Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про припинення права спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації вартості частини майна. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.02.2014 за позивачами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] визнано право власності по 1/8 частині за кожною на автомобіль «Лексус RX 400 H», д.н. [NUMBER] , 2006 року випуску. Також, цим рішенням визнано недійсною біржову угоду купівлі-продажу вказаного автомобіля, укладену 07.05.2008 між [PERSON] та її матір`ю [PERSON]. Разом із тим, вказаний автомобіль на даний час зареєстрований за [PERSON] на підставі біржової угоди, що визнана недійсною за рішенням суду. Позивачі звертались до відповідачів із вимогами про надання автомобіля для здійснення належної державної реєстрації прав власності, однак ці вимоги залишені без уваги. Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2018, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 16.08.2018, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про витребування майна та зобов`язання вчинити певні дії. Вказаним рішенням суду встановлено, що автомобіль є неподільною річчю, а також зафіксована позиція відповідачів про те, що єдиним належним способом захисту порушеного права позивача є виплата компенсації вартості часток у спільному майні. Спірний автомобіль хоча і зареєстрований за [PERSON] , але перебуває у володінні та користуванні [PERSON] , якій особисто належить 1/2 частина цього автомобіля, а також 1/4 частина в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] - їй та неповнолітній дитині. Згоди між всіма співвласниками щодо спільного володіння та користування майном не досягнуто. Матеріальну компенсацію вартості частин позивачів відповідачем не сплачено. Відповідачі за своїм матеріальним станом мають можливість виплатити таку компенсацію. Ринкова вартість спірного автомобіля відповідно до звіту № 18/09/2018 про оцінку та визначення ринкової вартості автомобіля від 12.09.2018 становить 463 790,60 грн. Таким чином, ринкова вартість 1/8 частини автомобіля складає 57 973,82 грн. Посилаючись на вимоги ст.ст. 3, 319, 321, 358, 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просили припинити право власності [PERSON] на 1/8 частину автомобіля марки «Лексус RX 400 H», д.н. [NUMBER] , 2006 року випуску, та стягнути з [PERSON] і [PERSON] в солідарному порядку на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 57 973,82 грн., припинити право власності [PERSON] на 1/8 частину автомобіля марки «Лексус RX 400 H», д.н. [NUMBER] , 2006 року випуску, та стягнути з [PERSON] і [PERSON] в солідарному порядку на користь [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 57 973,82 грн., судові витрати покласти на відповідачів (а.с. 4-7). Відповідач-2 [PERSON] з позовними вимогами не погодилась, про що подала відзив на позовну заяву. Вказала, що відповідно до вимог ст. 364 ЦК України, п. 1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» власником транспортного засобу є особа, яка зареєстрована як власник і має про це відповідний запис у реєстраційному документі. Посилання позивачів на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11.02.2014 на підтвердження права власності на автомобіль є безпідставним, оскільки у цьому рішенні всупереч п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 (далі - Порядок № 1388), відсутній ідентифікаційний номер складових частин автомобіля. Реєстрація права власності за позивачами не проведена, а тому у позивачів відсутні законні підстави вимагати припинення права спільної власності на транспортний засіб. Такого права спільної власності на даний час не існує. Крім того, вважала, що звіт № 18/09/2018 про оцінку та визначення ринкової вартості автомобіля не є належним доказом вартості автомобіля, оскільки транспортний засіб не оглядався, параметри були зазначені зі слів замовника оцінки, або відсутні взагалі. При оцінці не було дотримано вимог пп. 3.1, 3.2, 4.1, 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, а звіт ґрунтується на припущеннях. Крім того, вважає, що не є належним відповідачем у справі, оскільки вона не є власником автомобіля, а лише його користувачем (а.с. 74-76). Відповідач-1 [PERSON] заперечувала проти позову, про що подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів грошової компенсації у розмірі 57 973, 82 гривень вважає необґрунтованими оскільки, наданий позивачами Звіт № 18/09/2018 про оцінку та визначення ринкової вартості автомобіля Lexus RX 400H, державний реєстраційний номер [NUMBER] не відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092. Крім цього, зазначила, що відповідно до вимог ст. 364 ЦК України, п. 1.10 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» власником транспортного засобу є особа, яка зареєстрована як власник і має про це відповідний запис у реєстраційному документі. Тобто, єдиним зареєстрованим власником спірного автомобіля є [PERSON] , а посилання позивачів на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 11.02.2014 на підтвердження права власності на автомобіль є безпідставним, оскільки у цьому рішенні всупереч п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 (далі - Порядок № 1388), відсутній ідентифікаційний номер складових частин автомобіля. Реєстрація права власності за позивачами не проведена, а тому у позивачів відсутні законні підстави вимагати припинення права спільної власності на транспортний засіб. Зазначила, що позивачами не здійснювалися заходи з приводу досудового врегулювання спору, отже нею не порушувалися права позивачів по справі. Посилаючись на положення ст. 358 ЦК України, зазначила, що хоча і не вважає позивачів співвласниками спірного автомобілю готова за рішенням суду або в порядку підписання мирової угоди передати позивачам автомобіль Lexus RX 400H, державний реєстраційний номер [NUMBER] з виплатою їй надлишкової вартості автомобіля у розмірі 347842, 96 гривень. Зауважила, що вона є пенсіонеркою за віком, та інших доходів, крім пенсії не має, тому не має можливості виплати кошти на користь позивачів у будь-якому розмірі. Позивачі, не погоджуючись із доводами відзиву відповідача-2 [PERSON] , надали відповідь на відзив, в якій зауважили, що право власності відповідача-2 на автомобіль підтверджується рішенням суду, а тому відповідач-2 є належним відповідачем у справі. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Протиправна поведінка відповідачів по справі щодо переховування спірного автомобіля, ігнорування вимог позивача-1 про проведення належної перереєстрації права власності не може ставити в залежність реалізацію права власності на цей автомобіль позивачів по справі. Крім того, Порядком № 1388 не передбачено можливості здійснення реєстрації права власності на частку транспортного засобу. Відсутність у технічному паспорті прізвища, імені, по батькові будь-кого зі співвласників, або зазначення даних у технічному паспорті лише одного з усіх співвласників не припиняє права спільної часткової власності на автомобіль. Зауважила, що оцінка автомобіля була проведена у відповідності до вимог чинного законодавства. Обмеження права позивачів на отримання грошової компенсації вартості частки автомобіля порушує Протокол № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суперечить позиції Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (а.с. 85-88). Позивачами надано відповідь на відзив відповідача-1 [PERSON] , в якій вони зазначили, що твердження відповідача-1 щодо визнання неналежним доказом по справі звіту, наданого позивачами на підтвердження суми вартості спірного автомобіля ґрунтується лише на припущеннях та не підтверджується належними доказами. В свою чергу, відповідачем-1 не надано жодного документу, який би підтверджував іншу вартість автомобілю, при цьому погоджуючись на відступлення права власності на спірний автомобіль на користь позивачів [PERSON] зазначає ціну, яка визначена у Звіті, наданому позивачами. Зазначає, що в силу вимог ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Протиправна поведінка відповідачів по справі щодо переховування спірного автомобіля, ігнорування вимог позивача-1 про проведення належної перереєстрації права власності не може ставити в залежність реалізацію права власності на цей автомобіль позивачів по справі. Крім того, Порядком № 1388 не передбачено можливості здійснення реєстрації права власності на частку транспортного засобу. Відсутність у технічному паспорті прізвища, імені, по батькові будь-кого зі співвласників, або зазначення даних у технічному паспорті лише одного з усіх співвласників не припиняє права спільної часткової власності на автомобіль. При цьому, відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Право власності відповідачів на спірний автомобіль підтверджується рішенням суду, тому твердження відповідача-1 стосовно відсутності права власності у позивачів на спірний автомобіль є такими, що не ґрунтуються на законі. З приводу неможливості виплати компенсації відповідачем [PERSON] вважає, що зазначені нею відомості щодо її матеріального стану не відповідають дійсності та не підтверджуються будь-яким документом, що свідчив би про її неплатоспроможність, як того вимагає ст. 81 ЦПК України, якою передбачено обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог або заперечень. Відповідач-2 [PERSON] у письмових запереченнях на відповідь позивачів на відзив вказала, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому, ці частки є ідеальними. Встановлення власників автомобіля, визначення їх прав на частки здійснюється не за рішенням суду, а згідно вимог Порядку № 1388. Протиправність поведінки відповідачів жодним доказом з боку позивачів не підтверджена. Відповідач-2 не заперечує, що відповідно до ст. 358 ЦК України у разі неможливості володіння і користування частиною спільного майна в натурі, співвласник має право вимагати відповідної матеріальної компенсації. Матеріальна компенсація не означає виключно грошова. Відповідач-1 в добровільному порядку готова розглядати можливість передачі спірного автомобіля позивачам з компенсацією відповідачеві-1 його надлишкової вартості навіть за оцінкою, зазначеною у Звіті № 18/09/2018 від 12.09.2018. Відповідач на даний час внесла близько 800 000 грн. на депозит суду в якості компенсації ідеальної частки позивачів в процесі розгляду іншої справи, також вимушена буде виплатити на користь позивачів близько 23 000 грн. згідно з рішенням Запорізького апеляційного суду від 23.01.2019 у справі № 335/15473/17, і виплата грошових коштів за автомобіль буде надлишковим навантаженням на відповідача (а.с. 105-107). Інших заяв по суті справи не надходило. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2018 р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочате підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 грудня 2018 р. Також, цією ухвалою встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи (а.с. 64). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2019 р. закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду по суті на 1 березня 2019 р. В судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому. Відповідач-1 [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами із повідомленнями, причини неявки суду не повідомила. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності не надавала. З урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України суд вважав за можливе розглянути справу за її відсутності. Відповідач-2 [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Представник відповідача-2 [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Заслухавши учасників справи, які з`явились у судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.02.2014 у цивільній справі № 22-ц/778/66/14 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , треті особи - ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання майна спільною сумісною власністю, виділ долі у спільному майні подружжя, визнання угоди недійсною та розподіл спадщини, серед іншого, визнано недійсною біржову угоду купівлі-продажу автомобіля «Лексус RX 400 Н», д.н. [NUMBER] , укладену 07.05.2008 між [PERSON] та [PERSON] , за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] на 1/8 частину вказаного автомобіля, за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] спадкодавця [PERSON] на 1/8 частину вказаного автомобіля (а.с. 21-28). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказаним рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.02.2014 встановлено, що автомобіль «Лексус RX 400 Н», д.н. [NUMBER] , був придбаний за життя спадкодавця [PERSON] 04.10.2006 та оформлений на ім`я [PERSON] , був спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Проте, після смерті [PERSON] [INFO] даний автомобіль був незаконно відчужений [PERSON] за біржовою угодою від 08.05.2008 на користь матері [PERSON] - [PERSON]. Ці обставини в межах розгляду даної цивільної справи на підставі наведених вище вимог ЦПК України доказуванню не підлягають. Проте, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів № 31/8-Н-321 від 06.09.2018, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , на даний час право власності на спірний автомобіль зареєстровано за [PERSON] (а.с. 32, 33). Намагаючись здійснити оформлення права власності на 1/8 частину даного автомобіля за кожним, [PERSON] зверталась до суду. Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2018 у цивільній справі № 335/10922/17, 2/335/280/2018, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 16.08.2018, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - [PERSON] , регіональний сервісний центр МВС України в Запорізькій області, про витребування майна, зобов`язання вчинити дії (а.с. 34-36, 37-39). Цим рішенням суду встановлено, що [PERSON] також зверталась до Запорізького окружного адміністративного суду, постановою якого від 13.11.2017, що набрала законної сили, в задоволенні позову [PERSON] до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справи України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено, оскільки [PERSON] не було дотримано вимог Порядку № 1388. Так, цією постановою встановлено, що [PERSON] зверталась до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справи України в Запорізькій області з вимогою про скасування державної реєстрації транспортного засобу в порядку, передбаченому п. 8 та абз. 3 п. 40 Порядку № 1388, однак для проведення державної реєстрації транспортного засобу у разі зміни власника встановлено окремі заходи, які має вжити новий власник транспортного засобу, зокрема, пов`язаних із перевіркою документів, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, сплатою всіх платежів за послуги, оформлення і видачі реєстраційних документів тощо. Також, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.06.2018 у цивільній справі № 335/10922/17, 2/335/280/2018 встановлено, що на спірний автомобіль 11.09.2008 судом накладено арешт, і відповідно до п. 41 Порядку № 1388 реєстрація автомобіля на нового власника заборонена. Через невірно обраний спосіб захисту порушеного права (витребування майна з чужого незаконного володіння) суд відмовив [PERSON] в задоволенні її позову до [PERSON] , [PERSON]. Аналізуючи вищезазначені рішення, суд доходить висновку, що позивачі намагались вчинити дії, спрямовані на здійснення реєстрації права власності на належні їм частки спірного автомобіля, проте, через обрання неналежного способу захисту порушеного права, а також через відсутність законодавчих підстав в задоволенні їх вимог судами було відмовлено. У даній справі позивачі обрали способом захисту порушеного права припинення їх права власності на належні їм частки у спільному майні із стягненням на їх користь з відповідачів у солідарному порядку компенсації, посилаючись при цьому на вищезазначені обставини, що встановлені судами, а також на те, що при розгляді справи № 335/10922/17, 2/335/280/2018 відповідач [PERSON] вказувала, що належним способом вирішення питання щодо спірного автомобіля буде саме виплата компенсації вартості часток у спільному майні, та зазначаючи, що у власності відповідача-2 наявні інші автомобілі, матеріальний стан обох відповідачів дозволяє їм виплатити компенсацію, а розмір належних позивачам часток (по 1/8) є незначним. Відповідно до звіту № 18/09/2018 про оцінку та визначення ринкової вартості автомобіля «Лексус RX 400 Н», д.н. [NUMBER] , складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], вартість спірного автомобіля станом на 12.09.2018 становить без урахування ПДВ 463 790,60 грн. (а.с. 51-61). Отже, вартість 1/8 частини автомобіля складає 57 973,82 грн. (463 790,60 / 8 = 57 973,82). Саме у цьому розмірі позивачі визначили вартість компенсації належній кожній з позивачів частки у спільному майні - автомобілі «Лексус RX 400 Н», д.н. [NUMBER] . Разом із тим, можливість припинення права на частку у спільному майні встановлено ч. 1 ст. 365 ЦК України, відповідно до якої право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Зі змісту зазначеної норми права випливає, що вона регулює вирішення питання щодо припинення права особи на частку у спільному майні, в разі, якщо частка у спільному майні такої особи є незначною і не може бути виділена в натурі. При цьому, припинення права особи на таку частку у спільному майні може бути здійснене на підставі позову інших співвласників. Натомість, у даному випадку з позовом до суду звернулись [PERSON] і [PERSON] , тобто особи, яким належать такі незначні частки у спільному майні, а не інший співвласник [PERSON] , а тому підстави для застосування у спірних відносинах вищезазначеної норми права відсутні. До того ж, суд вважає неспроможним посилання позивачів на ст.ст. 358, 364 ЦК України, оскільки ч. 3 ст. 358 ЦК України передбачає право співвласника вимагати від інших співвласників матеріальної компенсації у разі наявності спору щодо володіння і користування спільним майном. Частина 2 ст. 364 ЦК України також не може бути застосована судом, оскільки позивачі не ставлять питання про виділ їх часток у спільному майні, та в разі неможливості виділу - одержання грошової або іншої матеріальної компенсації. Позивачі визначили спосіб захисту порушеного права саме у вигляді припинення їх прав на частки у спільному майні, що є предметом регулювання саме ст. 365 ЦК України. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, в силу вимог ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. В даному випадку відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , на даний час власником спірного автомобіля значиться [PERSON] Позивачі та відповідач-2 наразі не здійснили оформлення права власності на належні їм частки транспортного засобу і не внесли відповідних даних до реєстраційних документів. Хоча позивачі і вчиняли певні дії, спрямовані на здійснення такої реєстрації, проте, в матеріалах справи відсутні докази, що такі дії були вчинені відповідачем-2. Зазначаючи про протиправну поведінку відповідача-2 з вирішення цього питання, позивачі не навели жодних доказів зазначеної обставини. Також позивачі не звертались безпосередньо до відповідача-2 із вимогою здійснити дії, спрямовані на внесення змін до реєстраційних документів на транспортний засіб, а також, у разі відмови останньої, - до суду із вимогою про зобов`язання цього відповідача вчинити вищезазначені дії. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що в даному випадку спільне володіння і користування майном є неможливим, зокрема, що позивачам з боку відповідача-2 створюються перешкоди у користуванні спільним майном, і що позивачі вчиняли будь-які дії, спрямовані на їх усунення. Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] відсутні, а тому в задоволенні їх позову до [PERSON] , [PERSON] про припинення права спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації вартості частини майна слід відмовити повністю. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed