Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом [PERSON] (надалі - відповідач) про визнання права власності на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, що 04.06.2008 року позивачем було передано у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 10400 дол. США. В якості застави було залишено автомобіль БМВ 735 IL, 1999 року, д.н.з. [NUMBER]. 14.06.2008 відповідачу надано позику у сумі 12500 дол. США, строком до 14.07.2008. вказаний транспортний засіб було залишено в якості застави. Позивач зазначає, що відповідач у встановлений строк борг не повернув, а тому позивач просив в рахунок погашення заборгованості за передану та не повернуту позику в сумі 22900 доларів США, визнати за ним право власності на автомобіль БМВ 735 IL, 1999 року, д.н.з. [NUMBER], чорного кольору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, в подальшому подав заяву про продовження судового розгляду справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Окрім того, відповідач викликався в судове засідання шляхом публікації оголошення в пресі (а. с. 38). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене та позицію представника позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, суд вважає за можливе ухвалити рішення у відсутність відповідача за наявними у справі доказами, яким задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до рішення Голосіївського районного суду від 09.11.2010 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок неповернення боргу встановлено, що 04.06.2008 року позивач передав, а відповідач отримав від нього позику в розмірі 10400 дол. США під залог автомобіля БМВ 735 IL, 1999 року, д.н.з. [NUMBER], окрім того, встановлено що 14.06.2008 року позивач надав відповідачу, а відповідач отрима в борг 12500 дол. США, строком до 14.07.2008 року, в якості застави відповідач залишив позивачу автомобіль БМВ 735 IL, 1999 року, д.н.з. [NUMBER]. Оригінали вказаних розписок були оглянуті судом. А отже, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2013 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09.11.2010 року залишено без змін. Судом встановлено, що свої обов'язки позивач виконав належним чином, надавши відповідачу позику у розмірі 22900 дол. США. Разом з тим, відповідач порушив свої зобов'язання за розписками та не повернув борг. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь часпрострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 572 ЦК України В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до вимог ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з положеннями ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені положення містяться також в Закону України «Про заставу», який є спеціальним для даного виду правовідносин. Окрім того, відповідно до ст. 13 Закону України «Про заставу» Договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. Отже, суд приходить до висновку, що договір застави вказаного транспортного засобу не передбачає обов'язкової нотаріально посвідченої форми. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про Заставу» заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 1. ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому, оцінюючи зібрані у справі докази , суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved