Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] подала в суд позов, в якому просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України на відпочинок і оздоровлення малолітньому [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу його батька [PERSON], [INFO], до Турецької Республіки у період з 01 червня 2018 року по 01 серпня 2018 року протягом чотирнадцяти днів та, для відвідання родичів, до Російської Федерації у період з 01 серпня 2018 року по 30 серпня 2018 року протягом чотирнадцяти днів, у супроводі матері [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою та разом не проживали. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], яке видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 79 від 08.02.2008 року, батьком дитини записаний відповідач [PERSON], а матірю [PERSON] Дитина весь час проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Позивач вказує, що вона має можливість забезпечити сину повноцінний відпочинок та оздоровлення за кордоном. Також є необхідність у спілкуванні з родичами, які проживають на території Російської Федерації. Позивач зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак відповідач кожного разу відмовляв в наданні такої згоди. Позивач також зазначає, що відповідач байдуже ставиться до дитини та безпідставно відмовляє в наданні дозволу на виїзд, чим порушує права дитини. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги та доводи наведені в їх обґрунтування підтримали повністю та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилався на те, що згоду на виїзд дитини на відпочинок до Туреччини він дасть, але як тільки [PERSON] придбає і покаже йому путівки, а проти виїзду дитини до Російської Федерації він категорично заперечує, так як вважає, що позивачка може там залишитись з дитиною на постійне місце проживання. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Кухта О.Г., в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та вважала необхідним, в інтересах дитини, дозволити виїзд малолітньому [PERSON] на оздоровлення та відпочинок за кордон без супроводу та згоди батька. Вислухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 79 від 08.02.2008 року. Сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі між собою та разом не проживали. Малолітній син весь час проживає разом з позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак відповідач відмовляє в наданні дозволу на виїзд, чим порушує права дитини. Позивач є громадянкою України, має постійне місце проживання в м. Харкові, постійне місце роботи є фізичною особою-підприємцем та має можливість забезпечити малолітньому сину повноцінний відпочинок, оздоровлення, підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоровя, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обовязків. Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» та п. п. 21-23 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. із відповідними змінами, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі бо в супроводі осіб, уповноважених ними. У випадку виїзду у супроводі одного з батьків або осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, може здійснюватися за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон, або за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Судом встановлено, що відповідач відмовляється від добровільного оформлення через нотаріальну контору заяви про згоду на виїзд дитини на відпочинок. Дану обставину відповідач не заперечував в судовому засіданні. Проте, ніяких обґрунтованих причин такої відмови суду відповідачем не надано, хоча відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Отже, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька до Турецької Республіки для відпочинку та оздоровлення у період з 01 червня 2018 року по 01 серпня 2018 року протягом чотирнадцяти днів та до Російської Федерації для відвідання та спілкування з родичами у період з 01 серпня 2018 року по 30 серпня 2018 року протягом чотирнадцяти днів. Перебування у вказані нетривалі періоди за кордоном на відпочинку та оздоровленні (Турецька Республіка) та відвідання родичів на території Росії, не порушить інтересів сторін, і забезпечить право дитини на відпочинок, оздоровлення, розширення світогляду та спілкування з ріднею. Суд також звертає увагу на те, що відповідачем не наведено жодного доказу на підтвердження його припущення, що позивач має намір залишитися разом з дитиною на території Росії з метою постійного там проживання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 704,80 грн. Решта витрат, які понесла позивач на оплату поштового листування з відповідачем та послуги нотаріуса, не є судовими витратами і, відповідно, стягненню з відповідача на її користь не підлягають.

Outcome: approved