Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просять усунути перешкоди у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS]; вселити позивачів до зазначеної квартири. Позивачі посилаються на те, що [PERSON] отримав від КЄЧ Одеського воєнного округу ордер № 229 на право користування для постійного проживання сім'єю квартирою [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що відповідачі перешкоджають позивачам користуватися зазначеним майном, позивачі вимушені звернутися до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Заявив, що ніхто не перешкоджав і не перешкоджає позивачам користуватися спірним жилим приміщенням; вони добровільно покинули квартиру і добровільно не користуються нею. Вислухавши пояснення сторін, присутніх у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов слід задовольнити. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до ордеру № 229, виданого 25 квітня 1988 року КЄЧ Одеського воєнного округу [PERSON] надано право користування для постійного проживання сім'єю квартирою [ADDRESS]. Відповідно до довідки від 18 червня 2012 року про склад сім'ї, виданого КП «ЖКС «Вузівський» в зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] - відповідальний квартиронаймач, [PERSON] - колишня дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - донька, [PERSON] - онук. Згідно зі ст. 47 Конституції України, ст. 1 ЖК України, кожен має право на житло. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до довідки від 18 червня 2012 року про склад сім'ї, виданого КП «ЖКС «Вузівський» в зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] - відповідальний квартиронаймач, [PERSON] - колишня дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - донька, [PERSON] - онук. Суд вважає, що доводи відповідачів, стосовно не проживання позивачів та зловживання [PERSON] спиртними напоями є недоведеними. Твердження, що ніхто не перешкоджав і не перешкоджає [PERSON], [PERSON] користуватися спірним жилим приміщенням, спростовуються озвученою у судовому засіданні відмовою надати позивачам ключ від спірної квартири. [PERSON] регулярно сплачував комунальні платежі на зазначену квартиру, що підтверджується копіями квитанцій, які знаходяться в матеріалах справи. Крім того, відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 4 червня 2014 року в задоволені позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщення та зняття з реєстраційного обліку відмовлено. Також зазначеним рішенням встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у зазначеній квартирі у зв'язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] створюють несприятливі умови для проживання, сторони перебувають у неприязних відносинах, та конфлікт між ними носить стійкий характер. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 липня 2014 року зазначене рішення залишено без змін. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Позицію відповідачів щодо пропуску позивачами строку позовної давності суд не вважає обґрунтованою. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved