Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) у серпні 2015 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про встановлення факту родинних відносин та факту реєстрації шлюбу батьків, посилаючись на те, що [INFO] року помер її батько і після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме житловий будинок [ADDRESS]. Після смерті батька вона та її мати - дружина спадкодавця прийняли спадщину, а її сестра - [PERSON] від спадщини відмовилась. Згодом, [INFO] року померла їх мати - [PERSON] і після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS], який належав померлому [PERSON]. Після смерті матері і вона, і її сестра звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом не може, оскільки через виявлену розбіжність в написані прізвища батьків - [PERSON] ([PERSON]) вона не може оформити спадщину, а тому змушена звертатись до суду. На підтвердження своїх вимог позивач надала докази, які свідчать про обґрунтованість заяви. Позивач в судове засідання не з'явилась, оскільки проживає в Росії, в судовому засіданні представник позивача наполягає на позовних вимогах, посилаючись на викладені обставини. Інтереси позивача в суді по довіреності представляла [PERSON] Відповідач в судовому засіданні не заперечує проти позову, просить суд врахувати, що після смерті батька у нею з сестрою була домовленість, що сестра успадкує частку батька, а після смерті матері оформить спадщину тільки вона, однак сестра не дотрималась домовленності, також звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і після смерті матері. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-15, 16, 22, 1233, 1296-1299 ЦК України, Перехідних положень до ЦК України 2003 року, ст.ст. 529, 549 ЦК України в редакції 1963 року. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За змістом ст. 391 ЦК України право власності є непорушним і власник має право вимагати усунення перешкод при здійсненні ним права користуватись та розпоряджатись своїм майном. Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 ЦК України позивач та відповідач є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті своїх батьків. Відповідно до ст. 530 ЦК України в редакції 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями другої черги при відсутності спадкоємців першої черги по закону спадкують в рівних частках брати та сестри померлого як зі сторони батька так і зі сторони матері. За змістом ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] року народилась [PERSON], батьком якої в свідоцтві про народження вказано [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача. Судом також встановлено, що [INFO] року народилася [PERSON] - сестра позивача - відповідач у справі. Судом достовірно встановлено, що [INFO] року у віці 84 років помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке до цього часу позивачем не успадковане: а саме житловий будинок [ADDRESS]. Судом також встановлено, що [INFO] року у віці 81 рік померла [PERSON] - мати і позивача, і відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке до цього часу позивачем та відповідачем не успадковане: а саме 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS]. За матеріалами спадкової справи №802-2009 позивач звернулась до нотаріуса 14 серпня 2009 року, а відповідач звернулась 30 вересня 2009 року після смерті спадкодавця [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину ще не видано. Суд приймає до уваги, що позивач після смерті матері звернулася до нотаріальної контори, однак через відсутність доказів родинних відносин позбавлена можливості у нотаріуса оформити спадкове майно на себе, про що нотаріусом було винесено постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії після смерті батька за [NUMBER] від 29 жовтня 2013 року та після смерті матері - [NUMBER] від 29 жовтня 2013 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] - показали суду, що давно знали батьків і позивача і відповідача як подружжя [PERSON], сім'я жила в [ADDRESS] та виховували двох доньок, [PERSON] (нині [PERSON]), [PERSON] (нині [PERSON]). Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували дітей. Валентина проживає в Росії. Діти та батьки підтримували родинні стосунки. Після смерті батьків в будинку ніхто не живе. Викладене свідками підтверджується копією довідки, виданою Головою квартального комітету від 05 серпня 2015 року № 148 про те, що в домоволодінні по [ADDRESS] після смерті [PERSON] проживала до смерті [PERSON], що свідчить про достовірність показів свідків. Суд приймає до уваги, що позивач після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінила на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (актовий запис №170 від 01 листопада 2011 року), виданного Адміністрацією міст Сургут Ханти-Мансійського автономного округу - Югри, Тюменської області, Росія. Суд вважає доведеним, що [PERSON], який помер [INFO] року та [PERSON], яка померла [INFO] року дійсно є батьками позивача, що є підставою для суду для задоволення позовних вимог. Суд приймає до уваги, що 24 вересня 1947 року між батьками позивача та відповідача було зареєстровано шлюб та подружжю було присвоєно прізвище [PERSON]. Суд вважає доведеним, що подружжя [PERSON] ([PERSON]) проживало разом в домоволодінні по [ADDRESS] як чоловік та дружина до смерті [PERSON], що є підставою для суду для задоволення заяви про встановлення факту реєстрації шлюбу. Суд також приймає до уваги, що після смерті спадкодавця спадкове майно не успадковане позивачем, про свідчить відмова нотаріуса. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак через розбіжність у написанні прізвища подружжя, тобто через відсутність родинних стосунків їй було відмовлено в оформленні спадщини. Звернення до суду свідчить про те, що вона не відмовляється від спадщини. Встановлення юридичного факту та факту реєстрації шлюбу має для заявниці юридичне значення, оскільки пов'язане з реалізацією її права на оформлення спадщини після смерті батьків. Звернення до суду свідчить про те, що позивач не відмовляється від спадщини. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З урахуванням позиції позивача судові витрати суд покладає на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved