Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом в якому просив усунути [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, а саме: квартирою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Мотивуючи свою заяву тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі за згоди колишніх власників були зареєстровані відповідачі, які не є членами сім`ї [PERSON] .. Позивачка не проживає в квартирі, однак сплачує комунальні послуги. Відповідачі в добровільному порядку не бажають знятися з реєстраційного обліку. Зазначив, що [PERSON] , як власник вказаної квартири, не може повноцінно розпоряджатися належною їй квартирою, тому вимушена звернутися з цим позовом до суду для захисту своїх прав в користуванні, розпорядженні та володінні майном. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання. Представник позивачки в судове засідання призначене на 06 грудня 2021 року надав заяву в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання призначене на 06 грудня 2021 року не з`явилися. Повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи. В судовому засіданні 28 вересня 2021 року, відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] (за довіреністю) позовні вимоги визнала в повному обсязі. Пояснила, що її діти проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] . На адресу суду надійшла заява у відповідності до яких просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі. Представниця третьої особи Медякова О. до суду не з`явилася, надала суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, просила прийняти рушення з урахуванням рішення виконкому Покровської районної в місті ради від 20.10.2021 року № 732, яке є в матеріалах справи. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ДЕРЖАВНИМ НОТАРІУСОМ ШИРОКІВСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ ГОРБАЧЕНКО О.В. зареєстрованого реєстр № 893 від 21.08.2019 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] ( а.с.11). За адресою: [ADDRESS] зареєстровано місце проживання: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO] ( а.с. 12). Згідно акту від 02 серпня 2021 року в квартирі [ADDRESS] , відповідачі: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO], не проживають з березня 2020 року та по день складання акту (а.с.13). Відповідно до частин 5 та 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку виконкому Покровської районної в місті ради від 20.10.2021 року № 732 як органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей, який розглянувши матеріали справи щодо визнання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, вважає, в зв`язку з тим, що на сьогоднішній день відсутні документи, які підтверджують наявність у неповнолітніх дітей іншого житла на праві користування або власності за місцем їх фактичного проживання, визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням порушить житлові права дітей (а.с. 64-65). Надаючи висновок до суду, Виконавчий комітет ради як орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей, діє виключно в інтересах дітей та дотримання такої позиції, відповідає діяльності такого органу, а саме захисту прав, свобод і законних інтересів дітей. Приписами ч.2 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено,що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. В акті про проживання осіб без реєстрації від 16 листопада 2021 року зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований громадянин [PERSON] . Починаючи з листопада 2009 року і по теперішній час разом з ним проживають без реєстрації: [PERSON] (його дружина) та їх неповнолітні діти: [PERSON] , [PERSON] . Із врахуванням того факту, що на час звернення до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, відповідачі, в тому числі ті, які діють за себе та в інтересах неповнолітніх, не скористались наданим їм правом на проживання у вищевказаній квартирі, за власним бажанням та волевиявленням проживають в іншому приміщені, суд погоджується із правомірністю заявлених позивачем вимог щодо визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В матеріалах цивільної справи маються докази, які підтверджують те, що відповідачі не є власниками спірної квартири, не несуть обов`язків, що випливають з договору найму житлового приміщення, але залишаються зареєстрованими у спірній квартирі, що спричиняє позивачу перешкоди у користуванні належною квартирою та порушує його права власника, що має істотне значення. За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.7 ст. 319 ЦК України) Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні майном, яке належить йому на праві власності. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю. Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 353/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18). Тому усунення в судовому порядку відповідних перешкод у реалізації права власника відбувається за допомогою негаторного, а не віндикаційного позову. У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такого висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 14-64цс20. З аналізу даних норм права, враховуючи, що реєстрація відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в квартирі обмежує позивачку у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, відповідачі не є членами сім`ї власника житла, за місцем своєї реєстрації з березня 2020 року не мешкає, при цьому доказів що хтось чинив їм перешкоди у користуванні житлом не надано, відповідно є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. До того ж, до суду було надано заяви відповідача [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей та інших відповідачів, яка визнала позовні вимоги в повному обсязі та зазначила, що не має наміру проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS] . За змістом статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачами слід прийняти.

Outcome: approved