Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Адвокат Усова Катерина [PERSON] в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачі є співвласниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі крім позивачів зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які у зазначеній квартирі не проживають з 2002 року та з 2005 року, відповідно. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушує права та інтереси позивачів, оскільки створює перешкоди у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїм майном. Просила суд визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів адвокат Усова К.В. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, своїм правом на подачу відзиву не скористалися. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 р. по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним\~ (нею)\~ для\~ особистого проживання і проживання членів\~ їх\~ сімей\~ і\~ мають\~ право розпоряджатися цією власністю\~ на\~ свій\~ розсуд:\~ продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 18.09.1996 року, виданого житлово-комунальною конторою концерну «Луганськбуд» на підставі наказу від 18.09.1996 №189. Згідно з копією довідки Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку від 11.10.2018 року №34879 відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією акту від 16.10.2018 року, затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Менделєєва, б. 21а, [ADDRESS] , фактично проживають [PERSON] та [PERSON] , окрім зазначених осіб за вказаною вище адресою ніхто не мешкає з 2014 року. Суд враховує, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками спірної квартири, права користування якою їх просить позбавити позивачі. Відповідно до пункту 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014\~ № 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 ЖК УРСР. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , призведе до обмеження права останніх у користуванні своєю власністю, що суперечить положенням ст. 317 ЦК України, яка розкриває зміст права власності та ст. 319 того ж Кодексу, яка гарантує кожному власнику право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, що також включає і право бути зареєстрованим за місцезнаходженням житлового приміщення, яке особі належить на праві приватної власності, незалежно від фактичного проживання або непроживання такого співвласника у житловому приміщенні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачам не відшкодовуються.

Outcome: dismissed