Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: Україна, Луганська область, місто Луганськ, Жовтневий район, квартал Дружби, будинок 9, кімната 37) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області (місцезнаходження: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, проспект Центральний, будинок 17), про стягнення компенсації по оплаті лікарняного листа у звязку із порушенням строків виплати, третя особа Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» (місцезнаходження: Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Гагаріна, будинок 52-Б), в якій просить стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на її користь суму компенсації по оплаті лікарняного листа у звязку із порушенням строків виплати за період з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2017 року в розмірі 73809,89 грн. та допустити негайне виконання рішення. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 12 вересня 2006 року по теперішній час вона працює в Публічному акціонерному товаристві «Луганськтепловоз». В період з 05 вересня 2014 року по 09 січня 2015 року вона перебувала на лікарняному, за який була нарахована, але вчасно не виплачена оплата в сумі 37520,28 грн. Фінансування Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» для надання матеріального забезпечення по вагітності та пологах на користь [PERSON] в сумі 37520,28 грн. проведено платіжним дорученням № 999 від 01 листопада 2017 року. Час затримки по оплаті лікарняного склав період з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2017 року. Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області надало до суду відзив на позовну заяву та доповнення до відзиву, в яких просило відмовити у задоволенні позову та вказало, що позов є необґрунтованим. Зокрема зазначило, що в позовній заяві [PERSON] посилається на рішення Апеляційного суду Луганської області від 03.10.2017 у справі № 428/3353/17 (провадження № 22ц/782/603/17). Проте, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.11.2017 у справі № 428/3353/17-ц згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на момент винесення зазначеної ухвали) зупинено виконання рішення Апеляційного суду Луганської області від 03.10.2017до розгляду касаційної скарги. Зазначене дає підстави вважати, що у суду касаційної інстанції є сумніви у правильності винесеного апеляційним судом рішення від 03.10.2017 у справі № 428/3353/17. Відповідно до ч. 3 ст. 436 Цивільного процесуального кодексу України (поточна редакція) суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії). З огляду на викладене, посилання [PERSON] на обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Луганської області від 03.10.2017 у справі № 812/3353/17 є безпідставними та необґрунтованими, оскільки обставини встановлені цим рішенням мають бути закріплені судовим рішенням суду касаційної інстанції винесеним за результатами розгляду касаційної скарги. Допомога по вагітності та пологах, яка мала виплачуватись [PERSON] за листком непрацездатності серії АГО № 341142 не відноситься до заробітної плати, тож посилання Позивача ст. 34 Закону України «Про оплату праці» є безпідставними. Відповідач вважає, що допомога по вагітності та пологах має разовий характер та не підпадає під компенсацію. Крім того слід зазначити, що порядок індексації доходів громадян визначений Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078). Так, пунктом 3 Порядку №1078 визначено, що до обєктів індексації не відноситься, зокрема, допомога у зв'язку з вагітністю та пологами. Роботодавець позивача - страхувальник ПАТ «Луганськтепловоз» на момент страхового випадку був зареєстрований у м. Луганську, а у звязку з перереєстрацією за новим місцезнаходженням (93400, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 52-Б) ПАТ «Луганськтепловоз» за актом приймання-передачі страхувальника від 04.08.2015 року № 0043 Жовтневою міжрайонною виконавчою дирекцією передано на облік до Сєвєродонецької міської виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Виходячи зі змісту рішення апеляційного суду Луганської області від 03.10.2017 у справі № 428/3353/17 період за який має нараховуватись компенсація починається з 04.08.2015, тобто з моменту прийняття страхувальника - ПАТ «Луганськтепловоз» на облік до Сєвєродонецької міської виконавчої дирекції Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Представник третьої особи надав письмові пояснення по справі, в яких вказав, що позивач перебуває в трудових відносинах з ПАТ «Луганськтепловоз» з 12.09.2006 року по теперішній час, працює на посаді слюсаря-електромонтажника 4 розряду. Оплата за лікарняним листом [PERSON] у сумі 37520,28 грн. включена до особистого рахунку з нарахування заробітної плати за жовтень 2014 року. Заяву-розрахунок № 866-133 від 20.11.2014 року, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення, включаючи суму, нараховану [PERSON], здано 20 листопада 2014 року до Жовтневої міжрайонної виконавчої дирекції ЛОВ ФСС з ТВП для здійснення фінансування виплати. Жовтневе відділення Фонду у встановлені строки вказану заяву не профінансувало. У звязку із зміною юридичної адреси ПАТ «Луганськтепловоз» були внесені відповідні зміни до статуту товариства та проведено процедуру перереєстрації за новим місцезнаходженням. У Сєвєродонецькому відділенні ФСС товариство зареєстровано 09.07.2015 року під № 440300005374. Заборгованість перед ПАТ «Луганськтепловоз» з фінансування виплати допомоги за період з липня 2014 року по лютий 2015 року передана Жовтневим відділенням до Сєвєродонецького відділення Фонду, що підтверджується копією звіту по коштах загальнообовязкового державного соціального страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням за девять місяців 2015 року (графа 13 «зобовязання Фонду згідно з актами приймання-передавання - 1961288,74 грн.) та копією Акту приймання-передавання від 04.08.2015 року № 0043. На виконання рішення Апеляційного суду Луганської області від 03.10.2017 року Фондом соціального страхування України у Луганській області в особі Сєвєродонецького міського відділення 02.11.2017 року здійснено фінансування ПАТ «Луганськтепловоз» для надання матеріального забезпечення по вагітності та пологах на користь [PERSON] в сумі 37520,28 грн. ПАТ «Луганськтепловоз» 03.11.2017 року своєчасно перерахувало зазначені кошти [PERSON] Позивач в судовому засіданні присутня не була, надала заяву про розгляд справи без її участі. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові та електронні докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно із копією трудової книжки [PERSON] серії АР № 150057, вона 12 вересня 2006 року була прийнята до ВАТ «Холдингова компанія «Луганськтепловоз» (підприємство перейменовано у ПАТ «Луганськтепловоз») учнем слюсаря-електромонтажника. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 грудня 2016 року по справі № 428/9666/16-ц, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 28 лютого 2017 року, стосовно [PERSON] встановлені наступні обставини. [PERSON] звернулася до медико-санітарної частини ПАТ «Луганськтепловоз», де 05.09.2016 їй було видано листок непрацездатності серії АГО № 341142, дані у графі «Діагноз первинний» - «Вагітність 30 тижнів», дані у графі «Діагноз заключний» - «Передбачуваний термін пологів 12.11.2014». ПАТ «Луганськтепловоз» виконало положення чинного законодавства, провівши нарахування матеріального забезпечення [PERSON] з 05.09.2014 по 08.01.2015 та оформивши заяву-розрахунок на суму 37520,28 грн. Вказана заява-розрахунок разом з іншими документами була передана до Жовтневої міжрайонної ВД Луганського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності. Однак, фінансування відділенням Фонду для виплати роботодавцем матеріального забезпечення з тимчасової втрати працездатності [PERSON] не було проведено. Крім того, рішенням Апеляційного суду Луганської області від 03 жовтня 2017 року, змінено рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 липня 2017 року по справі № 428/3353/17. Зокрема, визнано незаконною відмову, бездіяльність Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Сєвєродонецького міського відділення щодо фінансування для надання матеріального забезпечення по вагітності та пологах на користь [PERSON] в сумі 37520 грн. 28 коп. за листком непрацездатності серії АГО № 341142, зобовязано Фонд соціального страхування України у Луганській області в особі Сєвєродонецького міського відділення здійснити фінансування ПАТ «Луганськтепловоз» для надання матеріального забезпечення по вагітності та пологах на користь [PERSON] в сумі 37520 грн. 28 коп. за листком непрацездатності серії АГО № 341142. Вищевказаним рішенням Апеляційного суду Луганської області від 03 жовтня 2017 року та рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 05 липня 2017 року також встановлено наступні обставини. У відповідності до копії заяви-розрахунку, складеної ПАТ «Луганськтепловоз» та надісланої 20.11.2014 року на адресу Жовтневої міжрайонної ВД ЛОФ ФСС з ТВП: м. Луганськ, вул. Фрунзе, 107, було надіслано у тому числі і листок непрацездатності серії АГО341142 на період з 05.09.2014 року по 08.01.2015 року з нарахуванням за рахунок коштів фонду суми 37520,28 грн. Вищевказаним рішенням Апеляційного суду Луганської області від 03 жовтня 2017 року встановлено як факт отримання Жовтневою міжрайонною виконавчою дирекцією ЛОВ ФСС з ТВП заяви-розрахунку, так і наявність заборгованості згідно акту приймання-передавання №0043 від 04.08.2015 року щодо зобовязань Фонду на 01.07.2015 року перед страхувальником ПАТ «Луганськтепловоз», серед якого є і заборгованість по оплаті лікарняного листка серії АГО №341142 позивача по справі. В судовому засіданні представник відповідача визнав, що 20.11.2014 року до Жовтневої міжрайонної ВД ЛОФ ФСС було передано листок непрацездатності серії АГО341142 на період з 05.09.2014 року по 08.01.2015 року. З копії листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на імя [PERSON] № 07/2085 від 02 листопада 2017 року вбачається, що фінансування Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» для надання матеріального забезпечення по вагітності та пологах на користь [PERSON] в сумі 37520,28 грн. проведено платіжним дорученням № 999 від 01 листопада 2017 року. Суд вважає неспроможними посилання представника відповідача на те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.11.2017 у справі № 428/3353/17-ц згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на момент винесення зазначеної ухвали) зупинено виконання рішення Апеляційного суду Луганської області від 03.10.2017до розгляду касаційної скарги. Факт зупинення судом касаційної інстанції виконання рішення суду апеляційної інстанції не призводить до зупинення дії законної сили рішення суду апеляційної інстанції. Крім того, суд враховує положення ч. 2 ст. 445 ЦПК України та той факт, що станом на час розгляду цієї справи виплати по листку непрацездатності на користь позивача вже профінансовані та перераховані на рахунок позивача. Тобто, здійснення виплат вже відбулося, у звязку із чим в цій справі суд в будь-якому випадку має надати оцінку наявності підстав для стягнення компенсації за порушення строків виплати. Підставою для компенсації за порушення строків виплати певного доходу є не судове рішення, а факт виплати певного доходу із порушенням строків його виплати. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог по суті суд зазначає, що згідно із ст. 1, 2, 3, 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Компенсацію виплачують за рахунок, зокрема, коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З огляду на зміст відзиву відповідача проти позову, а також враховуючи неоднозначну судову практику у справах про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату допомоги по вагітності та пологах, суд вважає за необхідне детально проаналізувати чи належить допомога по вагітності та пологах до доходу в розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати». Визначаючи, чи належить допомога по вагітності та пологах до доходу в розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» суд враховує, що оскільки для страхових випадків, що настали до 01.01.2015 року, слід керуватись Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 року № 2240 (далі Закон № 2240), то на спірні правовідносини розповсюджується дія вказаного закону у редакції, яка була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин. Із змісту ст. 1 Закону № 2240 вбачається, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у звязку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності, вагітності та пологів. Згідно із ч. 1 ст. 38 Закону № 2240 допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами. Допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у звязку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. Відповідно до ст. 39 Закону № 2240 допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу), обчисленої відповідно до статті 53 цього Закону, і не залежить від страхового стажу. Сума допомоги по вагітності та пологах в розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини (граничної суми) місячної заробітної плати (доходу), з якої сплачувались страхові внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням. На підставі системного аналізу вищевикладених норм Закону суд приходить до висновку про те, що допомога по вагітності та пологах є соціальною виплатою у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у звязку з вагітністю та пологами протягом 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів у розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу). Тобто, допомога по вагітності та пологах не має разового характеру в розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», адже вона є одинарним виразом декількох періодичних щомісячних виплат заробітної плати за період щонайменше 126 днів. Допомога по вагітності та пологах одночасно має ознаки соціальної виплати у звязку з непрацездатністю та ознаки заробітної плати в розумінні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», адже вона компенсує втрату щомісячної заробітної плати протягом тривалого кількамісячного періоду у звязку з непрацездатністю особи. Ця допомога, хоч і виплачується одинарно, проте компенсує декілька періодичних платежів заробітної плати. Крім того, згідно із п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 із змінами та доповненнями, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема соціальні виплати (допомога сімям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо). На думку суду, пряма вказівка в пункті 3 вищевказаного Порядку щодо необхідності компенсації затримки виплати допомоги по вагітності та пологах надає позивачу законні підстави для отримання цієї компенсації та вказує на правильність висновків суду щодо правової природи цієї допомоги як одинарного виразу декількох періодичних платежів заробітної плати. Право позивача на компенсацію за затримку виплати допомоги по вагітності та пологах в даному випадку підлягає безумовному судовому захисту, адже держава Україна в особі Кабінету Міністрів України у вищевказаному Порядку прямо встановила наявність цього права у відповідної категорії осіб. Посилання представника відповідача на п. 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення є неспроможними з огляду на таке. Дійсно, згідно із п. 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 із змінами та доповненнями, допомога у звязку з вагітністю та пологами не відноситься до об'єктів індексації, визначених у пункті 2 цього Порядку. Разом з тим, Порядок проведення індексації грошових доходів населення, як видно із преамбули постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, був прийнятий з метою реалізації Закону України від 06 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Тобто, в даному випадку підлягає застосуванню саме Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, який було прийнято з метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та який є спеціальним нормативно-правовим актом у спірних правовідносинах. Згідно із ч. 1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. На думку суду, безумовним елементом принципу верховенства права є принцип правової (юридичної) визначеності. Аналогічна позиція викладена в п. 41 доповіді «Про верховенство права» Європейської комісії «За демократію через право» (Венеціанської комісії), що була затверджена на 86-му пленарному засіданні (м. Венеція, 2526 березня 2011 року). Принцип правової визначеності безпосередньо не закріплений у національному законодавстві, але його значущість для результативного правового регулювання підтверджується практикою Конституційного Суду України. Власне бачення правової визначеності Конституційний Суд України сформулював у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками, в якому зазначається, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абзац другий підпункту 5.4 п. 5 мотивувальної частини). Цим Конституційний Суд України наголосив, що невизначеність, нечіткість правової норми призводить до її неоднакового розуміння та тлумачення, що в практичній площині призводить до різного застосування. Така неврегульованість чи відсутність визначеності в діяльності органів державної влади щодо особи, зокрема забезпечення, додержання чи реалізації прав і свобод людини і громадянина, може мати негативні наслідки і призвести до сваволі. Визначеність правового регулювання має на меті запобігти будь-якому її прояву щодо особи. Отже, застосування до спірних правовідносин Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» буде не тільки законним, а й відповідатиме принципу правової визначеності, який є невідємним елементом принципу верховенства права. Суд повторює, що держава Україна в особі Кабінету Міністрів України у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати прямо встановила наявність цього права у отримувачів допомоги по вагітності та пологах. Суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 (далі Тимчасовий порядок), з огляду на таке. Згідно із пунктами 2, 3, 4 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин в листопаді та грудні 2014 року), у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади. Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи. Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обовязки. Суд звертає увагу, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року по справі № 826/18826/14, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України, визнано незаконним та нечинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07 листопада 2014 року. На думку суду, посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 595, якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, взагалі не заслуговують на увагу, оскільки діючими на час виникнення спірних правовідносин Законами України був чітко визначений порядок та строки виплати працівникам допомоги по вагітності та пологам. В п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» зазначено, що відповідно до ст. 8 та ст. 22 [PERSON] України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених [PERSON] України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися [PERSON] України як актом прямої дії. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією [PERSON] межах і відповідно до законів України. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії (ст. 8 [PERSON] України). Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені [PERSON] та законами України (ч. 2 ст. 19 [PERSON] України). Відповідно до ст. 21 та ч. 3 ст. 22 [PERSON] України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. В ч. 3 ст. 24 [PERSON] України визначено, що рівність прав жінки і чоловіка забезпечується: наданням жінкам рівних з чоловіками можливостей у громадсько-політичній і культурній діяльності, у здобутті освіти і професійній підготовці, у праці та винагороді за неї; спеціальними заходами щодо охорони праці і здоровя жінок, встановленням пенсійних пільг; створенням умов, які дають жінкам можливість поєднувати працю з материнством; правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства, включаючи надання оплачуваних відпусток та інших пільг вагітним жінкам і матерям. Враховуючи норми [PERSON] України, законів, зміст рішень Конституційного Суду України, теоретичні засади науки теорії держави і права, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що встановлені законом права громадянина, в тому числі щодо конкретних соціальних гарантій (зокрема, часу проведення виплат у звязку із вагітністю та пологами) можуть бути змінені виключно законом, а не підзаконним нормативно-правовим актом. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених [PERSON] України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час прийняття Тимчасового порядку № 595 не було введено воєнного або надзвичайного стану в державі Україна. Згідно із ч. 1, 2, 7 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до [PERSON] України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили. Таким чином, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню Закон № 2240 як акт вищої юридичної сили в частині строків виплати допомоги у звязку із вагітністю та пологами, а не вищевказаний Тимчасовий порядок, який суперечить нормам закону та суттєво звужує право на своєчасне отримання допомоги вагітною жінкою. Згідно із ч. 1, 2 ст. 52 Закону № 2240 документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження. Допомога по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах виплачується: застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону, - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати; застрахованим особам, зазначеним у частинах другій та третій статті 6 цього Закону, - протягом десяти днів після призначення допомоги. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 2240 загальнообовязковому державному соціальному страхуванню у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності та господарювання або у фізичних осіб, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах. Отже, допомога по вагітності та пологах мала бути виплачена позивачу у найближчий день виплати заробітної плати на підприємстві після спливу десятиденного строку з дня надходження документів для її призначення до уповноваженого органу Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Документи для призначення допомоги були отримані уповноваженим органом Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 20 листопада 2014 року, а відповідний десятиденний строк для їх розгляду розпочався 21 листопада 2014 року (із урахуванням статті 253 Цивільного кодексу України) та завершився 01 грудня 2014 року (із урахуванням частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України). Тобто, допомога по вагітності та пологах мала бути виплачена позивачу в грудні 2014 року, проте була виплачена лише у листопаді 2017 року, а затримка з її виплати розпочалася в січні 2015 року. Проводячи розрахунок компенсації за затримку виплати допомоги по вагітності та пологах, суд перемножує добуток фактично нарахованого, але невиплаченого вчасно грошового доходу позивача в сумі 37520,28 грн. і приріст індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації за період з січня 2015 року по жовтень 2017 року в розмірі 179.61 відсотків (103.1 х 105.3 х 110.8 х 114 х 102.2 х 100.4 х 99 х 99.2 х 102.3 х 98.7 х 102 х 100.7 х 100.9 х 99.6 х 101 х 103.5 х 100.1 х 99.8 х 99.9 х 99.7 х 101.8 х 102.8 х 101.8 х 100.9 х 101.1 х 101 х 101.8 х 100.9 х 101.3 х 101.6 х 100.2 х 99.9 х 102 х 101.2 = 179.61), а потім ділить отриману суму на 100, після чого віднімає від отриманої суми суму невиплаченого грошового доходу в розмірі 37520,28 грн. В підсумку суд отримує суму в розмірі 29869 грн. 89 коп. Саме в такому розмірі слід задовольнити позовні вимоги, адже розрахунок позивача є необґрунтовано завищеним у звязку із його проведенням за невірний період та за невірною формулою (зокрема, позивач не відняла від отриманої суми суму невиплаченого грошового доходу, що призвело до суттєвого та необґрунтованого збільшення суми компенсації за затримку виплати допомоги). Стосовно прохання позивача допустити негайне виконання цього рішення суд зазначає, що згідно із п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На думку суду, компенсація за порушення строків виплати заробітної плати не є заробітною платою в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, адже вона не входить до основної чи додаткової заробітної плати, а є різновидом інших компенсаційних виплат, у звязку із чим підстав для допущення цього рішення до негайного виконання немає. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ч. 3 ст. 2 Закону України «Про оплату праці». Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. При цьому суд виходить із загальної вимоги, встановленої в ч. 1 ст. 141 ЦПК України, щодо необхідності обовязкового покладення на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення та яка не звільнена від сплати судового збору, зобовязання щодо сплати судового збору, а також суд виходить з того, що кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Отже, необхідно покласти судовий збір на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягнувши визначену судом суму в дохід держави. Суд враховує, що було задоволено одну вимогу майнового характеру, предявлену фізичною особою, у звязку із чим стягненню з відповідача в дохід держави підлягає сума судового збору в розмірі 298,70 грн. (1% від суми задоволених вимог).

Outcome: partial