Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловими приміщенням. Позов мотивований тим, що позивач є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які ніколи не проживали в даному будинку. Відповідачі є сторонніми людьми, разом з позивачем ніколи не проживали. На усне прохання позивача знятися з реєстрації відповідачі не реагували. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] просить визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 02 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в поряду загального позовного провадження. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 19 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність та відзив на позов не подавали. Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзиву не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України власник реалізовує право володіння, користування і розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 02.03.2009 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22706650 від 13.05.2009 (а.с.8,9). Відповідачі є зареєстрованими у належному позивачу житловому будинку, що підтверджується будинковою книгою (а.с.22-25). Реєстрація відповідача [PERSON] у будинку позивача також підтверджується відповіддю підрозділу УДМС України у Волинській області від 17.02.2021 (а.с.28), [PERSON] - відповіддю Берестечківської міської ради від 19.04.2021, вих. №8 (а.с.52). Згідно довідки виконавчого комітету Берестечківської міської ради від 05.01.2020 №6 про склад сім`ї та проживання, до складу сім`ї [PERSON] входять [PERSON] та [PERSON] , які фактично не проживають (а.с.10). Вищенаведені обставини також підтверджуються довідкою Берестечківської міської ради від 04.02.2021 №56 про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб та землекористування (а.с.18). Крім того, факт відсутності за вказаною адресою відповідачів підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї (а.с.11,20). Отже, відповідачі зареєстровані у належному позивачу житловому будинку, не є членами її сім`ї, а тому право позивача, передбачене ст.ст.317,319 ЦК України, як власника житлового приміщення підлягає захисту, а право відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. За таких обставин, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), отже, відповідач підлягає зняттю з реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved