Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] 19.07.2018р. звернулись із позовом до [PERSON] , який 17.07.2019р. уточнили, просили визначити, що їх частка у спільній сумісній власності - житловому будинку на [ADDRESS] і земельній ділянці площею 0,06 га на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, становить у розмірі 1/3 частини, за кожною. Вимоги мотивували тим, що [INFO] помер [PERSON] , який мав у власності вищеозначену земельну ділянку, на якій вони спільно звели житловий будинок. Що рішенням Апеляційного суду Львівської обл. від 06.03.2013р. за ними та відповідачкою визнано право спільної сумісної власності на самочинно збудований житловий будинок на [ADDRESS] . Вони звернулись у реєстраційну службу для оформлення права власності на вищеозначене майно, але реєстратор відмовив у вчиненні реєстраційних дій, мотивуючи тим, що для реєстрації повинні звернутись усі співвласники майна. Що відповідачка відмовляється звертатись у реєстраційну службу для реєстрації майна, тому вони змушені звернутись із означеним позовом до суду. Позивачі [PERSON] і [PERSON] позов підтримали, з мотивів у ньому наведених, просили такий задовольнити. Представник позивачів - адвокат Мороз Г.П. позов підтримала, мотивуючи тим, що рішенням Апеляційного суду Львівської обл. від 06.03.2013р. за [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] визнано право спільної сумісної власності на житловий будинок на [ADDRESS] ., що позивачі мають намір зареєструвати належне їм майно, але для проведення реєстрації повинні звернутись усі співвласники майна, а відповідачка для реєстрації не являється, тому вони вимушені звернутись із позовом в суд. Покликаючись на положення ст. 372 ЦК України, просить визначити, що частка [PERSON] і [PERSON] у житловому будинку на [ADDRESS] і земельній ділянці площею 0,06 га на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, становить по 1/3 частини. Відповідач [PERSON] позов заперечила, пояснила, що позивачі із пропозицією реєстрації вищеозначеного майна до неї не звертались, вона не відмовляється від реєстрації майна, для цього теж зверталась у реєстраційну службу, але там їй повідомлено, що будинок не зданий в експлуатацію, тому реєстрація права власності на такий не може бути проведена, дала інші пояснення, просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи Городоцького районного суду Львівської обл. № 2/1305/78/12 і № 2/1305/401/2012, суд дійшов до висновку про відмову в позові, з огляду на наступне. За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається із копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 25.01.2006р. (а.с.11) , [PERSON] мав у власності земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель на [ADDRESS] . [PERSON] , як видно із копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.12), помер [INFO] . Із копій свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.03.2010р. (справа № 2/1305/78/12 а.89, 92) убачається, що після смерті [INFO] [PERSON] , його дружина [PERSON] успадкувала 1/2 частину житлового будинку на [ADDRESS] . та чотири грошові вклади. Рішенням Апеляційного суду Львівської обл. від 12.02.2013р. визнано частково недійсними вищеозначені свідоцтва та визнано за [PERSON] в т.ч. право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] . [PERSON] (справа № 2/1305/401/2012 а.161-167). Рішенням Апеляційного суду Львівської обл. від 06.03.2013р. визнано спільним сумісним майном [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] самочинно збудований житловий будинок на [ADDRESS] та визнано за ними право спільної сумісної власності на самочинно збудований житловий будинок за вищеозначеною адресою, інше (справа № 2/1305/78/12 а.204-207). Із копії рішення державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Городоцької РДА Грига Х.Є. № 42058256 від 14.07.2018р. і № 42809610 від 03.09.2018р. (а.с 20, 39) видно, що [PERSON] і [PERSON] у липні 2018р. звернулись до ЦНАП Городоцької РДА для реєстрації права власності на житловий будинок на [ADDRESS] , що реєстратор відмовив у реєстрації права власності на такий з тих підстав, що заявниками не подано документів на підтвердження прийняття вищеозначеного будинку у експлуатацію та присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; що із заявою про реєстрацію права власності повинні звертатись усі співвласники нерухомого майна. [PERSON] і [PERSON] просять в т.ч. визначити, що їх частка у спільній сумісній власності - земельній ділянці площею 0,06 га на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, становить у розмірі по 1/3 частини. Відповідно до ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом (ч.5 ст.89 ЗК України). За змістом наведених вище норм закону земельна ділянка, яка є у спільній сумісній власності, підлягає поділу в натурі на засадах рівності часток кожного зі співвласників за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними. Між тим, судом встановлено, що свідоцтво про право на спадщину на вищеозначену земельну ділянку позивачам не видавалось. Документів, які б свідчили, що спірна земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності сторін, суду не надано, в суді не здобуто. Отже, підстав до визначення за [PERSON] і [PERSON] частки належної їм у земельній ділянці площею 0,06 га на [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, що згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 25.01.2006р. належала [PERSON] - немає. Крім того, позивачі просять визначити, що їх частка у спільній сумісній власності - житловому будинку на [ADDRESS] . становить по 1/3 частини. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За положеннями ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Отже, вимога позивачів по суті зводиться до виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягає в т.ч. право власності. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», роз`яснено, що суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що право на виділ частки із майна, що перебуває у спільній сумісній власності, має право вимагати співвласник цього майна. Між тим, як встановлено судом, житловий будинок на [ADDRESS] . є самочинним будівництвом, в експлуатацію не прийнятий, на праві власності за сторонами не зареєстрований. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що до набуття позивачами у встановленому законом порядку права спільної сумісної власності на вищеозначений будинок, звернення до суду із позовом про виділ частки у цьому майні є передчасним, а тому в задоволенні позову відмовляє. Покликання представника позивача, що житловий будинок на [ADDRESS] . не є самочинним будівництвом, оскільки про це не йдеться у технічному паспорті на означений будинок, суд розцінює як необгрунтовані, з огляду на рішення Апеляційного суду Львівської обл. від 06.03.2013р. й ту обставину, що документів, які б свідчили про прийняття його у експлуатацію, суду не надано.

Outcome: dismissed