Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON] у січні 2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа: ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Обгрунтовуючи позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 24.09.2014 року, [PERSON] зазначала, що між нею та [PERSON] було укладено шлюб, від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами було розірвано згідно рішення суду від 14.05.2002 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09.07.2004 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 50% від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 30.12.2002 року і до їх повноліття. Вказані діти проживають з позивачем. Однак, аліменти на утримання дітей відповідач сплачував нерегулярно, внаслідок чого починаючи з березня 2011 року по вересень 2014 року у нього виникла неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів у сумі 57 702 грн. 75 коп., яку відповідач повинен сплатити позивачу на підставі приписів чинного сімейного законодавства. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про вручення судової повістки (а.с.189), крім того, подав до суду заяву про відкладення судового розгляду справи. Суд ухвалив, визнати неявку у судове засідання відповідача за відсутності поважних причин, оскільки суду не надано належних доказів, що наведені у заяві. У судовому засіданні 12.06.2014 року відповідач подав до суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.84-85). Третя особа у судове засідання не з»явилась, хоча про місце, день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 09.07.2004 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 50% від усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 30.12.2002 року і до повноліття дітей. На підставі вказаного рішення Дарницьким районним судом м.Києва 18.08.2004 року видано виконавчий лист (а.с.8-9). У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем покладених на нього аліментних зобов'язань за період з 01.03.2011 року по 01.09.2014 року розмір пені за прострочення сплати аліментів складає - 57 702 грн. 75 коп., детальний розрахунок цієї суми міститься у заяві про збільшення позовних вимог від 24.09.2014 року, який перевірено судом (а.с 118-120). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх слати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Верховний Суд України своїм листом від 25.11.2009 року за №6.3-2009 роз'яснив, що згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст.196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а згідно положень ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2009 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів встановлено, що початком виникнення заборгованості, за несплату якої підлягає нарахуванню неустойка, необхідно вважати 24.09.2004 року по жовтень 2007 року (а.с.31-33). Згідно довідки Київської міської лікарні №1 та КЮСШ «Спартак» протягом 2005-2006 років відповідач отримував середньомісячну заробітну плату не більш 242 грн. 57 коп. (а.с.173) Судом встановлено, що відповідач, починаючи з жовтня 2004 року по травень 2008 року працював в ТОВ «Алюміл Україна ЛТД» (а.с.174). Згідно довідки ТОВ «Алюміл Україна ЛТД» №04/12/2008 року від 04.12.2008 року відповідач з 19.10.2004 року по травень 2008 року дійсно працював на підприємстві та йому була нарахована заробітна плата в розмірі 66 333 грн. 88 коп. з яких утримано податків - 11163 грн. 94 коп. та сплачено суму в розмірі 55 169 грн. 94 коп. (а.с.174). Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 03.09.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 16.11.2010 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів позов задоволено частково, стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2009 року по 26.07.2009 рік в розмірі 30 000 грн. (а.с.34-36, 37-38). Згідно із ч.1 ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу, а тому на правовідносини, які регулюються ст.196 СК України, не поширюється дія норм ЦК України про позовну давність. Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і ході судових засідань. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved