Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд із позовом до Устянської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивувала тим, що 24.04.2001 р. померла мати [PERSON]. Після її смерті за рішенням Устянської сільської ради від 21.01.2003р. їй було надано у приватну власність земельну ділянку розміром 1,13 га, яка розташована на території Устянської сільської ради. 18.02.2003р. їй було видано державний акт на право приватної власності на землю. Батько [PERSON] склав на користь позивачки заповіт на все належне йому майно. 03.02.2009р. батько помер. На даний час при оформленні спадщини за законом позивачці було відморвлено у видасі свідоцтва про право на спадщину, оскільки її батько не зареєстрував право власності на дану земельну ділянку. Просить визнати за нею право власності на дану земельну ділянку, яка належала [PERSON] Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно державного акту серії Р1 № 189750 на право власності на землю, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,13 гектарів в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Устянської сільської ради, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 334. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07.2008р. спадкоємцем майна [PERSON] є її чоловік [PERSON], спадкове майно складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробнитва в розмірі 1,13 га. Відповідно до посвідченого 14.02.2007р. секретарем Устянської сільської ради, заповіту, спадкоємцем всього належного [PERSON] майна є позивачка [PERSON]. Заповіт не скасовувався та не змінювався. 03.02.2009р. [PERSON] помер. Згідно довідки Устянської сільської ради від 09.12.2015р. на день смерті [PERSON] в господарстві в с. Орелець Снятинського району була зареєстрована позивачка [PERSON], яка після його смерті вступила в управління спадковим майном, заборона відчуження на майно не накладалась. Із довідки Першої Снятинської державної нотаріальної контори від 08.12.2015р. та витягу із Спадкового реєстру вбачається, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб. Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до переконання, що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення, оскільки в судовому засіданні на підставі вищевказаних доказів встановлено, що [PERSON] належала земельна частка (пай) розміром 1,13 га в умовних кадастрових гектарах, спадкоємцем якої за законом був її чоловік [PERSON], який у встановлений законом строк прийняв спадщину. Після смерті [PERSON]в управління спадковим майном вступила позивачка, яка є спадкоємцем спірної земельної ділянки (паю) за заповітом. А тому, суд приходить до висновку, що за нею слід визнати право власності на земельну частку (пай), що розташована на території Устянської сільської ради Снятинського району, в межах земельної ділянки площею1,13 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії Р1 №189750, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 334, виданого на [PERSON]. На підставі наведенного та ст.ст. 15, 16, 328, 1218, 1268, ЦК України,

Outcome: partial