Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Адвокат Ставичний П.І., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивує тим, що його довірительці, а також [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Вказує, що на [PERSON] було ініційовано проведення перевірки щодо зареєстрованих та фактично проживаючих осіб у вищевказаній квартирі. Згідно акту за результатами перевірки, у даному помешканні відповідач не проживає із 2014 року. Зазначає, що у поза судовому порядку відповідач [PERSON] з реєстраційного обліку не знялася, та у позивача у зв`язку із цим виникають труднощі з оформленням субсидій та сплатою надмірних комунальних платежів. У зв`язку з вищевказаним, просить усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася та її представник адвокат Ставичний П.І. подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у їх відсутності та задоволити позов. Відповідач повторно не скористалася правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подавала, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема, через повідомлення на офіційному сайті судової влади України. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися та в матеріалах справи містяться їх заяви, згідно яких вони не заперечують проти задоволення позову та просять розглянути справу у їх відсутності. Представник відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради не скористався правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, заперечень не подавав. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії Свідоцтва про право власності на житло [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі рішення №43 від 24.03.99 року належить квартира [ADDRESS] . З дослідженого у судовому засіданні Акту перевірки №М-45 від 02.07.2019 року встановлено, що за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , 1972 року народження, не проживає у квартирі з 2014 року. Згідно з наданими відомостями з відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області за вих №3.1.8/8670 від 12.08.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідач не надала, так само не надала доказів на підтвердження укладення будь-яких договорів, на підставі яких за нею зберігалося б право користування вказаним помешканням. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено. За приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved