Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Старобільського районного суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача у поданому клопотанні просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідачів, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідачі у встановлений строк правом на подачу відзиву на позов не скористались. Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача суд постановляє заочне рішення. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція представника позивача полягала в тому, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 76_150 від 21 листопада 2012 року, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом видачі кредиту в сумі 30000 грн. з процентом за користування кредитом в розмірі 21% річних в порядку на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався на 60 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 20.11.2017 року на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання зобов`язання з повернення [PERSON] кредиту, сплати нею процентів за користування кредитом, а також інших обов`язків, передбачених кредитним договром, було оформлено договір поруки № 76_150/1 від 21 листопада 2012 року (між банком, [PERSON] та [PERSON] ). І оскільки [PERSON] свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за його користування, у строки встановлені договором, належним чином не виконала, у банка виникло право вимагати не тільки з [PERSON] , а й з [PERSON] , як її поручителя, у солідарному порядку, сплати процентів за користування кредитом, а також інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, як щодо боргу по кредиту, так і щодо процентів за користування ним. У зв`язку з наведеним представник позивача вимушений був звернутися до суду. Відповідачі правом на подачу відзиву на позов не скористались, і будь-які докази суду не надали. На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: Згідно розпорядження № 2710/38-14 Голови Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року у зв`язку з проведенням у м. Антрацит антитерористичної операції територіальну підсудність справ було змінено, при цьому визначено, що повноваження Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області тимчасово здійснює Старобільський районний суд Луганської області. 21 листопада 2012 року, [PERSON] та АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» уклали кредитний договір № 76_150, за яким банк взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит (грошові кошти), у розмірі 30000 гривень, на споживчі потреби, строком на 60 місяців зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 20 листопада 2017 року, а [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 21% річних за користування кредитом, не пізніше останнього робочого дня місяця, шляхом щомісячного погашення кредиту рівними частинами в розмірі 500 гривень 00 копійок. Також 21.11.2012 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 76_150/1, за яким [PERSON] взяла на себе зобов`язання відповісти солідарно за своєчасне та повне виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, у тому числі зі сплати платежів, які підлягають сплаті згідно умов кредитного договору. [PERSON] та поручитель [PERSON] свої зобов`язання не виконують, у зв`язку з чим станом на 15.07.2020 року існує заборгованість за іпотечним кредитом № 76_150 від 21.11.2012 року, яка становить 15777,93 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 76_150 від 21.11.2012 року. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування), а вказаний відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у зобов`язанні, на уплату відповідачем, як боржником у зобов`язанні, не тільки процентів за користування кредитом, а й інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, нарахованих на суму несплачених своєчасно сум кредиту та процентів за користування ним. Поряд з цим, із встановлених обставин також вбачається, що між АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері забезпечення виконання зобов`язання, в яких позивач виступає кредитором, а вказаний відповідач поручителям, та в межах яких виник спір щодо права позивача як кредитора на отримання виконання вказаного зобов`язання боржника у повному обсязі поручителями. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: В силу положень пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права та основні обов`язки людини і громадянина, а також засади цивільно-правової відповідальності. Зокрема, положеннями частини першої статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 Цивільного Кодексу України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статті 1054 Цивільного Кодексу України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у строки та порядку, передбаченому договором. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. А з огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. І, на такий випадок, тобто на випадок порушення своїх зобов`язань, у кредитному договорі передбачили, що за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором, вони несуть відповідальність в порядку та на умовах обумовлених у цьому договорі та чинним законодавством України. Суд враховує, що чинним законодавством України, зокрема положеннями частини 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тож враховуючи викладене та оскільки [PERSON] прострочила виконання взятого на себе грошового зобов`язання за кредитним договором № 76_150 від 21.11.2012 року зі сплати процентів за користування кредитом, а АТ «Ощадбанк», як кредитор заявив вимогу про сплату йому цього боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, за допущений [PERSON] період прострочки, така вимога є обґрунтованою. Такого висновку суд дійшов з огляду на вказані вище норми матеріального права і положення кредитного договору, а також з огляду на правильність здійснених позивачем розрахунків індексу інфляції та трьох процентів річних. Виходячи із системного тлумачення статей 546-548 ЦК України виконання основного зобов`язання у тому числі такого, що виникає із договору (а тому і кредитного зобов`язання зокрема), може забезпечуватись письмовим договором поруки. З огляду на положення статей 553 та 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, тому у випадку порушення зобов`язання боржником, поручитель відповідає перед кредитором частково або у повному обсязі, залежно від того, що передбачено договором. При цьому, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. При цьому суд відзначає, що він врахував положення частини 4 статті 559 ЦК України, але констатує, що договорами поруки (а.с.12-13,14-15) його сторони, зокрема положеннями пунктів 4.2. та 5.4. договорів поруки, фактично передбачили строк дії поруки, оскільки узгодили, що порука припиняється після спливу трьох років з моменту настання строку виконання зобов`язання боржника за кредитним договором. А заявлені позивачем вимоги, цього строку не перебільшують. Що стосується обсягу відповідальності поручителя, то тут суд погоджується з позивачем, що в силу положень пункту 3.1. договору поруки, поручитель повинний відповісти у солідарному порядку з боржником, не тільки по вимогах щодо повернення кредиту, а й по вимогах щодо сплати інфляційних нарахувань та 3 процентів річних, що нараховані як на неповернуті своєчасно суми кредиту, так і на неповернуті своєчасно проценти за користування ним. Отже, з огляду на те що судом, встановлено невиконання [PERSON] як боржником, своїх обов`язків передбачених кредитним договором від 21 листопада 2012 року та факт наявності саме у позивача, як кредитора, права вимоги боргу до неї та до [PERSON] , як її солідарного боржника, на загальну суму у розмірі 15777 гривень 93 копійки, з яких: 3101 гривня 89 копійок прострочені проценти за користування кредитом за період з 24 лютого 2017 року по 19 листопада 2017 року; інфляційні витрати банку з березня 2017 року по червень 2020 року за прострочення сплати кредита в сумі 5448 гривень 00 копійок; інфляційні витрати банку з березня 2017 року по червень 2020 року за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 3940 гривень 88 копійок; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 24 лютого 2017 року по 15 липня 2020 року в сумі 1900 гривень 45 копійок, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже,

Outcome: approved