Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Адвокат Берзінь С.Л., який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, в якому просив: визнати за позивачем та відповідачем право спільної сумісної власності на грошові кошти у сумі 8000 доларів США та здійснити їх поділ, визнавши за кожним із співвласників право власності на Ѕ частину цих коштів, тобто по 4000 доларів США; в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 4000 доларів США; судові витрати по справі покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог адвокат вказує, що з 29 грудня 2015 року позивач та відповідач перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом ДРАЦС по м. Артемівську Артемівського МРУЮ у Донецькій області, про що 29.12.2015 року складено відповідний актовий запис за № 760 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від цього шлюбу сторони дітей не мають. 16 вересня 2020 року відповідач звернулася до Краматорського міського суду Донецької області із позовом про розірвання шлюбу. За час даного шлюбу позивачем та відповідачем, окрім грошових збережень, іншого цінного майна спільно набуто не було. Враховуючи, що позивач є внутрішньо переміщеною особою внаслідок проведення на території Донецької області ООС та не має власного житла у м. Краматорську, готівкові кошти, які накопичувались подружжям в період з 2015 року по 2020 рік у сумі 8000 доларів США та були передбачені для купівлі власного житла, тимчасово зберігались у відповідача та можуть залишатися досі за місцем її проживання, тобто за адресою: [ADDRESS] . Станом на дату подання позову згідно з офіційним курсом НБУ 8000 доларів США еквівалентно 226842,40 гривень. Грошові кошти у сумі 8000 доларів США були накопичені подружжям в результаті придбання в основному за рахунок заробітної плати позивача обмінних пунктах валюти. На підтвердження даного факту позивач надає довідку про свої доходи за період 2016-2020 роки, а також історію по своєму картковому рахунку у АТ «Райффайзен Банк Аваль» з 01.09.2015 по 30.06.2020 роки, відповідно до якої позивач здійснював зняття готівки у банкоматах банку для вказаної мети. У зв`язку із розпочатим судовим процесом про розірвання шлюбу позивач наразі вже немає доступу до житла відповідача, а тому відповідно не має доступу до вказаних грошових коштів. Позивач також вважає, що відповідач могла покласти дані кошти на свій банківський рахунок в один із банків, відділення якого є у м. Бахмут. Разом із відповідачем у квартирі проживає її матір [PERSON] , яка є єдиним свідком накопичення та зберігання вищевказаних коштів подружжя. Добровільно поділити ці кошти відповідач не бажає, між сторонами існує спір про поділ спільного майна у сумі 8000 доларів США. Враховуючи викладене, позивач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти у сумі 8000 доларів США та здійснити їх поділ, визнавши за кожним із співвласників право власності на Ѕ частки цих коштів, тобто по 4000 доларів США, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 4000 доларів США. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 грудня 2020 року по справі відкрито провадження, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги, суду пояснив, що сімейне життя є приватним та таємним. За час шлюбу він та відповідач накопичили грошові кошти у сумі майже 8 000 доларів США. Ці кошти накопичувались переважно за рахунок зарплати позивача. За період шлюбу було прийнято рішення про збирання грошей на придбання житла у м. Краматорську, тому що він є переміщеною особою, свого житла не має. Відповідач мешкала у м. Бахмут, а він мешкав у м. Краматорськ. Проживали окремо, тому що місце роботи відповідача та його було різне. Іноземна валюта придбавалася переважно в обмінних пунктах. З довідки видно, що суми, які знімалися із картки завеликі для поточних витрат. Це саме ті суми, які обмінювалися на валюту. Фінансові документи про обмін валюти були, але не зберіглися. Гроші, які він передавав відповідачу, зберігалися за місцем мешкання колишньої дружини, у шафі в папці. Коли він приїзжав у м. Бахмут, він їх перераховував, та упевнювався, що вони є. Він ці кошти не витрачав, так як не мав до них доступу. Власного житла на території України він не має. Є квартира матері у Херсоні. Мати відповідача, його теща [PERSON] знала, що існують гроші, і де вони зберігалися. Під час розірвання шлюбу у судовому засіданні він пропонував відповідачу повернути кошти. Гроші йому не віддали. Накопичені кошти як сумісне майно було вказано у ним у декларації державного службовця за 2020 рік у сумі 8000 доларів США. Вважає, що сторона відповідача усіляко уникає яких - небудь пояснень з приводу спору щодо грошових коштів сумісно накопичених для придбання житла позивачу. Просив задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Берзінь С.Л. підтримав позовні вимоги, суду пояснив, що докази, які були надані позивачем у повній мірі підтверджують законність позовних вимог, щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів у сумі 8000 доларів США, та їх поділ між сторонами. Просив позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач позов не визнала у повному обсязі, надала суду заяву відповідно до якої: позовні вимоги та обґрунтування позову повністю не відповідають дійсності, нічим не підтверджені та нею не визнаються. Обставини, на які посилається позивач ніколи не мали місця. У неї вдома та взагалі у її володінні та користуванні ніколи не перебували та не перебувають ніякі спільно накопичені кошти і позивач їй ніколи їх не надавав. Вона є самодостатньою людиною, працевлаштована і, перебуваючи у шлюбі, фактично мала з позивачем різні бюджети, що згодом стало однією з підстав розірвання шлюбу. На даний час шлюб розірвано. Вважає, що поданням даного позову позивач намагається їй помститися за розлучення. Просила застосувати до неї ч. 1 ст. 63 Конституції України. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Гуревич М.Г., позов не визнав, суду пояснив, що відповідач заперечує всі обставини, які викладені у позові, депозитних рахунків відповідач у банках не має. В даному випадку відповідачем позовні вимоги не визнаються в повному обсязі з підстав їх недоведеності та необґрунтованості, а також невідповідності заявлених вимог та підстав їх пред`явлення фактичним обставинам. З урахуванням підстав та предмету позову в даній справі предметом доказування є: факт існування спірних грошових коштів, їх розмір, час набуття та факт їх знаходження та зберігання у відповідача. Зазначені факти належними, достатніми, допустимим та достовірними доказами позивачем не доведені. Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позову ніколи не мали місця, відповідачем заперечуються та позивачем не доведені. Надані позивачем до матеріалів справи докази не свідчать про наявність у сторін спірних коштів та їх зберігання у відповідача. Надані квитанції не містять ані прізвища ані підпису, не свідчать про наявність у відповідача спільних коштів, не вказують на їх відношення до сторін, надані банківський виписки вказують лише на здійснювані позивачем банківський операції та не містять даних про придбання іноземної валюти, не засвідчують передання такої валюти відповідачу та її зберігання і взагалі її наявності. Свідки позивача безпосередньо не були свідками тих обставин, які входять в предмет доказування. Що стосується свідчень про наявність сумісних грошових коштів у сумі 8000 доларів США вказаних у декларації про доходи позивача, представник відповідача зазначив, що автором цього документу є сам позивач, відповідач до даних вказаних у декларації ніякого відношення немає. Крім того, позивач вказує, що грошові кошти накопичувались з 2015 року, але раніше в деклараціях про доходи він ці кошти не вказував, що ставить під сумнів достовірність вказаних даних. Просив відмовити у задоволенні позову в зв`язку з недоведеністю позовних вимог. У судовому засіданні у якості свідків були опитані: -[PERSON] , який суду пояснив, що позивача [PERSON] знає давно, працюють разом з 2010 року. У них добрі, хороші стосунки. Відповідача знає з 2017 року, знає що це дружина позивача, бачив їх разом декілька разів. Від позивача особисто чув, що вони збираються купувати квартиру. В розмові, позивач говорив що у нього в наявності є 8000 доларів США, казав що гроші зберігає у дружини, де саме зберігалися гроші, позивач йому не казав. Особисто бачив, як позивач купував іноземну валюту. Щоб передавав ці гроші відповідачу він не бачив. -[PERSON] , яка суду пояснила, що її прийняли на роботу в 2015 році. З позивачем вона разом працює, позивач був її керівником. У них дуже добрі відносини, дружні. Вона допомагала усім переїжджим у побутовому сенсі. Вони спілкувалися на особисті теми. Що стосується грошових коштів, вона може вказати, що позивач завжди казав, що збирав гроші на квартиру, просив цікавитися де є квартири. Вона особисто не раз бачила, як позивач обмінював валюту в обмінному пунктів. Декілька разів він їй давав гроші у борг. Казав, що усі гроші зберігаються у дружини. Казав, що є 8000 доларів США. Накопичував зі своєї заробітної плати, відповідач свою заробітну плату витрачала на себе. Особисто вона не бачила як позивач передавав відповідачу гроші. До суду від [PERSON] надійшла заява, відповідно до якої вона вказала, що їй відомо, що [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] (яка є її рідною донькою) про визнання спільною сумісною власністю та поділ грошових коштів у сумі 8000 доларів США. В позові [PERSON] вказує, що вона є свідком накопичення та зберігання спірних грошових коштів. Разом з тим, такі твердження повістю не відповідають дійсності та нею не підтверджуються. Обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, вона не підтверджує, оскільки ніяких коштів вона ніколи не бачила та їй не відомо нічого з приводу накопичення та зберігання грошових коштів, свідком таких обставин вона не є. Будь якою інформацією з приводу позивних вимог вона не володіє, в сімейні стосунки доньки та позивача не втручалась, їх спільним майном не цікавилася. Просила застосувати до неї ч. 1 ст. 63 Конституції України. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить наступного: Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені слідуючи факти: Позивач [PERSON] народився [INFO] у смт. Єланець Єланецького району Миколаївської області, є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8-9). Відповідно до довідки від 19.01.2015 року № 1426/31334 [PERSON] є тимчасово переміщеною особою, адреса проживання: [ADDRESS] (а.с.13). 29 грудня 2015 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після шлюбу відповідачу присвоєне прізвище - [PERSON] (а.с.11). До матеріалів справи додана позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу від 14.09.2020 року (а.с.12). На теперішній час, шлюб між сторонами розірвано, що не заперечується сторонами. Також судом встановлено, та не заперечується сторонами, що з 2015 року позивач мешкає у м. Краматорськ, відповідач у м. Бахмут. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, частини 1, 4, 5 ст. 71 СК України передбачають, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Позивач стверджує, що під час шлюбу ним та відповідачем, з 2015 року по 2020 рік накопичувались готівкові кошти для придбання житла у м. Краматорську. Всього за вказаний період ними було накопичено 8000 доларів США, які зберігалися за місцем мешкання відповідача у м. Бахмут. На теперішній час, в зв`язку з відмовою відповідача віддати половину даної суми, він був змушений звернутися до суду. На підтвердження своїх вимог позивачем надано суду: довідку про доходи від 18.11.2020 року, відповідно до якої за період з 2016 року по 2020 рік позивач отримав дохід у розмірі 1392631,68 гривень (а.с.14). Документальна інформація, надана банком щодо історії по картковому рахунку, який належить позивачу за період з 01.09.2015 року по 30.06.2020 року (а.с. 15-57). з якої вбачається здійснення позивачем різних банківських операцій. Квитанції №9 від 4 березня 2017 року про здійснення валютно - обмінної операції, відповідно до якої було придбано 160 доларів США, квитанція № 10 від 4 березня 2017 року про здійснення валютно - обмінної операції, відповідно до якої було придбано 40 доларів США. Позивач ставить питання про визнання спільною сумісною власністю грошові кошти у сумі 8000 доларів США та поділ майна подружжя. Відповідно до предмету позову предметом доказування у даному випадку є факт існування спірних грошових коштів, їх розмір, час набуття, факт знаходження на зберіганні у відповідача. При пред`явленні позову позивач згідно ч.5 ст. 177 ЦПК України зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Ці докази він збирає сам у позасудовому порядку. Обставини справи, які за законом (як нормами матеріального права, так і процесуального права) мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Зокрема, на підтвердження придбання валютних грошових коштів мають надаватися відповідні фінансові документи, а факт зберігання валютних коштів у іншій особі - відповідним договором зберігання. Відповідно до ст. 76 ЦПК України - д оказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України - н алежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як було заначено, відповідно до ст. 78 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України - д остовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до вимог ст. 80 - д остатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України - к ожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України - с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Перелічені вище документи, покази свідків та твердження позивач про дані наведені у декларації про доходи за 2020 рік, не можуть бути визнаний судом належними, достовірними та достатніми щодо підтвердження правомірності позовних вимог у розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (пункт 1), так і інші юридичні факти (пункт 4). У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях самого позивача про можливе порушення її прав. Жодних доказів того, що відбувалися такі дії позивачем не наведено. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що переконливих належних і допустимих доказів факту існування спірних грошових коштів, їх розмір, час набуття та факт їх знаходження та зберігання у відповідача, позивачем не надано, тому позов адвоката Берзінь Сергія Людвиговича, який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed