Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] у вересні 2020 року звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаної квартири. В обгрунтування позову зазначила, що вказана квартира придбана сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя та має бути поділена між сторонами в рівних частках. Ухвалою судді від 24.09.2020 у справі відкрито провадження за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити (а.с. 40). Відповідач в судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову (а.с. 41). Суд дослідив матеріали справи та з урахуванням меж заявлених позовних вимог приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.09.2000, який розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 21.01.2019 (а.с. 7). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.09.2012, [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] та 09.10.2012 зареєстрував право власності на неї в КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (а.с. 9-13, 14). Згідно звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем [PERSON] ринкова вартість вищезазначеної квартири станом на 26.08.2020, без ПДВ, складає 255 933,00 грн. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи викладене, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку цієї квартири та задовольняє його. Разом з тим суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині відшкодування судових витрат та відмовляє у стягненні витрат на оцінку майна 700 грн., оскільки ці витрати не підтверджені відповідними доказами.

Outcome: partial