSON] транспортний засіб Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, визнавши за ним право власності на транспортний засіб в цілому, стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину транспортного засобу Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, як компенсацію за частку в спільному майні подружжя. Вимоги мотивує тим, що 26.01.2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбу було розірвано на підставі рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.02.2017 року. Під час проживання в зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано в автосалоні новий транспортний засіб Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER], який було зареєстровано на відповідача. На даний час у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вищезазначений транспортний засіб, оскільки після розлучення відповідач виїхав з спільного помешкання, забравши з собою як транспортний засіб так і відповідні документи на нього. Ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.11.2017 було відкрито провадження по справі відповідно до вимог Цивільно процесуального кодексу України в редакції 2004 року. Ухвалою суду від 05.12.2017 року було призначено судову автотоварознавчу експертизу. 22.03.2018 року справу повернуто до суду по виконанню експертизи. Ухвалою суду від 26.03.2018 року відновлено провадження у цивільній справі призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 10.05.2018 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати в рівних частинах спільною сумісною власністю як подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, виділити [PERSON] транспортний засіб Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору, визнавши за ним право власності на транспортний засіб в цілому, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину транспортного засобу Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER], сірого кольору в розмірі 97379,66 грн., як компенсацію за частку в спільному майні подружжя, стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. Позивач та представник позивача в судове засідання не з»явилися. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з»явилися, представником відповідача подана заява про розгляд справи без її участі. Проти сплати 1/2 частини вартості автомобіля позивачу не заперечує. Дану суму просить стягувати з заробітної плати за офіційним місцем роботи відповідача. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив судове засідання проводити у відсутність осіб, які не з»явилися в судове засідання на підставі наявних в матеріалах справи доказах. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. : Згідно копії свідоцтва про одруження 26 січня 2002 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 91 (а.с.5). Згідно копій свідоцтв про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], їх батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 26.01.2002 року Чернігівським відділом реєстрації громадянського стану Чернігівського обласного управління юстиції, Україна, актовий запис № 91 розірвано (а.с.7). Згідно повідомлення територіального сервісного центру № 7441 Регіонального сервісного центру в Чернігівській області Міністерства внутрішніх справ України № 31/25/13-3483 від 21.11.2017 року згідно системи «МРЕВ-2000» Чернігівського ТСЦ № 7441 та даних Єдиного державного реєстру МВС автомобіль Hyundai Accent, 2012 року випуску, кузов № [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] станом на 21.11.2017 року зареєстрований на імЦя [PERSON], [INFO] (а.с.24). Згідно висновку експерта № 589 судової авто товарознавчої експертизи від 21.03.2017 року ринкова вартість легкового автомобіля Hyundai Accent, державний реєстраційний номер [NUMBER], станом на час проведення експертизи - 6 лютого 2018 року складає 194759,33 грн. (а.с.42-75). За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя. Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно з ч.1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спосіб та порядок поділу спільного сумісного майна подружжя зазначені в ст. 71 СК України, відповідно до якої майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. В даному випадку, спірний автомобіль був придбаний в період, коли сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Будь-яких доказів про існування домовленостей між позивачем та відповідачем щодо майна або шлюбного договору суду не надано. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17 лютого 2016 року по справі № 6-1500цс/15, при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки позивач надала згоду на отримання грошової компенсації 1/2 вартості спірного автомобіля, зазначений автомобіль перебуває у користуванні відповідача, відповідач погодився сплатити 1/2 частини вартості автомобіля позивачу, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 1/2 частину вартості автомобіля в розмірі 97379,66 грн., залишивши вказаний автомобіль у власності відповідача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 2940,80 грн.

Outcome: approved