Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Кам`янець-Подільської міської ради, Департамент соціального захисту населення, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом вселення її з донькою в житловий будинок та виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою суду від 09 листопада 2017 року судом було залучено до справи співвідповідачем [PERSON] та третю особу без самостійних вимог - Орган опіки та піклування Кам`янець-Подільської міської ради. Ухвалою суду від 02 березня 2018 року судом було залучено до справи третю особу без самостійних вимог Департамент соціального захисту населення Кам`янець-Подільської міської ради. Позивачка, уточнивши та обгрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що відповідно до договору дарування від 01.08.1996 року, вона являється власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по [ADDRESS] . Будинок подарувала їй її мати - [PERSON] . До укладення договору дарування у вказаному житловому будинку проживав та був зареєстрований відповідач, її рідний брат, [PERSON] . Відповідач, на протязі багатьох років не дає можливості їй та її сім`ї користуватись власним майном, оскільки зловживає спиртними напоями, внаслідок чого у нього виникають негативні емоції, що провокують його до агресії, сварок, свідками яких були сусіди. Вона неодноразово викликала дільничого інспектора, наряди міліції та поліції, які намагались врегулювати конфліктну ситуацію, а іноді стримати бійку. Крім того, вона боїться позивача, оскільки той погрожує їй і членам її сім`ї фізичною розправою. В кінці 2007 року відповідач вигнав її та двох її дітей, одна з яких була неповнолітньою, з її житлового будинку. З тих пір вона вимушена проживати у знайомих, знімати квартири. Відповідач змінив замки у хвіртці, вхідних дверях житлового будинку та літній кухні та не допускає її до особистого майна, таким чином, порушується іі права власника, щодо володіння та користування будинком та усім майном у будинку, тому просить зобов`язати відповідача та його дружину не чинити їй та її неповнолітній доньці перешкод у користуванні належним їй будинковолодінням та вселити їх в будинок та виселити з будинку відповідачів без надання їм іншого житла. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду із запереченням на позовну заяву, в якій вказав, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням. Виселення, без надання іншого жилого приміщення можливо, лише у випадках, передбачених законом, а саме ст. 116 ЖК України/ Позивачка не надала суду доказів притягнення [PERSON] до адмінвідповідальності , доказів, що відповідач чинить їй перешкоди у користивуванні будинком та систематично порушує правила співжиття, оскільки вона там не проживає з 2007 року, ключі від хвіртки та будинку вона має, він в будинку не проживає, а проживає у літній кухні, а позивачка по своїй волі не хоче проживати у будику, оскільки будинок потребує капітального ремонту, щоб у ньому були нормальні умови для проживання. Сварки і скандали провокує сама позивачка, коли приходить на подвір`я і тоді викликає поліцію. Просить у позові відмовити. Представник позивачки [PERSON] , позивачі - [PERSON] та [PERSON] позов у суді підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] , відповідачі - [PERSON] та [PERSON] позов у суді не визнали та просили в його задоволенні відмовити в повному обсязі, оскільки Позивачка своїм позовом хоче обмежити [PERSON] у праві користування житлом, в якому він мешкає з дитинства, він допомагав своїй матері добудовувати цей будинок і іншого житла [PERSON] та його дружина [PERSON] не мають, вказаний житловий будинок є єдиним місцем проживання для [PERSON] , інваліда першої групи «Б» по зору, та [PERSON] , яка здійснює за ним догляд і була зареєстрована в будинку зі згоди власника, оскільки він без неї не може обходитися. Про те, що мати подарувала сестрі будинок взнав недавно, вже після смерті матері. На протязі всього періоду проживання своєчасно сплачує усі комунальні та інші проплати. У теперешній час тимчасово, разом з дружиною, проживають на зйомній квартирі, ніяких перешкод для позивачки не створюють і не створювали, вона має ключі від будинку, хвіртки, крім літньої кухні, де він проживає і зберігає свої речі, але позивачка не вселяється у будинок, не проводить ремонтні роботи, а продовжує його шантажувати до сварок. Просять у позові відмовити. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Кондаурова Н.М. позов [PERSON] ,В [PERSON] , яка діє в інтересах, вже повнолітньої [PERSON] , підтримує і просить зобов`язати відповідача не створювати перешкод у користуванні та проживанні позивачів у житловому будинку і просить їх вселити у будинок. Представник Департаменту соціального захисту населення [PERSON] в судове засідання не з`явилась та звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги, щодо виселення [PERSON] , інваліда першої групи, який потребує стороннього догляду, який перебуває на обліку, як користувач пільгами на сплату за комунальні послуги в розмірі 50% і інших допомог не отримує, не підтримує. Суд розглядає справу у відсутності представника третьої особи, на підставі наявних матеріалів. Заслухав позивачів, представника позивача, відповідачів, представника відповідача, третю особу, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до договору Дарування від 01.08.1996 року, укладеного між [PERSON] та її донькою [PERSON] , які проживали у будинку [ADDRESS] , [PERSON] стала власником вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями, в якому з 1967 року, тобто з часу його купівлі [PERSON] , проживав і проживає її рідний брат [PERSON] , відповідач по справі, інвалід першої групи інвалідності «Б» загального захворювання по зору, який потребує сторонннього догляду, УТОС. До дня смерті матері, [PERSON] , вони проживали усі однією сім`єю, але із-за неприязних стосунків між братом і сестрою та неналежними житловими умовами проживання у будинку, позивачка, по своїй волі у 2007 році, виїхала з будинку на зйомні квартири зі своїми дітьми, в тому числі і з неповнолітньою [PERSON] , що підтверджується договором Дарування від 01.08.1996 року, технічним паспортом на житловий будинок, домовою книгою прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , довідкою КП «Добробут» за № 260 від 03.02.2017 року, згідно якої у будинку по [ADDRESS] значаться зареєстрованими: [PERSON] - власник, [PERSON] донька, [PERSON] донька, [PERSON] - брат, [PERSON] дружина брата, довідкою МСЕК від 12.09.2012 року. Вказані обставини підтверджуються і визнаються сторонами. Встановлено, що на протязі довгого періоду часу відповідач разом зі своєю дружиною [PERSON] , яка здійснює за ним догляд, не проживає у будинку, а проживає у літній кухні, в якій знаходяться усі його речі. Позивачка має ключі від будинку, має доступ до будинку, але вселитися та користуватися своїм будинком не може, оскільки відповідач, при її чергових спробах попасти у двір та будинок, щоб зробити ремонтні роботи, створює їй перешкоди, не впускає та скандалить і свідками цих подій є їх сусіди та знайомі. Також, неодноразово по заявах позивачки виїжджали працівники міліції та поліції, але до адміністративної відповідальності відповідача не притягували, що підтверджується Висновками Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 02.06.2017 року, від 18.05.2017 року, від 14.04.2017 року, Листами НП України ГУНПУ в Хмельницькій області Кам`янець-Подільського відділу поліції від 20.04.2017 року, від 24.05.2017 року, від 07.06.2017 року, поясненнями свідків у суді [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналіз наведених позивачкою доказів щодо усунення перешкод зі сторони відповідача, який порушує її права, як власника житлового будинку, не даючи користуватись цим будинком, шляхом зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачці та її доньці та вселити її та її, на той час неповнолітню доньку, в будинок, а саме доказів, які у своїй сукупності, дають змогу суду дійти висновку про достатність належних та допустимих доказів, наданих позивачкою, для задоволення її позову в цій частині. Частиною першої статті 383\~ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до вимог статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно із частиною четвертою статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин\~\~з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За правилами частини четвертої статті 109 ЖК УРСР \~\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.157 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Щодо виселення колишніх членів сім`ї власника, то відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України власне факт припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє колишніх членів його сім`ї права користуватися займаним приміщенням. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім`ї власника житлового будинку має відповідно до ст.157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. Передбачені ст.ст.9, 156, 157 ЖК України обмеження щодо виселення колишніх членів сім`ї власника не є порушенням прав власності. Відповідно до ч.4, ст.41 Конституції України, ст.319, ч.ч. 1,2 ст.321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак , у передбачених законом випадках, обмеження права власника можуть мати місце. У цьому випадку обмеження прав власника, передбачені ст.ст.156, 157 ЖК України. Відповідно до ст.405 ЦК Украни члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідач [PERSON] , позивачка [PERSON] , яка стала власником будинку, подарованого їй їхньою матір`ю, є рідними братом і сестрою, які були, до смерті матері, однією сім`єю і фактично зміна власника будинка не змінила їх статусу, хоча у них утворились свої сім`ї, але були зареєстровані і продовжували проживати всі разом у будинку і при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що підтверджується Довідкою КП «Добробут» за № 260 від 03.02.2017 року , тому всі вони мають, нарівні з власником, право користування жилим приміщенням, а їх виселення можливе, лише за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 ЖК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачка не надала суду доказів систематичного порушення правил співжиття відповідачами [PERSON] та [PERSON] , які роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультативними, оскільки фактично позивачка зі своєю сім`єю наймала інше житло і не прожвала у будинку, а віповідачів не притягали ні до якої відповідальності за порушення правил співжиття, крім того, відповідачі проживають у літній кухні і не заперечують тому, щоб позивачка з донькою вселялась у будинок і користувалась ним. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] та [PERSON] мають право на користування жилим будинком [ADDRESS] , як члени сім`ї власника цього будинку [PERSON] , яке належить їм та захищається нормами статей 109, 156 ЖК України та статті 405 ЦК України., а відтак суд приходить до висновку про відмову позивачу у позовній вимозі, щодо виселення відповідачів із житлового будинку. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України - якщо сторону , на користь якої ухвалено рішення , звільнено від сплати судових витрат , з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли , пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку , встановленому Кабінетом Міністрів України . Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку , встановленому Кабінетом Міністрів України . Тому, судовий збір по справі у розмірі 768,40 грн. слід віднести на рахунок держави, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору , як інвалід першої групи. На підставі викладеного та

Outcome: partial