Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Броварської міської ради Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Позивач зазначала, що з 1987 року вона проживала та була зареєстрована разом зі своїм чоловіком [PERSON] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] що належав, як з'ясувалося, на праві власності [PERSON], про що свідчить відмітка в паспорті, довідка з відділу реєстрації фізичних осіб за місцем реєстрації, витяг з домової книги, свідоцтво про шлюб. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після смерті чоловіка їй стало відомо, що 30 жовтня 1985 року було зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого 7-ю Київською ДНК від 20.03.1960 р. за реєстровим [NUMBER]. [PERSON], який ніколи не проживав в спірному будинку, помер в 1994-1995 роках. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому на день смерті майно. Ця обставина стала відома лише після смерті чоловіка позивача, коли вона звернулася в нотаріальну контору. Єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] була його дружина [PERSON], яка звернулась до нотаріальної контори, але не оформила спадкових прав на будинок. Дружина померлого [PERSON] оформила спадкові права лише на грошові заощадження після померлого чоловіка. Позивач ніколи не спілкувалась з дружиною померлого [PERSON], так як вона не виявляла такого бажання. [PERSON] померла три роки тому в місті Києві. Спадщина після її смерті не відкривалась. З метою оформлення спадкових прав на будинок [ADDRESS] після померлого чоловіка, позивач звернулася до Броварської міської державної нотаріальної контори. Однак, їй було відмовлено в усному порядку в зв'язку з тим, що її чоловік не був ніколи власником будинку. А на спірний будинок є спадкоємець - дружина [PERSON], яка не оформила ще своїх спадкових прав. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок [ADDRESS] В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила про його задоволення в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача Броварської міської ради Київської області не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Направили до суду відзив на позовну заяву, в якому просили про розгляд справи у відсутність представника, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Судом встановлено, що позивач [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] з 1987 року проживала та була зареєстрована в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] про що свідчить відмітка в паспорті, довідка з відділу реєстрації фізичних осіб за місцем реєстрації, витяг з домової книги (а.с.7,12-13,24). [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №469 від 27 травня 2017 року (а.с.10). Відповідно до довідки №864 від 20 липня 2017 року, виданої КП БМР «Броварське бюро технічної інвентаризації», згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого 7-ю Київською ДНК від 20.03.1960 р. за реєстровим [NUMBER]. Згідно інвентаризаційної справи даний житловий будинок у 1960 р. був за [ADDRESS], а з 1985 р. за адресою [ADDRESS] (а.с.19-22,25). З матеріалів спадкової справ №94 до майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що спадкоємицею останнього була його дружина [PERSON], яка звернулася до нотаріальної контори та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, проте, не оформила спадкових прав на спірний житловий будинок. Згідно технічного паспорту, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами складається з: житловий будинок, позначений на плані літерою «А-1», загальною площею 78,6 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м., житлова прибудова - «А1-1», прибудова - «а2», прибудова - «а3», відкрита веранда - «а4», ганок, погріб - «а'», сарай - «Е», вбиральня - «Г», гараж - «Ж», навіс - «ж», огорожа - «N», яма вигрібна - «Я», яма вигрібна - «Я1», колодязь - «К», що розташований за адресою: Київська область, [ADDRESS] (а.с.14-18). Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до роз'яснень, наданих в п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року №5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Згідно з роз'ясненням Міністерства юстиції України від 13.10.2011 р. «Про деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна», право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Таким чином, у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. При цьому, для визнання права власності за набувальною давністю суд має встановити такі обставини: тривале, добросовісне, відкрите та безперервне володіння майном як своїм власним. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. З письмових матеріалів справи вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] на даний час не має власника. З 1987 року позивач [PERSON] разом з чоловіком добросовісно, відкрито та безперервно володіли житловим будинком. Факт її проживання у цьому житловому будинку підтверджується актом депутата Броварської міської ради Київської області Черепейніка Л.В. від 28 грудня 2017 року (а.с.23). Також факт її відкритого володіння та проживання підтверджується квитанціями на сплату комунальних витрат на утримання та на користування цим житловим будинком (а.с.26-39). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). За таких обставин, з урахуванням визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved