Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернувся в суд з позовом до [PERSON], надалі відповідач, в якому просить в порядку поділу спільного нажитого майна, яке є спільному сумісною власністю визнати за ним право власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримує повністю, в їх обґрунтування зазначає, що за час спільного проживання із відповідачем подружжям було придбано квартиру по [ADDRESS], яка відноситься до спільної сумісної власності подружжя і частки в якій є рівними. Шлюб між сторонами був розірваний і, враховуючи недосягнення згоди просить поділити спільне набуте майно в ідеальних частках, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири. В судовому засіданні представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що матеріали справи не містять доказів придбання квартири за спільні сімейні кошти. Запропонований позивачем варіант поділу квартири є незаконним, оскільки в квартирі разом із матір'ю зареєстровані та проживають двоє дітей різної статті, що буде суперечити їхнім правам та інтересам. Також, при поділі майна слід в даному випадку відійти від рівності часток подружжя, враховуючи проживання з відповідачем двох неповнолітніх дітей та перебування їх на її утриманні. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступні обставини. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 03 жовтня 1994 року, актовий запис №19, про що свідчить свідоцтво про одруження від 26.03.2004р. №183629 (повторне). У сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON]. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23.04.2015р. по справі №607/2090/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 08 травня 2003 року між [PERSON] та покупцем [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу квартири, за яким [PERSON] придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 28,7 кв.м. Договір нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за №3426. Із витягу будинкової книги вбачається, що в квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] та її діти дочка [PERSON], син [PERSON] Згідно ч. 3 ст. 13 Кодексу про шлюб та сім'ю, положення якого діяли на момент укладення шлюбу та укладення договору, час виникнення прав та обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Зазначені положення відображені також в Сімейному кодексі України, а саме згідно ч. 1 ст. 60 Кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що квартира [ADDRESS] загальною площею 50,3 кв.м., відноситься до спільної сумісної власності, оскільки придбана у шлюбі сторонами за спільні сімейні кошти, а відтак частки у квартирі є рівними. Інших доказів, які б спростовували твердження позивача щодо придбання квартири у шлюбі за спільні сімейні кошти представником відповідача не подано. Не заслуговують на увагу твердження представника відповідача щодо того, що поділом квартири будуть порушенні права та інтереси неповнолітніх дітей, які проживають разом із матір'ю у квартирі, оскільки в даному випадку позивач не ставить питання згідно ст. 71 СК України про реальний поділ квартири шляхом виділу його частки в натурі, а лише користується наданим йому нормами законодавства правом на визнання права на його ідеальну частку власності у спільно набутому майні. Посилання представника відповідача на необхідність відступлення від рівності часток подружжя при поділі майна, враховуючи проживання разом із відповідачем двох дітей в даному випадку судом не беруться до уваги, оскільки ні позивач, а ні сама відповідач не звертається про збільшення частки майна, відсутність доказів стягнення на користь дружини аліментів, розмір яких є недостатнім для забезпечення їхнього розвитку, і приймаючи до уваги при цьому факт підтвердження сплати позивачем [PERSON] в користь [PERSON] в добровільному порядку матеріального забезпечення, квитанції про які знаходяться в матеріалах справи, що представником відповідача не заперечується. Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки підтвердженні матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не спростовані відповідачем. Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується. Разом з тим, суд вважає, що при ухвалені рішення у справі слід скасувати вжитті ухвалою суду від 28.08.2015р. за заявою позивача заходи забезпечення позову, потреба у застосуванні яких відпала. Враховуючи викладене,

Outcome: approved