Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання їх неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно і до досягнення їх сином повноліття. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 18 червня 2005 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, виникають розбіжності в інтересах, внаслідок чого погіршились взаємовідносини. Весною 2014 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, тому позивач просить розірвати шлюб. Крім того, оскільки між сторонами на момент подачі позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини, позивач просить стягнути аліменти з відповідача, який офіційно працевлаштований та має регулярний заробіток. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Щодо розірвання шлюбу вказував, що можливо ще можна зберегти сім»ю, проте клопотання про надання строку на примирення до суду не заявляв. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав, вказавши, що може сплачувавати аліменти на користь позивачки на утримання їх неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення їх сином повноліття. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить наступного. Згідно ч.1 ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18 червня 2005 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб від 18 червня 2005 року, актовий запис № 910 (а.с.5). Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], про що свідчить відповідне свідоцтво про народження (а.с.6,). Судом також встановлено, що шлюб сторін існує лише формально, їх сім'я розпалась і не може бути поновлена. Сторони на даний час припинили проживати однією сім'єю, не ведуть спільного господарства протягом 3-х років.. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами, на даний час відсутні. За таких обставин подальше спільне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Крім того, відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Встановлено, що позивачка не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності, відвідування навчальних закладів та кружків. Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Вбачається, що відповідач знаходиться у працездатному віці, працює та отримує заробітну плату, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Отже, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.10.2016 року і до досягнення їх сином повноліття. При визначенні вказаного вище розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача, а також те, що проти вказаного розміру аліментів відповідач не заперечував, та вважає, що такий розмір аліментів останній може надавати на утримання дитини. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: approved