Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

[PERSON] позов мотивував тим, що під час шлюбу із [PERSON] він уклав кредитний договір 06.08.2007 року із ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 2272500 грн. до 05.08.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом - 16% річних. Кредит він отримав на спільні потреби сім`ї - для розвитку бізнесу, для будівництва будинку, для повернення частини позики, придбання квартири. Крім того, 15.01.2008 року він уклав кредитний договір із ЗАТ «ОТП Банк» на суму 90 000 євро на споживчі цілі до 13.01.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 6% + FIDR. Відповідач [PERSON] поручилась за виконання умов кредитного договору. Кошти брались на спільні потреби сім`ї - для сплати частини попередньої позики, на виготовлення та затвердження проектно-кошторисної документації на ділянки. В подальшому 11.02.2008 р., 20.02.2009 р., 14.02.2011 року до кредитного договору вносились зміни та доповнення і сторони та поручитель погодили, що сума кредиту становитиме 135 000 доларів США або еквівалент у євро, зі сплатою плаваючої процентної ставки за користування кредитом. Починаючи з 2011 року сторони припинили ведення спільного господарства і рішенням Ленінського райсуду м. Вінниці від 16.09.2011 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу вони в судовому порядку вирішили питання щодо поділу майна подружжя і затвердили мирову угоду, проте зобов`язання за кредитами не врахували. За період з 29.09.2011 року до 21.02.2013 року він здійснив погашення по кредиту від 06.08.2007 року в сумі 1711994,63 грн., а по кредиту від 15.01.2008 року за період з 13.10.2011 року до 29.09.2012 року - 137 260,22 доларів США. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 65, 70, 72 СК України просив стягнути з [PERSON] половину сплачених коштів в сумі 855 997,32 грн. за кредитом від 06.08.2007 року і 1057754,71 грн. за кредитом від 15.01.2008 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав і пояснив, що кошти були використані в інтересах сім`ї, тому відповідачка має сплатити позивачу ? частку суми, що сплачена позивачем після припинення шлюбних стосунків. Заперечив щодо застосування строку позовної давності, оскільки такий строк слід рахувати з дати погашення кредиту, а не з дати написання розписки, крім того, розписка про відмову від претензій по кредитним договорам не має юридичного значення. Відповідач [PERSON] і її представник [PERSON] позов не визнали, оскільки кошти по двом договорам не використовувались в інтересах сім`ї, крім того, при поділі майна вони домовились, що кредити буде погашати [PERSON], оскільки по мировій угоді він отримав більшу частину майна і залишив на утриманні [PERSON] двох дітей, тому написав розписку 26.09.2011 року. Саме від цієї дати слід рахувати строк позовної давності, оскільки він знав, що [PERSON] не буде повертати йому борг. Вислухавши пояснення осіб, що брали участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.02.1989 року до 16.09.2011 року (а.с. 4-5 т.2). 06.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 010/)3-11/515, відповідно до якого позичальник отримав 2 272 500 грн. на розвиток бізнесу до 05.08.2017 року включно зі сплатою 12% річних, а з 01.02.2008 року - 16% річних (а.с. 105-114 т.1). В іпотеку передане майно - приміщення більярдного клубу з баром в житловому будинку № 8 по просп. Космонавтів в м. Вінниці (а.с. 116-121 т.2). 15.01.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений договір про надання кредитної лінії № CrL-SMEВ00/175/2008, відповідно до якого позичальник отримав на споживчі цілі 90 000 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом 6% річних +FIDR. 14.02.2011 року укладений додатковий договір № 3 до кредитного договору, відповідно до якого розмір кредиту становить 135 000 доларів США, наданий на споживчі цілі, також встановлено розміри процентних ставок. В забезпечення виконання зобов`язання передано в іпотеку нерухоме майно - молодіжний центр, що складається з будівлі ресторану «А», прибудови «а», «а1», входу в підвал «а2», тераси «а3», підвалу П/А, загальною площею 1141,1 кв.м., огорожі № 1, № 2, що розташовані в [ADDRESS]. Передача в іпотеку майна провадиться за згодою дружини - [PERSON] (а.с. 127-131, 134-137, 138-140 т. 2). В зв`язку з укладенням договору одним із подружжя під час перебування в зареєстрованому шлюбі між сторонами виникли сімейні правовідносини, тому при вирішенні спору підлягають застосуванню відповідні норми Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використане на задоволення потреб сім'ї. Частки майна дружини і чоловіка є рівними (ст. 70 СК України). Судом встановлено, що кошти, одержані [PERSON] за укладеним в період шлюбу кредитним договором з ЗАТ «ОТП Банк» отримано на споживчі цілі та використані в інтересах сім`ї, тому зазначений кредитний договір створив обов'язки щодо повернення кредиту і для [PERSON], тому з неї підлягає стягненню половина вартості погашеного [PERSON] кредиту. Відповідно до довідки ПАТ «ОТП Банк» від 06.10.2014 року № В00-11-1/696 за період з 05.10.2011 року до 26.09.2012 року [PERSON] сплатив 124383,40 доларів США тіла кредиту і 12 876,82 доларів США нарахованих відсотків, всього 137 260,22 доларів США (а.с. 11 т. 1). ? частка сплачених коштів - 68 630,11 доларів США. Станом на 25.11.2014 року (день звернення до суду з позовом) дана сума становить еквівалент 1 022 951,65 грн. Також в судовому засіданні було встановлено, що кошти, отримані [PERSON] по кредитному договору із ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», використані ним не на задоволення потреб сім'ї, а на інші потреби - для розвитку бізнесу. За таких обставин договір не створює обов`язки для другого з подружжя, тому сума сплаченого позивачем кредиту стягненню з [PERSON] не підлягає. Твердження представника позивача, що дані кошти брались для будівництва будинку № 12А, площею 140 кв.м., по 1 пров. Зеленому в м.Вінниці, який належав подружжю в рівних частках, а в 2009 році був подарований батькам відповідачки, а також для повернення частини позики, яка одержувалась для придбання трьох земельних ділянок, загальною площею 2,7 кв.м., що були оформлені на ім`я матері відповідачки, для придбання квартири [ADDRESS], є безпідставними, оскільки [PERSON] в судовому засіданні заперечила використання цих коштів в інтересах сім`ї, а іншими належними доказами твердження представника позивача не доведені. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд вважає обґрунтованим позов [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на його користь ? частки сплаченої ним суми в гривневому еквіваленті за зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору № CrL-SMEВ00/175/2008 від 15.01.2008 року в сумі 1 022 951,65 грн. (еквівалент 68630,11 доларів США станом на 25.11.2014 року). Твердження представника відповідача [PERSON] про те, що позивач [PERSON] не має права на стягнення коштів в зв`язку з підписанням розписки від 26.09.2011 року, в якій зазначено, що він відмовляється від будь-яких грошових претензій до [PERSON] за цими кредитними договорами, є надуманими, оскільки дана розписка не є формою договору в розумінні ст.ст. 205, 208, 626, 628 ЦК України та ст. 64 СК України. Крім того, дана розписка написана до визнання судом мирової угоди про поділ майна подружжя, проте ні в тексті мирової угоди ні в ухвалі суду про визнання мирової угоди про поділ зобов`язань за кредитами не зазначено, тому розписка не є належним доказом і не може бути прийнята судом до уваги. Також до вимог [PERSON] не підлягає застосуванню строк позовної давності про який заявила представник відповідача [PERSON], оскільки право на стягнення коштів за спільним зобов`язанням подружжя у нього виникло з моменту погашення кредиту - 26.09.2012 року, а не з моменту написання розписки про відмову від грошових претензій. Враховуючи те, що при подачі позову [PERSON] був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір в сумі 3654 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved