Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по орендній платі за договором оренди землі від 01.12.2010 року, стягнення судових витрат. У позовній заяві зазначено, що 01.12.2010 року між [PERSON], [PERSON] як орендодавцями з однієї сторони та [PERSON] як орендарем з другої сторони укладено договір оренди земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0.0757 га на якій знаходиться нежитлова будівля, для комерційного використання, терміном на три роки, орендною платою в рівних частинах по 1314.61 грн. кожному з позивачів. Позивачі є власниками даної земельної ділянки на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯД №844511.Однак, з часу укладення договору орендар не сплачує орендну плату, в порушення умов договору. Станом на липень 2012 року заборгованість відповідача становить 30 032.74 грн. перед позивачем [PERSON] та 30 032.74 грн. перед позивачем [PERSON] Умовами договору також передбачено нарахування пені за несвоєчасне внесення орендної плати. 19.03.2014 року було збільшено позовні вимоги в частині нарахування суми заборгованості, а саме станом на 01.03.2014 року, яка становить 62 733.9 грн. перед позивачем [PERSON] та 62 733.9 грн. перед позивачем [PERSON] В судовому засіданні представник позивачів вимоги поданої позовної заяви зі збільшенням позовних вимог, підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив в задоволенні позовних вимог відмовити. В подальшому в судові засідання відповідач та його представник 13.02.2014р. не з'явилися подавши клопотання відкласти розгляд справи, 07.03.2014 р. та 14.03.2014р. не з'явилися подавши клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, 04.04.2014 року не з'явилися подавши додаткове заперечення на збільшення позовних вимог факсограмою, а тому суд вважав за можливе завершити розгляд даної справи за відсутності сторони відповідача. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, які надані на обґрунтування позовних вимог та їх заперечення, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.12.2010 року між [PERSON], [PERSON] як орендодавцями з однієї сторони та [PERSON] як орендарем-2 (ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» як орендар-1) з другої сторони укладено договір оренди земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0.0757 га, для комерційного використання, на якій знаходиться нежитлова будівля,що належить орендарям, в тому числі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2010р.за №2530 (п.1.1-1.3 договору), терміном на три роки (5.1), орендною платою орендарем [PERSON] в рівних частинах по 1314.61 грн. кожному з позивачів (п.3.3.2) до 10 числа місяця, наступного за звітним (а.с.6-10). Договір зареєстрований 11.04.2011 року, а з врахуванням п.5.2 договору чинність його набувається з дня державної реєстрації та підписання сторонами, тобто дією цього договору до 11.04.2014 року. Відповідач наголошує на відсутності підтвердження реєстрації такого договору, однак такі доводи не є підтвердженими відповідачем та спростовуються належним доказом реєстрації договору. Позивачі є власниками даної земельної ділянки на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯД №844511 від 12.09.2006 року на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2006 року (а.с.17). Дана земельна ділянка в оренду передана за актом прийому-передачі від 01.12.2010р. на виконання вимог п.4.1 договору оренду (а.с.11). Однак, з часу укладення договору орендар-2 [PERSON] не сплачував орендну плату, в порушення умов договору, а саме п.3.3.2 договору до 10 числа місяця, наступного за звітним. За несвоєчасну орендну плату у строки визначені договором, орендар сплачує пеню у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення (п.7.3 договору). Станом на 31.07.2012 року заборгованість відповідача становила 30 032.74 грн. перед позивачем [PERSON] та 30 032.74 грн. перед позивачем [PERSON], що підтверджено довідкою про розрахунок боргу Аудиторської фірми «Альфа-аудит ЛТД» від 09.08.2012 року (а.с.18-23). Станом на 01.03.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем [PERSON] становить 62 733.9 грн., з яких основна сума боргу орендної плати - 49 955.18 грн, 10 394.56 грн. пені, 141.98 грн. інфляційних втрат, 2 252.18 грн. 3% річних (а.с.131) та перед позивачем [PERSON] становить 62 733.9 грн., з яких основна сума боргу орендної плати - 49 955.18 грн, 10 394.56 грн. пені, 141.98 грн. інфляційних втрат, 2 252.18 грн. 3% річних (а.с.132). Заперечуючи позовні вимоги, відповідач [PERSON] посилався в письмових поясненнях від 06.03.2014 року на автоматичний перехід до нього права власності на землю, яка знаходиться під обслуговуванням будівлі комерційного призначення, частину яких він викупив на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2010р.за №2530 (про даний факт вказано в договорі оренди землі), а тому відповідач не повинен оплачувати орендну плату за землю під цією будівлею. Однак, суд звертає увагу, що договірні відносини між сторонами укладалися по оренді землі, на якій знаходиться будівля, вже після придбання відповідачем частини будівлі у власність, окрім того інший орендар цієї ж земельної ділянки (будучи також співвласником частини будівлі) вчасно сплачує платежі за оренду землі, що підтверджено представником позивачів, які є орендодавцями такої землі. За вимогами ч.4 ст..124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути такожм цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. При цьому, позивач при придбанні за договором купівлі-продажу частини нерухомого майна по [ADDRESS] міг прийняти у власність тільки нежитлове приміщення, яке знаходиться на частині ділянки, орендованої двома орендарями, при цьому продавець частини нежитлового приміщення не був власником земельної ділянки чи її частини під проданою будівлею. За вимогами ст..81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, в тому числі, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Будь-якого договору купівлі-продажу частини земельної ділянки відповідачем у позивача 1,2 до суду представлено не було. А тому, автоматично і безоплатно придбати дану земельну ділянку, позивач без згоди власника землі і його волевиявлення, а також без оформлення договірних відносин, не міг. Суду відповідач не надав на підтвердження переходу права власності на землю жодних доказів, як і не надав підтвердження розірвання договірних відносин по оренді земельної ділянки чи встановлення факту визнання недійсним такого договору на час прийняття рішення судом. Відповідно до приписів ст..526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ст..530 згаданого Кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За вимогами ст..625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не передбачений договором. Вимоги вносити орендну плату за визначеними умовами договору оренди земель, регулюється і нормами Закону України «Про оренду землі». Стаття 21 цього закону передбачає, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди А за вимогами ст.. 36 цього ж закону, у разі невиконання зобов'язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором. Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачів, оскільки існують наявні договірні відносини, умови яких погоджені сторонами при укладенні даного договору, а дію такого договору на час винесення рішення не припинено або не розірвано. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст.526, 530 ЦК України, Закону України «Про оренду землі», ст.. 124 ЗК України,

Outcome: approved