Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

[PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] у квітні 2021 року звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати за нею та її дітьми право на користування квартирою [ADDRESS] ; визнати її дочку - [PERSON] новим наймачем квартири [ADDRESS] ; зобов`язати Чернігівську міську раду змінити договір найму квартири [ADDRESS] , змінивши померлого наймача - [PERSON] на нового - [PERSON] . Обґрунтовано позов тим, що за життя [PERSON] згідно ордеру отримав трикімнатну квартиру [ADDRESS] на склад сім`ї. Після його смерті новим наймачем квартири став [PERSON] . 07 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після чого остання вселилася та стала постійно проживати зі своїм чоловіком у вказаній квартирі без реєстрації. Від даного шлюбу у подружжя народилося троє дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які з моменту народження також проживали разом з батьками у вказаній квартирі без реєстрації. [INFO] [PERSON] помер. За життя вказана квартира не була приватизована і покійний був зареєстрований в ній один. 04.03.2021 [PERSON] звернулась до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради з метою реєстрації з дітьми у квартирі [ADDRESS] , проте їй було відмовлено. Також, 25.03.2021 [PERSON] , в інтересах своєї неповнолітньої дочки - [PERSON] , звернулась до Чернігівської міської ради для отримання дозволу на переоформлення договору найму вказаної квартири, але станом на 09.04.2021 відповіді на своє звернення не отримала. Позивач зазначає, що на сьогоднішній день дана квартира, в яку вона з дітьми вселилися в якості членів сім`ї померлого наймача на законних підставах, постійно проживали та продовжують проживати, є єдиним місцем їх проживання. З померлим наймачем [PERSON] спорів з приводу вселення та користування квартирою ніколи не виникало. Крім того, вона особисто сплачує житлово-комунальні послуги за вказаною адресою. Оскільки право позивача та її дітей на користування спірною квартирою не визнається, вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Представник відповідача надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що акт про проживання особи без реєстрації від 19.02.2021, яким позивач підтверджує свої доводи, не може бути належним доказом у справі, оскільки складений з порушенням вимог чинного законодавства та містить недостовірну інформацію. Крім того, представник відповідача зазначила, що шлюб між колишнім покійним наймачем квартири [PERSON] та [PERSON] розірваний ще в 2014 році, позивач разом з дітьми зберігали за собою право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] , яке в подальшому було відчужено. На даний час у власності [PERSON] є житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , де вона і зареєстрована разом зі своїми дітьми. Також позивачем не надано доказів на підтвердження того, що при її вселенні в спірну квартиру між наймачами квартири та членами його сім`ї досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою, за якою [PERSON] та її діти набудуть самостійного права користування на зазначену квартиру. Згідно рішення виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради № 62 від 11 квітня 2016 року було дозволено [PERSON] відкрити особовий рахунок на своє ім`я, також там зазначено, що його сім`я складається з однієї особи. Згоду було отримано лише від [PERSON] та [PERSON] . Жодним чином в даній заяві не згадається ні про [PERSON] , ні про їх дітей. Представник позивачів - адвокат Тука С.М. надіслав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи відповідача не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки стосуються виключно позивача [PERSON] . Крім того, представник позивачів зазначив, що жодне із зазначених вище житлових приміщень [PERSON] не були набуті у власність у порядку приватизації державного житлового фонду. Факт вселення в спірну квартиру позивачів в якості членів сім`ї наймача та проживання в ній підтверджується письмовими доказами у справі і дані докази відповідачем не спростовані. Будинок в смт. Ріпки, який дістався [PERSON] у спадок, внаслідок пожежі, яка сталася 15.12.2020, є непридатним для проживання, а спірна квартира є єдиним житлом позивачів. Представник відповідача надіслала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також представник відповідача додатково зазначила, що твердження [PERSON] про те, що діти [PERSON] та [PERSON] проживали разом з батьком з 2011 року не відповідає дійсності, оскільки відповідно до інформації Ріпкинської селищної ради діти у період з 2019 року по 2021 навчались у Ріпкинській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2. Крім того, представник відповідача вказала, що відповідно до інформації із офіційного веб-порталу «Судова влада» у справі приватного обвинувачення за №743/492/19, учасниками якого були обвинувачений - [PERSON] та потерпіла - [PERSON] , місцем вчинення правопорушення є смт. Ріпки, що свідчить про неприязні відносини між батьком і дочкою та спростовує доводи [PERSON] про бажання батька вселити її до спірної квартири. Також представник відповідача зазначає, що всі дії щодо вселення позивачів до спірної квартири проводились вже після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] та представник позивачів у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Представник Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради у судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, просив прийняти рішення у справі відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням інтересів дітей. Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради надіслало до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно архівного витягу із рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 349 від 21 грудня 1992 року було виділено житлову площу та видано ордер [PERSON] на трикімнатну квартиру [ADDRESS] на сім`ю чотири чоловіки: [PERSON] , дружину - [PERSON] , синів - [PERSON] та [PERSON] . Рішення про виправлення помилки у нумерації будинку з [ADDRESS] в архіві не знайдено (т. 1 а.с. 233). Проте, як вбачається з копії особового рахунку КП «Деснянське» Чернігівської міської ради № 47880 від 01 березня 1997 року, особовий рахунок за адресою: [ADDRESS] було відкрито на [PERSON] , 1942 року народження, сім`я якого налічувала чотири особи: він, дружина - [PERSON] та сини - [PERSON] і [PERSON] , які були зареєстровані у вказаній квартирі з [INFO] . Згодом [PERSON] помер, а інші, окрім [PERSON] , змінили місце проживання, у зв`язку із чим наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] став [PERSON] (т. 1 а.с. 236). 07 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (т. 1 а.с. 12). Від шлюбу подружжя має трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (т. 1 а.с. 16, 17, 18). Як пояснила у судовому засіданні позивач, після реєстрації шлюбу вона постійно проживала зі своїм чоловіком у вказаній квартирі без реєстрації. Також, з моменту народження разом з ними проживали без реєстрації і їхні троє дітей. Через сварки у сім`ї та непорозуміння з чоловіком, у 2014 році шлюб було розірвано, таким чином позивач намагалася вплинути на поведінку чоловіка. Проте, вона продовжувала проживати з дітьми у спірній квартирі. Після чергової сварки позивач дійсно забрала малолітніх синів та перевела їх до школи у смт. Ріпки, де вони навчалися до кінця навчального 2020 року. Проте, зв`язку з квартирою за адресою: [ADDRESS] вони не втрачали, вихідні та святкові дні вони проводили в цьому житлі, в цій квартирі зберігалися їх особисті речі. Проте, донька - [PERSON] ніколи не проживала у смт. Ріпки, так як залишилася жити з батьком, оскільки закінчувала школу у м. Чернігові та готувалася до вступу у заклад вищої освіти. Позивач надала суду докази на підтвердження того, що саме вона зі свого карткового рахунку оплачувала всі комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] , починаючи з січня 2017 року по жовтень 2019 року (т.1 а.с. 34-224). Згідно копії акту ДОЖФ № 1 КП «Деснянське» Чернігівської ради від 19.02.2021 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з 2011 року по теперішній час (т. 1 а.с. 20). Відповідно до копії довідки Чернігівського ДНЗ № 21 «Дзвіночок» від 13.01.2021 № 3, [PERSON] , [INFO] , відвідувала садочок у період з 01.12.2004 по 31.08.2009. У відомостях про батьків місце проживання вказано: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 21). Згідно довідки Чернігівського ДНЗ № 50 від 12.01.2021 № 42, діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відвідували садочок з 03.09.2013 по 28.08.2018, проживали за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 22). Як вбачається з копій декларацій про вибір лікаря та витягів із медичних карток [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , місцем їх фактичного проживання вказано - [ADDRESS] (т. 1 а.с. 25, 26, 27, 28, 29). Відповідно до копій про надання платних освітніх послуг № 34 та № 35 від 25.10.2017, укладених між [PERSON] та Центром раннього розвитку «Уніка», адресою замовника [PERSON] зазначено - [ADDRESS] (т. 1 а.с. 30, 31). Доводи представників відповідача про те, що позивач та її малолітні сини змінили місце свого проживання та переїхали жити за місцем реєстрації у смт. Ріпки з кінця серпня 2019 року, тобто перед початком навчального року, підтверджуються інформацією Ріпкинської селищної ради. Так, згідно інформації Ріпкинської селищної ради від 28.05.2021, учні [PERSON] та [PERSON] навчались у Ріпкинський ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 у період з 28.08.2019 по 06.01.2021 та були відраховані зі школи 06.01.2021, у зв`язку із переїздом на інше місце проживання (т. 2 а.с. 81). Відповідно до копій довідок № 69 та № 70 від 03 березня 2021 року [PERSON] та [PERSON] навчаються в загальноосвітній середній школі № 19 м. Чернігова в 3-Б класі (т. 1 а.с. 23, 24). Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що малолітні сини позивача повернулися до школи №19 м. Чернігова вже після смерті їх батька, квартиронаймача - [PERSON] . Також, матеріалами справи підтверджується, що у школі № 19 м. Чернігова з 2009 року по 2020 рік навчалась [PERSON] (т. 2 а.с. 92). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 19). Відповідно до відповіді Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 12.03.2021, копії довідки Управління адміністративних послуг ЧМР від 15.03.2021 та копії відповіді КП «Деснянське» ЧМР від 24.03.2021, спірна квартира не була приватизована і за життя [PERSON] був зареєстрований в ній один (т. 1 а.с. 230, 232, 235). 04 березня 2021 року [PERSON] звернулась із заявами до Управління адміністративних послуг ЧМР про реєстрацію свого місця проживання та своїх дітей за адресою: [ADDRESS] . Проте, у реєстрації місця проживання було відмовлено (т. 1 а.с. 225, 226, 227, 228). 25 березня 2021 року [PERSON] , в інтересах своєї неповнолітньої дочки - [PERSON] , звернулась із заявою до Чернігівської міської ради про надання дозволу на переоформлення договору найму квартири за вказаною адресою (т. 1 а.с. 237). Згідно інформації Відділу квартирного обліку та приватизації житлового фонду ЧМР від 19.05.2021, вказана заява була розглянута на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті міської ради 14 травня 2021 року і прийнято рішення про відкладення вирішення даного питання до винесення судом рішення у даній справі (т. 1 а.с. 40). Як пояснила у судовому засіданні позивач, дана квартира на сьогоднішній день є для неї та її дітей єдиним місцем проживання. Будинок у [ADDRESS] , який дістався [PERSON] у спадок, внаслідок пожежі, яка сталася 15.12.2020, є непридатним для проживання. Відповідно до копії акту про пожежу від 15.12.2020 та копії акту про обстеження житлово-побутових умов проживання в результаті пожежі, яка сталася в домогосподарстві 15.12.2020 по [ADDRESS] , житло на даний час непридатне для проживання неповнолітніх дітей: металеву покрівлю розрізано під час ліквідації пожежі, балки покрівлі обгорілі, залізо даху деформовано від вогню, утеплення згоріло, стеля у 2-х кімнатах та кухні обвалилась, в будинку вологість та сирість (т. 2 а.с. 62, 65). Як вбачається з інформації Ріпкинської селищної ради від 28.05.2021 № 776/03-13, відповідно до облікових документів селищної ради за адресою: [ADDRESS] з 27.12.2019 і по теперішній час зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також з 14.11.2019 зареєстрована [PERSON] . Інформація про період та фактичне проживання вказаних осіб в смт Ріпки у виконавчому органі ради відсутня (т. 2 а.с. 106). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] повідомили, що позивач з дітьми постійно проживали за адресою: [ADDRESS] . Навіть, коли малолітні хлопці навчалися у школі в смт. Ріпки, то на вихідні вони приїздили у м. Чернігів і гралися на дворі з друзями. Донька позивача постійно проживала у спірній квартирі та нікуди не виїздила, до неї систематично приходила тітка [PERSON] та займалася з нею підготовкою до іспитів з англійської мови. [PERSON] ні тітці [PERSON] , ні бабусі [PERSON] не розповідала про стосунки між батьками та про сварки між ними. Проте, свідкам було відомо про сварки в сім`ї між батьками дітей через зловживання [PERSON] алкоголем. Свідок [PERSON] суду повідомила, що їй навіть не було відомо про розлучення її сина з позивачем. Свідок підтвердила, що через сварки з чоловіком позивач забрала синів у смт. Ріпки і вони там деякий час навчалися у школі, але онука [PERSON] залишилися жити з батьком, закінчувала школу у м. Чернігові та вступила до іншого навчального закладу. На вихідні у м. Чернігів приїздили хлопці. Свідок також суду повідомила, що позивач з її сином та інші родичі склалися грошима та купили їй квартиру, адже була домовленість, що квартира [ADDRESS] буде належати онукам. Чому онуки не були зареєстровані в квартирі, свідку не відомо. Частиною першою статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути вселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача ( власника), їх діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім`ї має також і особа, яка перестала бути членом сім`ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Членом сім`ї наймача може бути визнано особу, яка постійно проживає з наймачем та веде з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщеннях між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією і наймачем -громадянином, на ім`я якого видано ордер. Статтею 62 ЖК УРСР передбачено, що до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства. На підставі ч.2 ст. 824 ЦК України у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. За ст.106 ЖК встановлено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно правової позиції, що висловлена у постанові Верховного Суду України №6-60 цс 12 від 11 липня 2012 року - у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Постановою Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено судам, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати,чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні,чи булоце приміщенняпостійним місцемїх проживання, чи веливони знаймачем спільнегосподарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення саме по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. За змістом статті 65 ЖК УРСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником житлового будинку у [ADDRESS] , зареєстрована у ньому разом з дітьми, тобто позивач зберігає за собою право користування іншим житловим приміщенням. Разом з позивачем за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS] проживали її малолітні діти - [PERSON] та [PERSON] , які у період з 28.08.2019 по 06.01.2021 відвідували Ріпкинську ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 і були відраховані зі школи 06.01.2021, у зв`язку із переїздом на інше місце проживання. Таким чином, позивач з малолітніми дітьми добровільно виїхали в смт. Ріпки та поселилися за місцем своєї реєстрації, а повернулися і вселилися у квартиру [ADDRESS] вже після смерті квартиронаймача. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За правилами ст. 160 СК місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Згідно Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою КМУ №207 від 2 березня 2016 року передбачено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не може бути визнана такою, що відповідно до встановленого статтями 64, 65, 156 ЖК УРСР порядку набула право користування квартирою [ADDRESS] , наймачем якої за життя був її бувший чоловік - [PERSON] , оскільки вона є власником іншого житла, в якому зареєстрована, тобто зберігає за собою право користування іншим житловим приміщенням. Подібну правову позицію виклав Верховний Суд у своїй постанові від 03.12.2020 у справі №264/7450/19. В судовому засіданні встановлено, що у спірній квартирі постійно, з часу народження, без реєстрації проживала спільна дочка позивача та квартиронаймача - [PERSON] , яка на час смерті батька [PERSON] , була неповнолітньою і вона набула право користування спірним житловим приміщенням за фактом народження. Показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтверджено, що у той час, коли позивач з двома малолітніми дітьми поїхали жити у смт. Ріпки, то [PERSON] залишилася жити в спірній квартирі, адже закінчувала школу у м. Чернігові, тобто [PERSON] не змінювала свого місця проживання з часу народження. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод, рішення Європейського суду є обов`язковими для держав-учасниць Конвенції. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду становить джерело права при розгляді справ вітчизняними судами: «Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Повага до права людини на житло закріплена у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеними чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії»). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року). Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] , яка набула повноліття в процесі розгляду справи, та визнати за [PERSON] право на користування житлом, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . Проте, вимоги про визнання [PERSON] новим наймачем квартири та зобов`язання Чернігівської міської ради змінити договір найму квартири [ADDRESS] , змінивши померлого наймача - [PERSON] на нового - [PERSON] , задоволенню не підлягають, так як заявлені передчасно. Визнання за [PERSON] права на користування житлом, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] само по собі є підставою для зміни договору найму. Крім того, право на проживання особи у жилому приміщенні автоматично породжує право на реєстрацію. Оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, а нею за заявлені позовні вимоги у власних інтересах було сплачено судовий збір, а тому підстав для покладення судових витрат на відповідача немає. Враховуючи викладене,

Outcome: partial