Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Адвокат Усова Катерина Вікторівна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [PERSON] є власником житлового приміщення - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі були зареєстровані в квартирі як члени сім`ї - онуки, разом з їх батьками: [PERSON] і [PERSON] . Після початку бойових дій донька позивача - [PERSON] з дітьми [PERSON] і [PERSON] виїхали до Російської Федерації, де проживають до теперішнього часу. Отже, відповідачі не проживають у вказаній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вони не цікавляться. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористались. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 04.11.2020 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що у відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5274981, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , що також підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.02.2007 та копією технічного паспорту. Відповідно до довідки про склад сім`ї, за адресою: [ADDRESS] , окрім позивача, зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . Позивач стверджує, що відповідачі не проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не приймають участі у сплаті за комунальні послуги, квартирою не користуються та те, що вони залишились зареєстрованими у вказаній вище квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі розпоряджатись належним їй на праві власності нерухомим майном, а також створює перешкоди для оформлення субсидії на оплату-житлово комунальних послуг. Наведене також підтверджується актом від 17.07.2020 про не проживання осіб за місцем реєстрації. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 72 Житлового кодексу України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки відповідачі - [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем їх реєстрації, тому суд вважає, що вони втратили право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідачів за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить позивачу [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 60 від 20.07.2020 у сумі 840,80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, в рівних частках по 420,40 грн з кожного.

Outcome: approved