Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися до суду з вказаним вище позовом в якому зазначали, що [PERSON] та відповідач [PERSON] з 14.02.2015 року перебувають у шлюбі та є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Після фактичного припинення шлюбних відносин на початку квітня 2019 року [PERSON] добровільно поштою пересилав гроші на утримання свого сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, однак відповідачка умисно гроші не отримує і вони повертаються. При цьому вона не надає позивачеві та бабусі можливості регулярно бачитись з дитиною, брати участь у її вихованні. По суті вимог позивачі просили суд встановити наступний порядок їх участі у вихованні і спілкуванні із дитиною, а саме з 18:00 год. кожної першої і третьої п`ятниці кожного місяця до 18:00 год. першої і третьої п`ятниці кожного місяця по місцю постійного проживання батька і бабусі, а також встановити час для спільного відпочинку щорічно в період літньої відпустки за кількістю днів відповідно до путівок або довідок про надання місця в санаторно-курортному закладі, і з 25.12.2019 року до 14.01.2020 року відповідно до тривалості новорічних свят. Ухвалою суду від 10.01.2020 року було відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадженні. Ухвалою суду від 03.03.2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду. Ухвалою суду від 26.08.2020 року суддею Васильченком В.В. справу було прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 22.09.2020 року. Ухвалою суду від 22.09.2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду. В судовому засіданні позивачі [PERSON] і [PERSON] та їх представник [PERSON] підтвердили доводи викладені у позовній заяві, просили заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] заявлені вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] просила суд ухвалити рішення з врахування позиції, що була викладена у висновку органу опіки та піклування. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах провадження докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] 14 лютого 2015 року зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 5 Відділом ДРАЦС РС Кам`янсько-Дніпровського РУЮ у Запорізькій області (свідоцтво серії [NUMBER] від 22.11.2019 р.). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Факт родинних відносин («бабуся-онук») [PERSON] та [PERSON] підтверджується наявними в матеріалах провадження документами /а.с. 11-13/. Факт постійного проживання малолітнього [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] сторонами не заперечувався. Позивачі [PERSON] та [PERSON] офіційно працевлаштовані, мають стабільний дохід, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи. Відповідач [PERSON] також позитивно характеризується за місцем проживання, офіційно не працевлаштована, кошти на утримання себе та неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] заробляє за рахунок тимчасових заробітків та реалізації овочів з присадибної ділянки за місцем мешкання зі своєю матір`ю [PERSON] . Поряд з цим, на переконання суду, відповідачкою [PERSON] не спростовано тверджень позивачів про те, що вони не мають можливості в достатній мірі та вільно спілкуватись із сином та саме відповідачем для того створені перешкоди. Сам факт звернення позивачів до суду, понесення ними витрат зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу, на думку суду, є достатнім підтвердженням порушення їх прав, відповідачем наявність перешкод у вільному спілкуванні позивачів із [PERSON] не спростована, а відтак суд вбачає підстави для захисту таких прав в судовому порядку. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 153 СК України гарантує право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як вказує ч.ч. 1, 2 ст. 150 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремою, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В силу приписів ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини та забезпечення вільного та безперешкодного спілкування батьків з дитиною. Суд не може в повній мірі погодитись з тим графіком зустрічей позивачів [PERSON] та [PERSON] із неповнолітнім [PERSON] , про який вони просять, адже фактично позивачі просять визначити їм для спілкування із дитиною повністю усі святкові Новорічні та Різдвяні дні. Враховуючи необхідність дитини проводити час також із матір`ю, зайнятість позивачів на роботі, той факт, що рішення суду має невизначений строк дії, отже встановлений судом графік може застосовуватись і під час навчання дитини у майбутньому, якщо не буде змінений за угодою сторін або в судовому порядку, суд вважає доцільним та справедливим визначити час для спілкування позивача із сином в період часу з 18:00 години першої та третьої суботи до 18:00 години першої та третьої неділі кожного місяця з правом перебування за місцем проживання батька та бабусі, що приблизно порівну розподіляє стандартні вихідні дні (субота та неділя) між обома батьками та дозволяє здійснити підготовку дитини до відвідування навчального закладу у понеділок (у майбутньому). Крім того, суд вважає справедливою вимогу позивачів про визначення їм часу для спільного відпочинку із дитиною, однак лише на визначений період часу, а саме протягом п`ятнадцяти календарних днів поспіль влітку, адже це не порушує рівності прав батьків та відповідає інтересам дитини. Враховуючи, що [PERSON] досяг того віку, коли він може перебувати певні періоди часу без матері, адже фізично він від матері не залежить, тож суд не вбачає причин для обов`язкової присутності матері дитини під час спілкування [PERSON] із сином, більш того це сприятиме подоланню поганої пристосованості дитини до оточуючих, про що зазначається у висновку органу опіки та піклування № 01-21/0645 від 30.11.2020 року. При цьому суд також вважає за доцільне надати право під час побачень позивачів з дитиною відвідувати культурні та розважальні заклади у парні роки на Новий Рік (31 грудня) і непарні роки на Різдво (з 12:00 годин 06 січня до 12:00 годин 07 січня) за попереднім погодженням з [PERSON] без її присутності, що на переконання суду, сприятиме нормальному та всебічному розвитку. З огляду на зазначене вище, суд критично ставиться до пропозиції органу опіки та піклування про доцільність встановлення часу побачення позивачів з дитиною для участі у її вихованні та спілкуванні за запропонованим у висновку графіком та порядком. Оскільки загалом позовні вимоги позивачів задоволені, хоча і в іншій редакції, ніж вони просили, тож з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, сплачений позивачами при поданні позову, належить стягнути з відповідача на їх користь. Проте, враховуючи позицію позивачів, які в судовому засіданні заявили про те, що вони відмовляються від стягнення судових витрат на їх користь, суд вбачає за можливе понесені ними витрати не стягувати у примусовому порядку з відповідачки [PERSON] . На підставі ст. ст. 150, 153, 157, 159, 257 СК України,

Outcome: partial