Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 11.02.2013. В обґрунтування позову зазначено, що 11.02.2013 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 1900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами» банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. Встановлений кредитний ліміт неодноразово збільшувався та з 21.01.2016 складав 8000 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином перестала виконувати, внаслідок чого станом на 12.05.2020 утворилася заборгованість у розмірі 106195,68 грн., з яких: 10830,73 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3893,08 грн. відсотки нараховані на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; 91471,87 грн. пеня. Посилаючись на викладене, Банк просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 04.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження; розгляд справи вирішено проводити з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК», підтримку заявлених позовних вимог у повному обсязі (а.с.\~82). Відповідач у судове засідання не з`явилася. Представник відповідача адвокат Прядко Д.В. надав суду відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви, обґрунтовуючи це тим, що позивач пропустив позовну давність, у тому числі в частині стягнення пені, не надав доказів того, що на час укладення кредитного договору діяли Умови та Правили надання банківських послуг, у редакції, долученій позивачем до позовної заяви. Роздруківка Умов з офіційного сайту позивача не можуть бути належним доказом, оскільки повністю залежать від волевиявлення і дій позивача та неодноразово змінювалися АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Наголосили, що за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також, подали заяву про застосування строків позовної давності відповідно до ст.\~267 ЦК України (а.с.\~97-98, 99-103). Представник позивача надав суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що підписання відповідачкою анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг є договором приєднання; кредитний договір, який складається із зазначених документів і Тарифів банку укладено у відповідності до вимог ст. 207, ст. 634 ЦК України; з наданої копії анкети-заяви від 11.02.2013 випливає, що відповідачка особистим підписом висловила згоду про укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами; користування відповідачем кредитними коштами підтверджується наданими розрахунком заборгованості та інформації про рух коштів на картковому рахунку відповідача; відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.\~257 ЦК України) починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.\~261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Враховуючи викладене представник позивача просив задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. 11.02.2013 між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 1900 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Протягом дії договору кредитний ліміт неодноразово збільшувався та з 21.01.2016 складав 8000 грн. (а.с. 33). З наданої позивачем інформації щодо руху коштів на кредитних картках, відкритих на ім`я відповідача випливає, що [PERSON] з 11.02.2013 по 16.06.2016 використовувала кредитні кошти та до 12.04.2017 здійснювала часткове погашення заборгованості (а.с. 17-32). У зв`язку із тим, що відповідач припинила виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 12.05.2020 становить 106195,68 грн., з яких: 10830,73 грн. заборгованість за тілом кредиту; 3893,08 грн. відсотки нараховані на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; 91471,87 грн. пеня (а.с.\~6-16). Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~207\~ЦК України\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (статті 256 та 257 ЦК України). Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.\~2 ст.\~258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.\~253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до п. 2.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг, в редакції чинній на момент підписання відповідачкою анкети-заяви, граничний строк дії платіжної картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії платіжної картки. Як встановлено судом, остання оплата за договором відповідачем була вчинена у квітні 2017 року (а.с.\~17\~зворот - 12.04.2017 на суму 300 грн.), а термін дії картки, отриманої відповідачкою 24.05.2016, закінчився 31 січня 2020 року. Таким чином, перебіг трирічного строку позовної давності у даних правовідносинах необхідно відліковувати, з січня 2020 року, з дати закінчення дії платіжної картки, якою користувався позичальник. Банк звернувся з позовом у цій справі 21.07.2020 року, тобто у межах строку позовної давності, встановленого законом. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Під час розгляду справи встановлено та підтверджується наданими позивачем доказами, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновків про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 10830,73 грн. Одночасно суд зазначає, що вказана заборгованість перевищує встановлений банком кредитний ліміт, оскільки відповідач здійснювала зняття коштів з картки не перевищуючи кредитний ліміт за одну операцію. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах встановлених ст. 625 ЦК України у сумі 3893,08 грн. Одночасно суд зазначає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи (а.с. 36-37) не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.02.2013 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у формі неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Викладене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). На підставі викладеного, правові підстави для стягнення з відповідача пені 91471,87 грн. у цій справі відсутні. З урахуванням наведеного, позовні вимоги Банку підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог 291,44 грн.

Outcome: partial