Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися у суд з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільній частковій власності та визнання права власності на частку. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що сторони у справі є співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], зокрема позивачам належить по 63/140 ідеальних часток кожному на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 23 травня 2012 року Сьомою київською державною нотаріальною конторою, а відповідачу належить 1/10 частка вказаного житлового будинку на підставі договору дарування, посвідченого 16 лютого 1996 року Сімнадцятою київською державною нотаріальною конторою. Протягом тривалого часу вони не можуть дійти згоди щодо користування та розпорядження майном, між ними існують неприязні відносини. Зазначає, що частка відповідача в спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, позивачі не користуються своїм майном, відповідач проживає у вказаному будинку разом зі своєю родиною, чим створює перешкоди у користуванні майном позивачам. Спільне користування житловим будинком є неможливим, між сторонами існують неприязні відносини, тому припинення права власності відповідача на частку в будинку не завдасть останньому істотної шкоди. За таких підстав, позивачі просять припинити право власності [PERSON] на 1/10 частку житлового будинку [ADDRESS] визнавши право власності на вказану частку за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. У судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували. Зазначили, що відповідач постійно проживає у зазначеному житловому будинку, оскільки не має іншого житла. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 63/140 ідеальних часток кожному на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 23 травня 2012 року Сьомою київською державною нотаріальною конторою (а.с. 5), а також [PERSON] належить 1/10 частка вказаного житлового будинку на підставі договору дарування, посвідченого 16 лютого 1996 року Сімнадцятою київською державною нотаріальною конторою. (а.с. 58) Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] та [PERSON] посилалися на те, що частка відповідача в спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне користування майном є неможливим, так як між ними існують неприязні відносини, а припинення права власності відповідача на частку у житловому будинку не завдасть останньому істотної шкоди. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Зі змісту цієї норми закону вбачається, що припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої з обставин, передбачених пунктами 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Питання чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також має робитись у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Відповідно до змісту вказаної статті для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-81цс11 від 16 січня 2012 року. Крім того, при застосування статті 365 ЦК України, зокрема, пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спору про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (правова позиція, висловлена ВСУ при розгляді справи № 6-68цс14). З довідки № 373 від 07 лютого 2014 року, виданої КП «ЖЕО-109», вбачається, що у житловому будинку [ADDRESS] з 24 лютого 1996 року зареєстровані відповідач [PERSON], його дружина [PERSON] та їх син [PERSON] (а.с. 104) В судовому засіданні відповідач пояснив, що зазначений житловий будинок є його постійним місцем проживання, іншого житла він не має, тому він заперечує проти отримання грошової компенсації від позивачів та вирішення в такий спосіб конфлікту з приводу користування житлом. Частка відповідача в спірному житловому будинку не може бути виділена в натурі, що підтверджується даними висновку № 14330/14-43 від 09.12.2014 р. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертиз, складеного експертом [PERSON] Київського НДІСЕ. (а.с. 136-144) Згідно висновку судової комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 5290/15-43 від 16.12.2015 р., складеного експертом Київського НДІСЕ [PERSON], домоволодіння [ADDRESS] не підлягає оцінці, оскільки земельна ділянка за вказаною адресою є не сформованою та не неї відсутня Державна реєстрація права власності, а розташований на ній житловий будинок самочинно перепланований та переобладнаний, про що вказано в Технічному паспорті БТІ, а також частина господарських будівель є самочинно збудованими. (а.с. 199-210) Експерт у висновку також зазначає про неможливість визначення ринкової вартості 1/10 частки домоволодіння [ADDRESS]. Але за умови оформлення Державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, площею 775 кв. метрів, та введення до експлуатації самочинно перепланованого та переобладнаного житлового будинку та самочинно збудованих господарських будівель найбільш ймовірна ринкова вартість об»єкта дослідження, а саме 1/10 частки вказаного домоволодіння в цінах на дату оцінк може становити 288 101 грн. Суду не надано належних доказів на спростування зазначеного висновку судової будівельно-технічної експертизи, тому її можливо покласти в основу рішення при вазначенні вартості частки у спільному майні. Відповідно до ч. 2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачами [PERSON] та [PERSON] не були внесені на депозитний рахунок Голосіївського районного суду м. Києва грошові кошти в рахунок компенсації вартості належної відповідачу [PERSON] 1/10 частки вищевказаного житлового будинку. З огляду на наведене, позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed