Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

[PERSON] (Позивач) звернувся до суду з зазначеним позовом, під час розгляду справи надано уточнений позов в редакції від 09.08.2016 року, який і є предметом розгляду, в обґрунтування уточнених вимог зазначив, що помилково подав до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (Відповідач) заяву про звільнення за ч.3 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації. Позивач зазначає, що він не міг бути звільнений за п.3 ст.36 КЗпП України, оскільки за ним зберігається місце роботи та середній заробіток на підприємстві. Вважає своє звільнення незаконним та проведеним із порушенням вимог трудового законодавства, у зв`язку з чим просить: скасувати наказ №27 від 15 травня 2015 року про його звільнення; поновити його на роботі складача поїздів цеху експлуатації залізничного транспорту (171 цех) ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»; стягнути з Відповідача середній заробіток за час проходження військової служби у розмірі 71 365,56 грн.; середній заробіток за час вимушеного прогулу, у розмірі 71 365,56 грн.; допустити рішення суду в частині поновлення на роботі до негайного виконання. Посилаючись на пропущений з поважних причин строк для звернення до суду, у зв`язку із проходженням військової служби, просив поновити строк для звернен-ня до суду. \~ Під час розгляду справи представник Позивача [PERSON] підтримав уточнені вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник Відповідача, [PERSON] уточнений позов не визнала, просила суд у його задоволенні, - відмовити, оскільки станом на 15.05.2015 року законодавство України про працю чітко встановлювало таку правову підставу для звільнення працівника, як призов або вступ працівника чи власника-фізичної особи на військову службу, тобто на строкову військову службу або на військову службу за контрактом. Винятком є лише військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Позивач згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був призваний на строкову військову службу та зарахований до команди №3004. Крім того, 15.05.2015 року Позивач особисто написав заяву на ім`я генерального директора ПАТ «АМКР» про звільнення його з займаної посади з 15.05.2015 року, у зв`язку з призовом до Збройних сил України. Надана до заяви повістка не містила інформації, що призив на строкову службу, пов`язаний з мобілізацією. Стаття 39 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» станом на час звільнення Позивача прямо суперечила нормам ч.3 ст.119 КЗпП України, тому наказ про звільнення Позивача відповідає нормам діючого законодавства. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає, що уточнений позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Так, з 07 листопада 2014 року по 14 травня 2015 року [PERSON] знаходився у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг», працюючі на посаді складача поїздів цеху експлуатації залізничного транспорту (а.с.6-7). Згідно розпорядження ПАТ «АМКР» №27 від 15.05.2015 року [PERSON] був звільнений із займаної посади для проходження строкової військової служби на підставі його власноруч складеної заяви та повістки Центрально-Міського районного військового комісаріату за п.3 ч.1 ст.З6 КЗпП України. Станом на теперішній час [PERSON] проходить строкову військову службу у військовій частині [NUMBER] . Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року, затвердженим Законом України №113-VIII від 15.01.2015 року оголошена та проведена протягом 2015 року часткова мобілізація у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (п.1). Мобілізацію проведено на території, зокрема, Дніпропетровської області (п.2). Здійснено призов військовозобов`язаних, резервістів та поставку транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, інших військових формувань України в обсягах, визначених мобілізаційними планами з урахуванням резерву (п.3). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15.01.2015 року №116-VIII, який набрав чинності з моменту опубліку-вання 08.02.2015 року, внесені зміни до ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання. За громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання більше ніж на один рік. Згідно частин 2-3 ст.119 КЗПП України у редакції, чинній на час призову По-зивача на військову службу і видачі наказу Відповідачем про його звільнення, працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України у редакції, чинній на час призову Позивача на військову службу і видачі наказу Відповідачем про його звільнення, підставою припинення трудового договору є, зокрема, призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року. Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за №2805, особливий період, - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону в Україні» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», за №30/2014 від 17.03.2014 року, в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України. Зазначене дає суду підстави вважати, що Позивач був звільнений з роботи без законних на те підстав, а тому його уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Зокрема, підлягає скасуванню наказ про звільнення Позивача, [PERSON] слід поновити на роботі, зі стягненням з Відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за період 15 травня 2015 року по 10 серпня 2016 року, у розмірі 71 365,56 грн. Підлягають також задоволенню вимоги уточненого позову з приводу поновлення пропущеного Позивачем з поважних причин строку для звернення до суду з вказаним позовом, з огляду на наступне. Пункт 4 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, постанови №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені ст.ст.228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Частиною 5 ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Отже, з урахуванням тієї обставини, що у зв`язку з проходженням військо-вої служби [PERSON] не мав можливості вільно розпоряджатися своїм часом, слід дійти висновку про можливість поновлення вказаного строку, для звернення до суду за захистом порушеного права. Доводи представника Відповідача про те, що [PERSON] призваний саме на строкову службу, а не на військову службу за призовом під час мобілізації, та його звільнення було здійснено на законних підставах, передбачених п.3 ст.36 КЗпП України, не заслуговують на увагу, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходжен-ня військової служби та питань соціального захисту громадян України, які прохо-дять військову службу під час особливого періоду» №116-VII від 15.01.2015 року, набрав чинності саме 08.02.2015 року, тобто до припинення трудових відносин між сторонами. Одним із видів військової служби, є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, що визначено частиною 6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Однак, у задоволенні уточнених вимог в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за час проходження військової служби, слід відмовити, оскільки ця вимога не ґрунтується на нормах діючого законодавства, та збільшує суму виплат удвічі.Крім того, згідно частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. Отже, з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, у розмірі\~ 1 378 грн. в частині задоволення позовних вимог матеріального характеру, та 1 378 грн. немайнового. На підставі викладеного,

Outcome: partial