Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]), яким просила стягнути з нього борг у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень за договором про надання послуг, укладеним між ними 06 березня 2013 року; матеріальні збитки у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень; а також судові витрати у вигляді: судового збору у розмірі 232 (двісті тридцять дві) гривні; витрат пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 98 (дев'яносто вісім) гривень 40 (сорок) копійок. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 25 лютого 2014 року для розгляду справи по суті відповідач не з'явився. Позивач через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив у випадку неявки відповідача розглянути справу у заочному порядку та ухвалити заочне рішення. При цьому зазначив, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення йому відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 11 лютого 2014 року та 25 лютого 2014 року (шляхом публікації в пресі оголошення про виклик відповідача), та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву у повному обсязі. Просила суд її задовольнити, оскільки станом на 25 лютого 2014 року борг у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень їй не повернуто, а понесені збитки не відшкодовані. Представник позивача підтримав свого довірителя та просив суд задовольнити позов у зв'язку з тим, що вимоги позивача ґрунтуються на положеннях статей 901, 902, 906, 611, 1166 Цивільного кодексу України та підтверджуються документально. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, і у їх сукупності, із співставленням та оцінкою кожного показання свідка та у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Шостого березня 2013 року між [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) та [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) було укладено договір про надання послуг на користь третьої особи: [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]), у вигляді складання позовної заяви та представництва інтересів останнього в суді, з метою вирішення питання щодо поновлення строку для прийняття [PERSON] спадщини [PERSON], який помер [INFO] (а.с.6,7, показання свідка [PERSON] та показання [PERSON], допитаної у якості свідка). На виконання вказаного договору, [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) сплатила [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) грошові кошти у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень, у якості плати за договором (а.с.6,7, показання свідка [PERSON] та показання [PERSON], допитаної у якості свідка). Також, на виконання вказаного договору, [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) 06 березня 2013 року видав на ім'я [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) довіреність на представництво його інтересів (а.с.5 та показання свідка [PERSON], показання [PERSON], допитаної у якості свідка). В липні 2013 року, [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) та [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) розірвали укладений між ними договір про надання послуг на користь третьої особи: [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]), при цьому домовившись про те, що [PERSON] поверне [PERSON] грошові кошти у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень до 01 серпня 2013 року (показання свідків [PERSON], [PERSON] та показання [PERSON], допитаної у якості свідка). П'ятнадцятого серпня 2013 року, [PERSON] видав розписку, якою підтвердив, що отримав грошові кошти у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень від [PERSON]; договір на представництво у суді ними розірваний за їхньою згодою; гроші у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень зобов'язується повернути до 30 вересня 2013 року (а.с.7). З метою складання позову про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень через суд та представництво її інтересів під час розгляду судом вказаного позову, 21 жовтня 2013 року, [PERSON] уклала з адвокатом [PERSON] договір доручення, за що сплатила йому 1000 (одну тисячу) гривень (а.с.34-36 та показання [PERSON], допитаної у якості свідка). Двадцять п'ятого жовтня 2013 року, [PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON], яким просила сягнути з нього борг у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень, збитки, які вона змусила зробити для відновлення свого порушеного права у вигляді оплати послуг адвоката у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, а також судові витрати (а.с.1-3). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері надання послуг на користь третьої особи, в яких позивач виступив замовником послуги (у вигляді складання позовної заяви та представництво інтересів третьої особи в суді), а відповідач її особистим виконавцем, та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання боргу та відшкодування збитків відповідачем, як боржником, внаслідок невиконання боржником вказаного зобов'язання. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини першої статті 218, частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов'язання можуть виникати з договорів, які стають обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали, навіть при недодержанні сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, крім випадків встановлених законом. Разом з цим, виходячи з положень частини першої статті 651 та статті 653 ЦК України, за згодою сторін допускається розірвання договору, правовим наслідком чого буде припинення зобов'язання з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, що зумовлює припинення права сторін вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Так, [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]) та [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER]), як сторони договору про надання послуг на користь третьої особи, домовились про його розірвання, але при цьому встановили, що [PERSON] зобов'язаний повернути [PERSON] до 01 серпня 2013 року грошові кошти у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували виконання вказаного обов'язку відповідачем. За таких обставин, суд вважає наявність права позивача, як кредитора у зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника у зобов'язанні, належних йому грошових коштів у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень (право вимоги боргу) - доведеним, й таким, що порушується відповідачем. Відповідно до положень частини першої статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з положеннями пункту першого частини другої статті 22 ЦК України матеріальними збитками є витрати, яких особа зробила для відновлення свого порушеного права. З огляду на те, що право позивача на отримання боргу суд вважає порушеним, а витрати у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, які зробив позивач у вигляді оплати послуг адвоката за підготовку позовної заяви та представництво інтересів позивача у суді, суд вважає такими, що зроблені ним для відновлення зазначеного права (а.с.34-36), тобто матеріальними збитками позивача, їх відшкодування слід визнати належним способом захисту позивача поряд з вимогою про стягнення боргу. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 (сорок) копійок та витрат, що пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 98 (дев'яносто вісім) гривень 40 (сорок копійок), які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.10,37-38), вони також підлягають стягненню на користь позивача з відповідача в указаній частині. Що стосується судових витрат в іншій частині, зокрема: у розмірі 2 (дві) гривні 60 (шістдесят) копійок, то у їх стягненні з відповідача слід відмовити, оскільки вказана сума є переплатою судового збору, ставка якого для позову позивача за нормами п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» та ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» складала саме 229 гривень 40 копійок, а тому стягненню з відповідача не підлягає. Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити повністю, а судові витрати стягнути на користь позивача тільки у розмірі 327 (триста двадцять сім) гривень 80 (вісімдесят) копійок, з яких: 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 (сорок) копійок - це судовий збір; 98 (дев'яносто вісім) гривень 40 (сорок копійок) - витрати, що пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Outcome: approved