Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON], Сектору громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області про його виселення з квартири [ADDRESS], визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником спірної квартири на підставі договору дарування від 13.09.10 року. В дані квартирі зареєстрований та мешкає відповідач, який є її колишнім чоловіком. З 2010 року відповідач не приймає участі в оплаті комунальних платежів, вона вимушена постійно сплачувати комунальні послуги сама. Вважає, що реєстрація відповідача у квартирі порушує її права як власника, оскільки вона не може вільно розпоряджатися належною їй квартирою, доки в ній проживає відповідач. У зазначеній квартирі мешкає разом з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], якому діями відповідача також створюються неможливі умови для проживання, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, в квартирі безлад та антисанітарія від дій відповідача, вчинюються сварки та бійки, внаслідок чого у дитини декілька разів були нервові зриви, погрожує вигнати всіх з квартири. Також свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач неодноразово викрадав у неї грошові кошти та золоті прикраси, які потім здавав у ломбард, а отримані грошові кошти витрачав на гральні автомати. Відповідач є гравцем з 2004 року. Крім цього, відповідач постійно позичає гроші у банках та сторонніх людей, які погрожують їй внаслідок неповернення відповідачем боргів. З приводу такої поведінки відповідача вона неодноразово зверталася до органів внутрішніх справ із відповідними заявами. Вважає, що на підставі ст.. 116 ЖК України позивач повинен бути виселений з належної їй квартири без надання іншого житлового приміщення, визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням та знятий з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та надали пояснення відповідно до викладених у позові. Відповідач - Сектор громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області в судове засідання не з'явився. Про день та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Звернувся із зустрічною позовною заявою, в які просить визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши йому в користування кімнату, житловою площею 17,8 кв. м, коридор, кухню, санвузол та ванну кімнату залишити у загальному користуванні. Зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у проживанні в спірній квартирі. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовує тим, що з позивачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 28.08.99 року. Заочним рішенням суду від 16.06.12 року шлюб було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину. Спірна квартира знаходилась у власності відповідача на підставі свідоцтва про право власності, виданого 22.03.99 року Центром приватизації державного житлового фонду Управління Комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконкому Харківської міської ради. 13.09.10 року між ним та позивачкою був укладений договір дарування, відповідно до якого право власності на зазначену квартиру перейшло до неї. На теперішній час зазначений договір дарування ним оспорюється у Дзержинському районному суді м. Харкова. Посилається на те, що позивачка не надає йому можливості проживати у подарованій їй квартирі, оскільки постійно вчиняє сварки, безпідставно викликає працівників міліції, вимагає, щоб він виселився з цієї квартири. Вважає, що оскільки в договорі дарування не зазначено про те, що після його укладення він повинен був виселитися з квартири, за ним збереглося право проживання в квартирі. Крім цього, вважає, що оскільки вселився в квартиру з 16.06.83 року, зареєстрований в ній та постійно і безперервно проживає з цього часу, має право визначення порядку користування квартирою та забезпечення йому усунення перешкод користування квартирою. В судовому засіданні представник відповідача зустрічні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та надав пояснення відповідно до викладених у зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи та представлені докази, приходить до висновку про те, що як первісні, так і зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі з 16.06.83 року, постійно проживає у квартирі з моменту реєстрації і до теперішнього часу. До 13.09.2010 року квартира належала відповідачу на праві приватної власності, набутої на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.03.99 року за реєстраційним № 1-99-182277 Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 14.04.99 року за № П-1-33429. 13.09.10 року відповідач подарував вищевказану квартиру позивачці, про що свідчить відповідний договір даруванні від 13.09.10 року, посвідчений державним нотаріусом 6-ї Харківської нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 6-1958. В зазначеній квартирі на теперішній час зареєстрований тільки він. Допитана в якості свідка [PERSON] надала пояснення про те, що сторін у зазначеній справі вона знає з 1999 року. Вона є їхньою сусідкою по тамбуру. Підтвердила те, що відповідач постійно зловживав спиртними напоями, майже кожен день. Приблизно з 2004 року постійно бив позивачку. Це вона чула через стінку. Всі документи та грошові кошти позивачка зберігає у неї вдома. Відповідач казав, що позивачка повинна його утримувати після того, як вона присоромила останнього за таку поведінку. Останні два місяці відповідач хворіє, тому сварок вона не чує. Відповідач є «гравцем». Неодноразово кредитори вимагали він нього повернення запозичених коштів, і вона була при цьому свідком. Також знає про те, що відповідач вкрав у своєї колишньої дружини золоті вироби і не повернув. Це було вже після їх розлучення. Внаслідок такої поведінки відповідача позивачка неодноразово зверталася до міліції. Допитана в якості свідка [PERSON] надала пояснення про те, що позивачку знає з 2007 року. З першого дня знайомства була обізнана, що в сім'ї [PERSON] проблеми, оскільки відповідач зловживав спиртними напоями, програвав всі гроші у гральних автоматах, також неодноразово позичав кошти і безпосередньо у неї. Неодноразово бачила відповідача у стані алкогольного сп'яніння. Кожного дня він відвідував місця продажу спиртних напоїв та гральні автомати. Крім цього, відповідач викрав у позивачки та потратив кошти, які були зібрані всіма батьками учнів для шкільних нужд дітей на придбання класних меблів. Останні 2 місяці відповідач хворіє, тому не п'є та не палить. Особисто не бачила, щоб відповідач бив позивачку, але з її слів це знає. Допитана в якості свідка [PERSON] надала суду пояснення про те, що позивачку та відповідача знає з 2001 року. Свого часу вони познайомилися у дворі будинку, де всі зараз і проживають. Знає, що останні три роки, за виключенням останніх півроку, відповідач зловживав спиртними напоями. У 2012 році вона з позивачкою та її сином поїхали відпочивати. Перед виїздом позивачка сказала, що у неї зникли золоті вироби. Десь у 2011 році, відповідач просив його працевлаштувати, але отримав від неї відмову, оскільки свідок не вважала його надійною людиною. З цього часу відповідач образився та перестав з нею спілкуватися. Зі слів позивачки знає, що відповідач вже після розлучення неодноразово її домагався у нетверезому стані. Разом з цим, будь-яких тілесних ушкоджень вона у позивачки ніколи не бачила. Відповідно до копії постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.04.12 року (а.с. 11), 08.04.12 року до чергової частини Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області надійшла заява [PERSON], в якій вона просить вжити заходи до її чоловіка [PERSON] Під час перевірки зазначеної заяви було встановлено, що між ними виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті. За наслідками перевірки в порушенні кримінальної справи за ознаками ст.. 296 КК України відмовлено на підставі ст.. 6 п.2 КПК України. Прийняте рішення про винесення [PERSON] офіційного застереження щодо недопущення протиправних дій. Висновком Дзержинського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області (а.с. 48) було встановлено, що 19.09.13 року виник скандал між [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON], який вчиняв щодо свого сина психологічне насильство. У висновку зазначено, що з [PERSON] була проведена профілактична бесіда про недопущення насильства у сім'ї та складений адміністративний протокол № ХА 605880 за ст.. 173-2 КУпАП. Відповідно до ст..116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання їм іншого жилого приміщення. Аналізуючи зазначену норму, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Мається на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів та іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання і громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст.. 116 ЖК України без надання іншого житлового приміщення, відповідно до правил ЦПК України про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, виконавчими комітетами, іншими уповноваженими органами, а заходи громадського впливу - органами самоорганізації населення, повинні підтверджуватися письмовими доказами. З оглядом на представлені позивачкою докази, суд приходить до висновку про те, що на теперішній час прийняття рішення про виселення відповідача на підставі ст..116 ЖК України, є передчасним. Представлені копії документів органів внутрішніх справ (постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та висновку) не доводять того, що відповідач ознайомився з попередженням про недопущення в подальшому антигромадської поведінки. Його підпис з цих питань відсутній. Сам факт складання адміністративного протоколу не доводить того, що відповідач був притягнутий судом за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст..173-2 КУпАП. Відповідна постанова суду, яка набрала законної сили, позивачкою не представлена. За таких обставин суд на теперішній час відмовляє у задоволенні позову [PERSON] Разом з цим, суд приймає рішення про попередження [PERSON] про недопущення порушень правил співжиття, які роблять неможливим для [PERSON] та [PERSON] проживання з ним в одній квартирі [ADDRESS]. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] також задоволенню не підлягають. Згідно зі ст.. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Відповідно до ст.. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст.. 319 ЦК України). Відповідно до ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати він інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зі змісту зазначених норм вбачається, що встановлення порядку користування спірною квартирою можливо лише між її співвласниками. Оскільки відповідач [PERSON] не є співвласником квартири [ADDRESS], його зустрічні позовні вимоги щодо встановлення порядку користування спірною квартирою і зобов'язання позивачки не чинити перешкод у користування квартирою, задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, судові витрати суд покладає на кожну із сторін у справі, яка їх понесла за подання позовних заяв.

Outcome: dismissed