Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства, втрату фізичних та духовних зв`язків між ними. Як зазначає позивач, сім`я фактично розпалася, сторони проживають окремо. Сторони мають спільних дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, також зазначила, що примирення не можливе, а тому не бачить сенсу продовжувати спільне проживання. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 23.04.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міськради, актовий запис №194, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). Подружжя має повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9,8). Причинами розпаду сім`ї стали відсутність взаєморозуміння та різні погляди на шлюб та сім`ю, у зв`язку з чим сторони не підтримують подружні відносини, на примирення не згодні. В силу ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи, що у сторін сім`я розпалася, позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу, а відповідач визнав позовні вимоги про розірвання шлюбу, отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved