Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON].(надалі позивач) 27 лютого 2014 року звернувся до суду із позовом до ДП «Трест «Олександріярозрізобуд» (надалі відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що він з вересня 2010 року до березня 2013 року працював на Державному підприємстві «Трест «Олександріярозрізобуд», згідно запису в трудовій книжці він був звільнений з роботи за власним бажанням в зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, за ст. 38 КЗпП України. Після звільнення розрахунок із ним не був проведений, що порушує його законні права. Заборгованість по заробітній платі досі не виплачена, що підтверджується довідкою. Виходячи з того, що заборгованість по заробітній платі не виплачується протягом тривалого часу, він просить суд стягнути середній заробіток за весь час затримки згідно розрахунку в розмірі 17 433 грн. 40 коп., виходячи з середнього заробітку 1 743 грн. 34 коп. за період з квітня 2013 року по січень 2014 року включно, що підтверджується розрахунком. В судове засідання позивач не з'явився, в заяві до суду позивач на своїх позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. Представник ДП «Трест «Олександріярозрізобуд» в судове засідання також не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час, місце розгляду справи в суді. Причину неявки до суду не повідомив. Від нього до суду надано письмове пояснення щодо позовних вимог, які він визнає та не заперечує щодо задоволення позовних вимог, розглянувши справу за відсутності представника відповідача. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегулюванні ст.ст. 21, 24, 34 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 21, 115-117, 232-235, 239 КЗпП України, за змістом яких заробітна плата виплачується працівникам підприємства регулярно, але не рідше двох разів на місяць. У випадку порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яких строків. ЦК України. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні гарантується на засадах відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Конституцією України, зокрема ст. 64 гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків, передбачених Конституцією України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 116 КЗпП України у випадку звільнення працівника, виплата всіх сум, що належить йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі не виплати звини власника, або уповноваженого ним органу звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що позивач з вересня 2010 року до березня 2013 року працював на Державному підприємстві «Трест «Олександріярозрізобуд», згідно запису в трудовій книжці він був звільнений з роботи за власним бажанням в зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, за ст. 38 КЗпП України. За період роботи заробітна плата виплачувалась не регулярно, внаслідок чого виникла заборгованість. Після звільнення розрахунок із ним не був проведений, що порушує його законні права. Заборгованість по заробітній платі досі не виплачена, що підтверджується довідкою. Виходячи з того, що заборгованість по заробітній платі не виплачується протягом тривалого часу, середній заробіток за весь час затримки згідно розрахунку складає 17 433 грн. 40 коп., виходячи з середнього заробітку 1 743 грн. 34 коп. за період з квітня 2013 року по січень 2014 року включно, що підтверджується розрахунком. Суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року, який визначив, що при вирішенні трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого починається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатись про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка виплат всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Суд дійшов висновку, що несвоєчасна виплата заробітної плати є порушенням трудового законодавства і є порушенням прав позивача, оскільки заборгованість позивачу досі не виплачена. Всебічно з'ясувавши причини і умови, що призвели до порушення прав позивача суд вважає, що порушене право підлягає захисту і на користь позивача необхідно стягнути суму 17 433 грн. 40 коп. середнього заробітку за весь час затримки, оскільки на час звернення до суду заборгованість з заробітної плати повністю не виплачена. Саме таку суму суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати. Суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення всієї нарахованої до виплати суми середнього заробітку за час затримки розрахунку. На підставі викладеного та

Outcome: approved