Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до Слов'янської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Цидило и К», третя особа: Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що [PERSON] перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON]. з 1998 року по [INFO] до часу смерті [PERSON] Від шлюбних відносин вони мають трьох дітей: [PERSON], 1999 року народження, [PERSON] 2004 року народження, [PERSON], 2007 року народження. Спочатку спільного проживання і до 2012 року [PERSON] разом з [PERSON] та дітьми проживали в [ADDRESS], в селі мали постійну роботу. Родина [PERSON] мешкала в [ADDRESS]. Квартиру родина отримала в порядку черги і вона не була приватизована. В 2012 році [PERSON] в судовому порядку був вселений в квартиру. З 2012 року [PERSON] разом з дітьми та чоловіком постійно мешкали в квартирі [ADDRESS]. В зазначеній квартирі був зареєстрований лише [PERSON], а [PERSON] з дітьми була зареєстрована в [ADDRESS], яка була співвласником вказаної квартири, яку отримала внаслідок приватизації. В 2015 році належне їй житло згоріло. Після смерті чоловіка в 2018 році [PERSON] звернулась до відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання Слов'янської міської ради з заявою про реєстрацію її та дітей в квартирі [ADDRESS], але їй відмовили у зв'язку з тим, що її чоловік помер, а для реєстрації потрібна його згода як наймача житла. [PERSON] зазначає, що вселилась в спірну квартиру разом з дітьми в 2012 році зі згоди наймача [PERSON], з яким мала фактичні шлюбні відносини, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом виховували дітей. На теперішній час вона несе витрати на утримання квартири, заборгованості по оплаті комунальних послуг не має. В зв'язку з викладеним просить встановити факт її постійного проживання з [PERSON], який помер [INFO], однією родиною як чоловіка та дружини, та визнати право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], яка належить до житлового фонду Слов'янської міської ради, за нею та її дітьми, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивачі, [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні 08.02.2019 року зазначили, що підтримують позов у повному обсязі, наполягають на його задоволенні, та надали суду заяву про подальший розгляд справи без їх участі. Відповідач, ТОВ «Цидило и К», в судове засідання надав заяву про розгляд справи без участі свого представника, рішення просив ухвалити на розсуд суду. Відповідач, Слов'янська міська рада, надала заяву про розгляд справи без участі свого представника, рішення просила ухвалити на розсуд суду. Третя особа, Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, надав заяву про розгляд справи без участі свого представника, проти задоволення позову не заперечував. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що мешкає по [ADDRESS], позивач є його сусідкою, яка мешкає [ADDRESS], раніше в цій квартирі мешкали [PERSON] разом з батьком, після смерті батька [PERSON] залишився жити в цій квартирі разом з дружиною [PERSON] та трьома їхніми дітьми , жили однією дружною родиною близько 16-18 років, чи був офіційно зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], йому невідомо. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 13.11.2017 року. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 24.04.2012 року, яке набуло законної чинності 08.05.2012 року, було встановлено факт проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS], та вирішено вселити останнього в зазначену квартиру. Згідно з відомостями з картки реєстрації форми Б встановлено, що наймачем квартири [ADDRESS], зазначений [PERSON], крім нього зареєстрованими в квартирі значаться [PERSON] та [PERSON] Відповідно до повідомлення Слов'янського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області від 24.04.2018 року наявні актовий запис про смерть №1292, складений 09.09.2011 року Слов'янським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області на ім'я [PERSON], та актовий запис про смерть №413, складений 02.03.2007 року Слов'янським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області на ім'я [PERSON] Згідно з відомостями з картки реєстрації форми А встановлено, що [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS], 05.06.2012 року та знятий з реєстрації [INFO] в зв'язку зі смертю. За повідомленням Першої Слов'янської державної нотаріальної контори від 22.08.2018 року, до майна померлого [INFO] [PERSON] була заведена спадкова справа за №228/2018, спадкове майно складається з житлового будинку [ADDRESS], спадкоємцями за законом є діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Також, судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], про що мається відмітка в їхніх паспортах. Проте, квартира за адресою: [ADDRESS], в якій була зареєстрована [PERSON] разом зі своїми дітьми, була пошкоджена внаслідок пожежі, яка сталася 20.03.2015 року, а саме: знищено покрівлю площею 60 м.кв, перекриття 40 кв.м, 2 дверних блоки, 4 віконних блоки, меблі та речі домашнього побуту, що підтверджується актом про пожежу від 20.03.2015 року. На заяву [PERSON] від 02.05.2018 року щодо реєстрації місця проживання її дітей за адресою [ADDRESS], Відділ з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов'янської міської ради відмовив в зв'язку з тим, що [PERSON] знятий 11.12.2017 року з реєстрації місця проживання [ADDRESS], у зв'язку зі смертю. Частинами першою, другою статті 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору. Питання про те, хто належить до членів сім'ї власника (наймача) жилого приміщення, регулюється частиною другою статті 64 ЖК УРСР. До категорії членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, визначаючи коло членів сім'ї наймача, вказана норма житлового законодавства України поділяє їх на дві групи: одні з них «належать» до членів сім'ї наймача, інші - «можуть бути визнані» такими. Відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] від 26.10.2004 року [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] від 08.07.1999 року [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER] від 22.10.2007 року [PERSON] народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Отже, [PERSON] є батьком трьох дітей [PERSON] - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Відповідно до акту, виданого керівником комітету мікрорайону «ЖЕУ-3» від 18.05.2018 року за №227, [PERSON] разом зі своїми синами: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], та чоловіком [PERSON] мешкали однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], з 2012 року. Крім того, факт проживання в спірній квартирі [PERSON] та [PERSON] однією родиною як чоловіка та дружини підтверджується показами свідка [PERSON], який повідомив, що вони мешкали [ADDRESS], однією родиною і мали трьох дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. При цьому сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України). Таким чином, при вирішення питання про встановлення факту проживання однією сім'єю ключовим критерієм є наявність спільного побуту, взаємних прав та обов'язків. Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім'ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Таким чином, позовні вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім'єю її та [PERSON], суд вважає доведеними та вважає за необхідне їх задовольнити, та в зв'язку з цим приходить до висновку, що [PERSON] є членом сім'ї наймача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення в цій частині позовних вимог. Згідно з положеннями ст. 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 9 постанови від12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Під час розгляду цивільної справи № 6-60цс12 Верховний Суд України сформулював правову позицію, згідно з якою роз'яснив, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Одночасно, в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано про те, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Згідно з положеннями ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Із зазначеного слідує висновок про те, що визначальним при вирішенні питання про право користування житловим приміщенням є не лише сам по собі факт реєстрації особи в цьому приміщенні, а й факт проживання цієї особи в цьому приміщенні та характер проживання як член сім'ї чи як інша особа, порядок вселення, наявність встановленого порядку користування житловим приміщенням, а також тривалість проживання. Вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який тлумачить поняття «житло» як місце (помешкання), де особа постійно проживає, незалежно від форми чи підстави такого проживання, утримує і облаштовує його, навіть якщо це здійснено з порушенням національного законодавства (справа «Барклі проти Сполученого Королівства» від 25 вересня 1996 р.). За положенням ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 1 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до довідки КП «БТІ» м. Слов'янська від 24.05.2018 року, право власності на квартиру №1, що розташована за адресою: м. Слов'янськ, пров. Парковий, буд. 7, не зареєстроване. Згідно з повідомленням УЖКГ Слов'янської міської ради від 18.06.2018 року багатоквартирний житловий будинок по пров. Парковий, 7, м. Слов'янськ знаходиться на обслуговуванні ТОВ «Цидило и К». Згідно з довідкою ТОВ «Цидило и К» від 05.06.2018 року №149, боргу по утриманню будинку та прибудинкової території [ADDRESS], о/р [NUMBER], станом на 05.06.2018 року немає. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 30.10.2018 року за адресою: [ADDRESS], житло складається з двох кімнат, кухні, ванної кімнати та санвузла. Кімнати мебльовані, дитяча кімната вміщує диван, розкладне крісло, тумбу зі шкільними підручниками, шафу з дитячим одягом, ноутбук. В коридорі у передпокої знаходиться верхній одяг дітей та матері, на полиці стоїть зимове та осіннє взуття. У ванній кімнаті в наявності бойлер для підігріву води. Родина має запас продуктів харчування. Згідно з висновком від 06.11.2018 року за №29/03-2243 Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради вважає доцільним визнати право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], за дітьми - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]

Outcome: approved