Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до ФОП [PERSON], у якій просила стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченої заробітної плати за період з 01.08.2017р по 31.10.2017р. у розмірі 9 630,00 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 8 958,00 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 98,60 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 2 239,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 12.12.2016 року позивач працював у ФОП [PERSON] на посаді комірника, в період з 01 серпня 2017 року по 31 жовтня 2017 року не отримував заробітну плату за виконану роботу. 11 жовтня 2017 року позивач повідомив роботодавця про своє звільнення за власним бажанням та 31 жовтня 2017 року на підставі наказу 14 від 31.10.2017 року був звільнений. Позивач стверджує, що в день звільнення з ним не був проведений повний розрахунок, позивач не отримав належних йому, згідно з чинним законодавством, сум заборгованості по невиплаченої заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Крім того, позивач вважає, що в зв'язку з порушенням роботодавцем термінів проведення повного розрахунку при звільнені, у позивача виникло право на стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені. Посилається на порушення ст.ст. 47, 83, 115, 116, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 10 Закону України «Про відпустки». Представник позивача до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог. Відповідач, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував в задовільнені позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень стверджує, що заробітна плата [PERSON] виплачувалася в повному обсязі та в строк на протязі всього терміну існування трудових правовідносин між відповідачем та позивачем, що підтверджується відомостями про виплату заробітної плати ФОП [PERSON] працівникам, в яких є власний підпис позивача, документами податкової звітності та приводиться розрахунок утримань з заробітної плати. До відзиву додані копії документів, на які посилається відповідач в своєму відзиві. Представник відповідача надав до суду заяву, де просив розглядати справу за його відсутності, заперечував проти позову. Дослідивши докази, додані до матеріалів справи учасниками судового процесу, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом установлено, що наказом № 11 від 09.12.2016 року [PERSON] було прийнято на роботу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи [PERSON] на посаду комірника з 12 грудня 2016 року на підставі заяви [PERSON]. 31 жовтня 2017 року [PERSON] було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі наказу № 14 від 31 жовтня 2017 року на підставі її власної заяви від 23.10.2017 року. Установлено, що [PERSON] були отримані грошові кошти за період з 01 серпня 2017 року по 31 жовтня 2017 року, що підтверджується відомостями на виплату грошей № 9 від 22.09.17р, № 9/1 від 03.10.17р, № 10 від 25.10.17р, № 10/1 від 07.11.17р. Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідачем надані письмові докази отримання позивачем заробітної плати за період з 01.08.2017р по 31.10.2017р. Позивачем ці докази не оспорювалися, під сумнів не ставилися. Зі свого боку позивач не надав доказів, що підтверджують його ствердження про невиплату йому заробітної плати за вказаний період. Таким чином, суд доходить про безпідставність позовних вимог в частині невиплаченої заробітної плати за період з 01.08.2017р по 31.10.2017р. у розмірі 9 630,00 грн. У той же час, суд доходить до висновку про здійснення повного розрахунку з позивачем під час звільнення згідно , а саме 1 484,05 грн. - заробітної плати за другу половину жовтня 2017р.; 1 852,05 коп. - грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, які були отримані позивачем за відомістю на виплату грошей № 10/1 від 07.11.17р. На підставі викладеного відсутні правові підстави для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. У зв'язку з цим у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. На підставі ст. ст. 47, 116, 117, КЗпП України,

Outcome: approved