Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) у вересні 2015 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №71, що розташована по вул. Героїв Сталінграду, будинок 29, в м. Олександрія, Кіровоградської області, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у справі є її бувший чоловік, який зареєстрований за вказаною адресою, однак з липня 2011 року фактично не проживає в квартирі, що підтверджується актами розпорядженнями. Він постійно проживає за іншою адресою, особистих речей відповідача в квартирі не має. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користуватись вказаним приміщенням її квартири. Також просить суд примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку квартири. В судовому засіданні позивач та представник позивача наполягають на позовних вимогах, оскільки наявність реєстрації в квартирі відповідача чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою, зокрема і щодо оформлення субсидії. Інтереси позивача в суді представляла адвокат [PERSON] Відповідач та представник відповідача заперечували проти позовних вимог, в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки відповідач суд не повідомив. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час, та місце розгляду справи в суді за останнім відомим місцем його проживання особисто, отримавши повістку в суді. Представник відповідача в заяві до суду просить суд розглянути справу за її відсутності. Інтереси відповідача в суді представляла адвокат [PERSON] Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4 -15, 16, 22, 316-319, 321, 322, 405 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Відповідно до вимог ст. ст. 810, 825 ЦК України за договором найму житла наймодавець надає наймачу своє житло для проживання у ньому на певний строк та за окрему плату. Наймач житла має право відмовитись від договору найма, попередивши наймодавця та звільнити помешкання. Правовідносини сторін також врегульовані ст.ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу України, за змістом яких визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а у випадках, визначених цими статтями і понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовженим наймодавцем, а в разі спору судом. Судом встановлено, що позивач зареєстрована та постійно проживає в не приватизованій квартирі №71, що розташована в будинку №29 по вул. Героїв Сталінграду в м. Олександрія, Кіровоградської області відповідно до договору найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду. Вказаний договір було укладено між наймачем позивачем у справі та ЖЕК-2 ще в 1985 році. Судом встановлено, що позивач з липня 1985 року є наймачем квартири №71, що розташована в будинку №29 по вул. Героїв Сталінграду в м. Олександрія, Кіровоградської області. 02 грудня 1988 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який згодом за заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 24 червня 2015 року було розірвано. Суд приймає до уваги, що відповідач у справі [PERSON] з квітня 1988 року зареєстрований за адресою квартира №71, що розташована в будинку №29 по вул. Героїв Сталінграду в м. Олександрія, що підтверджується копією паспорту. Згідно актів від 11 березня 2015 року №336, 14 квітня 2015 року №594, 18 травня 2015 року №698, 09 червня 2015 року №923, 14 липня 2015 року №1034, 11 серпня 2015 року №1109 відповідач у справі зареєстрований саме за вказаною адресою, однак він не проживає в цій квартирі з липня 2011 року, [PERSON] та його особисті речі в квартирі на момент перевірки відсутні. Акти - розпорядження затверджено директором КП «Житлогосп». Судом також достовірно встановлено, що вказана квартира не була приватизована, вона досі належить до державного і комунального житлового фонду Комунального підприємства «Житлогосп». Суд також приймає до уваги, що згідно довідки КП «Житлогосп» №2963 від 14 серпня 2015 року відповідач зареєстрований у вказаній квартирі. Суд вважає доведеним, що відповідач у справі [PERSON] втратив право користуватись квартирою №71, що розташована в будинку №29 по вул. Героїв Сталінграду в м. Олександрія, Кіровоградської області, оскільки він не проживає в квартирі з 2011 року, саме позивач постійно проживає в цій квартирі. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності своїх вимог, а також

Outcome: partial