Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

[PERSON] у вересні 2013 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зміну часток власників житлового будинку. Обгрунтовуючи позов позилався не те, що протягом шлюбу сторонами у справі було набуто у власність спільне сумісне майно - садовий будинок, який розташований по [ADDRESS]. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 06.04.2009 року, шлюб укладений 13.11.1998 року між сторонами розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 06.12.2011 року у порядку поділу майна визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці вказаного будинку. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 31.05.2012 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2011 року залишено без змін у частині поділу згаданого садового будинку, в іншій частині рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 12.07.2013 року роз»яснено рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06.12.2011 року та визначено за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині будинку за адресою: [ADDRESS] в СТ «Бджілка», що становить по 18 метрів, вартістю 7543 грн. кожному. Оскільки власного житла у позивача не було, після розірвання шлюбу з відповідачем, він проживав у садовому будинку, однак на момент придбання садового будинку його не було пристосовано до постійного проживання, тому позивач був вимушений провести реконструкцію та переобладнання будинку за власні кошти для постійного проживання. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві 03.10.2012 року реконструйований садовий будинок площею 78,5 кв.м прийнято в експлуатацію та видано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. Таким чином, площу будинку за власні кошти збільшено лише позивачем, в зв'язку з чим частки співвласників, на думку позивача, підлягають зміні, оскільки на момент винесення рішення про поділ майна [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині вказаного садового будинку, що становило по 18 метрів, вартістю 7543 грн. кожному. З огляду на викладене та зважаючи на заяву про зміну (зменшення) позовних вимог від 05.02.2014 року, позивач просив змінити частки співвласників будинку за адресою: [ADDRESS] в СТ «Бджілка» та встановити (визнати) право власності за [PERSON] 10/13 частки та за [PERSON] 3/13 частки вказаного будинку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання з'явилась, позовних вимог не визнала у повному обсязі, просила суд відмовити у задоволенні позову, про що надала суду письмові заперечення (а.с.85, 96). Перед початком розгляду справи по суті сторони у справі (їх представники) повідомили суду, що подали суду всі докази у підтвердження власної правової позиції та відповідно у спростування позиції та доводів протилежної сторони. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 13.11.1998 року, проте згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06.04.2009 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.16-18). Також судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості від 30.04.1999 року [PERSON], в період перебування у шлюбі з [PERSON], було придбано садовий будинок [ADDRESS], загальною площею 36,0 кв.м. за 15 986 грн. (а.с.48-49). Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 06.12.2011 року частково задоволено позовні вимоги сторін щодо поділу майна подружжя, зокрема: визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним по 1/2 частині будинку за адресою: [ADDRESS] в СТ «Бджілка», також визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,0474 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в СТ «Бджілка» (а.с.20-38). Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 31.05.2012 року апеляційні скарги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, однак в частині поділу садового будинку рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06.12.2011 року залишено без змін (а.с.39-47). Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 12.07.2013 року заяву [PERSON] про роз'яснення рішення Дарницького районного суду м.Києва від 06.12.2011 року задоволено та роз'яснено рішення суду наступним чином: визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/2 частині будинку за адресою: [ADDRESS] в СТ «Бджілка», що становить по 18 метрів, вартістю 7543 гривні кожному (а.с.11-12). Як вбачається з декларації про готовність об»єкта до експлуатації від 03.10.2012 року, яку видано Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві, реконструйований садовий будинок площею 78,5 кв.м. визнано закінченим будівництвом та готовим до експлуатації. Відповідно до технічного паспорту на вказаний садовий будинок від 13.07.2012 року та експлікації приміщень до плану садового будинку, виконаного Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, реконструйований садовий будинок, загальною площею 78,50 кв.м. є трикімнатним та складається з: підсобна - 20,0 кв.м., сауна - 4,1 кв.м., душ - 1,1 кв.м., веранда - 8,7 кв.м., санвузол - 4,5 кв.м., кімната - 6,1 кв.м.. кімната - 6,1 кв.м.. вітальня - 12.6 кв.м.. кімната - 15,3 кв.м. Згідно зі ст. 41. Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України). Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, як це випливає з ч. 1 ст. 356 цього ж Кодексу. Згідно з приписами ч.ч. 1, 3, 4 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. У той же час відповідачка [PERSON] надаючи суду пояснення (що також відображено у її письмових запереченнях) наполягала на тому, що не надавала згоди [PERSON] на реконструкцію садового будинку. Наведена обставина також встановлена рішенням Апеляційного суду м.Києва від 19.09.2013 року у справі №22-ц/796/10347/2013, з якого вбачається, що знаючи про наявність рішення суду щодо поділу спільного майна подружжя [PERSON] без отримання відповідної згоди співвласника будинку проводив його перебудування, переобладнання, введення в експлуатацію та не повідомивши відповідні органи про наявність співвласника будинку отримав свідоцтво про право власності від 08 жовтня 2012 р. на своє ім'я. [PERSON] як співвласник садового будинку своєї згоди у відповідності до ст. 358 ЦК України на здійснення реконструкції, введення будинку в експлуатацію у жовтні 2012 році не надавала, з 2008 року по 31.05.2011 року садовий будинок знаходився під арештом. До набрання чинності рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2011 року режим спільної сумісної власності сторін на садовий будинок не припинявся, а після набрання рішенням законної сили (31.05.2012 р.) судом була визначена ідеальна частка позивача на садовий будинок, а тому її право власності на цю частку є непорушним і незмінним. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідачка [PERSON] будучи співвласником спірного садового будинку не надавала позивачу [PERSON] згоди на його реконструкцію, перебудування, окрім того позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що лише ним та виключно за його грошові кошти здійснено згадану реконструкцію садового будинку, оскільки матеріали справи не містять будь-яких платіжних документів на придбання будівельних матеріалів, договорів про виконання будівельних робіт, послуг тощо. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed