Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Степанівська сільська рада, Управління Держземагенства у м. Херсоні, в якому просили визнати за ними право спільної часткової власності на земельну ділянку в [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовують тим, що згідно договору дарування від 2003 року вони є власниками житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами [ADDRESS]. Однак нещодавно ними з'ясовано, що земельна ділянка на якій розміщений їх будинок, досі належить попередньому власнику - [PERSON] (державний акт на право приватної власності на землю). На підставі зазначеного позивачі вважають що їх права, як власників порушенні, тому звернулись до суду з вказаним позовом. Позивачі та їх представник в судове засідання не з'явились, від представника надано до суду заяву в якій вона просила розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю з підстав зазначених у ньому. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Представники Степанівської сільської ради та Управління Держземагенства у м. Херсоні в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви в яких просили розглядати справу без їх участі, не заперечували проти задоволення позовних вимог. Суд відповідно ст. 224 ЦПК України вирішив розглядати справу за відсутності відповідача за наявними доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування (Серія ВАЕ 515685 від 08.04.2003 року, посвідченому приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1-1462), [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] жилий будинок [ADDRESS], з господарськими будівлями та спорудами, на земельній ділянці площею 1283 кв.м. 23.04.2003 року позивачі зареєстрували в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно своє право власності на цей житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщенні без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Суд вважає, що оскільки позивачам на праві приватної спільної часткової власності належить житловий будинок, то і право власності на земельну ділянку на якій він розташований переходить до них, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved