Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач зазначала, що їй на підставі договору дарування від 03.07.2001 р. на праві приватної власності належить житловий будинок, з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 23.09.2020 за вх.№1650, в житловому будинку [ADDRESS] , зареєстровані громадяни: відповідач [PERSON] , [INFO] , яка є рідною сестрою позивача та зареєстрована у вищевказаному житловому будинку з 19.01.1993 р.; відповідач [PERSON] , [INFO] , який є чоловіком сестри та зареєстрований у вищевказаному житловому будинку з 15.01.1993 р. Однак, відповідачі не проживають в житловому приміщенні понад двадцяти років без поважних причин, про що, депутатом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Терлюком Є.В. складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 15.09.2020 р. Разом зі своїм чоловіком [PERSON] позивач постійно проживає за вищезазначеною адресою та ведуть господарство, хоча зареєстровані за другою адресою, а саме: [ADDRESS] . Відповідачі не проживають в даному житловому будинку, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в житловому будинку не мають і взагалі будинком не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили. Факт реєстрації відповідачів порушує її право на вільне розпорядження і користування майном. Відповідачі з моменту реєстрації не проживали за вказаною адресою, оскільки мають постійне місце проживання, а саме: буд. [ADDRESS] . Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , стягнути з відповідачів на її користь витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача адвокат Хитрий М.В. позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позову, просив про його задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є сусідом позивача, відповідачі не проживають в спірному житловому будинку понад 20 років. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є сусідом позивача, відповідачів він давно не бачив, біля нього не проживають. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 03.07.2001 р. на праві приватної власності належить житловий будинок, з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] (а.с.13). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 23.09.2020 за вх.№1650, в житловому будинку [ADDRESS] , зареєстровані громадяни: відповідач [PERSON] , [INFO] , яка є рідною сестрою власника та зареєстрована у вищевказаному житловому будинку з 19.01.1993 р.; відповідач [PERSON] , [INFO] , який є чоловіком сестри та зареєстрований у вищевказаному житловому будинку з 15.01.1993 р. (а.с.15). Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов проживання від 15.09.2020 р., складеного депутатом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Терлюком Є.В., позивач [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з чоловіком [PERSON] постійно проживає за вищезазначеною адресою та ведуть господарство, хоча зареєстровані за другою адресою. Зі слів сусідів, в житловому будинку зареєстровані, але не проживають більше двадцяти років, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.14). У ст. 383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 р. (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про визнання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , так як відповідачі понад одного року не проживають у спірному житловому будинку. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved