Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

[PERSON] , через представника - адвоката Ємельяненка К.О., звернулася до Бородянського районного суду Київської області з позовом до ПСП «Колос» про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. У позовній заяві зазначалося, що з 02 квітня 1997 року позивачка постійно проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З 02 квітня 1997 року по 05 жовтня 2012 року, окрім позивачки, у вказаній квартирі проживала та була зареєстрована і її мати - [PERSON] , яка 05 жовтня 2012 року знята з реєстраційного обліку місця проживання у зв`язку зі смертю. У 1997 році мати позивачки працювала в агрофірмі «Відродження», яка з 25 березня 1998 року зареєстрована як Сільськогосподарський виробничий кооператив «Відродження». Про те, що будинок [ADDRESS] у листопаді 1997 року був переданий у власність агрофірмі «Відродження», правонаступником якого є відповідач, позивачці стало відомо лише у 2020 році. У позові зазначено, що 15 грудня 2020 року позивачкою подано заяву до Бородянської селищної ради щодо передачі у приватну власність спірної квартири, однак за результатами її розгляду заявнику повідомлено, що будинок, у якому знаходиться спірна квартира, не знаходиться у комунальній власності Бородянської селищної ради, вказаний будинок належить агрофірмі «Відродження», при цьому одна квартира у цьому будинку вже передана у приватну власність згідно рішення Правління агрофірми «Відродження» від 19 травня 1998 № 38. Позивачка з 02 квітня 1997 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірною квартирою, утримує її та сплачує платежі за користування комунальними послугами. Враховуючи наведене, позивачка просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Ухвалою суду від 19 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено у справі підготовче засідання. 02 червня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому директор ПСП «Колос» зазначає, що Приватне сільськогосподарське підприємство «Колос» (код ЄДРПОУ 30684507) є правонаступником Сільськогосподарського кооперативу «Відродження» (код ЄДРПОУ 03756253). З моменту створення ПСП «Колос» та станом на день написання відзиву будинок [ADDRESS] на балансі відповідача не значиться. Ухвалою суду від 10 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 25 червня 2021 року. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Ємельяненко К.О. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Зазначив, що у спірній квартирі позивачка та її мати зареєструвались у зв`язку із трудовими відносинами мати позивачки із агрофірмою «Відродження», спірну квартиру отримали у користування. Відповідач у судове засідання не з`явився, відповідно до клопотання просив розглянути справу за його відсутності, врахувавши відзив та пояснення представника відповідача у підготовчому судовому засіданні. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що з 2 квітня 1997 року у квартирі [ADDRESS] були зареєстровані позивачка - [PERSON] та її мати - [PERSON] , яка 05 жовтня 2012 року знята з реєстраційного обліку місця проживання у зв`язку зі смертю (а.с. 9-11, 12, 14-17). У судовому засіданні представник позивачки стверджував, що вказану квартиру позивачка та її мати отримали у користування у зв`язку із трудовими відносинами мати позивачки із агрофірмою «Відродження». Спірна квартира не передавалася у власність ні позивачці, ні її матері. Як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Бородянської селищної ради від 25 листопада 1997 року № 81, право власності на житловий будинок [ADDRESS] визнано за агрофірмою «Відродження» (а.с. 23-28). Відповідно до листа Комунального підприємства Київської обласної ради «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» від 20 квітня 2021 року за вих. № 130, згідно архівних даних БТІ станом на 31 грудня 2012 року на об`єкт нерухомого майна - будинок [ADDRESS] , визнано право власності за агрофірмою «Відродження» (рішення № 81 виконкому Бородянської селищної ради від 25 листопада 1997 року). Інформація стосовно реєстрації за ПСП «Колос» право власності на вищезазначений будинок на підприємстві відсутня (а.с.30). Як вбачається з листа ПСП «Колос» від 16 квітня 2021 року за вих. № 27, ПСП «Колос» (код ЄДРПОУ 30684507) є правонаступником Сільськогосподарського кооперативу «Відродження» (код ЄДРПОУ 03756253). З моменту створення ПСП «Колос» будинок [ADDRESS] на балансі підприємства не значиться (а.с.31). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира [ADDRESS] зареєстрована за фізичними особами відповідно до договору купівлі-продажу від 13 серпня 2004 року, квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] у вказаному будинку зареєстрованими не значаться (а.с. 32-33, 34, 35, 36). У позові позивачка просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю, оскільки вважає, що з 02 квітня 1997 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірною квартирою. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю можливо лише за наявності у сукупності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та безперервний строк володіння ним. Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 569/14172/13-ц дійшов висновку, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 грудня 2019 року у справі № 126/3325/16-ц та від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18. Судом встановлено, що відповідно до даних паспорта позивача та інформації з будинкової книги, остання зареєстрована у спірній квартирі з 02 квітня 1997 року (а.с. 9-11, 14-17). Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивачки у судовому засіданні, вказану квартиру позивачка та її мати, яка померла [INFO] , отримали у користування у зв`язку із трудовими відносинами останньої з агрофірмою «Відродження», позивач достовірно знала, про те, що вона не є власником квартири, якою користується. Враховуючи викладене, суд погоджується, що позивачка з 1997 року відкрито та безперервно володіє спірною квартирою, але встановлені обставини дають підстави вважати, що позивачка знала і знає, що вона не є власником спірної квартири, спірну квартиру надано їй та її матері у користування у зв`язку із трудовими відносинами останньої з агрофірмою «Відродження», що не може бути підставою для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на спірну квартиру, а тому за відсутності підстав, передбачених ст. 344 ЦК України, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed