Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним вище позовом, в якому просять суд стягнути з [PERSON] аліментів на утримання дитини та додаткові витрати. Свої вимоги позивачі обґрунтували наступним. 03.06.1989 року відділом РАЦС Жовтневого району м. Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. 12.06.2013 року за рішенням сулу, шлюб було розірвано, сторони спільно не проживають з 2011 року. Від шлюбу у сторін народилося три дитини, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають з матір'ю, коштів на утримання дітей відповідач не надає, вихованням не займається. На даний час [PERSON] вступ на навчання до Одеського національного морського університету на денну форму навчання терміном 3 роки. Розмір плати за рік навчання складає 14.870,00 грн., які позивачка сплатила, а також нею було оплачено комісійна винагорода, проходження практики та ін. В судове засідання сторони не з'явилися, представник позивачів до судового засідання надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, справу розглянути заочно, відповідач, про час, дату та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в її відсутність до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд ухвалив розглядати справу заочно. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивачів на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Як випливає з матеріалів справи, 03.06.1989 року відділом РАЦС Жовтневого району м. Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. 12.06.2013 року за рішенням сулу шлюб було розірвано. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER]), який проживає з [PERSON] Сторони спільно не проживають з 2011 року. Згідно Договору № 607-3-37-15 від 17.08.2015 року [PERSON] вступив на навчання до Одеського національного морського університету. Розмір плати за перший рік навчання 14.870,00 грн., які згідно квитанції № QS000089206801 були сплачені позивачкою. Також, [PERSON] було сплачено 74,35 грн. комісійна винагорода, 400 грн. - медичний огляд ТОВ «ВІВАМЕД», 2.396,64 грн. - проходження практики згідно Договору № КД-18980 МКТФ від 09.04.2014 року, 1.470,00 грн. - курси англійської мови. Вищевказані витрати підтверджуються відповідними квитанціями. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України), мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частиною 1 ст. 200 СК України визначено, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом - ч.1 ст. 183 СК України. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно ч. 2 ст. 182 СК України. Визначаючи спосіб виконання батьком обов'язку утримувати дитину, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище не тільки дитини, а й відповідача (ч. 1 ст. 182 СК України), тому вважає можливим стягнення аліментів у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до [INFO]. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, виходячи із ст. 141 СК України, участь кожного з батьків у додаткових витратах на утримання дитини має бути в рівних частках з кожного. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обгрунтувані та підлягають задоволенню.

Outcome: partial