Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

[PERSON], який діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] позов мотивували тим, що вони постійно проживають [ADDRESS]. Даний будинок належить на праві власності [PERSON] - матері [PERSON], яка в будинку не проживає з 1993 року. [PERSON] зробив в будинку прибудову з дозволу попередніх власників - діда [PERSON] та баби [PERSON], проте [PERSON] чинить перешкоди в користуванні будинком і безпідставно не дозволяє зареєструвати дітей - неповнолітнього [PERSON], 2004 р.н. та [PERSON], 1993 р.н., в даному житлі, які фактично проживають в будинку з народження. На підставі ст.ст. 29, 310 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» позивачі просили встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] в будинку [ADDRESS], визнати за ними право користування будинком, а також зобов`язати управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області зареєструвати їх місце проживання за даною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] повністю підтримали позов відповідно до викладених у ньому обставин. Позивач додав, що він з дружиною - [PERSON] зареєстровані та разом з дітьми - неповнолітнім [PERSON] та [PERSON] постійно проживають в будинку [PERSON], проте безпідставно [PERSON] не дозволяє дітям зареєструватись в будинку. Відповідачка [PERSON] не визнала позов, суду пояснила, що вона не дозволить зареєструватись онукам [PERSON] і [PERSON] в будинку, доки не оформить самочинні побудови і не поділить хату між синами. Разом з тим, підтвердила, що в будинку постійно проживають і зареєстровані син [PERSON] з невісткою [PERSON] та онуки. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] не визнав позов, пояснив, що в будинку позивачам ніхто не заважає жити, проте після прийняття до експлуатації самочинних прибудов цей будинок буде поділений між двома синами [PERSON] і тоді вони зможуть розпорядитись своєю власністю та прописати дітей. Представник управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області [PERSON] з приводу встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] в будинку та визнання за ними право користування будинком покладався на думку суду, проте просив відмовити в позові стосовно зобов`язання УДМС здійснити реєстрацію даних осіб, оскільки управління не є відповідачем у справі, крім того, в разі ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог це буде підставою для його виконання. Вислухавши пояснення осіб, що брали участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору довічного утримання від 11.06.2003 року [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в державному реєстрі. В даному будинку зареєстровані [PERSON] з 15.02.2000 року та [PERSON] з 15.06.1994 року, що підтверджується відміткою в паспортах, які були оглянуті в оригіналі в судовому засіданні та довідкою квартального комітету Ясний» від 05.06.2014 року (а.с. 11). Сторони визнали, що в будинку проживають сини [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], 07.03.1994 року та неповнолітній [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 61 ЦПК України дані обставини, що визнані сторонами, доказуванню не підлягають. Таким чином, між сторонами виникли житлові правовідносини з приводу користування жилим приміщенням в будинку приватного житлового фонду, тому суд застосовує норми глави 6 ЖК України та відповідні норми глави 28 ЦК України, що регулюють право власності на житло. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Статтями 156, 161 ЖК України визначено, що на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Оскільки сторони визнали, що неповнолітній [PERSON], 2004 р.н. постійно проживає з дня народження в будинку [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON], разом із батьками, суд вважає можливим встановити даний юридичний факт і визнати за ним право користування даним будинком. Також сторони визнали, що [PERSON] проживає в будинку з народження, проте в судовому засіданні був оглянутий оригінал паспорту позивача [PERSON] і було встановлено, що з 17.03.2012 року до 27.11.2012 року його місце проживання було зареєстроване за адресою [ADDRESS], а з 23.08.2013 року до 26.02.2014 року - [ADDRESS]. Таким чином, суд вважає можливим встановити юридичний факт його проживання в будинку [ADDRESS] з 27.02.2014 року. Разом з тим, [PERSON] не є членом сім`ї власника будинку - [PERSON] в розумінні ч. 2 ст. 64, ч. 4 ст. 150 ЖК України, тому відносини власника будинку і повнолітньої особи, яка бажає користуватись даним будинком, повинні бути врегульовані шляхом укладення договору найму жилого приміщення відповідно до ст. 158 ЖК України. Оскільки відповідно до ст. 6 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, зобов`язати сторін укласти договір найму чи визнати право користування будинком, що належить на праві власності особі, без укладення договору найму, суд не має підстав. Також не підлягає задоволенню позов в частині зобов`язання УДМС України у Вінницькій області зареєструвати місце проживання [PERSON] та [PERSON], оскільки дані вимоги є безпідставними. Реєстрація осіб за місцем проживання визначена Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і для її проведення необхідно дотримання вимог, визначених ст. 6 вказаного закону та подання ряду документів. Слід зазначити, що рішення суду про визнання за [PERSON] права користування будинком є підставою для його виконання.

Outcome: dismissed