Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON] сільська рада Обухівського району Київської області звернулася до суду з позовом, в якому просить зобовязати [PERSON] звільнити земельну ділянку площею 0,0021 га, яка знаходиться за адресою: с.Нещерів, вул.Щорса, 2-а, Обухівський район, Київська область, шляхом знесення бетонного паркану. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказує на те, що [PERSON], якій на праві приватної власності належить земельна ділянка, що розташована в с. Нещерів, по вул.Щорса, 2-а, Обухівського району, Київської області, окрім вказаної земельної ділянки, самовільно зайняла та використовує земельну ділянку із земель загального користування (житлової та громадської забудови), загальною площею 0,0021 га. В добровільному порядку відповідач самовільно зайняту частину земельної ділянки не повертає, у звязку з чим позивач був змушений до суду для вирішення вказаного питання в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] сільської ради позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому. Відповідач [PERSON] під час проведення попереднього судового засідання, та її представник [PERSON] в судовому засіданні, позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд вважає необхідним позов [PERSON] сільської ради задовольнити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що відповідачу належить на праві власності земельна ділянка з кадастровим №3223186201:01:026:0001 площею 0,3870 га, що розташована в с. Нещерів, по вул. Щорса, Обухівського району Київської області, для ведення особистого селянського господарства, право на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку від 21 січня 2005 року, яка передана відповідачу у власність згідно Договору дарування земельної ділянки №525 від 13.02.2004 року. На виконання Рішення восьмої сесії [PERSON] сільської ради шостого скликання від 24.06.2011 року №91-8-УІ про встановлення межових знаків (а.с.5), комісією [PERSON] сільської ради було проведено обстеження вищевказаної земельної ділянки на дотримання вимог земельного законодавства, про що складено відповідні акти обстеження земельної ділянки. Так, згідно Акту обстеження земельної ділянки від 12.07.2011 року, що знаходиться по вул. Щорса, власником якої є [PERSON], було встановлено, що побудований відповідачем паркан знаходиться на землях сільської ради, звузив проїзну частину дороги по вул. Щорса, 2-А, і, таким чином, складає аварійну ситуацію з руйнуванням асфальтового покриття при проїзді автомобільного транспорту. (а.с.6) Після складення акту від 12.07.2011 року, депутати [PERSON] сільської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Державного комітету по земельних ресурсах з проханням перевірити правомірність побудови паркану на землях загального користування гр.. [PERSON] по вул.. Щорса в с. Нещерів Обухівського району Київської області.(а.с.9) Головне управління Держкомзему у Київській області, в своїй відповіді від 27.01.2012 року №07-11-3/1726, повідомило про те, що зі звернення депутатів вбачаються порушення правил благоустрою при встановленні паркану на землях загального користування, за що передбачена відповідальність відповідно до ст. 152 КпАП України. (а.с.10) Листом від 22.06.2012 року №414 [PERSON] сільська рада зобовязала [PERSON] перенести огорожу належної їй земельної ділянки на встановлені межі згідно державного акту. (а.с.8) Разом з тим, відповідно до Акту обстеження земельної ділянки по вул. Щорса 2-а, с. Нещерів, від 28.11.2013 року та доданої до нього схеми розташування земельної ділянки, було встановлено, що [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку [PERSON] сільської ради, шляхом побудови паркану розміщеного на землях сільської ради, який звузив проїзну частину дороги по вул. Щорса 2а, та створює аварійну ситуацію з руйнуванням асфальтного покриття при проїзді автомобільного транспорту. Тобто, гр. [PERSON] розширила площу своєї земельної ділянки, самовільно додатково зайнявши земельну ділянку [PERSON] сільської ради, площею 0,0021 га, побудувавши в тому числі на ній паркан. (а.с.7, 11) Вказану обставину було також підтверджено показами свідків [PERSON] та [PERSON], що були допитані в судовому засіданні 20.03.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України. Відповідно до ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Згідно ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Відповідно до статті 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Стаття 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом: визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] підтвердив той факт, що спори з [PERSON] сільскою радою з приводу місця розташування паркану, існують вже на протязі останніх трьох років. Разом з тим, основною причиною вказаного конфлікту представник вказує неприязні стосунки особисто з [PERSON] Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто суд з власної ініціативи не вправі виходити за межі змісту позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач та її представник, під час розгляду справи у суді належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача суду не надали. Так, письмові заперечення [PERSON] від 31.01.2014 року (а.с.30-32), пояснення представника відповідача [PERSON] надані суду в судовому засіданні, копію листа [PERSON] від 12.07.2011 року (а.с.35), в розумінні ч.2 ст. 59 та ч.2 ст.57 ЦПК України є недопустимими. Суд, також не приймає до уваги, копію листа [PERSON] сільської ради від 25.02.2011 року №218, копію кадастрового плану, копію акту №98 від 27.02.2009 року, копію додаткової угоди до договору про постачання електроенергії №98, копію договору №200830181 від 06.04.2009 року з додатком, копію листа ПАТ «Київобленерго» від 19.12.2013 року, копію виклику, копію ухвали суду від 25.07.2011 року, копію супровідного листа та копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 27.12.2012 року, копії заяв [PERSON], [PERSON], [PERSON] та копію депутатського звернення від 11.05.2011 року, копію листа [PERSON] сільської ради від 17.05.2011 року, копію акту від 30.01.2014 року, а також фотокартки надані суду представником відповідача в суді, - оскільки вказані документів не містять інформації щодо предмету доказування та в розумінні ч.1 ст.58 ЦПК України є неналежними доказами (а.с.33,34,36-37,38,41,42,43,77-80,81,82). Враховуючи викладене, суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає правильним позовні вимоги задовольнити, зобов'язавши [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0021 га, (згідно схеми розміщення земельної ділянки заштрихована частина земельної ділянки а.с.11), що знаходиться за адресою: с. Нещерів, Обухівського району Київської області, по вул. Щорса, 2-а, шляхом знесення бетонного паркану. Крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved