Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства КБ «Приватбанк», в якому просять суд: 1) Визнати недійсним Договір б/н від 12.11.2013р., «Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року»; 2) Визнати недійсним Договір №1 від 12.11.2013р., «Про внесення змін до договору поруки № 70003-4 від 28.04.2007 року»; 3) Визнати недійсним Договір Іпотеки №70003-1 від 28.04.2007 року; 4) Застосувати наслідки недійсності вищезазначених правочинів. В частині позовних вимог про визнання недійсним Договору б/н від 12.11.2013р., «Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року» позов обґрунтовано наступним: 1)Строк дії Кредитного договору №70003 від 28.04.2007 року - п`ять років, зазначений строк закінчився 28 квітня 2012 року. Таким чином, внесення 12.11.2013 року змін до цього Кредитного договору, строк дії якого закінчився 28.04.2012 року, не можна вважати правомірним; 2)Оспорюваний договір містить несправедливі умови про реструктуризацію боргу у розмірі 76 377,53 грн., що значно перевищує заборгованість за тілом кредиту у розмірі 32 919,78 грн. на момент його укладення та включення до складу заборгованості процентів у розмірі 15 552,23 грн, оскільки строк кредитування за основним договором сплив 28 квітня 2012 року. На момент укладення оспорюваного договору за частиною боргу сплив строк позовної давності. В частині позовних вимог про визнання недійсним Договору №1 від 12.11.2013р., «Про внесення змін до договору поруки № 70003-4 від 28.04.2007 року» позов обґрунтовано наступним: 1)Строк дії Договору поруки №70003-4 від 28.04.2007 року, укладеного на п`ять років, закінчився 28 квітня 2012 року (п.11 Договору поруки №7003-4) Таким чином, внесення 12.11.2013 року змін до Договору поруки №70003-4 від 28.04.2007 року, строк дії якого закінчився 28.04.2012 року, не можна вважати правомірним; 2) Оспорюваний договір містить несправедливі умови, а саме у пункті 4.1 зазначено, що порука за цим договором припиняється через 15 років. Оскільки з банком не було укладено письмового договору про збільшення строку позовної давності, підлягають застосуванню загальні строки позовної давності; 3)За змістом п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. В частині позовних вимог про визнання недійсним Договору Іпотеки №70003-1 від 28.04.2007 року позов обґрунтовано наступним: 1)При укладанні Договору б/н від 12.11.2013р., «Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року» АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не вніс зміни до Договору іпотеки №70003-1 від 28.04.2007 року. У відповідності до Правової позиції, викладеної в Постанові ВСУ від 25.03.2015 року у справі №6-9ц15, «у разі внесення змін до кредитного договору іпотекодержатель зобов`язаний укласти з іпотекодавцем нотаріально посвідчену угоду про внесення змін до договору іпотеки.» Відсутність нотаріально посвідченої угоди про внесення змін до договору іпотеки є однією із підстав вважати іпотеку недійсною. Відповідач письмовий відзив на позовну заяву до суду не надав, повідомлений належним чином. Розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З копій «Кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року» та Додатку №1 до нього від 28.04.2007 року «Графік погашення кредиту та процентів», які містять підпис [PERSON] , вбачається, що 28.04.2007 року позивач [PERSON] , уклала з ЗАТ КБ «Приватбанк» /правонаступником якого є відповідач/ кредитний договір № 70003 відповідно до умов якого [PERSON] , отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 50 000 грн на строк до 28.04.2012 року зі сплатою процентів у розмірі 20% річних. Зазначений кредитний договір передбачає окремі зобов`язання з щомісячної сплати частини кредиту та процентів в розмірі 1329,99грн. Строк дії договору /п.7.1. Договору/ - до повного виконання зобов`язань сторонами за даним договором. Строк позовної давності за письмовою домовленістю сторін /п.6.8. Договору/ встановлений 5 років. З копії «Договору Іпотеки №70003-1 від 28.04.2007 року» вбачається, що 28.04.2007 року позивач [PERSON] , уклала з ЗАТ КБ «Приватбанк» /правонаступником якого є відповідач/ договір Іпотеки відповідно до умов якого [PERSON] , в якості забезпечення зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором передала в іпотеку відповідачу нерухоме майно. З копії «Договору поруки № 70003-4 від 28.04.2007 року» вбачається, що 28.04.2007 року позивач [PERSON] , уклав з ЗАТ КБ «Приватбанк» /правонаступником якого є відповідач/ договір Поруки відповідно до умов якого [PERSON] , взяв на себе солідарну відповідальність за зобов`язаннями [PERSON] , за Кредитним договором № 70003 від 28.04.2007 року. Строк дії договору поруки в ньому не встановлений, оскільки в п.10 Договору зазначено, що він діє до повного виконання зобов`язань сторонами за кредитним договором. Строк позовної давності за письмовою домовленістю сторін /п.11 Договору Поруки/ встановлений 5 років. З копії банківської виписки з рахунку [PERSON] , за кредитним договором № 70003 вбачається, що позивач [PERSON] , отримала кредитні кошти та періодично здійснювала погашення заборгованості, останній раз 25.11.2015 року в сумі 1500 грн. З копії Договору б/н від 12.11.2013р., «Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року» вбачається, що 12.11.2013 року [PERSON] уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» /правонаступником якого є відповідач/ письмовий договір яким узгодили, що на день підписання цього договору заборгованість за кредитом складає 99 757,72 грн. Але сторони домовились її зменшити на 41 890,17 грн. Також, викладено кредитний договір № 70003 в новій редакції, якою серед іншого встановлено графік платежів та в п. 6.8. встановлено строк позовної давності тривалістю 15 років. Зазначений договір має підписи [PERSON] , та [PERSON] . З копії Договору №1 від 12.11.2013р., «Про внесення змін до договору поруки № 70003-4 від 28.04.2007 року» вбачається, що 12.11.2013 року позивач [PERSON] , уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» /правонаступником якого є відповідач/ письмовий договір відповідно до умов якого [PERSON] , взяв на себе солідарну відповідальність за зобов`язаннями [PERSON] , за Кредитним договором № 70003 від 28.04.2007 року в зміненій його редакції. Строк дії поруки /п.4.1 Договору/ - 15 років після укладення. Строк позовної давності за письмовою домовленістю сторін /п.5.1. Договору Поруки/ встановлений 15 років. Зазначений договір має підписи [PERSON] , та [PERSON] . Позивачі [PERSON] , та [PERSON] 01.12.2020 року звернулися до суду з цим позовом в якому оспорюють договори від 12.11.2013 року «Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року» та «Про внесення змін до договору поруки № 70003-4 від 28.04.2007 року». Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. В частині позовних вимог про визнання недійсним Договору б/н від 12.11.2013р., «Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року», суд зазначає. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексу /далі ЦК/ України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 /Постанова від 28.03.2018 року, пункти 29-35/. У цій справі сторони строк «Кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року» визначили в п.7.1. - до повного виконання зобов`язань сторонами за даним договором. Також, сторони погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування /28.04.2012 року/, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, судом встановлено, що 28.04.2007 року позивач [PERSON] , уклала з ЗАТ КБ «Приватбанк» /правонаступником якого є відповідач/ кредитний договір № 70003 відповідно до умов якого [PERSON] , отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 50 000 грн на строк до 28.04.2012 року зі сплатою процентів у розмірі 20% річних. Зазначений кредитний договір передбачає окремі зобов`язання з щомісячної сплати частини кредиту та процентів в розмірі 1329,99грн. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Таким чином посилання позивача [PERSON] , на сплив строку кредитного договору саме 28.04.2012 року є помилковим, оскільки ця дата визначає термін закінчення кредитування. Строк кредитного визначено в п.7.1. Кредитного договору № 70003 - до повного виконання зобов`язань сторонами за даним договором. Отже, сам по собі факт укладення сторонами оспорюваного Договору б/н «Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року» 12.11.2013 року не може бути підставою для визнання його недійсним. З копії Договору б/н від 12.11.2013р., «Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року» вбачається, що 12.11.2013 року [PERSON] уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» /правонаступником якого є відповідач/ письмовий договір яким узгодили, що на день підписання цього договору заборгованість за кредитом складає 99 757,72 грн, яка складається: з заборгованості за тілом кредиту - 32919,78 грн; з заборгованості за процентами - 45000,61 грн; з заборгованості за пенею - 21837,33 грн. Але сторони домовились зменшити заборгованість на 41 890,17 грн, а саме: проценти у розмірі 20 052,84 грн; пеню у розмірі 21 837,33 грн. В зазначених умовах суд не вбачає ознак несправедливості. Посилання позивача [PERSON] , на включення в розмір письмово узгодженої сторонами 12.11.2013 року заборгованості за кредитним договором процентів які нараховувались відповідачем після спливу строку кредитування /28.04.2012р./ не підтверджується наданими суду доказами. Крім того [PERSON] , підписуючи 12.11.2013 року оспорюваний договір підтвердила загальний розмір та складові частини заборгованості за кредитним договором, тому сама пособі, висловлена більше ніж через сім років, незгода [PERSON] з розміром заборгованості не може бути підставою для визнання оспорюваного договору недійсним. Твердження [PERSON] про сплив строку позовної давності за заборгованістю за кредитним договором на момент укладення оспорюваного договору - 12.11.2013 року є безпідставними. Оскільки з копій «Кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року» та Додатку №1 до нього від 28.04.2007 року «Графік погашення кредиту та процентів», вбачається, що [PERSON] , отримала кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 50 000 грн на строк до 28.04.2012 року зі сплатою процентів у розмірі 20% річних. Зазначений кредитний договір передбачає окремі зобов`язання з щомісячної сплати частини кредиту та процентів в розмірі 1329,99грн. Строк позовної давності за письмовою домовленістю сторін /п.6.8. Договору кредиту/ встановлений 5 років. Отже, строк позовної давності за останнім щомісячним платежем повинен був сплинути 28.04.2017 року. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Укладення 12.11.2013 року [PERSON] , з відповідачем у справі оспорюваного Договору б/н від 12.11.2013р., «Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року», відповідно до умов якого сторони узгодили загальний розмір та складові частини заборгованості, якраз є дією що свідчить про визнання нею свого боргу. За таких обставин в задоволені позовних вимог [PERSON] , про визнання недійсним Договору б/н від 12.11.2013р., «Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року» слід відмовити, втому числі в похідних вимогах, про застосування наслідків недійсності правочину. В частині позовних вимог про визнання недійсним Договору Іпотеки №70003-1 від 28.04.2007 року, суд зазначає. Як на підставу для визнання Договору Іпотеки недійсним позивач [PERSON] , посилається на ту обставину, що після укладення нею з кредитором Договору б/н від 12.11.2013р., «Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року» мав бути укладений договір про внесення змін до оспорювано Договору Іпотеки. Невнесення змін до Договору Іпотеки на думку позивача свідчить про його недійсність. Посилання позивача [PERSON] , на правовий висновок висловлений ВСУ 25 березня 2015 року (у справі № 6-9ц15) згідного якого ВСУ дійшов до висновку про те, що «у разі внесенні змін та доповнень до кредитного договору стосовно розміру суми кредиту, розміру процентної ставки за користуванням кредиту і т.п., іпотекодержатель зобов`язаний укласти з іпотекодавцем нотаріально посвідчену угоду про внесення змін до договору іпотеки. У разі невиконання цього, а також якщо іпотекодавець не отримувала від банку письмової вимоги про усунення порушень з виплати кредиту у тридцяти денний строк, що є підставою для відмови в задоволенні вимог позивача в частині стягнення на предмет іпотеки», суд вважає помилковим. Оскільки у справі № 6-9ц15 вирішувалось питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, а не недійсності договору іпотеки. Крім того різняться й фактичні обставини справи, оскільки у справі № 6-9ц15 зміст договору іпотеки в п. 3.3.8 передбачав, що у разі внесенні змін та доповнень до кредитного договору стосовно розміру суми кредиту, розміру процентної ставки за користуванням кредиту і т.п., іпотекодержатель зобов`язаний укласти з іпотекодавцем нотаріально посвідчену угоду про внесення змін до цього договору. Також, у справі № 6-9ц15 Боржник за договором кредиту та іпотекодавець були різними особами. В цій же справі [PERSON] , є особою яка уклала договір кредиту № 70003 від 28.04.2007 року та Договір Іпотеки №70003-1 від 28.04.2007 року. Отже, [PERSON] , укладаючи 12.11.2013р., з відповідачем Договір б/н «Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року», як іпотекодавець не могла не знати про зміну основного зобов`язання. Враховуючи що [PERSON] , є одночасно позичальником за договором кредиту та іпотекодавцем вона фактично погодилися на зміну умов основного зобов`язання про що свідчить її підпис на Договорі б/н «Про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року». Закон України «Про іпотеку» та ЦК України в редакції чинній на час правовідносин сторонами не містить такої підстави для визнання договору Іпотеки недійсним, як не внесення до нього змін у зв`язку з зміною основного зобов`язання. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України впливає, що підставою недійсності правочину можуть бути лише ті обставини, які мали місце саме в момент його вчинення / Договір Іпотеки №70003-1 від 28.04.2007 року/. З цього випливає цілком логічний висновок суду, що обставини, які мали місце 12.11.2013 року /укладення сторонами договору про внесення змін до кредитного договору № 70003 від 28.04.2007 року/ не можуть бути підставою для визнання Договору Іпотеки недійсним. Обставини /підстави позову/ викладені в позовній заяві не можуть бути підставами для визнання спірного договору недійсним, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на помилковому тлумаченні позивачем норм матеріального права, ув`язку з чим суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , про визнання недійсним Договору Іпотеки №70003-1 від 28.04.2007 року, втому числі в похідних вимогах, про застосування наслідків недійсності правочину. В частині позовних вимог про визнання недійсним Договору №1 від 12.11.2013р., «Про внесення змін до договору поруки № 70003-4 від 28.04.2007 року», суд зазначає. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України /в редакції чинній на час укладення договору поруки № 70003-4 від 28.04.2007 року/ порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Аналогічно регулювалися ці правовідносини ч. 4 ст. 559 ЦК України станом на час укладення оспорюваного Договору №1 від 12.11.2013р., «Про внесення змін до договору поруки № 70003-4 від 28.04.2007 року». З копії «Договору поруки № 70003-4 від 28.04.2007 року» вбачається, що в п.10 зазначено, що: « Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє повного виконання зобов`язань сторонами за кредитним договором №70003». Умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя /Постанова ВСУ від 14.06.2017р., № 6-1009цс17/. Пунктом 11 Договору поруки строк позовної давності за письмовою домовленістю сторін встановлений 5 років. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Разом з тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності не застосовується, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися. Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення акцесорного зобов`язання, а отже, й обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником за основним зобов`язанням. Строк дії поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, й обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, кредитор вчиняти не може. Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у справах № 490/5224/14-ц Постанова від 17 жовтня 2018 року та № 1411/3467/12 Постанова від 20 березня 2019 року. Оскільки, за умовами Кредитного договору №70003 від 28.04.2007 року, останній щомісячний платіж повинен був сплачений до 28.04.2012 року у відповідача в справі /кредитора/ згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України було шість місяців для пред`явлення вимоги за останнім щомісячним платежем до поручителя. Тобто, порука за договором № 70003-4 від 28.04.2007 року припинилася 29.10.2012 року. Згідно ч.1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В частині 1 ст. 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Суд приходить до висновку, що зміст Договору №1 від 12.11.2013р., «Про внесення змін до договору поруки № 70003-4 від 28.04.2007 року» суперечить ч. 4 ст. 559 ЦК України, відповідно до норм якої порука припинилася 29.10.2012 року, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі вносити зміни до договору поруки від 28.04.2007 року дія якого припинилися, кредитор вчиняти не може. Враховуючи вищевикладене позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а Договір №1 від 12.11.2013р., «Про внесення змін до договору поруки № 70003-4 від 28.04.2007 року» визнанню недійсним. Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування наслідків його недійсності, оскільки надані сторонами докази не містять інформації про вчинення сторонами цього правочину будь-яких дій спрямованих на його виконання /передача майна, коштів інше/. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial