Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

[PERSON]Й та [PERSON] звернулись в суд з позовом до Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по вул. Л.Українки, 26, в с. Олещин Тлумацького району Івано-Франківської області, в т.ч. на належні їм по 1/3 частині домоволодіння та по 1/6 частині цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Свої вимоги обґрунтовували тим, що за вказаною адресою їм та [PERSON] (чоловік/батько) на праві власності по 1/3 частині кожному належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. 20.11.1997 року [PERSON] помер. Позивачі вступили в управління спадковим майном після смерті [PERSON], успадкувавши по 1/6 частині домоволодіння кожен. Позивачі бажають оформити право власності на спадкове домоволодіння на своє імя, однак в нотаріальному порядку їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на домоволодіння, розташоване по вул. Л.Українки, 26, в с. Олещин Тлумацького району Івано-Франківської області. У звязку з вищевказаним, позивачі просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими за адресою: вул. Л.Українки, 26, с. Олещин, Тлумацький район, Івано-Франківська область, в т.ч.: за [PERSON] на належну їй 1/3 частину домоволодіння та на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], а за [PERSON] на належну їй 1/3 частину цього ж домоволодіння та на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не зявились, однак у позовній заяві просили розгляд справи провести у їх відсутності. Представник відповідача Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не зявився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що позов визнає та просив справу розглядати без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 9 Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 433/02-11 від 15.12.2017 року станом на 01.07.1990 за [PERSON], який був головою двору, [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач) значилось господарство, розташоване по вул. Л.Українки, 26, в с. Олещин Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 11). Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 20.12.2017 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у період з 1972 року по 1991 рік (а.с. 6-8). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» обєктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON], [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивач) в рівних долях (по 1/3 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: вул. Л.Українки, 26, с. Олещин Тлумацького району Івано-Франківської області. Згідно копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] (позивач) з 29.10.1967 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 16). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] (позивач), [INFO], її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (позивач) (а.с. 17). 05.11.1991 року [PERSON] (позивач) зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «Слободян», що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 11.01.2018 року (а.с. 19). 06.12.2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] (позивач) було розірвано та їй залишено шлюбне прізвище «Слободян», що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 18). 20.11.1997 року [PERSON] (чоловік/батько) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON], для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Позивачі прийняли спадщину за законом після смерті [PERSON], успадкувавши належну йому 1/3 частину домоволодіння, оскільки, як спадкоємець першої черги за законом, вступили в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Жуківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 59/02-11 від 26.02.2018 року (а.с. 10). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 158/2001 від 23.03.2001 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 31-44), з якої вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Отже, на момент звернення до суду позивачі правомірно претендують на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по вул. Л.Українки, 26, в с. Олещин Тлумацького району Івано-Франківської області, т.ч.: [PERSON] на належну їй 1/3 частину домоволодіння та на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], а [PERSON] на належну їй 1/3 частину цього ж домоволодіння та на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] Позивачам в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом на частини житлового будинку з господарськими буділями та спорудами, розташованими по вул. Л.Українки, 26, в с. Олещин Тлумацького району Івано-Франківської області, які залишились після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на домоволодіння, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданими державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області за №№ 155/02-31, 156/02-31 від 24.02.2018 року (а.с. 13, 14). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачам слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову, а саме по 201,05 грн. кожному. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.),

Outcome: approved