Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

[PERSON] (Позивач) звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому, просив поновити строк звернення до суду, як пропущений з поважних причин; визнати наказ Державного підприємства «Державний інститут по проектуванню підприємств гірничорудної промисловості «Кривбаспроект» (Відповідач) №114-к від 29.07.2013 року, незаконним, скасувавши його; поновити його на посаді машиніста бурової установки 5 розряду відділу вишукувань, гідротехніки та генплану з 01.08.2013 року; стягнути з Відповідача на його користь 15 679,38 грн. компенсації різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 01.08.2013р. по 14.01.2014р. та моральну шкоду, у розмірі 15 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 13.05.2002 року Позивач працював на посаді машиніста бурової установки 5 розряду відділу вишукувань, гідротехніки та генплану Державного інституту по проектуванню підприємств гірничорудної промисловості «Кривбаспроект», правонаступником якого є Державне підприємство «Державний інститут по проектуванню підприємств гірничодобувної промисловості «Кривбаспроект». 29.07.2013 року адміністрацією Відповідача було видано наказ №114-к, згідно якого з 01.08.2013 року Позивача, на підставі медичного висновку №1099 від 18.06.2013 року, було переведено на посаду підсобного робітника експлуатаційно-технічного відділу, з окладом 1 147,00 грн. на місяць, із збереженням попереднього середнього заробітку протягом двох тижнів з дня переведення. На думку, Позивача таке переведення є незаконним, оскільки проведене з порушенням приписів ст.ст.32 ч.1, 158, 170 ч.1 КЗпП України, оскільки він ані заяви про переведення його на іншу роботі, а ні згоди на перевід, не надавав. Так, посадовою інструкцією машиніста бурової установки 5 розряду встановлені кваліфікаційні вимоги до осіб, які можуть працювати на посаді машиніста бурової установки, але жодних застережень щодо стану їх здоров'я нема. Встановлений же медичним висновком Українського НДІ Промислової медицини №1099 від 18.06.2013 року, діагноз: нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху); протипоказана робота в умовах шуму, який перевищує ГДР, на його думку, має рекомендаційний характер. На підставі ст.235 КЗпП України просив вирішити питання про виплату йому різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Незаконні дії адміністрації Відповідача в частині порушення його трудових прав призвели до значних моральних страждань з його сторони, втрати моральних життєвих зв'язків, докладання додаткових зусиль для організації життя. Розмір його заробітної плати зменшився у середньому на 4 000 грн., тому він не може утримувати сім'ю, придбавати ліки та предмети першої необхідності. Підставами для поновлення строку звернення до суду є його намагання вирішити спір без втручання суду. Починаючи з вересня по грудень 2013 року він неодноразово звертався до Відповідача з проханням видати йому копії наказів, зі скаргами на порушення його трудових прав, збирав документи для оформлення інвалідності, намагався отримати консультації щодо порядку і законності його переведення. Під час розгляду справи Позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представники Відповідача, Батрак О.О. та Харитонова А.Г., кожна окремо, просили суд у задоволенні позову, - відмовити, оскільки переведення Позивача на нижчеоплачувану роботу, проведено у відповідності до норм чинного законодавства, за його (Позивача) згоди, на підставі медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини №1099 від 18.06.2013 року та повідомлення про професійне захворювання №08/21-1540 від 19.06.2013 року. Просили також відмовити Позивачу у поновленні строку звернення до суду, оскільки доказів поважності пропуску три місячного строку, суду Позивачем не надано. Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди жодним чином не підтверджені. Представник третьої особи Тягнирядно В.О. під час розгляду справи пояснив, що У зв'язку з втратою працездатності (професійне захворювання), Позивач перебуває на обліку Відділення Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у місті Кривому Розі, у грудні 2013 року ним отримана одноразова допомога у розмірі 25 877,05 грн., та нараховуються й виплачуються щомісячно страхові виплати, у розмірі 258,77 грн. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, на підставі наказу №18-к від 13.05.2002 року Позивач був прийнятий на посаду машиніста бурової установки 5 розряду відділу вишукувань, гідротехніки та генплану Державного інституту по проектуванню підприємств гірничорудної промисловості «Кривбаспроект», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.5). 29.07.2013 року Позивач був переведений у відповідності до норм ст.ст. 114, 170 КЗпП України, з 01.08.2013 року на посаду підсобного робітника експлуатаційно-технічного відділу, з окладом 1 147,00 грн. на місяць, із збереженням попереднього середнього заробітку протягом двох тижнів з дня переведення, згідно наказу №114-к від 29.07.2013 року (а.с.6). Як убачається з оскаржуваного наказу підставами для прийняття рішення про перевід є медичний висновок №1099 від 18.06.2013 року про наявність у [PERSON] професіонального характеру захворювання. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Українського НДІ промислової медицини №1099 від 18.06.2013 року, у [PERSON] виявлена нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), захворювання професійне, викликане тривалим стажем роботи в умовах шуму. Протипоказана робота в умовах шуму, який перевищує ГДР (а.с.13). Повідомлення Українського науково-дослідного інституту промислової медицини про професійне захворювання (отруєння) №08/21-1540 від 19.06.2013 року, направлене ДП «Державний інститут по проектуванню підприємств гірничорудної промисловості «Кривбаспроект», підтверджує встановлений діагноз захворювання, виявленого у [PERSON], визначаючи виробничий фактор, шкідливу речовину, найменування трудового процесу, що спричинив захворювання: шум (а.с.14). Як встановлено актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, причиною професійного захворювання є рівень шуму 89 дБА при ГДР 80 дБА (ДП «Кривбаспроект») (а.с.15-16). Згідно приписів ст.170 КЗпП України, працівників, які потребують за станом здоров'я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. З огляду на зазначену норму, суд не убачає підстав вважати, оскаржуємий наказ, таким, що суперечить нормам КЗпП України, оскільки: по-перше: з наказом №114-к від 29.07.2013 року про перевід на нижчеоплачувану роботу [PERSON] ознайомлений особисто під підпис, зауважень про його незгоду з наказом не висловлював; по-друге: з 01.08.2013 року по 14.01.2014 року (дата звільнення) виконував роботу підсобного робітника експлуатаційно-технічного відділу; по-третє: отримував від Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, одноразову допомогу у розмірі 25 877,05 грн., та щомісячні страхові виплати. Допитаний під час розгляду справи свідок [PERSON], який є начальником експлуатаційно-технічного відділу ДП «ДПІ «Кривбаспроект», суду пояснив, що з 01.08.2013 по 14.01.2014 року, [PERSON] працював підсобним робітником в його відділі. Претензій щодо його незаконного переведення не висловлював, зі скаргами не звертався. Зазначене дає суду підстави вважати, що перевід [PERSON] на нижче оплачувану роботу здійснено з його згоди, порушень трудових прав Позивача, з боку адміністрації Відповідача, при здійсненні переводу, судом не встановлено, що є підставою для відмови у задоволені цієї частини позовних вимог. У відповідності до приписів ч.2 ст.235 КЗпП України, підставами для стягнення різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, є незаконне переведення на іншу роботу. З урахуванням відсутності правових підстав для визнання наказу №114-к від 29.07.2013 року, - незаконним, слід дійти висновку про відмову у задоволенні вимог Позивача про стягнення компенсації різниці заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 14.09.2013 по 14.01.2014 року. Суд також не знаходить підстав і для задоволення вимог, щодо відшкодування моральної шкоди. Під моральною шкодою, як слідує з Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної шкоди», варто розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб». Суд вважає, що Позивачем не доведені моральні страждання, та не надано доказів у незручностях, викликаних його переведенням, як таких, що призвели до моральних страждань. У відповідності до ч.1 ст.233, ст.234 КЗпП України, працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного… суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі пропуску з поважних причин строків, суд може поновити ці строки. Враховуючи, що про існування наказу №114-к від 29.07.2013 року, [PERSON] був обізнаний з дати його прийняття, доказів, які підтверджували поважність пропуску строку на його оскарження, суду не надано, відсутні правові підстави для поновлення строку. Однак, згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 6 постанови №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений. Зважаючи на недоведеність [PERSON] позовних вимог, йому має бути відмовлено саме з цих підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed