Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк») звернулося до Троїцького районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. Між АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №32/3д/11 від 07.09.2011, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 168 000,00 грн., а позичальник зобов`язався отримати, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користуванням кредиту в розмірі 20,0% річних. Кредит надавався готівкою одноразово строком на 12 років з терміном остаточного погашення не пізніше 06.09.2023 року, на купівлю житлового будинку. Позичальник зобов`язався щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 1 166,67 гр. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, був укладений договір поруки від 07.09.2011з відповідачем [PERSON] . Банк свої зобов`язання, передбачені Договором виконав повністю та належним чином. Починаючи з 2015 року відповідач [PERSON] почала порушувати умови Договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 305 303,93грн., яка була стягнута солідарно з [PERSON] , [PERSON] за рішенням Білокуракинськго районного суду Луганської області від30.05.2018у справі №409/2328/17, яке набрало законної сили. Станом на 27.10.2020, заборгованість за кредитом не погашена, вищевказане рішення суду не виконано. В результаті невжиття позичальником та поручителями заходів щодо погашення заборгованості перед банком, починаючи з29.09.2017, заборгованість за Кредитним договором складає 58 460,95 грн., у тому числі: 18 206,07грн. - прострочені проценти за користування кредитом за період з 29.09.2017 по 29.06.2018; 5 363,33грн. - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 29.09.2017 по 26.10.2020; 7 702,61грн. - три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 29.09.2017 по 26.10.2020; 9 880,64грн. - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року; 17 308,30грн. - інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути зазначену суму заборгованості солідарно з відповідачів, а також стягнути в рівних частках з відповідачів суму судового збору. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 14.12.2020 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено відповідачам строк на подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заяви про розгляд справи без їх участі та відзиви на позов від відповідачів до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статей 280, 281 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що Між АТ «Ощадбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №32/3д/11 від 07.09.2011, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 168 000,00 грн., а позичальник зобов`язався отримати, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користуванням кредиту в розмірі 20,0% річних. Кредит надавався готівкою одноразово строком на 12 років з терміном остаточного погашення не пізніше 06.09.2021 року, на придбання житлового будинку. Позичальник зобов`язався щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 1 166,67 гр. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом (а.с.8-10). Також, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, був укладений договір поруки від 07.09.2011 з відповідачем [PERSON] (а.с.14). Згідно копії заочного рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 30.05.2018 по справі №409/2328/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №32/3д/11 від 07вересня 2011 року в сумі 305 303,93 грн. (а.с.19-20). Судове рішення набрало законної сили та є приюдиційним у даній справі. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, факт наявності кредитних правовідносин та відносин за договором поруки, як і факт порушення відповідачами зобов`язань, який був встановлений рішенням суду від 30.05.2018 по справі № 409/2328/17, не потребує доведення в межах розгляду даної справи. Посилаючись на те, що заборгованість за Кредитом не погашена, вищевказане рішення суду відповідачами не виконане, відносини між Банком та Позичальником не припинялися, відповідно до умов Кредитного договору, Позичальнику щомісячно нараховувалися проценти за користування кредитом (п. 1.6.1.- до моменту закінчення терміну, на який надано кредит), позивач просив суд стягнути з відповідачів на свою користь, відповідно до розрахунку заборгованості, з урахуванням заочного рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 30.05.2018 по справі № 409/2328/17 та періоду нарахування, починаючи з 29.09.2017, заборгованість за Кредитним договором, яка складає 58 460,95 грн., у тому числі: 18 206,07 грн. - прострочені проценти за користування кредитом за період з 29.09.2017 по 29.06.2018; 5 363,33 грн. - три проценти річних за прострочення боргу за кредитом за період з 29.09.2017 по 26.10.2020; 7 702,61 грн. - три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 29.09.2017 по 26.10.2020; 9 880,64 грн. - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року; 17 308,30 грн. - інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов`язання передбачені статтями 599-601,604-609 ЦК України, зокрема ст. 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відсутність реального і своєчасного виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що банк, у зв`язку із допущеною заборгованістю зі сплати кредиту, скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. У справі, яка є предметом розгляду, встановлено, що банк скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У відповідності до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів Відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставними. Таким чином, враховуючи висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 та заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 30.05.2018 по справі №409/2328/17, у задоволенні вимог позивача про стягнення прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 18206,07 грн. за період з 29.09.2017 по 29.06.2018 слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. За таких обставин у позивача не виникло право нараховувати і три відсотки річних та інфляційні втрати за прострочення відсотків за користування кредитом, що були нараховані у період з 29.09.2017 по 29.06.2018. А отже, у задоволенні вимог про стягнення трьох відсотків річних за прострочення процентів за користування кредитом, які були нараховані за період з 29.09.2017 по 29.06.2018 у сумі 1440,26 грн. та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 29.09.2017 по 29.06.2018 у розмірі 2517,42 грн. слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. В той же час дані розрахунки в частині нарахування трьох відсотків та інфляційних втрат, нараховані на відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 28.09.2017, підлягають задоволенню, а саме: - інфляційні втрати за період з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року у сумі 14790,88 грн. за прострочення процентів за користування кредитом, які були нараховані за період з 01.08.2014 по 28.09.2017; - три проценти річних з 29.09.2017 по 26.10.2020у сумі 6262,35 грн. за прострочення процентів, нарахованих за період з 01.08.2014 по 28.09.2017, оскільки три відсотки річних та інфляційні втрати нараховані за прострочення відсотків за користування кредитом за період, що охоплюється періодом згідно рішення Білокуракинського районного суду Луганської області по справі №409/2328/17 від 30.05.2018. Вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних за прострочення боргу за кредитом за період з 29.09.2017 по 26.10.2020 у сумі 5363,33 грн. та інфляційних втрат за період з жовтня 2017 року по жовтень 2020 року за прострочення боргу за кредитом у сумі 9880,64 грн. є правомірним, оскільки відповідачами заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 30.05.2018 по справі №409/2328/17 не виконується, що останніми не спростовано, а тому є підстави для застосування ст. 625 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Що стосується вимог позивача до поручителя, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Підписуючи договори поруки, боржник [PERSON] поручився відповідати перед Кредитором за порушення [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором. За таких обставин, вимоги позивача до поручителя є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині задоволення вимог позивача до основного боржника. Згідно вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги вище зазначене, позов підлягає задоволенню частково в зазначених вище сумах та нарахуваннях. В решті позовних вимог слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням №1450314813 від 11.11.2020 року про сплату судового збору у сумі 2102,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги задоволені частково на 62,09%, з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частки позовних вимог в сумі 1305,13 грн. (2102,00 * 62,09 %=1305,13 грн.) - по 652,56 грн. з кожного окремо. На підставі викладеного та

Outcome: partial