Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду, просила розірвати шлюб укладений з [PERSON], мотивуючи тим, що з 22 серпня 2008 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню доньку - [PERSON], [INFO], з 10 лютого 2015 року подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, позивач вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між подружжям не можливо, тому просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що з 22 серпня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалось, оскільки відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, зраджував, таке ставлення відповідача до сім'ї та позивача особисто, призвело до припинення сімейно-шлюбних відносин, з 10 лютого 2015 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, позивач вважає, що подальше спільне сумісне проживання з відповідачем є не можливим, оскільки після припинення відносин особисте ставлення подружжя одне до одного не змінилось, позивач не має наміру відновлювати сімейно-шлюбні відносини, тому просить розірвати шлюб, заперечує щодо надання сторонам строку на примирення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, та пояснив, що дійсно з 10 лютого 2015 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружжя має обопільне бажання розірвати шлюб, тому заперечує щодо надання сторонам строку на примирення. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, з 22 серпня 2008 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню доньку - [PERSON], [INFO], з 10 лютого 2015 року подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, мають обопільне бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду даної справи визнав позов, не заперечує факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям, а відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Відповідно до положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене та

Outcome: approved