Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. На даний час у зазначеній квартирі також зареєстровані його мати - [PERSON], [INFO], сестра - [PERSON], [INFO], а також колишній чоловік матері - [PERSON], [INFO]. При цьому, будучи зареєстрованим у вищевказаній квартирі, відповідач [PERSON] фактично в ній не проживає приблизно 8 років, так як припинив фактичні шлюбні відносини та спільне ведення господарства з його матір'ю. Інші зареєстровані особи також в квартирі не проживають, а з жовтня 2017 року вона здається по найму [PERSON], який там фактично і проживає. Відповідач [PERSON] перестав бути членом сім'ї власника, відсутній більше ніж один рік, жодної домовленості між ним і власником про збереження житла, тому він втратив право на користування житлом, належною позивачу квартирою. Зняти відповідача з реєстрації без його згоди, в тому числі через третю особу неможливо, оскільки у відповідності до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», таке зняття з реєстрації здійснюється виключно за рішенням суду. Просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, однак представник [PERSON] подав до суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримав та просив суд розглянути справу за його відсутності та за відсутності позивача. Судові витрати по справі просив залишити за позивачем. Надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином та завчасно повідомленим про дату, час і місце судового засідання, до суду не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не подав відзив на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Передбачених ч.4 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ст.247 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З досліджених судом письмових доказів судом встановлено наступні обставини: Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №147289548 від 28.11.2018 року, [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS] Довідкою Новодністровської міської ради Чернівецької області за №6143 від 06.11.2018 року підтверджується, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], його мати - [PERSON], [INFO], вітчим - [PERSON], [INFO] та сестра - [PERSON], [INFO]. Актами обстеження на предмет проживання від 26.12.2017 року, від 31.08.2018 року, від 27.09.2018 року та від 30.10.2018 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON], складеними комісією в складі: юрисконсульта [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні. З договору найму житла №15 від 05.10.2017 року встановлено, що [PERSON] передав [PERSON] у найм належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] Даний договір зареєстрований 05.10.2017 року в КП «Новодністровський житловик». Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 ЦК України власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно преамбули Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІУ (надалі - Закон) відповідно до Конституції України даний Закон регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Згідно ст.3 Закону реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст.7 вищезазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Тобто, питання реєстрації місця проживання особи відносяться до категорії понять, які регулюються житловим законодавством. Згідно ст.405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідач фактично не проживає квартирі позивача без поважних причин та відсутній в ній з вересня 2017 року, тобто більше одного року. За таких обставин, є всі передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в належній позивачу квартирі, в тому числі і право на реєстрацію в ній місця проживання, яка є похідною від наявності у відповідача права на користування житлом. За таких обставин, позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення. Оскільки в поданій заяві від 08.01.2019 року представник позивача [PERSON] просив суд судові витрати залишити за позивачем, суд не вирішує в даному рішенні питання про їх розподіл у відповідності до ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 319, 383, 391, ст.405 ч.2 ЦК України, ст.ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1383-1У та

Outcome: approved