Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказує, що є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 30.11.2005 року. Відповідач є колишнім зятем позивача, зареєстрований як член сім`ї, однак за вказаною адресою не проживає, комунальні платежі та витрати на обслуговування житла не сплачує, речей належних відповідачу в будинку не має. Відповідач фактично виселився з будинку, переїхав проживати за іншою адресою за межами м.Кам`янця-Подільського, але знятись з реєстрації не бажає, чим чинить позивачу перешкоди у володінні та розпорядженні своєю власністю, в отриманні субсидії на оплату комунальних послуг. Тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 28.07.2020 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 15.09.2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. В суді представник позивача позов підтримав, просить задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлений своєчасно належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.11.2005 р. серія ВСК №405327, зареєстроване в реєстрі №1-2711, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої КП «УК «Господар» № 406 від 14.07.2020 р., в будинку, що належить [PERSON] , зареєстровані [PERSON] - чоловік, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онука, [PERSON] - колишній зять. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 16.10.2019 року розірвано шлюб між дочкою позивача [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Актом перевірки паспортного режиму від 28.10.2019 р., від 08.01.2020 р., від 01.07.2020 р., встановлено, що [PERSON] в будинку [ADDRESS] , зареєстрований, але не проживає з жовтня 2019 р. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] суду проказали, що [PERSON] не проживає в будинку [PERSON] з 2019 року. [PERSON] участі у витратах по утриманню будинку не приймає, його особистих речей в будинку немає, будь-яких перешкод в проживанні [PERSON] в будинку [PERSON] не чинила. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Судом встановлено, що позивач є власником спірного будинку, як власник цього майна надав право відповідачу користуватись приміщеннями у власному житловому будинку. Тому право користування будинком у [PERSON] виникло на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України). Однак відповідач зареєстрований, але не проживає в будинку позивачаз листопада 2019 року, після розірвання шлюбу з донькою позивача, що підтверджено в судовому засіданні показами свідків та письмовими доказами. Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Згідно приписів пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Частиною другою статті 406 ЦК України визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Користування жилим приміщенням в будинках приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК УРСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Згідно п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право на користування будинком [ADDRESS] . Реєстрація відповідача за адресою позивача чинить перешкоди позивачу у розпорядженні майном. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідач своїм правом на подання заперечень щодо позову не скористався. Згідно ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеному будинку.

Outcome: approved