Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 25 вересня 2015 року звернувся до суду із позовом до Димитрівської селищної ради м. Олександрія (надалі відповідач) про визнання права власності на квартиру в житловому будинку за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири [ADDRESS] яка належала [PERSON]. Вказану квартиру він придбав в січні 2005 року за 2 000 грн. у [PERSON] через її представника - [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, посвідченої секретарем селищної ради. Отримавши кошти, вона передала йому всі документи на квартиру та пообіцяла, що збере усі документи для укладання нотаріального договору купівлі - продажу. З того часу, тобто з січня 2005 року він зайняв цю квартиру та безперешкодно володіє та користується вказаною квартирою та відноситься як до свого власного помешкання, зробив капітальний ремонт та переобладнання та несе усі витрати по його утриманню. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO] всі ці роки він безперешкодно користувався квартирою, ніс витрати на її утримання, провів капітальний ремонт квартири. Зважаючи на викладене він змушений звертатися до суду із позовом про визнання права власності за набувальною власністю на нерухоме майно, оскільки всі ці роки він розпоряджається квартирою, що належала [PERSON] В судовому засіданні представник позивача та позивач на позовних вимогах наполягають, посилаючись на викладенні обставини. За уточненими позовними вимогами просять суд визнати за позивачем право власності за набувальною давністю саме на квартиру [ADDRESS] яка належала [PERSON]. Інтереси позивача в суді по довіреності представляла [PERSON] Представник Димитрівської селищної ради м. Олександрія в судове засідання з'явився, будучи повідомленим про дату, час, та місце розгляду справи в суді, проти позовних вимог не має заперечень, позовні вимоги визнає, оскільки цей факт загально відомий. Всі знають, що позивач придбав квартиру ще в 2005 році. Інтереси відповідача по довіреності представляв [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3- 11, 15, 16, 20, 22, 182, 220, 316 - 325, 328, 334, 344, 657 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Особа, яка володіє чужим майном протягом тривалого терміну, може набути права власності на нього, посилаючись на давність користування. За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито й безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, або рухомим майном протягом 5 років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В п.9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справа від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, за змістом ч.1 ст.344 ЦК України, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали б найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Судом встановлено, що в січні 2005 року за 2 000 грн. позивач мав намір придбати у [PERSON] через її представника - [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, посвідченої секретарем селищної ради квартиру [ADDRESS] Отримавши кошти, представник передала йому всі документи на квартиру та пообіцяла, що збере усі документи для укладання нотаріального договору купівлі - продажу. З того часу, тобто з січня 2005 року він зайняв цю квартиру та безперешкодно користується вказаною квартирою та відноситься як до свого власного помешкання, зробив там капітальний ремонт та переобладнання та несе усі витрати по його утриманню. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO] всі ці роки він безперешкодно користувався квартирою, ніс витрати на її утримання. Суд приймає до уваги, що з січня 2005 року до цього часу позивач безперешкодно користується вказаною квартирою [ADDRESS] та відноситься до цього як до свого власного помешкання, зробив капітальний ремонт та переобладнання та несе усі витрати по його утриманню. Судом встановлено що після смерті [PERSON], яка померла в липні 2005 року залишилася спадщина, а саме квартира [ADDRESS] Після смерті [PERSON] вказана квартира не була успадкована її спадкоємцями. Суд не приймає до уваги заяву [PERSON] - доньки [PERSON], завірену у нотаріуса 22 грудня 2015 року, про те, що вона не оформила спадщину після смерті [PERSON], оскільки фактично продала квартиру [PERSON] [PERSON] Крім неї інших спадкоємців у [PERSON] немає. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] згідно витягу зі Спадкового реєстру від 22 грудня 2015 року у Спадковому реєстрі відсутня інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину. Суд дійшов висновку, що факт не витребування спадкового майна спадкоємцем [PERSON] є перешкодою для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на вказане нерухоме майно. Суд дійшов висновку, що позивач не довів, що він добросовісно, відкрито і безперервно користується спірною квартирою в житловому будинку понад 10 років, так як не надав належних доказів того, що здійснює оплату житлово-комунальних послуг, за свій рахунок та поточний ремонт та інше, тобто, що він фактично здійснює правомочності власника, які передбачені ст.ст. 319, 322, 383 ЦК України. Крім того, судом встановлено, що позивач всі ці роки проводить ремонтні роботи (які саме будівельні роботи - судом не встановлено), що не виключає самочинну забудову. В технічному паспорті на квартиру є відмітка, що є самочинна забудова ( літня кухня та сарай). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що не вбачається підстав, передбачених ст. 344 ЦК України для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю, а тому в задоволені позову суд відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Судові витрати суд відносить на позивача. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: dismissed