Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з 18 квітня 1997 року р. вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, але на даний час шлюбні стосунки між сторонами припинені, та спільне господарство не ведеться. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що сім'я розвалилась остаточно та відновленню не підлягає. Також просила стягнути аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини його заробітку до повнолітті дитини, починаючи стягнення з дня подачу позову до суду. Та просила стягнути на її користь витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 243,60 гривень У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Вислухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 1997 р., про що відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м.Запоріжжя зроблено актовий запис № 284. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON]. На даний час стосунки між сторонами припинені, сторони мешкають окремо. Відновляти шлюбні відносини позивач не має наміру і подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Шлюб між сторонами є першим для кожного. Ці обставини підтверджуються дослідженими в ході судового засідання доказами. При ухваленні рішення про розірвання шлюбу суд з'ясовує всі обставини справи та приймає заходи до примирення подружжя. Ст. 112 СК України встановлено, що шлюб підлягає розірванню, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Той факт, що позивач, відповідно до ст. 113 СК України, має повне право після розірвання шлюбу надалі носити прізвище чоловіка і не змінювати його на своє дошлюбне прізвище, а посилання відповідача, що його дружина не має права носити його прізвище, суд розцінює як з'ясування відносин між подружжям, в результаті яких між ними склалися неприязні відносини, тому вимоги відповідача про відновлення позивачкою її дошлюбного прізвища задоволенню не підлягають. Враховуючи, що оскільки сторони припинили спільне життя, тривалий час мешкають окремо один від одного, позивач вважає неможливим збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати щодо оформлення розірвання шлюбу в органах РАЦС повністю. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 ч. 1 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст. 182 ч. 2 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків для дитини відповідного віку, підлягають задоволенню. Відповідно до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved