Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] до суду звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на частку земельної ділянки, розташовану за адресою: [ADDRESS], та поділ нерухомого майна у вигляді домоволодіння та земельної ділянки, що є спільною власністю сторін та знаходяться за вказаною адресою. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка разом із своїми дітьми [PERSON], [PERSON] набули в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, право власності по 1/3 частки кожному на 31/100 частку житлового будинку разом з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Судацької державної нотаріальної контори Журбою Н.В. 24 листопада 2011 року, зареєстрованих в реєстрі за № 2122, 2126, 2124. За життя [PERSON] придбав 5/16 частки земельної ділянки, яка знаходиться за вказаною адресою: [ADDRESS], згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Судацької державної нотаріальної контори Шевченко 24 листопада 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3918, отримавши після вказаної угоди державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КМ №069760 від 28 грудня 2001 року. При оформленні спадку на земельну ділянку позивачці та її дітям було відмовлено з причин того, що не надано витягу з державного земельного кадастру або витягу з поземельної книги на вказану земельну ділянку. Співвласниками решти частки домоволодіння є [PERSON], а земельної ділянки є відповідачі [PERSON], [PERSON] У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволені. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. З урахуванням змісту заяви позивачки та дотримання розумних строків розгляду справи суд вбачає за можливе розглянути справу в тому обсязі доказів, які містяться в матеріалах справи. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих державним нотаріусом Судацької державної нотаріальної контори Журбою Н.В. 24 листопада 2011 року, зареєстрованих в реєстрі за № 2122, 2126, 2124, [PERSON] разом із своїми дітьми [PERSON], [PERSON] набули в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, право власності по 1/3 частки кожному на 31/100 частку житлового будинку разом з надвірними спорудами та будівлі, які знаходяться на стадії будівництва, розташовані за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 8-10). Решта частки домоволодіння (69/100 часток) належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане на підставі рішення виконавчого комітету Судацької міської ради № 175 від 29 квітня 2004 року (арк. справи 147-148). Згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-КМ № 069760, виданого на підставі договору дарування від 07 грудня 2001 року, серії АЕЕ № 758595, співвласниками земельної ділянки 0,0722 га., розташованої за адресою: [ADDRESS], для індивідуального житлового будівництва стали [PERSON] (5/16 часток), [PERSON] (5/16 часток) та [PERSON] (3/8 частки) (арк. справи 6, 7). Листом Судацької державної нотаріальної контори № 272/02-04 від 20 березня 2013 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірної земельної ділянки з причин того, що нею не надано витягу з державного земельного кадастру або витягу з поземельної книги на вказану земельну ділянку (арк. справи 4). Листом відділу Держземагенства у м. Судаку № 19-35/10-22 від 12 лютого 2013 року [PERSON] повідомлено щодо неможливості надання вищевказаного витягу (арк. справи 5). Згідно з п. 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. З 01 січня 2013 року ведення Поземельної книги здійснюється відповідно до порядку, встановленого Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Поземельна книга ведеться за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру, під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж). Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. До Поземельної книги в електронній (цифровій) формі додаються електронні копії документів, що є підставою для внесення відомостей до неї. Поземельна книга в паперовій формі відкривається шляхом роздрукування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відповідної Поземельної книги в електронній (цифровій) формі. До Поземельної книги в паперовій формі додаються всі документи, що є підставою для внесення відомостей до неї. З відповіді відділу Держземагенства у м. Судаку вбачається, що відомості про земельну ділянку, яка належала на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КМ № 069760, відсутні. Зазначена земельна ділянка в Державному земельному кадастрі не зареєстрована, а тому витяг з цього кадастру надати неможливо. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За правилами частини 1 ст. 125, ст. 126 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частка спірної земельної ділянки належала померлому [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-КМ № 069760. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. За таких обставин, зволікання відділу Держземагенства у м. Судаку по виконанню дій щодо відкриття та ведення Поземельної книги на спірну земельну ділянку не позбавляє спадкоємців [PERSON] разом із дітьми [PERSON], [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Прийняття спадкоємцем за законом або за заповітом частки спадкового майна визнається прийняттям спадщини у цілому. Абзацом 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що правило статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. З урахуванням встановлених обставин та змісту закону, який регулює спірні правовідносини, [PERSON] разом із дітьми [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями за законом, тому за ними після смерті [PERSON] повинно бути визнано право власності на 5/16 часток спірної земельної ділянки, власником якої був померлий по 1/3 часки кожному. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Суд дійшов висновку, що вимоги закону дозволяють здійснити поділ домоволодіння, оскільки воно не є майном з особливим режимом використовування, при якому використання, розпорядження та володіння встановлюється спеціальним законодавством. Крім того, між власниками вказаного домоволодіння складений порядок користування своєю власністю, який їх повністю влаштовує. Вказане майно не є неподільною річчю в розумінні ч. 2 ст. 183 ЦК України, відповідно до якої неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового використання. Об'єкт нерухомості, що знаходиться в загальній частковій власності, можливо розділити без втрати його цільового використовування, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 ЦК України, характеризує об'єкт нерухомого майна в цілому, як річ, що ділиться. Відповідно до ч. 1 ст. 183 ЦК України до подільних відносяться речі, які унаслідок розподілу в натурі не змінюють свого господарського призначення. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 252 від 06 грудня 2013 року поділ спірного житлового будинку та господарських споруд між співвласниками з технічної точки зору можливий. При цьому, запропонований варіант поділу максимально відповідає інтересам співвласників, не порушує їх право на реалізацію повноважень власника, відповідає фактичному користуванню приміщеннями. З урахуванням встановлених обставин та приписів закону, який регулює спірні правовідносини, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині проведення поділу домоволодіння, зазначеним у додатках до висновку експерта № 252 від 06 грудня 2013 року. Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 89 Земельного Кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. З огляду на викладене та з урахуванням встановлених обставин, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині поділу спірної земельної ділянки. При вирішенні питання про поділ земельної ділянки суд приймає до уваги висновок експерта № 252 від 06 грудня 2013 року, та вважає за можливе застосувати запропонований експертом варіант поділу із використанням сервітутів, який не порушує права співвласників. На підставі викладеного та

Outcome: approved