Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

[PERSON] зівернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Життя» про стягнення коштів за договором страхування з урахуванням фінансових санкцій за невиконання зобов`язання. Мотивуючи свої вимоги тим, що 24 грудня 2007 року між [PERSON] та АТ «Страхова компанія «Оранта-Житгя» укладено Договір страхування життя за програмою «Оранта Лайф», де застрахованою особою виступає [PERSON] , що засвідчується полісом страхування життя №1000486 від 24 грудня 2007 року. Згідно полісу, застрахованою особою та вигодонабувачем є позивач та члени її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] ; строк дії договору та період сплати страхових платежів - 30 років; страхова сума - 19 237 00 Євро; страховий платіж - 250 Євро щопівроку. Водночас, 23 січня січня 2015 року між сторонами укладено Додаткову угоду по Полісу страхування життя № 1000486 від 24 грудня 2007 року, яким внесені зміни у розділ «Умови страхування». Позивач здійснювала сплату страхових платежів з грудня 2007 року по червень 2015 року, що підтверджується копіями платіжних квитанцій. Зважаючи на її право про розірвання договору, нею на адресу відповідача направлено заяву про розірвання договору та повернення викупної суми. Згідно листа №1.1.3.4/3607, надісланого ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Життя» на адресу позивача вбачається, що 29 січня 2016 року її заява була прийнята до розгляду відповідачем, визнано її право на розірвання договору й визначено розмір викупної суми 2 518,07 Євро та визнано зобов`язання по сплаті позивачу зазначеної вище викупної суми, однак, враховуючи складну економічну ситуацію фінансової системи України, частиною якої є СК «Оранта-Життя», виплатити дану суму невідкладно відповідачем не видається можливим. 24 грудня 2016 року позивачем на адресу відповідача повторно направлено лист з проханням надати пояснення щодо невиконання відповідачем своїх зобов`язань та здійснити виплату викупної суми в строк 30 календарних днів з дати отримання листа, що підтверджується повідомленням про вручення відправлення, проте на час звернення до суду викупна сума їй не була сплачена. Зважаючи на погоджене сторонами договірних відносин розірвання договору, недотримання відповідачем договору зобов`язання, вважає за необхідне стягнути з відповідача 2 518 Євро 07 євроцентів, що еквівалентно до національної валюти України - гривні відповідно до курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 17 липня 2018 року (30 грн. 7144 грн. за 1 Євро), - 77 341 грн. 00 коп. - викупної суми за договором страхування та 5 721 грн. 11 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості за період 900 днів (кількість днів з 29.01.16 (дня прийняття заяви про виплату страхової суми) до 17.07.2018), а всього - 83 062 (вісімдесят три тисячі шістдесят дві) грн. 11 (одинадцять) коп. В судовому засіданні представник позивача Пилипенко В.М., діюча на підставі довіреності від 26 жовтня 2018 року, позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити, посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та положення ЦК України щодо договорів про надання послуг. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розпискою (а.с.67), розмішеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та погодженням позивача. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між [PERSON] та АТ «Страхова компанія «Оранта-Житгя» укладено Договір страхування життя за програмою «Оранта Лайф», де застрахованою особою виступає [PERSON] , що засвідчується полісом страхування життя №1000486 від 24 грудня 2007 року (а.с. 16). Згідно полісу, застрахованою особою та вигодонабувачем є позивач та члени її сім`ї: [PERSON] , [PERSON] ; строк дії договору та період сплати страхових платежів - ЗО років; страхова сума - 19 237. 00 Євро; страховий платіж - 250 Євро що півроку (а.с.16). Водночас, 23 січня січня 2015 року між сторонами укладено Додаткову угоду по Полісу страхування життя № 1000486 від 24 грудня 2007 року, яким внесені зміни у розділ «Умови страхування» (а.с.9). Позивач здійснювала сплату страхових платежів з грудня 2007 року по червень 2015 року, що підтверджується копіями платіжних квитанцій (а.с. 10-14). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ч.1 ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Згідно ч. 6 ст. 6 Закону України «Про страхування» страхування життя - це вид особистого страхування, який передбачає обов`язок страховика здійснити страхову виплату згідно з договором страхування у разі смерті застрахованої особи, а також, якщо це передбачено договором страхування, у разі дожиття застрахованої особи до закінчення строку дії договору страхування та (або) досягнення застрахованою особою визначеного договором віку. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо страхування відповідачем життя позивача. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Сторони погодили умови договору своїми підписами. Сторони відповідно до вказаного договору засвідчили, що всі його умови їм зрозумілі й вони вважають їх справедливими по відношенню до себе та підтвердили свою здатність їх виконувати уцілому. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Умови такого договору жодною із сторін не спростовані. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про страхування» дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. Про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов`язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування, якщо інше ним не передбачено. . Якщо вимога страховика зумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, страхувальнику повертається викупна сума. Викупна сума це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого дія договору страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід`ємною частиною правил страхування життя. За положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно ж умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зважаючи на виявлене право позивачем, як стороною договірних відносин, щодо розірвання договору, нею на адресу відповідача направлено заяву про розірвання такого договору з вимогою повернення викупної суми (а.с. 15). Згідно листа №1.1.3.4/3607 надісланого ПАТ «Страхова компанія «Оранта-Життя» на адресу позивача вбачається, що 29 січня 2016 року заява позивача була прийнята до розгляду відповідачем, визнано її право на розірвання договору й визначено розмір викупної суми 2 518,07 Євро та визнано зобов`язання по сплаті позивачу зазначеної вище викупної суми, однак, враховуючи складну економічну ситуацію фінансової системи України, частиною якої є СК «Оранта-Життя», виплатити дану суму невідкладно відповідачем не видається можливим (а.с.15). 24 грудня 2016 року позивачем на адресу відповідача повторно направлено лист з проханням надати пояснення щодо невиконання відповідачем своїх зобов`язань та здійснити виплату викупної суми в строк 30 календарних днів з дати отримання листа, що підтверджується повідомленням про вручення відправлення, проте на час звернення до суду викупна сума їй не була сплачена (а.с.16, 17). Зважаючи на погоджене сторонами договірних відносин розірвання договору, недотримання відповідачем договору зобов`язання, визнання відповідачем зобов`язання щодо сплати викупної суми за договором страхування, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 2 518 Євро 07 євроцентів, що еквівалентно до національної валюти України - гривні відповідно до курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 17 липня 2018 року (30 грн. 7144 грн. за 1 Євро), - 77 341 грн. 00 коп. - викупної суми за договором страхування та 5 721 грн. 11 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості за період 900 днів (кількість днів з 29.01.2016 (дня прийняття заяви про виплату страхової суми) до 17.07.2018), а всього - 83 062 (вісімдесят три тисячі шістдесят дві) грн. 11 (одинадцять) коп. Прострочена викупна сума - 77 341 грн. 00 коп Період за який пораховано заборгованість - 900 днів (кількість днів з 29 січня 2016 року (день прийняття заяви про виплату страхової суми) до 17 липня 2018 року - дата зверення з позовом до суду. Проценти від простроченої суми згідно ч. 2ст. 62 5 ЦК України = (900 днів (кількість днів з дня прийняття заяви про виплату страхової суми по 17 липня 2018 року) х 77 341 грн. 00 коп. (прострочена заборгованість за викупною сумою) х 3% відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України) / (365 X 100 %) = 5 721 грн. 11 коп. Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором страхування складає 83 062 грн. 11 коп., із яких: викупна сума - 77 341 грн. 00 коп., що еквівалентно 2 518 Євро 07 Євроцентів станом на 17 липня 2018 року, проценти від простроченої відповідачем суми згідно ч.2 ст. 625 ЦК України - 5 721 грн. 11 коп. Так, відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про страхування» у разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Так, відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Ст. 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу а також три проценти річних від простроченої суми. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Зважаючи на надані докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про захист прав споживачів». За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 6 ст.141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) стягнути з відповідача на корист держави. Так, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 11, 625, 627, 629 ЦК України, Глави 67 ЦК України, Закону України «Про страхування»,

Outcome: approved