Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

[PERSON] пред`явила у суді позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Позовна вимога щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання спільних дітей обґрунтована тим, що сини позивача та відповідача наразі та у подальшому будуть проживати та перебувати на повному утриманні позивача. Позовна вимога щодо стягнення аліментів на утримання дружини до шестирічного віку дитини, обґрунтована тим, що наразі позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, та відповідно не має джерела доходу. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з відповідним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з квітня 2019 року та до досягнення дітьми повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з квітня 2019 року до [INFO] року, тобто до досягнення дитиною 6 років. До початку судового засідання позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, а справу розглянути без її участі. Відповідач до початку судового засідання звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей та дружини визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що між сторонами 06.11.2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві було укладено шлюб, про що видане Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] . [INFO] у сторін народився спільний син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . [INFO] у сторін народився спільний син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Спільні діти зареєстровані за місцем реєстрації позивача, а саме: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки від 09.04.2019 року, [PERSON] дійсно працює у Верховному суді України з 25.10.2010 року по теперішній час. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.01.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Разом з тим, позивач, згідно уточненої позовної заяви, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей з квітня 2019 року, адже до цього часу відповідач сплачував аліменти у добровільному порядку, а саме в період з липня 2018 року по березень 2019 року. Проте, ч. 3 ст. 181 СК України не передбачає можливості суду визначення іншого часу з якого мають бути стягнуті аліменти на утримання, аніж з дня пред`явлення позову до суду. Відтак, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з дня звернення позивача з позовом до суду, тобто з 11.07.2018 року. Зважаючи на те, що позивач згідно позовної заяви просила стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача суд, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, прийшов до висновку про можливість стягнення аліментів у зазначеному розмірі щомісячно з моменту звернення до суду з позовом до досягнення дітьми повноліття. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно зі ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Ст. 76 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, позивач надала до суду документи, що підтверджують її працевлаштування, працездатність, отримання нею заробітної плати тощо. Так, відповідно до Довідки від 09.04.2019 року, виданої Верховним судом України, [PERSON] , працює на посаді старшого консультанта відділу організаційного забезпечення управління забезпечення діяльності Судової палати у цивільних справах Верховного суду України. Згідно наданих довідок про заробітну плату, позивач з січня 2018 року по жовтень 2018 року, та з січня 2019 року по березень 2019 року отримувала заробітну плату. Відтак, позивач не є непрацездатною особою, а тому відповідно до положення ст. 76 СК України у неї не виникає право на особисте утримання з боку колишнього чоловіка. З огляду на вищевикладене в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 75, 76, 104, 110, 112, 115, 180-183, 185, 191 СК України, та

Outcome: partial