Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] у вересні 2013 року звернулись до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позивачі свої уточнені вимоги мотивували тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] в цьому ж будинку, яка розташована поверхом вище над квартирою позивачів. 11 серпня 2013 року в період між 12.00 год. і 14 год. 30 хв. внаслідок прориву сушарки для рушника в квартирі відповідача сталося залиття гарячою водою належної їм квартири [ADDRESS]. Було пошкоджено їх квартиру та майно, про що комісією було складено акт про залиття від 14 серпня 2013 року. Внаслідок залиття пошкоджені конструктивні елементи стель, стін в коридорі, житлових кімнатах, кухні і лоджії, квартира потребує ремонту. Згідно складеного спеціалістом зведеного кошторисного розрахунку сума завданих збитків, а саме - вартість ремонту, складає 5314 гривень. Витрати по оплаті проведення експертом дослідження складають 800 гривень, тобто загальний розмір майнової шкоди становить 6114 гривень. Внаслідок пошкодження квартири їм заподіяна моральна шкода, яка полягає у позбавленні можливості нормально користуватись житлом, суттєво змінилось їх життя, виникла необхідність усунення наслідків залиття, тривало не вирішується спір з відповідачем, вони змушені нести витрати на відновлення первісного стану квартири та вживати додаткових заходів для організації свого життя. Добровільно відшкодувати шкоду відповідач не бажає. Просили стягнути на їх користь завдану майнову шкоду в сумі 6114 гривень, а також по 1500 гривень на відшкодування моральної шкоди на користь кожного з позивачів (а.с. 3-4, 28-29, 228-229). Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити в зв'язку з недоведеністю та необґрунтованістю вимог. Вважає, що залиття сталось внаслідок того, що йому було продано неякісну сушарку для рушника, тому залиття сталося не з його вини. Представник третьої особи - ТОВ «Сумитеплоенерго» в судовому засіданні зазначив, що перевищення тиску в системі теплопостачання в день залиття не було, а тепломережі передані до КП «Сумижитло», тому відсутні підстави вважати, що залиття сталось з вини підприємства. Інші треті особи та їх представники в судове засідання не з'явились, своїх заперечень та пояснень стосовно позову не надали. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що залита двокімнатна квартира [ADDRESS], належала позивачам та [PERSON] - батькові позивача і чоловікові позивачки на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ «Сумихімпром» 14 січня 1998 року (а.с. 7, 16-17). Співвласник квартири [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 20). Після його смерті співвласниками квартири [ADDRESS] є позивачі: [PERSON] є власником 2/3 частин квартири (в тому числі 1/3 частки після померлого батька), [PERSON] - 1/3 частини квартири. Частка померлого [PERSON] - 1/3 - після його смерті визначена позивачами як співвласниками квартири за їх заявою в нотаріальному порядку, виходячи з принципу рівності часток співвласників (а.с. 175, 178-194). Відповідач [PERSON], згідно договору дарування від 23 січня 2009 року та інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19 жовтня 2013 року (а.с. 68, 124-127) є власником квартири [ADDRESS], яка розташована поверхом вище над квартирою позивачів (а.с. 24). 25 грудня 2012 року [PERSON] придбав у фізичної особи-підприємця [PERSON] в будівельному маркеті «Рона» рушникосушарку, яку встановив в ванній кімнаті своєї квартири (а.с. 60, 63, 64, 121-122). 11 серпня 2013 року внаслідок прориву зазначеної сушарки для рушника з квартири відповідача сталось залиття квартири позивачів, чого не заперечували та не спростували сторони. Обставини стосовно залиття 11 серпня 2013 року квартири позивачів з квартири відповідача підтверджуються актом про залиття, складеним 14 серпня 2013 року працівниками КП «Сумижитло» Сумської міської ради (а.с. 8), згідно якого залиття сталось внаслідок прориву рушникосушарки з гарячою водою, а відповідачу рекомендовано стежити за інженерними мережами своєї квартири та своєчасно усувати аварійні ситуації. Наведеним актом, який не спростований відповідачем, підтверджується наявність та перелік пошкоджень приміщень квартири позивачів, а саме в кухні, спальні, кімнаті, коридорі, а також ванній кімнаті та туалеті пошкоджені стіни, стеля, на стінах пошкоджені шпалери, в ванній кімнаті також пошкоджена підлога, відійшла від підлоги покладена на ній плитка. Згідно експертного висновку будівельно-технічного дослідження № 683 від 31 серпня 2013 року, не спростованого відповідачем, сума завданих позивачам збитків складає 5314 гривень. Експертом складено зведений кошторисний розрахунок вартості ремонтних робіт на вказану суму, які необхідно провести в квартирі позивачів по усуненню наслідків залиття (а.с.71-103). Наявність пошкоджень квартири позивачів, застережених в акті, складеному працівниками КП «Сумижитло», підтверджена і наведеним висновком експерта, до якого додані фотознімки пошкоджених приміщень квартири і яким проведена оцінка завданих позивачам збитків. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, як її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, згідно зі статтями 1166, 1167 ЦК України умовами для покладення на особу обов`язку відшкодувати шкоду є: протиправна поведінка (дія або бездіяльність) особи; шкода як наслідок такої протиправної поведінки; причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду. Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов'язує. За загальним правилом, відповідно до ст. 151 ЖК України та ст. 322 ЦК України тягар утримання майна, тобто обов'язок здійснювати за свій рахунок ремонт квартири, лежить на власнику квартири. Згідно ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Отже, власник приватизованого житла зобов'язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, внутрішньоквартирних комунікацій, при наявності несправностей вживати заходів до їх усунення, тобто несе обов'язок і по утриманню внутрішньоквартирних систем тепло- та водопостачання. Обов'язок власника квартири як споживача житлово-комунальних послуг утримувати внутрішньо квартирне обладнання, слідкувати за його технічним станом, своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини передбачений і ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що у разі, якщо санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання вийшли з ладу з вини власника квартири, на нього покладається обов'язок щодо їх ремонту та заміни, а також відповідальність на підставі норм ст. ст. 1166, 1167 ЦК України за обставин, якщо внаслідок такої бездіяльності завдано шкоди іншій особі. Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд вважає, що позивачі, відповідно до вказаних положень процесуального закону, довели факт заподіяння їм з вини відповідача майнової шкоди, яка полягає у вимушених витратах, які вони повинні понести на проведення ремонту в квартирі на суму 5314 гривень та понесли витрати в сумі 800 гривень на оплату дослідження з визначення вартості цього ремонту (а.с.19), а тому їх позов в цій частині підлягає повному задоволенню. Відповідач, всупереч передбаченому для нього обов'язку в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України, довести наявність підстав для звільнення його від відповідальності, не надав доказів наявності таких підстав. Обставин, пов'язаних з неякісним наданням послуг по постачанню гарячої води в квартиру відповідача, зокрема, по перевищенню тиску в системі, в справі не встановлено. Суд виходить з того, що залиття та пошкодження житла позивачів сталося з квартири відповідача, яка розташована вище, з вини останнього, між завданою шкодою та неправомірними діями відповідача є причинний зв'язок, оскільки внаслідок його недбалого ставлення до сантехнічних приладів своєї квартири, яке проявилось у неналежному контролюванні технічного стану обладнання, стався порив рушникосушарки (яку придбав відповідач і яку було встановлено в його квартирі). Посилання відповідача на відсутність його вини в заподіянні шкоди позивачам є безпідставними. Та обставина, що він придбав та встановив в своїй квартирі рушникосушарку, як він стверджує, неналежної якості, в якій «вибило заглушку» (а.с. 59-68), не звільняє його від обов'язку відшкодувати шкоду позивачам, які не є учасниками правовідносин, пов'язаних як з придбанням відповідачем цієї сушарки, так і з проведенням робіт по її встановленню в квартирі відповідача, а отже, і втручанням в систему постачання гарячої води в квартирі. Доводи відповідача про те, що залиття квартири позивачів сталося внаслідок пориву сушарки через наявність дефекту в ній, тобто, залиття сталося не з його вини, є необґрунтованими, оскільки можлива наявність такого дефекту свідчить про виникнення правовідносин між відповідачем та продавцем або виробником, а не правовідносин між позивачем і відповідачем з приводу відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Доводи відповідача в запереченні на позов (а.с. 40-41) про те, що у позивачів не виникло право на звернення до суду, оскільки до нього не звертались з вимогою про відшкодування шкоди, з посиланням на положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, є безпідставними, оскільки спірні правовідносини в даній справі виникли з деліктних, а не договірних зобов'язань. Не ґрунтуються на вимогах закону і заперечення відповідача проти позову з посиланням на те, що позивачі не надали доказів про проведення відповідних робіт для відновлення пошкодженої квартири, оскільки наявність заподіяної їм шкоди, яка полягає у витратах, що вони повинні будуть понести на ремонт житла, підтверджена наданими ними доказами в справі, сумнівів не викликає і належними доказами відповідачем не спростована. Вирішуючи спір в частині відшкодування майнової шкоди, суд виходить з розміру часток позивачів у праві власності на належну їм квартиру та враховує положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України, згідно якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивачі пояснили, що оплата проведеного експертом дослідження по встановленню вартості необхідного ремонту проведена за рахунок їх спільних коштів. Враховуючи розмір їх часток у праві власності на квартиру (2/3 і 1/3), суд вважає необхідним на відшкодування шкоди, заподіяної кожному з них залиттям квартири та вимушено понесеними витратами на визначення вартості ремонту, стягнути кошти з відповідача також у відповідних частках: на користь позивача [PERSON] - 4076 гр., на користь позивачки [PERSON] - 2038 гр. Суд також вважає доведеним позов в частині заподіяння моральної шкоди позивачам в зв'язку з пошкодженням їх майна. Враховуючи обсяг їх моральних страждань, те, що залиття квартири змінило в негативну сторону течію їх життя, призвело до вимушених витрат, дискомфорту в повсякденному житті, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити частково і на відшкодування заподіяної моральної шкоди стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 200 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог на користь позивачів з відповідача підлягають стягненню понесені ними судові витрати. Оскільки між позивачами відсутній спір стосовно стягнення судового збору за відшкодування майнової шкоди, і за їх згодою цей збір було в повному обсязі за вимогу майнового характеру сплачений позивачкою [PERSON], тому саме на її користь він підлягає стягненню з відповідача. За вимоги немайнового характеру, пропорційно до задоволених вимог на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню також кошти в сумі 15,29 гривень, а на користь [PERSON] (яким сплачений збір за цю вимогу в сумі 229,4 гривень (а.с.137)), підлягають стягненню кошти в сумі 30,58 гривень. На підставі ст.ст. 22, 23, 319, 322, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ст. 151 ЖК України,

Outcome: partial