Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (відповідач) про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві та у судовому засіданні позивач посилається на те, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 09 вересня 2011 року Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 257. Від даного шлюбу у позивача є спильна з відповідачем дитина - син [PERSON], [INFO]. З січня 2011 року шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, причиною чого є відповідач не виконує обов`язки батька та чоловік, що унеможливлює спільне подружнє життя, суперечить інтересам дитини. Наразі позивач з сином проживає окремо від відповідача, який недостатньо піклується про дитину, не дбає про її добробут, що зумовлює звернення позивача до суду з метою розірвання шлюбу. Щодо проживання дитини, позивач зазначає про те, що син залишиться проживати з нею, спору про поділ спільного майна між подружжям немає. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Просила шлюб розірвати. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений згідно правил ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.15). В судове засідання не з'явився причини своєї неявки суду не повідомив. Суд ухвалив, у відповідності зі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України за згодою позивача, провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що 09 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений та зареєстрований Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 257. Викладене підтверджується копією наявного в матеріалах справи свідоцтва про шлюб (а.с.5). [INFO] від даного шлюбу у позивача та відповідача народилась спільна дитина - син [PERSON], на підтвердження чого до позовної заяви додано копію свідоцтва про народження (а.с.6). Дитина наразі проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, про що свідчить довідка №150 видана Територіальною радою самоорганізації житлового масиву Чаплі від 18.03.2014 року ( а.с.8). Також судом встановлено, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинилися, позивач разом із спільною з відповідачем дитиною проживає окремо, спільного господарства з відповідачем не ведуть, не мають з ним спільного бюджету, подружжя не підтримує тісних стосунків та шлюбних відносин. Причиню припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різний погляди на стосунки подружжя в сім'ї, відсутність взаємоповаги в подружжя одне до одного, що призводило до постійних конфліктів, а відтак негативно впливало не тільки на шлюбні відносини, а й на виховання малолітньої дитини, її розвиток та психічний стан. Після розірвання шлюбу малолітня дитина - [PERSON], буде проживати з позивачем. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Статтями 21, 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушувати жінку та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Дотримуючись ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. При постановлені рішення, суд враховує те, що між сторонами втрачене взаєморозуміння та почуття любові, примирення та збереження шлюбно-сімейних стосунків між сторонами не можливе і суперечить інтересам подружжя, враховуючи, що сторони наполягали на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Норма ст.113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ст.235 ч.8 ЦПК України, які на підставі ст.8 ч.8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не заявлено суду про намір зміни свого прізвище на попереднє, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвища позивача без змін - «[PERSON]».

Outcome: approved