Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Чернишову О. Ю., яка діє на підставі ордеру, звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою до [PERSON] , зазначивши третьою особою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Литвиненко Ю. Ю., в подальшому позов уточнено, в якому позивач просить суд усунути [PERSON] від права на спадкування спадщини за законом, відкритої внаслідок смерті [PERSON] [INFO] , до складу якої ввійшли всі права та обов`язки, які існували на момент смерті; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 8-746 від 11.11.2020, видавник П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, згідно з яким [PERSON] є спадкоємцем за законом майна [PERSON] , а саме квартири за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55076070 від 11.11.2020 про реєстрацію права власності [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платників податку [NUMBER] , на квартиру за адресою [ADDRESS] ; встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , з 01.01.2004 по день його смерті - [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу; змінити черговість одержання права на спадкування за законом [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , разом зі спадкоємцем другої черги. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що [PERSON] - цивільний чоловік позивача помер [INFO] . Разом з позивачем вони мешкали протягом більше 24 років разом за адресою [ADDRESS] , хоча [PERSON] фактично була зареєстрована в іншій області. Обидва будучи інвалідами з дитинства дбали одне про одного, вели спільне господарство, сплачували рахунки за квартиру, придбали спільні речі в квартиру, здійснювали поточний ремонт житла, на початку 2020 року придбали для одруження обручки та мали бажання одружитися, проте завадило введення карантину в березні 2020 року і в травні 2020 року цивільний чоловік позивача несподівано помер. За життя спадкодавець не склав заповіт, а тому спадкування всіх його прав та обов`язків здійснюється за законом. До складу спадщини увійшли майнові права на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.09.2002. Найближчим родичем померлого [PERSON] є рідний племінник [PERSON] , який після смерті [PERSON] звернувся з заявою про прийняття спадщини, про що державним нотаріусом П`ятої ХМДНК відкрито спадкову справу № с-/358/2020 року. Також, із заявою про прийняття спадщини в якості спадкоємиці четвертої черги, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш 5 років до часу відкриття спадщини, звернулася [PERSON] 31.08.2020 до державного нотаріуса П`ятої ХМДНК та повідомила про те, що буде звертатися до суду з питанням про усунення [PERSON] від права на спадкування, оскільки останній взагалі жодним чином не допомагав рідному дядьку, який потребував догляду в силу свого віку та стану здоров`я. Протягом усього часу з моменту смерті [PERSON] позивач продовжувала проживати за вказаною адресою, користувалася спільним майном, сплачувала рахунки тощо. 11.11.2020 державним нотаріусом П`ятої ХМДНК видано [PERSON] з приводу оспорюваної квартири свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 8-746, на підставі відповідного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 55076070 від 11.11.2020. Вже 12.11.2020 до квартири, де мешкає позивач, звернувся відповідач та привів покупця на вказану квартиру і запропонував звільнити приміщення протягом 10 днів, мотивуючи тим, що він тепер власник квартири. Позивач вважає, що племінник спадкодавця [PERSON] має бути усунений від права спадкування за законом, оскільки спадкоємець [PERSON] за життя був інвалідом 2 групи з дитинства, впродовж останніх років і до дня смерті не міг обходитися без сторонньої допомоги і в силу свого похилого віку та стану здоров`я потребував стороннього догляду. Позивач, проживаючи разом більше 24 років, протягом усього часу піклувалася про цивільного чоловіка, матеріально забезпечувала його, надавала іншу допомогу, проживала разом з ним, так як його без догляду не можна було лишати. Враховуючи те, що вона сама інвалід з дитинства, вимушена постійно просити про допомогу інших людей. Відповідач же байдуже відносився до рідного дядька, взагалі ніколи не піклувався та не допомагав йому, не спілкувався з ним, проживав окремо, а тому він не має права на спадщину, оскільки не утримував та не допомагав дядькові, який цього потребував. Про смерть спадкодавця в лікарні відповідач дізнався від позивачки, яка повідомила йому про необхідність оформлення документів про смерть та поховання, оскільки їй, як не родичці, не видавали відповідні довідки та свідоцтво про смерть спадкодавця. Також позивач зазначає, що вони з [PERSON] мешкали разом з 1996 року, стан здоров`я [PERSON] , який в 1999-2000 році мав перелом шийки стегна та знаходився на витяжці, в 2001-2002 році мав перелом здорової непаралізованої руки, в 2005 році мав перелом паралізованої руки, свідчить про безпорадний стан спадкодавця довгий час; продовження його лікування удома свідчить про здійснення позивачкою опіки над спадкодавцем та отримання ним допомоги, що мала матеріалізоване вираження - приготування їжі, прибирання, спілкування, привітання зі святами тощо протягом довгого часу. На підставі викладеного, [PERSON] вважає, що є підстави для зміни черговості разом зі спадкоємцем другої черги. За таких обставин позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. 23.11.2020 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання (том 1 а.с. 38-40). 12.03.2021 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача - адвоката Чернишової О. Ю. про витребування доказів. Витребувано з Управління соціального захисту населення Адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради та з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області відповідні докази (том 1 а.с. 165-167). 12.03.2021 ухвалою суду також задоволено клопотання представника позивача - адвоката Чернишової О. Ю. про витребування доказів. Витребувано з П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори відповідні докази (том 1 а.с. 172-173). 12.03.2021 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (том 1 а.с. 177-184). 08.01.2021 ухвалою суду повернуто позивачеві уточнену позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - державний нотаріус П`ятої ХДНК Литвиненко Ю. Ю., в частині позовних вимог майнового характеру про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частини спадкового майна після [PERSON] , а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . В іншій частині позовних вимог уточнену позовну заяву [PERSON] , подану до суду 08.04.2021, прийнято до розгляду (том 1 а.с. 229-231). 19.04.2021 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка [PERSON] (том 2 а.с. 1-6). 19.04.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи (том 2 а.с. 7-8). Позивач та представник позивача - адвокат Чернишова О. Ю., яка діє на підставі ордеру, у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити їх, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача - адвокат Матюшко Л. І., яка діє на підставі ордеру, у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення у повному обсязі. 11.12.2020 відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з вимогами позовної заяви відповідач категорично не погоджується, оскільки після смерті свого дядька [PERSON] відповідач отримав свідоцтво про смерть та займався організацією і проведенням його поховання. На час смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 2-х кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належали спадкодавцеві на праві власності. Заповіту спадкодавець не залишив, отже, відповідач, як його племінник, прийняв спадщину за законом як спадкоємець другої черги по праву представлення після смерті своєї матері - [PERSON] 11.11.2020 державним нотаріусом П`ятої ХМДНК відповідачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Після оформлення та реєстрації права власності на спадкове майно - квартиру, [PERSON] , маючи ключі, разом зі своїм знайомим [PERSON] відвідав належне відповідачу житло за вищевказаною адресою з метою детального огляду квартири, маючи намір там провести ремонт і у подальшому користуватись. На час такого візиту у квартирі знаходилась [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності, її співмешканець [PERSON] , [INFO] , зареєстрований разом з позивачкою за вищевказаною адресою. Відповідач зазначає, що йому відомо, що періодично [PERSON] разом з [PERSON] виїжджали за місцем своєї реєстрації та проживали там по декілька місяців. [PERSON] повідомив позивачеві та [PERSON] , що на даний час він є власником цієї квартири і запропонував у місячний термін добровільно її звільнити, одночасно пообіцявши надати допомогу під час переїзду. На вказану пропозицію вони погодились та сказали, що будуть збирати речі. Проте в кінці листопада 2020 року з телефонної розмови з [PERSON] відповідачеві стало відомо, що звільняти квартиру [PERSON] та [PERSON] відмовляються. 10.12.2020, коли [PERSON] намагався потрапити до належної йому квартири, замок було змінено, двері йому ніхто не відкрив. Викликаним відповідачем нарядом поліції встановлено, що у квартирі на цей час знаходяться позивачка [PERSON] зі своїм співмешканцем [PERSON] . Відповідач зазначає, що його дядько ніколи не був одружений, про його нібито фактичні сімейні відносини з позивачкою та про якісь наміри щодо одруження йому та його родичам він ніколи не повідомляв. Більш того позивака певний час дійсно мешкала у квартирі дядька разом з [PERSON] , якого відповідач вважає її співмешканцем, адже вони зареєстровані за однією адресою, та продовжують мешкати у квартирі вже після смерті спадкодавця. Поряд з цим, відповідачу стало відомо вже після пред`явлення цього позову, що у належній йому квартирі фактично мешкає також [PERSON] . Отже за життя дядько відповідача як одинока та добра людина просто дозволяв перерахованим особам, у тому числі позивачеві, мешкати разом з ним у своїй квартирі в якості квартирантів. Також позивачем не додано належних доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з [PERSON] . Матір відповідача все життя опікувалась [PERSON] , а після смерті матері відповідач продовжив спілкування з дядьком, вони мали дружні родинні відносини, [PERSON] має ключі від його квартири, за життя відповідач відвідував дядька, спілкувався з ним по телефону та на прохання дядька надавав йому грошові кошти. У жодному разі відповідач ніколи не ухилявся від надання допомоги спадкодавцю. Крім того, відповідач заперечує той факт, що саме [PERSON] надавала фізичну допомогу спадкодавцю та фінансово його підтримувала. Адже ніяких доказів того, що дядько відповідача протягом останніх років знаходився у безпорадному стані та не міг рухатись - позивачем не надано. Не надано також доказів щодо спроможності позивача надавати фінансову допомогу. Пі час відвідин спадкодавця протягом останнього року відповідач жодного разу не бачив [PERSON] , яка б виконувала якусь домашню роботу (том 1 а.с. 49-55). 22.01.2021 у судовому засіданні судом долучено до матеріалів справи відповідь на відзив на позовну заяву, надану представником позивача, в якій зазначено, що з доводами відповідача сторона позивача не погоджується та надає на їх спростування додаткові доводи та документи. Так, з приводу фінансового становища спадкодавця відповідач стверджує, що фінансової допомоги [PERSON] не потребував, оскільки, незважаючи на те, що він був інвалідом, він працював. Проте, відповідно до листа УСЗН Новобаварського району ХМР, державна соціальна допомога особам з інвалідністю оформлена була з листопада 2011 року по червень 2020 року (по дату смерті) та складала з 2012 по 2015 роки від 800 до 950 грн, з вересня 2015 по червень 2020 роки - з 1000 по 1638 грн. Також через тяжке фінансове становище [PERSON] була оформлена субсидія з жовтня 2017 по червень 2020 роки. З чого вбачається, що особисті кошти, на які існував спадкодавець це державна соціальна допомога особам з інвалідністю щомісяця від 1000 грн в 2015 році, по 1638 грн в 2020 році, а також, враховуючи те, що субсидія в грошовому вигляді спадкодавцем отримувалася з лютого 2019 року лише в опалювальний період. Зазначене свідчить про дійсно тяжкий фінансовий стан спадкодавця вже за 5 років до смерті. Особа, яка дійсно допомагала спадкодавцю окрім позивача, була його рідна сестра [PERSON] - мати відповідача, яка померла у віці 77 років [INFO] . Після смерті сестри жодної допомоги від рідних, а також піклування, в тому числі від племінника, [PERSON] не отримував, хоча потребував допомоги. Будь-яких доказів надання допомоги відповідачем, окрім документів на поховання, відзив не містить (том 1 а.с. 99-101). 29.01.2021 відповідачем надано до суду письмові заперечення, в яких зазначено, що у відповіді на відзив представник позивача перекручує зміст відзиву [PERSON] на позовну заяву, зокрема, зазначає, що «З приводу фінансового спадкодавця відповідач стверджує, що фінансової допомоги [PERSON] не потребував…». Насправді такого твердження відзив на позовну заяву не містить. Поряд з цим разом з відзивом до матеріалів справи відповідачем долучені докази на підтвердження того, що окрім соціальної допомоги у зв`язку з інвалідністю [PERSON] отримував інші доходи - заробітну платню за місцем своєї роботи. Даний факт представником позивача ніяким чином не спростований. Також, [PERSON] зазначає, що за життя його матері [PERSON] вона надавала фінансову допомогу своєму братові [PERSON] . У той же час за життя матері відповідача вони увесь час мешкали однією сім`єю за однією адресою, отже допомога [PERSON] надавалась за рахунок їхніх спільних коштів. Тим часом, як зазначає відповідач, слід урахувати, що його мати була пенсіонеркою та не працювала приблизно з 2000 року, отримувала мінімальну пенсію. Поряд з цим, [PERSON] продовжує стверджувати, що після смерті своєї матері він особисто надавав та жодного разу не відмовляв у фінансовій допомозі [PERSON] у разі його звернення. Що стосується пояснення позивачки про неприймання нею участі у похованні [PERSON] у зв`язку з тим, що їй нібито не дозволили поховати померлого та не видавали документів, оскільки вона не була його родичкою, на думку відповідача, є цілком неправдивими та не відповідають чинному законодавству, оскільки згідно ст. 11 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого окрім родичів може здійснюватись також іншою особою, яка взяла на себе таке зобов`язання. Поряд з цим, після того, коли [PERSON] повідомив відповідача по телефону, що його дядько знаходиться у лікарні, позивачка повністю усунулась від догляду за ним, будь-яких матеріальних витрат по його лікуванню та у подальшому при здійсненні поховання не пропонувала і не понесла. На погляд [PERSON] , не можуть слугувати належними і достатніми доказами підтвердження факту відносин, які притаманні сім`ї, надані позивачкою фотографії, на яких зображені [PERSON] , [PERSON] , її співмешканець [PERSON] , якісь діти та інші невідомі відповідачеві особи, присутні на застіллях (том 1 а.с. 123-124). 16.04.2021 [PERSON] надано до суду відзив на уточнену позовну заяву, в якому зазначено, що в уточненій позовній заяві [PERSON] , зокрема, зазначає: «враховуючи, що стан здоров`я [PERSON] (який в 1999-2000 році - мав перелом шийки стегна та знаходився на витяжці, в 2001-2002 році мав перелом здорової (непаралізованої) руки, в 2005 році мав перелом паралізованої руки) свідчить про безпорадний стан спадкодавця довгий час; продовження його лікування дома свідчить про здійснення позивачкою опіки над спадкодавцем та отримання ним допомоги, що мала матеріалізоване вираження - приготування їжі, прибирання, спілкування, поздоровлення зі святами тощо протягом довгого часу». З цього приводу відповідач зазначає, що після отриманих переломів у 1999 році та у 2005 році та пройденого лікування стан здоров`я [PERSON] відновився, тому останній не перебував на лікуванні удома, як про це бездоказово стверджує позивачка, а продовжував працювати, зокрема, у 2000-2001 роках на Державному підприємстві Харківський радіозавод «Протон» (та після ліквідації заводу певний час працював у приватній фірмі). Отже зазначене не може свідчити про безпорадний стан [PERSON] . Окрім того, уже будучи непрацюючим та перебуваючи удома дядько відповідача не був прикутим до ліжка, він пересувався по квартирі, самостійно обслуговував себе, знаходився при здоровому розумі, не визнавався недієздатним або обмежено дієздатним, тобто [PERSON] не мала об`єктивних підстав бути його опікуном. Знову ж таки викладене свідчить, що [PERSON] не знаходився у безпорадному стані (том 1 а.с. 239-240). Представником третьої особи подано заяву щодо слухання справи у відсутність представника П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори (том 1 а.с. 46, том 2 а.с. 18). Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову та заперечень проти нього, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК. Згідно з ч.1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судовим розглядом установлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть № 518, а також копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис 6728 від 07.05.2020 (том 1 а.с. 64). З матеріалів справи, а саме копії договору-замовлення № 004821 на організацію та проведення поховання, убачається, що поховання [PERSON] здійснив відповідач [PERSON] , який є рідним племінником померлого (том 1 а.с. 65, 69, 70, 71, 72). Вказані факти позивачем не оспорюються. За життя [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебував, дітей не мав. Померлому на праві приватної власності належала квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (том 1 а.с. 13, 14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на вказану вище квартиру, у зв`язку з чим П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою заведено Спадкову справу № 65810885 (том 1 а.с. 196). Так, 12 травня 2020 року [PERSON] звернувся до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] (том 1 а.с. 194). Окрім того, 31 серпня 2020 року до П`ятої Харківської державної нотаріальної контори звернулася позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] [PERSON] (том 1 а.с. 195). 11 листопада 2020 року державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Литвиненко Ю. Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 8-746, згідно якого спадкоємцем зазначеного вище нерухомого майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , згідно зі ст. 1266 Цивільного кодексу України, є його племінник, [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого зареєстровано в [ADDRESS] , мати якого, [PERSON] , померла [INFO] (том 1 а.с. 73). За відомостями інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 232391670, сформованої 13.11.2020, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] (том 1 а.с. 17). Позивач зазначає, що проживала разом з [PERSON] однією сім`єю більше двадцяти років, доглядала за ним, коли він був у безпорадному стані та потребував допомоги. Проте наявні у матеріалах справи товарні чеки, гарантійні талони (том 1 а.с. 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26) не містять прізвищ та адрес, а тому не можуть вважатись доказами, які б дали змогу встановити наявність обставин справи, на які посилається позивач. Копії квитанцій, надані до матеріалів справи [PERSON] , про сплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] містять лише дати за червень-грудень 2020 р. та січень-лютий 2021 р., тобто вже після смерті [PERSON] (том 1 а.с. 18, 19, 218, 221-222). Крім того копія квитанції про сплату комунальних послуг за вказаною адресою за 16.03.20 не містить прізвища, ім`я та по батькові платника, а лише підпис. Таким чином матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів для підтвердження факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , як осіб, які складали сім`ю, були пов`язані спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж із 06 травня 2015 року до 06 травня 2020 року. Надані копії фотокарток із спільного відпочинку та спільної присутності на святкуваннях чи в певних місцях (том 1 а.с. 109-114), самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, спільного побуту, наявності взаємних прав і обов`язків, не можуть свідчити про те, що між позивачем та [PERSON] склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні сім`ї. З копій медичних карток стаціонарного хворого [PERSON] вбачається, що останній дійсно мав переломи лівого стегна та правого плеча в 1999 та в 2005 роках (том 1 а.с. 204-207, 208-213, 214-217), у зв`язку з чим потребував сторонньої допомоги. Однак доказів, що позивач надавала необхідну [PERSON] допомогу, доглядала за ним, суду також не надано. Суд також враховує, що до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач мала дохід, який би перевищував дохід спадкодавця та матеріально утримувала останнього. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно із статтею 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин (постанови Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 569/18047/17-ц, від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17, від 09 жовтня 2019 року у справі № 552/8452/17, від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18, від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц, від 27 серпня 2020 року у справі № 266/2391/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 755/14155/16-ц, від 02 грудня 2020 року у справі № 592/1045/18-ц, від 01 березня 2021 року у справі № 233/5990/18, від 17 березня 2021 року у справі № 200/12980/14). У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. У відповідності до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він проживає у [ADDRESS] , проте зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , як внутрішньо переміщена особа. Свідок пояснив, що знає позивача з 2000 р., вона приїздила з [PERSON] до них на Донбас. [PERSON] , який є батьком вітчима свідка, переїхав до [PERSON] років 15 тому, та вони були кумами, на думку свідка. Раніше свідок не бачив відповідача, лише чув про нього. Матір відповідача свідок бачив два рази в 2018 р., коли вона приїздила в гості. [PERSON] сам пересувався по квартирі, проте в деяких випадках вони йому допомагали. Свідок не чув пропозицій щодо ремонту від [PERSON] . Позивач є цивільною дружиною [PERSON] , а [PERSON] допомагав, готував їжу. Зі слів свідка [PERSON] казав, що хотів в липні одружитися зі [PERSON] . У лікарні [PERSON] не був, це точно, а чи викликали вони лікарів додому свідку невідомо. Свідок [PERSON] пояснив, що зареєстрований в Кіровоградській області, с. Новороманівка у квартирі, що належить [PERSON] , яка також зареєстрована там, однак свідок проживає за адресою: [ADDRESS] з 2005 року. В 2000 р. [PERSON] зі [PERSON] приїздив до нього. У 2005 р. свідок розлучився, проте штамп у паспорті не стоїть. З цього ж року свідок проживає у Харкові, проте періодично він їздить до місця своєї реєстрації у Кіровоградську область. [PERSON] працював на «Протоні», він сам діставався туди, а з 2010 р. свідок допомагав йому дістатися до роботи на метро та трамваї, підтримуючи [PERSON] . Мати відповідача запрошувала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на весілля [PERSON] . [PERSON] на похорони своєї сестри не поїхав, оскільки був сніг, йому було важко. Свідок зазначив, що сестра до [PERSON] приїздила лише раз на три місяці, привозила ковбасу. В 2019 р. здоров`я [PERSON] погіршилося, проте у лікарню він не хотів. Вони викликали терапевта два рази, який виписував ліки. Племінник [PERSON] не приїздив. Готували їжу свідок разом зі [PERSON] . Грошей [PERSON] ніхто не передавав. Сам свідок не працює роки чотири. Свідок має лише мінливий дохід, коли його хтось просить щось зробити. У 2007-2008 роках свідок сам робив ремонт в квартирі [PERSON] . Також свідок зазначив, що знає позивача з 1998-1999 років, а з [PERSON] познайомився у 2000 році, коли він з позивачем приїхали до свідка на ювілей. Свідок зазначив, що він разом з [PERSON] та [PERSON] купували відеомагнітофон, мікрохвильову піч, пральну машину, хлібопічку. Гроші були спільні, тобто [PERSON] , свідка та [PERSON] . Пенсія свідка становить 1800 грн. [PERSON] мав пільги на комунальні послуги. [PERSON] займається пранням, прибирає, готує їсти. У [PERSON] були заощадження (книжка). Сестра [PERSON] - [PERSON] не допомагала, вона лише привозила сир, ковбасу. Коли [PERSON] була ще жива, то відповідача у квартирі не було. Відповідач приїхав уже після смерті [PERSON] . Коли [PERSON] хворів, то свідок з позивачем не сповіщали про це [PERSON] . Лише коли у травні 2020 р. [PERSON] потрапив до лікарні, то вони повідомили відповідача. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає відповідача [PERSON] , він є його знайомим. Свідок дружив з померлим [PERSON] . У 1976 році [PERSON] з сім`єю переїхав на Холодну гору та свідок став до них приїжджати на вихідних. Після смерті матері [PERSON] став жити сам. До нього приїжджала сестра - [PERSON] , яку свідок бачив будучи у [PERSON] . У 1996 році [PERSON] познайомився зі [PERSON] і вони почали проживати разом. Свідок зазначив, що [PERSON] готувала їжу, прибирала. Проте останні п`ять років разом з позивачем та спадкодавцем проживав [PERSON] , який допомагав [PERSON] , оскільки [PERSON] уже фізично не могла цього робити. Також свідок зазначив, що [PERSON] спілкувався з племінником - відповідачем по справі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] , оскільки вони є сусідами. Також свідок знає [PERSON] , яка близько двадцяти років проживає у квартирі [PERSON] , там же проживав [PERSON] і багато там з`являлось інших людей. Свідок проживала в одному тамбурі з [PERSON] та спілкувалась з ним, часто робили зауваження йому та його співмешканцям, оскільки вони не прибирали у квартирі, тамбурі, через що стояв неприємний запах. Часто до [PERSON] приходила його сестра [PERSON] - мати відповідача, яка приносила готові продукти. Зовнішній вигляд [PERSON] з 2015 р. почав змінюватися, він схуднув. Чоловік свідка приносив [PERSON] їжу, коли свідок заходила до нього (приблизно у 2019 році), то [PERSON] був неохайний, в квартирі було дуже брудно, сильно тхнуло. Свідок не вважає, що [PERSON] та [PERSON] були цивільними чоловіком та дружиною. До того ж свідок бачила, що між [PERSON] та [PERSON] були стосунки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає відповідача, оскільки він є сином її двоюрідної сестри, а [PERSON] приходився їй двоюрідним братом. Свідок зазначила, що приносила брату готову їжу. Після смерті матері у квартирі разом з [PERSON] проживали [PERSON] та [PERSON] та коли свідок приходила, то вони в основному спали. Чи були в них спільні гроші свідку невідомо. Родичі свідка віддали брату два мішки речей. Свідок пояснила, що [PERSON] не був прикутим до ліжка. Крім того, позивач разом з [PERSON] часто їздили до себе на [PERSON] , щоб здати землю в оренду. Свідок приходила до брата раз-два на тиждень та приносила їжу. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що сім`я [PERSON] дала [PERSON] гроші на пральну машину, проте десять років вони не купували її. [PERSON] та [PERSON] жили як дружина та чоловік, про це свідку сказав сам [PERSON] у 2020 році Також свідок зазначила, що [PERSON] прикутим до ліжка не був. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає [PERSON] , перебуває з ним в дружніх стосунках. У жовтні 2020 р. відповідач попросив відвідати його квартиру, яку отримав у спадщину. Там відповідач попросив невідомих йому жінку та чоловіка звільнити квартиру, на що вони погодились, сказали, що переїдуть протягом трьох тижнів кудись у Харківську область. Також свідок зазначив, що в квартирі жахливо тхнуло. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що знає відповідача, так як це її двоюрідний племінник. Свідок знає, що у [PERSON] був дядько [PERSON] , з яким проживав [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] свідок була у його квартирі двічі у 2019 році та їй відчиняв двері [PERSON] . У квартирі свідок позивача не бачила. Свідок зазначила, що [PERSON] дуже схуднув, до ліжка він прикутим не був. За життя йому допомагала рідна сестра. Свідок [PERSON] , який є лікарем ортопедом-травматологом, у судовому засіданні пояснив, що знає [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У [PERSON] були паралізовані м`язи, потребував догляду, однак він не спостерігався та не лікувався у свідка. Свідок приходив у гості до [PERSON] 14 років у житло на Григорівському шосе, тоді й познайомився з [PERSON] . Свідок 2-3 рази на рік бував у [PERSON] . Коли свідок приїхав у 2019 році привітати його, то в квартирі тхнуло сечею та калом. Зі слів [PERSON] та самої [PERSON] свідку відомо, що остання прибирає у квартирі та готує їсти. Свідок питав чому вони не підуть від [PERSON] , на що вони відповіли, що без них він помре. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її чоловік є двоюрідним братом [PERSON] та [PERSON] , вона знає [PERSON] , а також знає [PERSON] як цивільну дружину [PERSON] , це відомо їй зі слів [PERSON] . Сестра [PERSON] [PERSON] допомагала йому, дала йому 10000 грн, це свідку відомо зі слів [PERSON] . Після смерті матері відповідач приїжджав до [PERSON] . Зі слів [PERSON] їй відомо, що відповідач привіз йому мішок картоплі, дав грошей. Коли [PERSON] з [PERSON] їхали до місця своєї реєстрації, то [PERSON] сам готував собі їжу. Проте, суд зазначає, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2020 року у справі № 750/12880/19. До того ж позивачу [PERSON] дійсно на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (том 1 а.с. 74-75), та позивач разом зі свідком [PERSON] зареєстровані у вказаному житловому приміщенні, що підтверджено [PERSON] у судовому засіданні, та про це зазначив свідок [PERSON] . Також, позивач підтвердила покази свідка [PERSON] , що вони втрьох з [PERSON] мали спільний бюджет. Позивач не довела, що спадкодавець знаходився тривалий час у безпорадному стані. Свідки у судовому засіданні своїми поясненнями підтвердили, що [PERSON] не був прикутим до ліжка, він самостійно пересувався по квартирі, працював, що також вбачається з наданих до матеріалів справи доказів (том 1 а.с. 77, 78-80, 81). Більш того [PERSON] сама є інвалідом (том 1 а.с. 10). Позивачем також не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів, які є підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування, у їх сукупності, що є її процесуальним обов`язком у силу ст. 12, 81 ЦПК України. Таким чином позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю та зміни черговості одержання права на спадкування задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки позивач не надала належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, що є її процесуальним обов`язком, то відсутні підстави для задоволення позову в частині усунення спадкоємця від права на спадкування спадщини за законом. Відповідно до частини першої статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду підкреслив у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо. У відповідності до вимог ст. 68, 69 Закону України «Про нотаріат», державний нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Спадкоємці за законом, які позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання до спадкоємства, можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину. За змістом ч. 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, враховуючи викладені положення законодавства, недоведеність позивачем підстав для усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування спадщини за законом після померлого [PERSON] , суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову в частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності, оскільки такі вимоги є похідними від вимоги щодо усунення особи від права на спадкування. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Аналізуючи вказані вище обставини, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні необґрунтованої позовної заяви, у зв`язку з її недоведеністю. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed