Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] (надалі також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач») просив стягнути з [PERSON], ІПН [NUMBER], на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 76 496 грн., інфляцію в сумі 50 999, 28 грн., 6 757,69 грн. 3% річних та судовий збір в розмірі 1349,91 грн. Представником Позивача подано заву про розгляд справи у його відсутності, в якій він просив позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання Відповідача та повернулися на адресу суду. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву представника Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Оскільки Відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобовязань за договором позики від 08.09.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу [PERSON] за реєстром 5234, тому Позивач просить суд стягнути з [PERSON], ІПН [NUMBER], на користь [PERSON] борг за договором позики в сумі 76 496 грн., інфляцію в сумі 50 999, 28 грн., 6 757,69 грн. 3% річних та судовий збір в розмірі 1349,91 грн. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 08 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], за яким [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 116 500 грн., що еквівалентно 14 562,00 доларів США на момент укладення договору, виходячи з курсу 1 долар= 8 грн. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики Відповідачем надано Позивачу письмову розписку від 08 вересня 2011 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи. Відповідно до змісту Розписки від 08 вересня 2011 року Відповідач зобовязувався повернути кошти своєму кредитору без нарахування процентів до терміну, вказаному в цьому договорі чи на першу вимогу Позикодавця відповідно до п.6 цього договору. Відповідно до п.3 Договору позики від 08.09.2011 року зазначену в договорі суму коштів Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві готівкою до 31.03.2013 року. В силу ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як випливає з матеріалів справи, кошти в сумі 116 500 грн, які є еквівалентом 14 562 Дол. США 00 центів на момент укладення даного договору, виходячи з курсу 1 долар США = 8,00 грн., було отримано [PERSON] 08 вересня 2011 року. Доказів, які б спростовували цю обставину, Суду не надано. З матеріалів справи випливає, що Відповідач свої зобовязання щодо повернення коштів виконав частково, а саме 29.03.2012 року повернув Позивачу 5 000 доларів США, в звязку з чим існує заборгованість за даним договором в сумі 76 496 грн. (116 500 грн., що еквівалентно 5 000 доларів США). Доказів, які б спростовували вищевказані обставини, Відповідачем суду надано не було, а Судом таких доказів не встановлено. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Будь-яких доказів, які б спростовували надані Позивачем докази заборгованості за вказаним договором позики, Відповідачем не надано. Відтак, станом на час розгляду даної справи, враховуючи факт часткового погашення Відповідачем заборгованості в розмірі 5 000 доларів США у Відповідача перед Позивачем, існує заборгованість за договором позики від 08.09.2011 року в розмірі 76 496 грн. Вказана обставина не спростована належними засобами доказування. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 76 496 грн. в користь Позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. В той же час, відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи зазначене, Позивач також просив стягнути з Відповідача 3% річних від простроченої суми в розмірі 6 757,69 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 50999,28 грн. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і, на відміну від пені, не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.\~Таким чином,\~три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. За розрахунком Позивача, який не спростовано належними засобами доказування, сума 3% річних від простроченої суми становить 6 757,69 грн., яка складається з: за 2013 рік: (3%Х 76 496,00 грн. Х 275)/365=1 729,02 грн., за 2014 рік:(3%Х 76 496,00 грн. Х 365)/365=2 294,88 грн. за 2015 рік: (3%Х 76 496,00 грн. Х 365)/365=2 294,88 грн. за 2016 рік: (3%Х 76 496,00 грн. Х 70)/366=438,91 грн. За таких обставин позов у частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 6 757,69 грн. є обгрунтованим та підлягає до задоволення. За розрахунком Позивача, який не спростовано належними засобами доказування, сума інфляційних складає: 50 999,28 грн., яка складається з: за 2013 рік 917,95 грн., за 2014 рік 17211,58 грн., за 2015 рік -32 181,29 грн., за 2016 рік -688,46 грн., За таких обставин позов у частині стягнення з відповідача інфляційних в розмірі 50 999, 28 грн. грн. є обгрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved