Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася у червні 2016р. до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки і піклування м. Івано-Франківська, про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON]. [INFO]. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити з мотивів, викладених в позовній заяві. Представники відповідача в судових засіданнях заперечували щодо задоволення позову. Представник органу опіки і піклування м. Івано-Франківська надав висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітнього сина. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що з 06.10.2011р. сторони перебували у шлюбі, та рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.06.2016р. шлюб укладений між сторонами розірвано, дитину залишено на проживання з матірю, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в сумі по 1000грн. щомісяця (а.с.8-9). Батьками [PERSON], [INFO] є позивач та відповідач, що посвідчується копією Свідоцтва про народження (а.с.7). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач у позові зазначає, що батько сина з 2014 року проживав за межами України де створив нову сімю. Через нетривалий проміжок часу він абстрагувався від сина, почав приїжджати до нього раз на рік, а тому хлопчик фактично не знає свого батька через такі дії [PERSON] отже, відповідач участі у вихованні дитини небере, ухиляється від виконання своїх обов'язків, не цікавиться його життям, а син якому виповнилось майже 6 років (хоча судом встановлено що на час звернення до суду хлопчику не було ще й чотирьох років) фактично не знає свого батька. З дитячого садка забирає та приводить дитину тільки мама, яка і активно приймає участь у вихованні та навчанні дитини. Також батько матеріально не забезпечує дитину, заборгованість по рішенню суду щодо стягнення аліментів є наявною. Натомість представники відповідача заперечили доводи сторони позивача та суду зазначили, що дійсно останній період батько не мав змоги спілкуватися з дитиною так як перебуває на роботі за кордоном, але сама позивач створює йому перешкоди в спілкуванні з сином хоча б по скапу. Щодо цього, в суді на розгляді є цивільна справа за №399/13914/16-ц за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення спосіб спілкування з дитиною. Розгляд даної справи триває та не завершений на час ухвалення даного рішення суду. Доводи позивача щодо заборгованості по аліментах не відповідають фактичним обставинам, оскільки протягом 2016 року та вже частини 2017 року, батько дитини переказує гроші по 50 доларів шляхом переказу коштів з-за кордону на ім'я позивача, про що повідомлено органи ДВС та надано підтвердження про переказ. Попередньо до розірвання шлюбу, він також передавав і кошти і посилки позивачу. Свідок, яка викликалась за клопотанням позивача в суд, а саме [PERSON] (сестра позивача) суду пояснила, що сторони будучи подружжям періодично конфліктували, батько до дитини ( в період з народження до приблизно одного року) ставився без особливої уваги та інколи не реагував на плач дитини, включав дитині фільми жахів. Вовстаннє відповідач телефонував приблизно рік тому, так як він за кордоном (Англія) куди виїхав коли хлопчику було приблизно півтори року. Свідок, яка викликалась за клопотанням відповідача в суд, а саме [PERSON] (знайома сторін, яка виконувала по домовленості з ними щоденно обов'язки няні дитини приблизно з піврічного віку до 3-х річного віку) суду пояснила, що позивач не дуже добре відзивалася іншим людям про свого чоловіка при свідку, що не було правдою. Саме поведінка позивача була нагнітаючою, позивач часто була агресивною в т.ч. і щодо дитини, залишала дитину часто на свідка сама йшла з друзями в кафе. Відповідач не ставився до сина погано, часто грався з сином, а якщо і проявляв характер до дитини то тільки виховного характеру і за необхідності (дитячі витівки) міг посварити дитину. На запитання про включення фільмів жахів дитині, категорично заперечила, натомість вказала що якщо і включав батько дитині телебачення (відео) то тільки дитячого характеру - мультфільми. Відповідач поїхав за кордон коли хлопчику було приблизно 2 роки, після чого він спілкувався з сином по скапу до досягнення дитиною 3-х років, щодо подальших відносин батька з сином не знає, бо вже не з того часу не була нянечкою дитини. Не погоджуючись з доводами позивача, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз'яснення Пленуму Верховного Суду України і з'ясовує які безсумнівні докази свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). З висновку органу опіки та піклування від 12.01.2017р. №6 вбачається, що хлопчик [PERSON] відвідує дошкільний заклад з вересня 2015 року, і з цього часу батько у садочку не з'являвся, участь у будь-яких заходах не брав. Згідно психодіагностичного обстеження проведеного психологом даного закладу, на малюнку дитини зображений сам [PERSON], мама і вітчим Іван якого хлопчик називає татом, який є авторитетом для нього. У дитини є зв'язок з матір'ю та вітчимом, рідного батька хлопчик не згадує, не розуміє про кого йде мова. При цьому, органу опіки та піклування представник [PERSON] - [PERSON] (його мама та бабуся [PERSON]) повідомила про наявність фінансової допомоги батька дитині, надавши квитанції переказів коштів лютий-серпень 2016р., а також смс-переписки між колишнім подружжям щодо наполягання батька на спілкуванні з дитиною та відмову матері щодо цього. За результатами дослідження підстав позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування вважав за недоцільне позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON]. [INFO] (а.с.96-98, 104-106). Щодо доводів позивача про наявність трьох місяців заборгованості по аліментах, то як вбачається з матеріалів справи виконавчий лист виданий судом 18.07.2016р., пред'явлений до органу ДВС у жовтні 2016р., і заборгованість згідно довідки ДВС від 07.02.2017р. №02-19/В-23 складає за листопад-грудень 2016р. та січень 2017р. - 3000грн. (а.с.107-109). Натомість сторона відповідача доводила переказ коштів з-за кордону не через рахунок вказаний ДВС, а через систему переказів можливу з-за кордону на ім'я позивача. Проте, копії таких документів наданих стороною відповідача, які не засвідчені судом чи у встановленому порядку, не є належним доказом щодо спростування наявності заборгованості. Однак, не зважаючи на наявну заборгованість згідно довідки ДВС, даний факт оцінюється у сукупності з іншими доказами що не є підставою позбавлення батьківських прав відповідача. Також, суд критично оцінює як доказ в обґрунтування позовних вимог, заяву позивача до правоохоронних органів від 11.09.2016р. (а.с.110-112), в якій зазначається про поведінку [PERSON] 14.02.2012р. (4роки 7міс. тому) про конфлікт з дружиною, а також його смс-повідомлення у серпні 2016р. про те, що «коли він приїде то постраждає дитина та заявник». На розгляд даної заяви була отримана правоохоронними органами інформація тільки з даних зазначених самою заявницею, оскільки [PERSON] перебуває за кордоном. Проте, що такі смс-повідомлення долучались до заяви чи зміст їх встановлювався при розгляді заяви, матеріали звернення та перевірки не містять. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав, як вже зазначалось вище, є винятковим та крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Але в даному спорі, позивач на думку суду передчасно звернулася з даним позовом, оскільки судом встановлено як об'єктивні так і не об'єктивні причини часткового ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, суд не встановив вину поведінка відповідача, який при цьому приблизно з двохрічного віку дитини знаходиться за межами міста де живе син, і за межами країни, що в свою чергу також унеможливлює частіше спілкування з хлопчиком у разі відсутності перешкод на таке, злісне і грубе, як зазначала позивач та її представник, та свідоме нехтування батьком своїми обов'язками щодо сина [PERSON]. Разом з тим, розгляд судом іншої цивільної справи про усунення перешкод в т.ч. батькові на участь у вихованні та спілкуванні його з дитиною (що перебуває на розгляді), свідчить про можливе створення таких перешкод зі сторони матері, однак оцінка таким фактам та доказам буде надана судом у іншій цивільній справі. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57?60 ЦПК України. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) умисно ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 19, 164 СК України,

Outcome: dismissed