Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

[PERSON]С звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовними вимогами до Бритівськоїсільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги Головне управління Держгеокадастру в Одеській області та уточнивши свої позовні вимоги, просить суд: - скасувати Державний акт на право колективної власності на землю серії ОД-05-14, від 18 грудня 1995 року, виданого колективному сільськогосподарському підприємству ім.. Кутузова Бритівськоїсільської ради народних депутатів на підставі рішення Бритівськоїсільської ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області від 08 червня 1995 року в частині земель площею 70 га; - припинити право колективної власності на земельну ділянку, зазначену у державному акті на право колективної власності на землю серії ОД-05-14 від 18.12.1995 року, виданийБритівською сільською радою народних депутатів на підставі рішення Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 08 червня 1995 року КСП ім.. Кутузова Бритівської сільської ради в частині земель площею 70 га. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує наступним. 12.06.2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту). За результатами розгляду заяви та відповідної документації Головне управління Держгеокадастру в Одеській області відповіддю від 21.06.2017 року відмовило у задоволенні заяви, посилаючись на те, що земельна ділянка за бажаним місцем розташуванням,належить до земель колишньої колективної власності КСП ім.. Кутузова Бритівської сільської ради, право на яке посвідчено Державним актом на право колективної власності на землю серії ОД-05-14, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Таким чином, позивач у встановленому законом порядку розпочав процедуру набуття права власності на земельну ділянку. Разом із тим, наявність чинного державного акту серії ОД-05-14 унеможливлює набуття права власності на земельну ділянку, що суперечитьст.116 ЗК України. Позивач у судове засідання не зявився, його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав уточнену позовну заяву та просив суд її задовольнити. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області [PERSON], в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення уточненої позовної заяви. Відповідно до письмових пояснень представника Управління, скасування такого роду державних актів на право колективної власності є доцільним та необхідним. На теперішній час відсутній механізм передачі земель олективної форми власності до державної, вирішення питання щодо припинення права колективної власності КСП ім.. Кутузова можливо лише у судовому порядку. Не розподілені між членами КСП «ім.. Кутузова» та фактично продовжують залишатись у колективній власності земельні ділянки, які не підлягають паюванню та ті, які не підлягають поділу і повинні використовуватись сумісно. Представник Бритівської сільської ради у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розгляд справи провести без їх участі, заперечення відсутні. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, заслухавши доводи учасників процесу, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2017 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (за межами населеного пункту). 21.06.2017 року Головне управління Дрежгеокадастру в Одеській області відмовило позивачу у задоволенні заяв. Рішення про відмову вмотивоване тим, що бажані земельні ділянки належать до земель колективної власності, право на яке посвідчено Державним актом на право колективної власності на землю серії ОД-05-14, виданий колективному сільськогосподарському підприємству ім.. Кутузова Бритівської сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається із матеріалів справи, державний акт серії ОД-05-14 був виданий 18 грудня 1995 року. Тобто, відповідно до статті 5 ЦК України, підлягають застосуванню нормативні правові акти чинні на момент виникнення спірних правовідносин. На час видачі вказаного акту діяли Земельний кодекс України від 18.12.1990 року (втратив чинність з 01.01.2002 року), Цивільний кодекс УРСР від 18.07.1963 року (втратив чинність з 01.01.2004 року) та Закон України «Про власність» від 07.02.1991 року (втратив чинність з 20.06.2007 року). Вказані нормативно-правові акти визначали три форми власності: державна, приватна та колективна. Відповідно до ст. 5 Земельного кодексу України від 18.12.1990, земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно з ч. З ст. 78 ЗК України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Частинами 1 та 2 ст. 84 ЗК України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Згідно п.п. «г» п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року, у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок комунальної власності. Тобто, чинне національне законодавство не передбачає існування колективної форми власності, а відтак існування чинного державного акту на право колективної власності є перешкодою для реалізації конституційних принципів набуття права власності на земельні ділянки, та відповідно порушує право власності позивача. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до делегованих повноважень органів місцевого самоврядування відноситься, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використання і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів. Відповідно до п. 9 ст. 9 Земельного кодексу України, в редакції 1990 року (надалі - Кодекс) до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: припинення права власності або користування земельною ділянкою чи її частиною. Так, пунктом 3 статті 27 цього ж Кодексу, визначено підстави припинення права користування землею право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства. Припинення права власності на землю у випадках, передбачених пунктами 1-8 частини першої та частиною третьою статті 27 Земельного кодексу України, провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів. Таким чином, повноваження по припиненню права власності на земельні ділянки Земельним кодексом України (в редакції, яка діяла на той час) відповідно до статті 9 було покладено на сільські, селищні, міські ради народних депутатів. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст..21 ЦК). Згідно ч.1 ст. 374 ЦК, України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Діючим законодавством не визначено порядку припинення права власності на землю з підстав відсутності такої форми власності як «колективна», що апріорі неможливо через відсутність такого визначення в чинному законодавстві, тому слід застосувати положенняст.8 Конституції Українищодо принципу верховенства права,ст. 1 ЦПК Українищодо завдань цивільного судочинства таст.5 ЗК Українищодо базування земельного законодавства на принципах забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави та забезпечення гарантій прав на землю та застосувати такий спосіб захисту як припинення права колективної власності в судовому порядку. Суд приходить до висновку, що скасування державного акту на право колективної власності, виданий КСП ім.. Кутузова, не породжує жодних правових наслідків, оскільки належне використання і володіння ділянкою неможливе через невідповідність її правового стану чинним нормам (вимогам) законодавства, тобто неможливо унормувати її офіційне ефективне використання будь-якими особами, в тому числі державою з метою наповнення місцевих бюджетів. Наявність спірного державного акту та бездіяльність Головного управління Держгеокадастру щодо повернення землі до державної форми власності, а також відсутність правового механізму повернення земельної ділянки до державної форми власності, перешкоджає позивачу реалізувати своє право, передбачене Земельним кодексом України на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та порушує основоположні принципи земельного законодавства визначені ст. 5 ЗК України.

Outcome: approved