Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] в грудні 2010 року звернулися в суд з даним позовом. В заяві послалися на те, що їм та відповідачу [PERSON]., на праві власності належить квартира [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності від 19.07.1993 року. Після приватизації даної квартири, вона знялася з реєстрації в ній та зареєструвалася квартирі [ADDRESS]. З 2009 року, відповідач змінив ставлення до них. Житлом стала розпоряджатися друга дружина відповідача - [PERSON], вона поміняла замки у вхідних дверях квартири, остання незаконно зареєструвалася у спірному житлі, яка потім була анульована. Доповнивши та уточнивши позовні вимоги, просять усунути перешкоди у користуванні приватною власністю, а саме: скасувати особовий рахунок [NUMBER], який відкритий у КП «Комінтех»на ім»я [PERSON], зобов»явши КП «Комінтех» відкрити особовий рахунок на [PERSON] та визнати її уповноваженим власником спірної квартири, зобов»язати [PERSON] та [PERSON] не чинити їм перешкод у користуванні спірним житлом - квартирою [ADDRESS] та надати будинкову книгу, технічний паспорт, свідоцтво про право власності на квартиру, ключі від вхідних дверей та вільний доступ до житла, вселити їх у спірну квартиру, зобов»язавши КП «Комінтех» та Червоноградський міський сектор ДМС України зареєструвати їх в спірній квартирі. В січні 2011 року [PERSON] подав зустрічний позов. У заяві послався на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.07.1993 року йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. На деякий період часу з квартири зникли всі документи, а коли наприкінці 2009 року його внук [PERSON] повернув їх, він помітив, що в приватизаційне свідоцтво проведене дописка про те, що співвласниками квартири, крім нього є його дочка - [PERSON] та внук - [PERSON], які на час приватизації (1993 рік) в даній квартирі не проживали і не були прописані. Уточнивши вимоги, просить визнати [PERSON], такою що втратила право на квартиру [ADDRESS], доприватизацію квартири [ADDRESS], здійснену [PERSON] та [PERSON] 23.11.1995 року - визнати недійсною, набуття права власності на спірну квартиру [PERSON] та [PERSON] визнати незаконним, рішення виконкому Червоноградської міської ради №420 від 23.11.1995 року про виділення спірної квартири у власність [PERSON] та [PERSON] - скасувати, довідку №1235, видану Домоуправою №1 м. Червонограда про склад сім»ї у кількості трьох осіб - визнати недостовірною, зобов»язавши приватизаційний орган Червоноградської міської ради відновити його приватизаційні документи в редакції 1993 року і видати нове свідоцтво про право власності на квартиру, стягнути судові витрати та вартість правової допомоги. В судовому засіданні позивачі за первісним позовом та їх представники позов підтримали, в зустрічному позов просять відмовити у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Відповідачі позов не визнали, зустрічний позов, вони та їх представники підтримали. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що заяву про приватизацію квартири він не підтримував, про те, що позивачі внесені у свідоцтві про право власності він дізнався вкінці 2009 року, коли його внук [PERSON] повернув документи на квартиру, в тому числі і свідоцтво про приватизацію, яке до того було викрадено його дочкою з квартири. Співвідповідач - Червоноградська міська рада, просить справу слухати у відсутності їх представника, при вирішенні спору покладається на думку суду. Дослідивши докази, суд встановив слідуюче. [PERSON] є батьком [PERSON] та дідусем [PERSON], позивачів по справі. 19 грудня 1992 року був прийнятий Закон №2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до ст. 1 якого, приватизація державного житлового фонду (далі-приватизація) - це відчуження квартир (будинків), та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. В силу ч.2 ст. 8 вищевказаного закону Передача квартир (будинків), здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). 19 липня 1993 року орган приватизації державного житлового фонду Червоноградської міської ради Львівської області видав свідоцтво про право власності на квартиру, яким посвідчив, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. Дане свідоцтво видано на підставі заяви [PERSON], [PERSON], [PERSON], без номера та дати з якоби підписами [PERSON] та [PERSON], поданою органу приватизації. В це ж свідоцтво органом приватизації була внесена дописка, на підставі рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради №420 від 23.11.1995 року, та членами сім»ї [PERSON], вказані - [PERSON] та [PERSON]. Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 15.07.2013 року, яка набрала законної сили, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за скоєним нею злочин, передбачений ч.1 ст. 358 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України (2001 року). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у невстановленому місці та у невстановлений час, з метою незаконного прийняття участі у приватизації квартири [ADDRESS], в якій проживав її батько [PERSON], отримавши в органах приватизації бланк заяви на приватизацію, самостійно, без відома та згоди на те, [PERSON], внесла в бланк заяви на приватизацію житла завідомо неправдиві відомості про кількість осіб, які приймають участь у приватизації вищевказаної квартири, вказавши додатково своє та [PERSON], прізвища та в графі «підпис наймача та повнолітніх членів» власноручно поставила підпис від свого імені та від імені [PERSON], не будучи на це уповноважена останнім. Даний завідомо підроблений документ був використаний невстановленою особою під час вирішення питання приватизації вищезгаданої квартири, в результаті чого 16.07.1993 року та 23.11.1995 року, згідно рішення №254, 420 виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області виданого 19.07.1993 року, як учасники приватизації квартири, були включені: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Так як [PERSON] не підписував заяву в орган приватизації щодо приватизації квартири [ADDRESS], [PERSON] не уповноважував ставити від його імені на даній заяві, то відсутнє було його волевиявлення на приватизацію квартири як на самого себе так і в якості спільної (сумісної або часткової) власності. Суд бере до уваги те, що в зустрічному позові не ставиться вимога про визнання свідоцтва про право власності на спірне житло від 19.07.1993 року в цілому, а лиш відносно дописки членів сім»ї [PERSON] Клопотання позивачів та їх представника про відмову в зустрічному позові в зв»язку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин, суд вважає необґрунтованим, виходячи із слідуючого. Як пояснив в судовому засіданні відповідач [PERSON] він особисто не отримував свідоцтво про право власності. Всі документи, які стосуються житла знаходяться в його житлі, і які були зникли, а лише в кінці 2009 року йому їх повернув його внук [PERSON], і з того часу йому стало відомо, що квартира приватизована і більше того, на трьох членів сім»ї. Суд рахує, що саме з цього часу той взнав про порушення своїх прав і в січні 2011 року звернувся із зустрічним позовом, тобто в межах строку передбаченого ст. 257 ЦК України. Посилання представника позивача, як на пропуск строку звернення до суду на протокол опитування [PERSON] від 04.01.2011 року, згідно якого той пояснив, що питанням про приватизацію житла займалася його дочка. А він лише ставив свої підписи та що в 1995 році відповідача було викликано в відділ приватизації, та повідомлено, про те, що його дочку ([PERSON].) було вписано в свідоцтво про приватизацію, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, як на початок перебігу строку позовної давності, так як в першому випадку, відповідач лише ствердив, що підготовкою документів на приватизацію квартири займалася його дочка, а в другому випадку - його лише попередили про можливе доповнення свідоцтва про право власності на житло в якості члена його сім»ї, не вказавши коли воно буде проведено, та не спитавши його думки щодо цього. Суд також не бере до уваги покази свідка [PERSON] про те, що в червні 1993 року вона особисто приймала заяву від [PERSON] та [PERSON] про приватизацію квартири, які обоє в її присутності підписали дану заяву, так як дані покази суперечать поясненням відповідача [PERSON] про те, що заяву про приватизацію квартири він не підписував, та спростовувується постановою Червоноградського міського суду від 15.07.2013 року, про те, що саме [PERSON], без відома та згоди відповідача внесла в бланк заяви на приватизацію житла завідомо неправдиві відомості про кількість осіб, які приймають участь в приватизації житла, та від імені [PERSON] поставила на даній заяві підпис. Відповідно до ст. ст. 2, 4, 48 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-ХІІ (з подальшими змінами), який діяв на час виникнення спірних правовідносин, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або з іншими. Власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном та може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Враховуючи наведене, суд вважає, що первісний позов до задоволення не підлягає, а зустрічний підлягає до частково задоволення.

Outcome: partial