Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про виділ в натурі частки із нерухомого майна. Позивач зазначала, що їй на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ (одна друга) частина нежитлової будівлі (магазину-кафетерію), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.07.2012 р., витягом про державну реєстрацію прав від 03.07.2012 р. №34689365 та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2013 р. №2026093. Співвласником іншої Ѕ частини нежитлового приміщення є відповідач [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.05.2019 р. №165294375. Сторони є співвласниками нежитлового приміщення загальною площею 264,2 кв.м., яке складається з приміщень: 1-1 тамбур площею 3,8 кв.м., 1-2 зал площею 46,8 кв.м., 1-3 санвузол площею 2,4 кв.м., 1-4 санвузол площею 1,6 кв.м., 1-5 зал площею 53,2 кв.м., 1-6 допоміжне площею 25,2 кв.м., 1-7 кабінет площею 8,5 кв.м., 1-8 кухня площею 16,4 кв.м., 1-9 зал площею 101,9 кв.м., 1-10 тамбур площею 4,4 кв.м. Позивач постійно користується приміщеннями 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, відповідач користується приміщеннями 1-9, 1-10, що підтверджується актом обстеження приміщення магазину-кафетерія № [NUMBER] від 11.05.2019 р., складеним депутатом Броварської міської ради Київської області Іваненком В.І. Вказане майно належить їм на праві спільної часткової власності по Ѕ частині кожному. Враховуючи той факт, що спільно використовувати належне їм майно вони не можуть, через що виникають постійні конфлікти та суперечки, позивач звернулась до суду з вказаним позовом про виділ їй Ѕ частини вказаного нежитлового приміщення в натурі, припинивши її право спільної часткової власності на це майно. Посилаючись на викладене, позивач просила суд розділити в натурі на дві рівні частки Ѕ і Ѕ нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 264,2 кв.м., яке складається з приміщень: 1-1 тамбур площею 3,8 кв.м., 1-2 зал площею 46,8 кв.м., 1-3 санвузол площею 2,4 кв.м., 1-4 санвузол площею 1,6 кв.м., 1-5 зал площею 53,2 кв.м., 1-6 допоміжне площею 25,2 кв.м., 1-7 кабінет площею 8,5 кв.м., 1-8 кухня площею 16,4 кв.м., 1-9 зал площею 101,9 кв.м., 1-10 тамбур площею 4,4 кв.м., виділили в натурі [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , приміщення: 1-1 тамбур площею 3,8 кв.м., 1-2 зал площею 46,8 кв.м., 1-3 санвузол площею 2,4 кв.м., 1-4 санвузол площею 1,6 кв.м., 1-5 зал площею 53,2 кв.м., частину приміщення 1-6 допоміжне площею 12,6 кв.м. (загальна площа приміщення 25,2 кв.м.), 1-7 кабінет площею 8,5 кв.м., частину приміщення 1-8 кухня площею 3,2 (загальна площа приміщення 16,4 кв.м.) загальною площею 132,10 кв.м. з облаштуванням перегородок в приміщеннях 1-6 та 1-8 згідно додатку №4 до висновку, припинити право спільної часткової власності між [PERSON] та [PERSON] на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , стягнути з відповідача судові втрати, які понесла позивач у звязку із розглядом справи у розмірі 22268,40 грн., з них: 768 грн. 40 коп. - судовий збір, 21500 грн. - витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи. В судовому засіданні представник позивача адвокат Тетера Л.М. позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні позовній заяві, просила про задоволення позову в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Неодноразово направляв до суду заяви про ознайомлення з матеріалами справи та відкладення розгляду справи, однак жодного разу до суду не з`явився. Враховуючи викладене, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, суд вирішив провести судове засідання у відсутність відповідача. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ (одна друга) частина нежитлової будівлі (магазину-кафетерію), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.07.2012 р., витягом про державну реєстрацію прав від 03.07.2012 р. №34689365 та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2013 р. №2026093 (а.с.12-14). Співвласником іншої Ѕ частини нежитлового приміщення є відповідач [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.05.2019 р. №165294375 (а.с.15-17). Згідно технічного паспорту на громадський будинок, сторони позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками нежитлового приміщення загальною площею 264,2 кв.м., яке складається з приміщень: 1-1 тамбур площею 3,8 кв.м., 1-2 зал площею 46,8 кв.м., 1-3 санвузол площею 2,4 кв.м., 1-4 санвузол площею 1,6 кв.м., 1-5 зал площею 53,2 кв.м., 1-6 допоміжне площею 25,2 кв.м., 1-7 кабінет площею 8,5 кв.м., 1-8 кухня площею 16,4 кв.м., 1-9 зал площею 101,9 кв.м., 1-10 тамбур площею 4,4 кв.м. (а.с.18-22). Позивач [PERSON] постійно користується приміщеннями 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, відповідач [PERSON] користується приміщеннями 1-9, 1-10, що підтверджується актом обстеження приміщення магазину-кафетерія № [NUMBER] від 11.05.2019 р., складеним депутатом Броварської міської ради Київської області Іваненком В.І. (а.с.23). Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання передбачено ч.1 ст.15 ЦК України. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст.13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55). Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст. 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, то він може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Як роз`яснив Верховний Суд України в постанові від 30.09.2015 р. у справі №6-цс15, оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них». Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до чинного процесуального законодавства висновок експерта є доказом у цивільній справі. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч. 1,3 ст. 102 Цивільного процесуального кодексу України). З метою визначення можливості розподілу в натурі на дві рівні частини нежитлової будівлі, ухвалою суду від 29 листопада 2019 року в справі призначено проведення судової будівельної-технічної експертизи, проведення якої доручено експертам Київської незалежної судово-експортної установи (а.с.48-49). Згідно висновку експерта №2968 від 12.05.2020 р., виділ в натурі позивачу [PERSON] Ѕ частки нежитлової будівлі по [ADDRESS] загальною площею 264,2 кв.м. без відступлення від розміру ідеальної частки, а саме приміщень: 1-1 тамбур площею 3,8 кв.м., 1-2 зал площею 46,8 кв.м., 1-3 санвузол площею 2,4 кв.м., 1-4 санвузол площею 1,6 кв.м., 1-5 зал площею 53,2 кв.м., частину приміщення 1-6 допоміжне площею 12,6 кв.м. (загальна площа приміщення 25,2 м.кв.), 1-7 кабінет площею 8,5 кв.м., частину приміщення 1-8 кухня площею 3,2 (загальна площа приміщення 16,4 кв.м.) разом загальною площею 132,10 кв.м. з облаштуванням перегородок в приміщеннях 1-6 та 1-8, технічно можливий (а.с.53-79). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved