Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Держави України в особі Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі по тексту, - Відповідач 1), Державної казначейської служби України (надалі по тексту, - Відповідач 2) про стягнення 134 028, 00 грн. з державного бюджету на його користь, за завдану моральну шкоду Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2014 року було визнано протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 40605467 від 12.11.2013 року. Визнано протиправною та скасовано постанову УДВС ГУЮ у м. Києві про відмову у відкритті виконавчого провадження № 40605467. Такою діяльністю УДВС ГУЮ у м. Києві, позивачу було заподіяна моральна шкода, що стало причиною його звернення до суду з позовом про відшкодування відповідачем заподіяної шкоду в сумі 134 028, 00 грн. Так, згідно з положеннями процесуального закону, та врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у спрощеному порядку. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 04.09.2018 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку із виявленням недоліків (а.с. 12-13). 04.03.2019 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків (а.с. 15-16). Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження (а.с. 17-18). 16.05.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 23.07.2019 року, у зв`язку із неявкою усіх осіб, які беруть участь у справі. 23.07.2019 року судове засідання знято з розгляду, у зв`язку із перебуванням судді у відпустці та перепризначено на 16.10.2019 року 11-30 год. 16.10.2019 року судове засідання знято з розгляду, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному та перепризначено на 02.12.2019 року 12-30 год. 02.12.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву до 24.03.2020 року 11-30 год., у зв`язку із неявкою усіх осіб, які беруть участь у справі. 24.03.2020 року судове засідання знято з розгляду, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному та перепризначено на 13.05.2020 року 12-00 год. 22.04.2020 року на адресу суду надійшов відзив від голови ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Діброви К., в якому посилалась на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позову на тій підставі, що [PERSON] не надано до суду належних доказів на підтвердження того, що дії Головного територіального управління юстиції у м. Києві призвели до завдання йому будь-якої шкоди, розгляд справи просила проводити без участі представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 34-36). 27.04.2020 року на електронну адресу суду надійшла заява позивача, в якій він просив слухати справу без його участі (а.с. 41-42). Крім того просив, замінити первісного відповідача 1: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві на правонаступника: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (а.с. 43). 28.04.2020 року позивач направив на електронну адресу суду відповідь на відзив відповідача, в якому зазначив, що відзив не відповідає вимогам ч. 2 п. 1 ч. 5, ч. 6 ст. 178 ЦПК України, а саме: відзив підписується відповідачем або його представником; відсутня довіреність представника; не надано докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; не надано докази на підтвердження повноваження того, хто підписав, а отже на підставі вищевикладеного просив визнати відзив бездоказовим та таким, що протирічить нормам чинного законодавства (а.с. 47-48). 13.05.2020 року судове засідання знято з розгляду, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному та перепризначено на 12.08.2020 року 15-30 год. 12.08.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 09.10.2020 року 12-30, у зв`язку із неявкою усіх осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 12.08.2020 року клопотання позивача про заміну відповідача задоволено. Замінено відповідача Головне територіальне управління юстиції у м. Києві на Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). (а.с. 59). 09.10.2020 року позивач [PERSON] в засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, 05.10.2020 року на електронну адресу суду надійшло клопотання позивача, в якому просив розглядати справу без його участі. В засіданні 09.10.2020 року представник відповідача Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кеда І.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість. Суд, вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивач подав до суду заяву про стягнення, спричиненої йому діями відповідача, моральної шкоди. Позивач зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2014 року було визнано протиправними дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження № 40605467 від 12.11.2013 року. Визнано протиправною та скасовано постанову УДВС ГУЮ у м. Києві про відмову у відкритті виконавчого провадження № 40605467. Згідно статті 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт протиправності дій відповідача був встановлений судовим рішення в адміністративній справі, отже не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено цю обставину. Вирішуючи питання щодо відшкодування відповідачем, Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) як правонаступника Головного територіального управління юстиції у м. Києві, моральної шкоди та розміру відповідної компенсації, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Так, відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавчу службу», державні виконавці несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому законом. У разі вчинення державним виконавцем під час виконання службових обов`язків діяння, що має ознаки злочину чи адміністративного правопорушення, він підлягає кримінальній чи адміністративній відповідальності у порядку, встановленому законом. Шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову, оскільки з представлених позивачем доказів не вбачається, в чому полягає моральна шкода, до суду не надано належних доказів душевних страждань позивача, існування факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідача. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із недоведеністю позовних вимог, оскільки належних доказів на підтвердження своїх доводів позивач не надав.

Outcome: dismissed