Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що 08.08.2015р. близько о 19.45 год. в с. Нові Петрівці по вул. Князя Святослава, [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Сузуки», державний номер [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «ДЕО» держаний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який належить [PERSON] .. В результаті зіткнення, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим в свою чергу завдано матеріальної шкоди. Оскільки вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнана постановою Вишгородського районного суду Київської області, тому позивач просить стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди у розмірі 80000 гривень на користь [PERSON] , 20000 гривень моральної шкоди на користь [PERSON] та витрати по сплаті судового збору на користь позивачів. 14.09.2018р. до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивачі просили стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 93896 гривень 18 копійок, згідно висновку експерта від 15.08.2018 року. 26.09.2018р. Вишгородським районним судом виносилась ухвала про витребування доказів, а саме належним чином завіреної копії страхової справи щодо ДТП, яке відбулось 08.08.2015р. від Страхової компанії «Скайд» та МТСБУ, на що від МТСБУ надано відповідь, про те, що ПАТ СК «Скайд» позбавлена членства в МТСБУ з 31.05.2016р. Крім того, зазначили, що цивільно-правова відповідальність власників наземного транспортного засобу «Suzuki Vitara», державний номер [NUMBER] була застраховано в ПАТ СК «Скайд», строк дії договору з 08.08.2015 по 07.08.2016 рік. 09.10.2018р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що позивачами не вірно визначено належного відповідача по справі, оскільки належним відповідачем по даній справі є страхова компанія «Скайд» та/або Моторно-транспортне страхове бюро України, а відповідачка [PERSON] має відповідати тільки в межах різниці між фактичним розміром шкоди і розміром страхового відшкодування. Крім того, позивачами не доведено, що пошкодження транспортного засобу, які вказані в позовній заяві, були завдані внаслідок ДТП за участю [PERSON] , оскільки зафіксовані пошкодження транспортного засобу, які вказані в матеріалах адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , суперечать висновку експертного авто товарознавчого дослідження. Також, представник відповідача зазначає, що позивачами не доведено, що тільки неправомірні дії відповідачки призвели до заподіяння шкоди майну. Крім того, стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] є повністю надуманими та взагалі дана особа не має права бути стороною по справі. У зв`язку із чим, просив відмовити в позові в повному обсязі. 17.10.2018р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачі зазначили, що вибір потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога на відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо його цивільна правова відповідальність застрахована. Крім того, відомостей про те, що цивільно-правова відповідальність відповідачки [PERSON] була застрахована, остання під час оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди не надала, а також відповідні дані відсутні в схемі ДТП. Також, посилання представника відповідача про те, що ними не доведено, що пошкодження транспортного засобу відбулось внаслідок неправомірних дій [PERSON] суперечать матеріалам справи, оскільки під час розгляду адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , остання визнала свою провину та підтвердила обставини встановлені судом. Крім того, вартість майнової шкоди визначена висновком експерта від 15.08.2018р., в якому зазначені аналогічні пошкодження транспортного засобу, які були зазначені у звіті від 10.05.2016 року. Крім того, пошкодження транспортного засобу зафіксовані в момент ДТП, що підтверджується фотографіями з місця пригоди. Фотографії транспортного засобу, із аналогічними пошкодженнями були зроблені експертом під час дослідження автомобіля. Також посилання представника відповідача з приводу не доведення, що [PERSON] є власником транспортного засобу не відповідають дійсності, оскільки до матеріалів справи надано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, в якому зазначено власника транспортного засобу. Крім того, матеріальна шкода яка завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Оскільки в момент дорожньо-транспортної пригоди за кермом автомобіля «ДЕО» перебував [PERSON] , а винною особою у вчиненні ДТП є [PERSON] , тому [PERSON] , як учасник події, якому завдано моральної шкоди, має права вимоги на її відшкодування. 09.09.2019р. від представника відповідачки надійшло клопотання про виклик та допит свідків, в задоволені якого було відмовлено у зв`язку з тим, що воно було подане вже на стадії судового розгляду. Крім того, про даних свідків представнику відповідача було відомо ще в березні 2019 року під час оскарження постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, яку Київський апеляційний суд залишив без змін, а тому представник відповідача мав можливість заявити таке клопотання під час підготовчої стадії судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав, надав аналогічні пояснення, викладеним у позовні заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засідання проти позову заперечував, просив відмовити в задоволені вимог, надав аналогічні пояснення, викладеним у відзиві до позовної заяви. Відповідачка у судові засідання не з`являлась. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом зазначається наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 08.08.2015р. близько о 19.45 год. в с. Нові Петрівці по вул. Князя Святослава, [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Сузуки», державний номер [NUMBER] , не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та здійснила зіткнення з транспортним засобом марки «ДЕО» держаний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . В результаті зіткнення, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим в свою чергу завдано матеріальної шкоди. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10.09.2015 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.\~124\~КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Постанова суду набрала законної сили 22.09.2015 року (а.с. 13). Крім того, з постанови Вишгородського районного суду Київської області по справі про адміністративне правопорушення № 363/3813/15-п вбачається, що [PERSON] вину у вчиненні адміністративного правопорушення за фактом вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.08.2015 року визнала повністю та підтвердила обставини викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку № 1915/15 від 10.05.2016р., який складено ФОП « [PERSON] », вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 125536,00 грн., а ринкова вартість транспортного засобу марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] на момент дорожньо-транспортної пригоди складає 98595,51 гривня. Таким чином відновлювальний ремонт транспортного засобу є економічно не доцільним (а.с. 107-127). Згідно Звіту експертного автотоварознавчого дослідження №888/27-18 від 15.08.2018р., який складено СОТ ТОВ « [PERSON] С [PERSON] М.» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 365/16 від 11.05.2015 року, який дійсний до 11.05.2019 року) вартість матеріального збитку заподіяного власнику легкового автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер [NUMBER] , на дату його пошкодження, становить 93896,18 гривень (а.с. 29-67). Пояснення представника відповідача з приводу того, що у схемі ДТП не визначено пошкодження лівої двері транспортного засобу, а у висновку експерта, зокрема у ремонтній калькуляції така інформація наявна, а тому такий висновок експерта не може бути взяті до уваги судом, суд вважає безпідставними, оскільки, згідно з Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, а саме п. 4 розділу VIII, на схемі місця ДТП графічно зображуються та фіксуються такі об`єкти, зокрема перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися внаслідок ДТП. Таким чином, аналізуючи положення вказаної Інструкції, суд приходить до висновку, що схема ДТП повинна містити в собі відображення лише видимих пошкоджень, а більш детальну розшифровку пошкоджень транспортного засобу надає експерт після проведеної дефектовки транспортного засобу та під час складання експертного висновку. Пунктом 1 частини другої статті 22\~ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Як встановлено під час судового розгляду, що цивільно-правова відповідальність власників наземного транспортного засобу «Suzuki Vitara», державний номер [NUMBER] була застраховано в ПАТ СК «Скайд», строк дії договору з 08.08.2015 по 07.08.2016 рік. Крім того, ПАТ СК «Скайд» позбавлена членства в МТСБУ з 31.05.2016р. (а.с. 133). Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України\~\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до статті 1194\~ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зробила правовий висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993\~ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки страхова компанія в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON] , ліквідована та позбавлена членства в МТСБУ з 31.05.2016р., за таких умов, власник транспортного засобу, якому завдано матеріальну шкоду, позбавлений можливості отримати від страхувальника відповідного відшкодування. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Потерпілий у ДТП [PERSON] вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194\~ЦК України підстав. Згідно ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом п. 1 ч. 2 ст.\~22\~ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Статтею 1192\~ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За ч. 2, ч. 5 вказаної статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом. Відповідно до преамбули Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. За п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Верховним Судом України у постанові від 29.06.2016 року у справі №6-192цс16 висловлено наступну правову позицію: за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Таким чином, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] , щодо стягнення із відповідача відшкодування збитків (майнової шкоди) в розмірі 93896 гривень 18 копійок, є обґрунтованою та знайшла своє підтвердження, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про стягнення з відповідача зазначеної матеріальної шкоди. Вирішаючи питання щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд з`ясував наступне. У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичний чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як встановлено судом, позивач [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом, який було пошкоджено з вини відповідача, в наслідок чого йому довелося самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, який до цього часу так і не відремонтований, через що він тривалий час пережив великі душевні переживання при поясненні своєму рідному братові [PERSON] про шкоду яку завдано його майну внаслідок ДТП, що призвело до зіпсування стосунків між ними. Крім того, через суворий сімейний бюджет [PERSON] не міг спрямувати кошти на відновлення пошкодженого в результаті ДТП автомобіля, оскільки на його утриманні перебувають дві малолітні дитини, а дружина не працює. Також, на час виникнення ДТП , його дружина перебувала на восьмому місяці вагітності, та знищення транспортного засобу призвело до неможливості відвідування дружиною лікарні, ці обставини спричинили виникнення пригніченого стану та принесли йому і членам його родини душевних страждань, а тому суд при вирішенні питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, враховує вищевказані зміни у життєвих стосунках позивача [PERSON] , та з урахуванням ступеню та тривалості страждань, яких він зазнав суд погоджується із тим, що останньому було завдано моральної шкоди. Однак, оцінюючи усі обставини, суд не погоджується із розрахунком розміру моральної шкоди та визначає її розмір - 5000 гривень, як такий, що буде достатній для задоволення завданої моральної шкоди. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню пропорційно від задоволених позовних вимог судові витрати у загальному розмірі 938 гривень 97 копійок з. Враховуючи викладене та

Outcome: partial