Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) в жовтні 2015 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про позбавлення його батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком доньки [PERSON], [INFO], однак свої батьківські обов'язки не виконує та не піклується про її життя та здоров'я, моральний та фізичний розвиток, не створює належних умов для проживання дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Дитина проживає з мамою, а батько дитини вихованням та утриманням своєї дитини не займається, проживає окремо, з дитиною довгий час не спілкується, аліменти не сплачує. Позивач до суду з'явилась, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладені обставини. Просить суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання жодного разу не з'явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, оскільки до суду повернулись поштові відправлення з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» та про особисте отримання судових повісток. Представник служби у справах дітей до суду з'явився, просить суд задовольнити позовні вимоги. Інтереси служби в суді по довіреності представляла [PERSON] За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника служби та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог, згідно ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 150, 164 Сімейного кодексу України, за змістом яких батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватись про їх фізичний, моральний та духовний розвиток, навчання і готувати їх до самостійного життя. Батьківські права не можуть здійснюватись у суперечності з інтересами дітей. Якщо батьки неправильно використовують свої батьківські обов'язки та права, вони можуть бути позбавлені батьківських прав. Згідно ст. ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, моральний та духовний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], її батько вказаний відповідно [PERSON], а матір'ю - [PERSON], (актовий запис про народження №261 від 04 травня 2007 року зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія). Судом встановлено, що батько дитини зарекомендував себе посередньо, з дитиною не проживає, за дитиною не дбає, не займається її вихованням. Суд приймає до уваги, що останні роки дитина проживає з матір'ю, батько дитини залишається осторонь її виховання. Суд також приймає до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини №331/9/10/3 від 19 вересня 2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Суд вважає доведеним, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання своєї дитини, не піклується про її фізичний, моральний та духовний розвиток, навчання, не готує її до самостійного життя, що є підставою для суду позбавити його батьківських прав. Враховуючи викладене та

Outcome: approved