Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

[PERSON]М який діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування ? частини квартири. Свої вимоги обґрунтовує тим, що розпорядженням відділу реєстру житлового фонду Департаменту ЖКГ Луцької міської ради від 22.08.2013 року № 1308-р передано у приватну власність [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] із подальшою видачею 22.08.2013 року свідоцтва про право власності на житло. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 08.09.2015 року в цивільній справі за позовом позовом [PERSON], який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] до Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] у справах дітей Луцької міської ради про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, визнано недійсними розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р та свідоцтво про право власності на житло від 22 серпня 2013 року на квартиру [ADDRESS]. Рішення апеляційного суду Волинської області від 12.10.2015 року рішення Луцького міськрайонного суду від 08.09.2015 року в частинні задоволення позову повністю та визнання недійсним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду змінено. Позов задоволено частково. Визнано незаконним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р. В решті вищевказане рішення залишено без змін. Позивач вказує, що на даний момент ? частина квартири [ADDRESS] на праві власності на підставі договору дарування від 11.10.2013 року належить [PERSON] Просить суд визнати недійсним договір дарування квартири ? частини квартири [ADDRESS], посвідчений 11.10.2013 року приватним нотаріусом [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просив суд позов задовольнити. Пердставник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав за безпідставністю вимог. Просив суд відмовити в задоволення позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Розпорядженням відділу реєстру житлового фонду Департаменту ЖКГ Луцької міської ради від 22.08.2013 року № 1308-р [PERSON] та [PERSON] передано у приватну власність квартиру [ADDRESS] із подальшою видачею 22.08.2013 року свідоцтва про право власності на житло. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 08.09.2015 року в цивільній справі за позовом позовом [PERSON], який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] до Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] у справах дітей Луцької міської ради про визнання недійсним розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, визнано недійсними розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р та свідоцтво про право власності на житло від 22 серпня 2013 року на квартиру [ADDRESS]. Рішення апеляційного суду Волинської області від 12.10.2015 року рішення Луцького міськрайонного суду від 08.09.2015 року в частинні задоволення позову повністю та визнання недійсним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду змінено. Позов задоволено частково. Визнано незаконним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р. В решті вищевказане рішення залишено без змін (а.с. 16-18). З договору дарування від 11.10.2013 року вбачається, що власником ? частини квартири [ADDRESS] являється [PERSON] (а.с. 13, 14). Ст.ст. 15, 16 \~Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальних) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Ч. 3 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи викладене та те, що рішення суду набрало законної сили, яким визнано незаконним розпорядження Відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р та недійсним свідоцтво про право власності на житло від 22 серпня 2013 року на квартиру [ADDRESS], суд приходить до висновку, що слід визнати недійсним договір дарування ? частини квартири [ADDRESS], посвідчений 11 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved