Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] за період з 01 березня 2013 року по 22 листопада 2013 року, оскільки сторони почали проживати разом однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вести спільне господарство, мати спільний бюджет. Хоча відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до 02.10.2013 року, проте фактично проживав з позивачем з 01.03.2013 року по 09.11.2013 року, без реєстрації свого місця проживання в орендованій у [PERSON] квартирі [ADDRESS] . 22.11.2013 року сторони зареєстрували шлюб, у них народилося двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В період проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, а саме 24 жовтня 2013 року за спільні сумісні кошти було придбано квартиру [ADDRESS] . Після придбання вказаної квартири з 09.11.2013 року сторони почали проживати у даній квартирі, а позивач зареєструвала своє місце проживання у ній. На момент придбання вказаної спірної квартири сторони мали лише 127118 грн. спільно набутих грошових коштів, в зв`язку із чим з метою придбання вказаної квартири ними було отримано в ПАТ «Мегабанк» кредит в сумі 280000 грн. Також 24.10.2013 року між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 19-24П/2013-і від 24.10.2013 року, у відповідності до якого з метою забезпечення виконання іпотекодавцем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором № 19-24П/2013 було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] . Таким чином, спірна квартира була придбана сторонами в період проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, за спільні сумісні кошти, які ними були накопичені в розмірі 127118 грн. а також за отримані в кредит в ПАТ «Мегабанк» грошові кошти на суму 280000 грн. Починаючи з 07.09.2009 року по 10.06.2013 року позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, а також в період з 05.04.2013 року по 20.11.2013 року працювала в ТОВ «Благовіщенське» на посаді начальника земельного відділу, мала стійкий і доволі високий дохід, що також підтверджує те, що квартира була придбана спільними зусиллями сторін. Незважаючи на ту обставину, що кредитний договір було укладено банком з [PERSON] , проте саме за рахунок коштів позивача по справі, виконувалося вказане боргове зобов`язання, в тому числі і в період після реєстрації шлюбу між сторонами. В порядку ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України, ст. ст. 317, 319, 368, 369 ЦК України позивач просить визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , в порядку поділу спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . 27.09.2019 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому просить відзив сторони відповідача та подані докази не приймати до уваги під час перебування суду у нарадчій кімнаті та прийняття рішення по даній справі, оскільки вони не спростовують законність підстав та предмету заявленого позову. Позовні вимоги просить задовольнити повністю. 23.09.2019 року відповідачем подано відзив, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що шлюб між ним та позивачем укладено лише 22.11.2013 року, а попередній - з [PERSON] розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова 02.10.2013 року. До 15.10.2013 року відповідач перебував у законному шлюбі з іншою жінкою. З позивачем у відповідача були певні стосунки, але він не проживав однією сім`єю з нею, не вів спільного господарства, не мав з нею спільного бюджету. Заперечує щодо визнання квартири, вартістю 407118 грн. 00 коп. за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю, оскільки кошти на придбання цього майна витратив особисті, а не спільно накопичені з позивачем. Так як до укладання шлюбу з позивачем ( до 22.11.2013 року) не проживав однією сім`єю з нею, не вів спільного господарства, не мав з нею спільного бюджету. Кошти на придбання вказаного майна відповідач отримав наступним чином: 127118 грн. 00 коп. було набуто внаслідок отримання поворотної фінансової допомоги в сумі 500000 грн. 00 коп. в ТОВ «Благовіщенське», а 280000 грн. 00 коп. отримано за рахунок кредитних коштів ПАТ «Мегабанк». Вказує, що спільний бюджет з позивачем був з моменту укладання шлюбу, тобто з 22.11.2013 року. Позивачем не надано жодних належних доказів отримання нею доходу в розмірі 127118 грн. 00 коп. для придбання спірного майна. Надані копії трудової книжки засвідчують перебування позивача у трудових відносинах, а витяг з ЄДР - про проведення державної реєстрації ФОП з 07.09.2009 року до 10.06.2013 року і аж ніяк не засвідчує розмір її доходів. Позивач в позовній заяві не довела самого факту надання грошей для купівлі вищевказаного спірного майна. З приводу наданих позивачем квитанцій, які підтверджують погашення заборгованості за кредитним договором № 19-24П/2013, укладеним 24.10.2013 року між ПАТ «Мегабанк» та відповідачем на суму 280000 грн. 00 коп., то відповідач зазначає, що він дійсно перебуваючи у шлюбі з позивачем, надавав їй гроші для погашення кредиту, оскільки своїх особистих грошей для цього у неї не було, так як з кінця серпня 2017 року і по теперішній час позивач знаходиться у кредитній відпустці. Відносно виконання зобов`язань за кредитним договором № 19-24П/2013, кредит в повному обсязі не сплачено, а тому за даним договором існує заборгованість. Позивач до ПАТ «Мегабанк» з заявою про переведення частини боргу за вказаним кредитним договором не зверталася, отже не мала намір самостійно без відповідача виплачувати кредит. Квартира [ADDRESS] не є об`єктом спільної сумісної власності. Позивач відповідно до вказаних норм при розподілі спільного сумісного майна має право на 1/2 частку грошових коштів, сплачених протягом 2015-2019 років за кредитним договором № 19-24П/2013, укладеним між ПАТ «Мегабанк» та відповідачем. 17.10.2019 року АТ «Мегабанк» подало письмові пояснення в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що 24.10.2013 року між ПАТ «Мегабанк» (правонаступником якого є АТ «Мегабанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 19-24П/2013, згідно якого [PERSON] надано кредит у розмірі 280000,00 грн., зі сплатою 17,00% річних за користування кредитом, на умовах повернення 23.10.2033 року. Кредит надано на придбання житлової нерухомості. З метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 24.10.2013 року ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 19-24П/2013-і, посвідчений Прокоф`євою О.М., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1153, згідно якого в іпотеку ПАТ «Мегабанк» передано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира, предмет іпотеки, належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2013 року. Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між [PERSON] (позивачем) та ПАТ «Мегабанк» 24.10.2013 року укладено договір поруки № 19-24П/2013-п, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором. Це є зобов`язання позивача перед АТ «Мегабанк», що виникло на чітко визначеній окремій правовій підставі - договорі поруки. Тобто, будь-які платежі здійснені позивачем [PERSON] в рахунок виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором здійснені нею саме за договором поруки, що був укладений у день 24.10.2013 року, коли при здійсненні приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.М. відповідної перевірки ніким жодним чином не було підтверджено фактичних шлюбних відносин між відповідачем та позивачем, отже укладення договору поруки між банком та позивачем у забезпечення зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] не є доказом наявності фактичних шлюбних відносин між ними у період з 01 березня 2013 року по 22 листопада 2013 року. Ухвалою суду від 05.09.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву і призначено в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.09.2019 року відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 27.09.2019 року заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково. Забезпечено позов шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 182275474101), яка належить на праві власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.М., реєстровий номер 1149. Ухвалою суду від 17.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Протокольними ухвалами суду від 05.11.2019 року, 20.12.2019 року, 22.01.2020 року по справі оголошувались перерви. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Обґрунтовуючи вимоги обставинами заявленими у позовній заяві та дослідженими доказами - показами свідків, письмовими доказами. Позивач додатково зазначила, що у неї були особисті заощадження, які вона надала відповідачу для придбання житла, правочин не оформлювали. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити повністю з підстав викладених у відзиві. Представник відповідача додаткового зазначила, що копія Договору оренди житлового приміщення від 01.03.2013 р. є сфальсифікованою, оскільки зазначена вул. Гонча, хоча перейменування вул. Горького на вул. Гонча відбулося в 2016 році, а договір датований 2013 роком. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. В задоволенні позову просить відмовити. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні дала покази, що вона перша дружина [PERSON] , шлюб розірвано згідно рішення суду. 01.03.2013 року [PERSON] повністю з сім`ї, почав зустрічатися з позивачем і потім вони почали разом жити. В квітні 2013 року [PERSON] приїжджав за дітьми з позивачем, хтось казав, що вони знімали квартиру. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дав покази, що є ріелтором. Шість років тому [PERSON] звертався до нього з приводу оренди квартири, позивача представив як наречену, зазначив, що будуть разом знімати квартиру. Через шість місяців свідок знайшов [PERSON] квартиру для купівлі. Позивач і відповідач разом їздили дивилися квартиру. Завдаток за довогором купівлі-продажу був чи 1000, чи 2000 доларів, а потім чекали гроші з банку, але була затримка і продовжували термін завдатку. В присутності свідка, [PERSON] гроші [PERSON] чи продавцям не передавала. Допитана в якості свідка [PERSON] дала покази, що є сусідкою сторін, які в середині жовтня 2013 року в`їхали до квартири і проживали. Допитана в якості свідка [PERSON] дала покази, що вона є тіткою [PERSON] [PERSON] та [PERSON] живуть разом з березня 2013 року, в квітні 2013 року разом приїжджали на ювілей, в червні 2013 року на весілля. Свідок була у [PERSON] на дні народженні (вересень 2013 року). Квартиру [PERSON] та [PERSON] купили в жовтні 2013 року, жили разом, а потім було весілля. Свідок один раз була у вересні на в квартирі на вул. Чернишевського . Сторони були сім`єю, в квартирі були речі [PERSON] і [PERSON] , була собака. У свідка були довірчі відносини із позивачем і в березні позивач сказала, що вона живе з [PERSON] , про те, що він перебуває в іншому шлюбі не повідомила. Допитана в якості свідка [PERSON] дала покази, що вона є кумою [PERSON] [PERSON] та [PERSON] проживали з березня 2013 року разом, в кінці жовтня 2013 року вони придбали квартиру. З [PERSON] свідок познайомилася у вересні 2013 року за місцем своєї роботи. В квартирі на вулиці Чернишевського була через 2-3 дні після зустрічі. [PERSON] повністю жила в квартирі на вулиці Чернишевського , у них була собака. Позивач і [PERSON] жили як сім`я, планували весілля. В травні 2013 року свідок в квартирі, яку наймала позивач на вулиці Мстиславській не була. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні дала покази, що [PERSON] є її подругою, розповідала, що познайомилася з [PERSON] в 2013 році і майже одразу почали жити разом. Свідок приходила в найману квартиру на вулиці Чернишевського, там свідок і познайомилася з [PERSON] [PERSON] та [PERSON] жили як одна сім`я, завели собаку. В квартирі по вулиці Красносільського свідок була за місяць до весілля сторін. Доход [PERSON] був від кабінету косметології, розмір доходу свідок не знає. В орендованій позивачем квартирі на вулиці Мстиславській, в травні 2013 року, свідок не була. Вислухавши учасників судового засідання, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено: Згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.10.2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21.11.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції міста Кривого Рогу, актовий запис № 1026 (том 1 а.с. 48-49). Згідно копії договору купівлі - продажу квартири від 24.10.2013 року [PERSON] передала у власність [PERSON] , а [PERSON] прийняв придатну для використання за призначенням квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] і зобов`язався оплатити її вартість за ціною та на умовах встановлених у цьому договорі - п. 2.1 в сумі 407118 грн. 00 коп.. Згідно п.п. 1.6 договору [PERSON] підтвердив [PERSON] та повідомив усіх зацікавлених осіб у тому осіб, що у шлюбі не перебуває, та що гроші, за які він купує вказану квартиру не є спільною сумісною власністю; особи, які могли б поставити питання про визнання за ним и права власності на гроші, відсутні. Заява про це зберігається у справах приватного нотаріуса, що посвідчив цей договір, з якою [PERSON] ознайомлена. (том 1 а.с. 228-229). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 178416906 від 22.08.2019 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (том 1 а.с.60-63). Згідно копії кредитного договору № 19-24П/2013 від 24.10.2013 року ПАТ «Мегабанк» надав [PERSON] грошові кошти на придбання житлової нерухомості у розмірі 280000,00 грн. на строк з 24.10.2013 року до 23.10.2033 року. ( том 1 а.с.213). Згідно договору поруки № 19-24П/2013-п від 24.10.2013 року [PERSON] поручилася перед ПАТ «Мегабанк» за виконання [PERSON] в повному обсягу всіх його обов`язків, що виникли з кредитного договору № 19-24П/2013 від 24.10.2013 року та з будь-якими додатковими до нього, що укладені та/або будуть укладені у майбутньому. (том 1 а.с. 233). 24.10.2013 року ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 19-24П/2013-і, посвідчений Прокоф`євою О.М., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1153, згідно якого в іпотеку ПАТ «Мегабанк» передано квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2013 року (том 1 а.с.219-222). 22.11.2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 2256. Після реєстрації шлюбу чоловіку присвоєно прізвище - [PERSON] , дружині - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (том 1 а.с.15). [PERSON] та [PERSON] народилися [INFO] їх батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (том 1 а.с. 16, 17). Згідно копій квитанцій [PERSON] сплачувала кошти ПАТ «Мегабанк» в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 19-24П/2013 в березні 2015 року - 9000 грн., в липні 2015 року - 5000 грн., в серпні 2015 року - 6719,93 коп., в вересні 2015 року - 5000 грн., в жовтні 2015 року - 5200 грн., в листопаді 2015 року - 30000 грн., в грудні 2015 року - 4000 грн., в квітні 2016 року - 4500 грн., в травні 2016 року - 5000 грн., в червні 2016 року - 5000 грн., в липні 2016 року - 5000 грн., в серпні 2016 року - 4000 грн., в вересні 2016 року -5000 грн., в листопаді 2016 року - 10000 грн., в грудні 2016 року - 18000 грн., в січні 2018 року - 5000 грн., в лютому 2018 року - 15000 грн. та 16250 грн., в березні 2018 року - 5701 грн., в квітні 2018 року - 5200 грн., в травні 2018 року - 5200 грн., в червні 2018 року - 5200 грн., в липні 2018 року - 5200 грн., в серпні 2018 року - 5200 грн., в вересні 2018 року - 5000 грн., в жовтні 2018 року - 6500 грн., в листопаді 2018 року - 4900 грн., в грудні 2018 року - 5000 грн., в січні 2017 року - 5000 грн., в лютому 2017 року - 4000 грн., в січні 2019 року - 5000 грн., в лютому 2019 року - 5000 грн., в березні 2019 року - 5000 грн., в квітні 2019 року - 4800 грн. (том 1 а.с.26-34). Згідно довідки ПП «Техкомсервіс» від 24.07.2019 року [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] , 1985 р.н. - дружина, [PERSON] , 2017 р.н. - дочка, [PERSON] , 2017 р.н. - дочка, Власник - [PERSON] , 1980 р.н. - без реєстрації (том 1 а.с.47). Згідно повідомлення ДПС України Головного управління ДПС у Чернігівській області [PERSON] перебувала на податковому обліку як фізична особа - підприємець з 08.09.2009 року по 31.07.2013 року в ГУ ДПС у Чернігівській області Чернігівське обласне управління Ріпкінська ДПІ та отримала дохід від заняття підприємницькою діяльністю за період з 01.01.2010 року по 01.01.2019 року згідно поданих податкових декларацій про доходи, податкових декларацій платника єдиного податку фізичної особи - підприємця у сумі 180000,00 грн. (том 1 а.с.87). Згідно копії договору поворотної фінансової допомоги № 6п-10/13 від 16.10.2013 року ТОВ «Благовіщенське» передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі, встановленому договором, а [PERSON] зобов`язався повернути їх ТОВ «Благовіщенське» в строк встановлений цим договором. Згідно п.2 Договору сума поворотної фінансової допомоги за договором становить 500000,00 грн., проценти за надання поворотної фінансової допомоги не нараховуються та не сплачуються (том 1 а.с.101). Суд відповідно до ст. 79, ч. 10 ст. 84, ст. 89 ЦПК України не приймає, як доказ факту сумісного проживання сторін копію договору оренди житлового приміщення від 01.03.2013 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв в тимчасове користування житлову квартиру розташовану за адресою [ADDRESS] для проживання [PERSON] разом з сім`єю, а саме [PERSON] (том 1 а.с.45-46). Оскільки матеріали проваджень у справі № 750/7659/13-ц, у справі № 2/750/57/14 (том 2 а. с. 1-19) і рішення суду (том 1 а.с.52-53) не містять обставини, які підлягають доказуванню у даному провадження, суд з урахуванням положень ст. 76 ЦПК України не приймає їх, як докази. Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99). Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Відповідно до частини першої статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Матеріали справи не містять жодного доказу спільного проживання сторін з березня 2013 року по 22 листопада 2013 року, ведення сторонами спільного господарства і наявність спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї і виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю. Покази позивача і обґрунтування позовних вимог належними та допустимими доказами не підтверджені. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, підтверджені фотокартками ( том 1 а. с. 54-55) та показами свідків в судовому засіданні, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Враховуючи факт перебування позивача в іншому шлюбі (розірваного лише згідно рішення суду від 02.10.2013 року), встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку про те, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу на час придбання спірної квартири [ADDRESS] та придбання цього майна за спільні кошти, при цьому, подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо. Надані суду докази отримання позивачем прибутку відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період 2011-2017 роки (том 1 а. с. 88 - 89) та інформація про отриманий дохід від зайняття підприємницькою діяльність з 01.02.2010 по 01.01.2019 в сумі 180000 грн. (том 1 а. с. 87) ні є підтвердженням можливості заощадження позивачем грошових коштів і їх передачу відповідачу для здійснення оплати вартості квартири [ADDRESS] . Оскільки щомісячний дохід від зайняття підприємницької діяльності становив 1666 грн. (180000грн./9 років/12 місяців=1666,66 грн.), дохід зазначений в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків за період ІІ квартал 2011 по ІV квартал 2013 станом 33390,23 грн.. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі доказів, які визнані належні та допустимі, судом не встановлено підстав для задоволення вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] за період з 01 березня 2013 року по 22 листопада 2013 року і виникнення у сторін права спільної сумісної власності відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, ст. 368 Цивільного кодексу України на квартиру [ADDRESS] і поділу даного нерухомого майна відповідно до ст. ст. 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. 372 Цивільного кодексу України, а тому суд відмовляє у задоволені позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. При пред`явлені позову [PERSON] не здійснила оплату судових витрат у розмірі визначеному ч.2 ст. 4 Законом України «Про судовий збір», в задоволені позову відмовлено повністю, тому з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру в сумі 768 грн. 40 коп. та позовну вимогу майнового характеру в сумі 4071 грн. 18 коп.. Понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються. Згідно ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову відповідно до ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 27 вересня 2019 року підлягають скасуванню в зв`язку з відмовою у задоволені позовних вимог.

Outcome: approved