Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, а саме: земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Заяву мотивовано тим, що відповідно до договору дарування від 20.10.2005 року, реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8699210 від 20.10.2005 року позивачу [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS]. Земельна ділянка на якій розміщено даний житловий будинок належить позивачу [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №012771. Позивачі зазначають, що на даній земельній ділянці знаходиться господарська споруда - сарай, яку неправомірно використовує відповідачка [PERSON] Використання відповідачкою даного сараю, створює несприятливі умови для позивачів, порушує їх права та законні інтереси, завдає інші незручності. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, пояснили суду, що позов є безпідставним та необгрунтованим, оскільки рішенням Воловецького районного суду від 23.10.2014 року, яке залишено в силі апеляційним судом Закарпатської області, визнано незаконним та скасовано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №012771, виданий [PERSON] 29.03.2002 року. Заслухавши та обміркувавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка площею 0,442 га розташована на території Верхньоворітської сільської ради передана [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №012771. У відповідності з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Однак, як вбачається із рішення Воловецького районного суду від 23.10.2014 року даний Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК №012771, виданий [PERSON] 29.03.2002 року визнано незаконним та скасовано. Дане рішення апеляційним судом Закарпатської області 04.02.2015 року в цій частині залишено без змін. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини 1, 3 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом. Приймаючи до уваги те, що у позивачів відсутній державний акт, який би посвідчував їх право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою [ADDRESS] , тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.

Outcome: dismissed