Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (відповідач 1) та [PERSON] (відповідач 2), в якому просить: - встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу в період з осені 2003 року по вересень 2011 року; - визнати спільним майном [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], в тому числі: житловий будинок літ. (а-1) загальною площею 87,40 кв.м, житловою площею 55,90 кв.м., а також сараї - літ. (Б.Д.З.И), льох - літ. (В), гараж - літ. (Е), вбиральня - літ (Г), душ - літ. (Ж), водопровід - літ. (К), зливна яма - літ. (К)1, огорожа №2-4; - визнати недійсним договір дарування житлового будинку, укладений 28.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Павловою\~О.О., реєстровий номер 369; - визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS], в тому числі: житловий будинок літ. (а-1) загальною площею 87,40 кв.м, житловою площею 55,90 кв.м., а також сараї - літ. (Б.Д.З.И), льох - літ. (В), гараж - літ. (Е), вбиральня - літ (Г), душ - літ. (Ж), водопровід - літ. (К), зливна яма - літ. (К1), огорожа № 2-4. В обґрунтування позову зазначає, що з осені 2003 року перебував у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] без реєстрації шлюбу, сторони постійно спільно проживали за однією адресою ([ADDRESS]), вели спільне господарство, мали спільні права та обов'язки, спілкувалися як подружжя, планували своє життя, мали спільний бюджет, піклувались один про одного, разом організовували сімейні свята. Мати позивача теж постійно проживала та була зареєстрована за зазначеною адресою в період з 01.08.2007 року по 28.02.2012 року. Тобто з осені 2003 року між позивачем і відповідачкою 1 склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. У 2007 р. Відповідачка 1 отримала у власність будинок, в якому вони мешкали. В 2007 році мати позивача, яка на той час вже була похилого віку та проживала окремо у своєму будинку, виявила бажання постійно проживати разом з позивачем та Відповідачкою 1. Відповідачка 1 погодилася на тих умовах, що частину коштів від продажу будинку мати передає для ремонту будинку Відповідачки 1. Відповідачка 1 прописала позивача та його мати 01.08.2007 року за адресою [ADDRESS]. 17.09.2007 р. мати позивача продала належний їй будинок. За рахунок грошових коштів від продажу будинку матері та за рахунок трудової участі позивача ним був проведений капітальний ремонт спірного будинку, проведена вода та каналізація, в будинку він зробив ванну кімнату, вирив каналізаційну яму, поміняв газовий та дровяний котли, за свій кошт вставив пластикові вікна у всьому будинку, укріпив фундамент будинку, обклавши його каменем, облаштував двір та інше. За рахунок його власних коштів та його власної трудової участі будинок істотно збільшився у своїй вартості. У червні 2014 року позивач отримав копію позовної заяви про виселення його з будинку. Із тексту позовної заяви він дізнався, що Відповідачка 1 28.03.2011 року подарувала будинок своїй дочці - Відповідачці 2. Позивач зазначає, що Відповідачка 1 потайки від нього уклала договір дарування та більше трьох років тримала це в тайні. В договорі дарування Відповідачі зазначили неправдиві відомості, що членів сім'ї або інших осіб, які б мали право на користування житловим будником немає (п.6 Договору дарування). Оскільки позивач із відповідачем 1 проживав однією сім'єю і за час спільного проживання житловий будинок, належний відповідачеві 1, істотно збільшився у своїй вартості внаслідок його трудових та грошовий витрат, на підставі ст.ст. 62, 74 СК України позивач уважає, що вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю позивача і відповідача 1, а отже розпоряджатися зазначеним будинком співвласники мають право лише за спільною згодою, що є підставою для визнання договору дарування будинку недійсним. У судове засідання 16.04.2015 року позивач або його представник не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності. Відповідачами подано письмові заперечення проти позову (т. 1, а.с. 66-78), в яких вони вважають позовні вимоги необґрунтованими і зазначають, що дійсно позивач проживав у спірному будинку, але таке проживання не було проживанням чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу однією сім'єю, оскільки родини між позивачем і відповідачем 1 ніколи не було, спільного господарства не велося, спільний бюджет був відсутній. Спірне майно набуте відповідачем 1 у порядку спадкування, у зв'язку з чим є її особистою власністю, у зв'язку з чим стаття 62 СК України до спірного випадку не застосовується. Доказів зміни вартості будинку позивачем не надано, тому підстави для визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя відсутні. Оспорюваний договір дарування спірного будинку відповідає вимогам чинного законодавства та справжній волі сторін, про укладення цього договору позивач знав з моменту його укладення, тому строк позовної давності в даному випадку пропущений. У судовому засіданні відповідачі та їх представник проти позову заперечували з підстав, викладених у письмових запереченнях, просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини. Згідно з копією паспорта позивача, він зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 01 серпня 2007 року (а.с. 12). На підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.03.2007 року [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON]. Спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с. 138). На підставі Договору дарування житлового будинку від 28.03.2011 року, зареєстрованого в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 14.04.2011 року (а.с. 90-92), [PERSON] (дарувальник) передала, а [PERSON] (обдарована) прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] Рішенням Харківського районного суду від 22 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду Харківської області від 10 вересня 2014 року (а.с. 85-88), задоволено позов [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, та виселення. Визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в домоволодінні за адресою: [ADDRESS]; усунуто перешкоду [PERSON] у користуванні та розпорядженні вказаним житловим будинком шляхом виселення [PERSON] із зазначеного житлового будинку. При цьому судом встановлено, що відповідач з 2007 року по 2011 рік підтримував сімейні відносини з [PERSON], про що сторони не заперечували в судовому засіданні. Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з частиною 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справ, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Оскільки рішенням Харківського районного суду від 22 липня 2014 року, яке набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] з 2007 року по 2011 рік підтримував сімейні відносини з [PERSON], вказані обставини не підлягають доказуванню у справі, що розглядається. Отже, позовні вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім'єю позивача і [PERSON] без шлюбу в період з осені 2003 року по вересень 2011 року підлягають задоволенню частково, в частині встановлення вказаного факту у період з 2007 по 2011 рік. Позовні вимоги щодо визнання спірного будинку спільним майном позивач обґрунтовує посиланням на статті 62, 74 СК України. Так, згідно з ч. 1 ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 74 СК України визначено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Оскільки спірний будинок набутий [PERSON] в порядку спадкування, він був її особистою приватною власністю, незважаючи на те, що набутий під час спільного проживання зі [PERSON] однією сім'єю. Необхідність визнання спірного будинку спільною сумісною власністю позивач з посиланням на приписи статті 62 СК України обґрунтовує тим, що внаслідок його трудових та грошових затрат вартість цього будинку за час спільного проживання однією сім'єю істотно збільшилась. Згідно з частиною 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Для оцінки покращень спірного будинку та збільшення його вартості внаслідок таких покращень судом 12.11.2014 року у справі призначено судову експертизу, яка проведена не була у зв'язку з нездійсненням позивачем [PERSON] її оплати (т. 2, а.с. 1). Отже, оскільки допустимих доказів на підтвердження збільшення вартості спірного будинку у зв'язку з його покращеннями внаслідок трудових та грошових затрат [PERSON] суду не надано, позовні вимоги в частині визнання спірного будинку спільним майном [PERSON] і [PERSON] задоволенню не підлягають. Вимоги щодо визнання договору дарування спірного будинку недійсним позивач обґрунтовує посиланням на статтю 65 СК України, згідно з якою дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Оскільки підстави для визнання спірного будинку спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] відсутні, відповідно не підлягають задоволенню й позовні вимоги щодо визнання договору дарування житлового будинку від 28.03.2011 року недійсним та визнання за позивачем права власності на ? частину спірного будинку.

Outcome: partial