Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про зобовязання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що вони проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Квартира була виділена на імя [PERSON] у 1972 році, який у квітні 1980 року помер. На даний час ордер, який став підставою для вселення у квартиру не зберігся, у звязку з чим у 2013 році позивач [PERSON] звернувся до Департаменту Житлово-комунального господарства Запорізької міської ради з заявою стосовно надання копії ордеру для заселення у вищезазначену квартиру. Однак, на його звернення була надана відповідь про те, що в відділі обліку та розподілу житлової площі Департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року, а тому оскільки ордер на квартиру був виданий у 1972 році відсутня можливість надати запитувану інформацію. У 2014 році позивач [PERSON] звернувся до районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району з заявою щодо приватизації квартири за адресою: [ADDRESS], проте було відмовлено у здійсненні приватизації житла, у звязку з відсутністю копії ордеру на житлове приміщення. Оскільки позивачі не мають можливості надати органу приватизації копію ордеру на житлове приміщення, через обставини, які від них не залежать, така відмова позивачам перешкоджає їх праву на здійснення приватизації житла, посилаючись на норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» просили суд зобовязати відповідача вчинити дії щодо приватизації квартири № 196, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Нижньодніпровська, буд. 4, без ордеру на житлове приміщення. Позивачі у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 12.09.2017 від представника відповідача через канцелярію надійшли письмові заперечення, в яких він просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що за результатом розгляду наданих позивачем документів на приватизацію житла за адресою: [ADDRESS], було встановлено відсутність копії ордеру, у звязку із чим відмова у приватизації житла є цілком правомірною. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказамив межах заявлених позовних вимог, вислухавши позивачів, суд встановив наступне. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», з наступними змінами та доповненнями, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів на житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віддані чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки ( секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Судом встановлено, що з метою реалізації свого права на приватизацію, позивач [PERSON] звернувся до відповідача з відповідною заявою, але листом районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 03.10.2017 № К-0157 йому було відмолено у проведені приватизації житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], у звязку із ненаданням повного пакету документів, передбаченого п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, а саме копії ордеру про надання жилої площі. Вирішуючи питання про правомірність вказаних дій відповідача, суд враховує таке. Основоположні принципи здійснення право володіти своїм майном сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрало чинності для України з 11.09.1997 та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України. Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Також, одним із конституційних прав громадян є право на житло, гарантоване статтею 47 Конституції України. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] не є приватизованою та відноситься до державного житлового фонду. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду відповідно до положень частин 1 і 2 статті 61 Житлового Кодексу здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими за адресою: [INFO], та проживаю за вказаною адресою по теперішній час, що підтверджується довідкою про місце проживання особи, яка була видана Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 25.04.2016. Як було зазначено вище, відповідач листом від 03.10.2017 за № К-1057 відмовив позивачеві у проведені приватизації квартири через ненадання копії ордеру про надання жилої площі. Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 встановлено перелік документів, які подаються особою до органу приватизації, серед яких зазначено і копію ордеру про надання жилої площі. Згідно до змісту статті 58 Житлового кодексу, ордер на жиле приміщення є адміністративним актом виконавчого органу місцевого самоврядування та правовою підставою вселення громадян до житлового приміщення. Розділом IV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Радою Міністрів Української РСР і Української ради професійних спілок від 11.12.1984 № 470 передбачено, що ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Вказаний документ вручається громадянинові, на імя якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. Відповідно до виданого ордера в передбачене в ньому житлове приміщення вселяються як громадянин, що одержав ордер, так і члени його сімї, зазначені в ордері. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення. З листа Департаменту Житлово-комунального господарства Запорізької міської ради від 03.09.2013 № К-2765 випливає, що у відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року. Таким чином, судом встановлено, що позивачі не мають можливості надати органу приватизації копію ордеру на житлове приміщення через обставини, які від них не залежать. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону (частина 4 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Судом встановлено, що позивач постійно та протягом тривалого періоду часу проживають у [INFO] та користуються нею. Правомірність вселення та користування позивачами вказаним житлом ніким не оспорюється, ордер на вселення до житла недійсним не визнавався, у звязку з чим суд дійшов переконання, що ненадання позивачам до органу приватизації копії ордеру на житлове приміщення не може бути перешкодою у реалізації їх права на приватизацію квартири, враховуючи також ту обставину, що позивачами право на приватизацію житла не реалізоване. Згідно з п. 10 п. 11 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають право відмовляти мешканцям квартир(будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир(будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved