Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON]про визнання права власності на обовязкову частку на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. З урахуванням уточнюючої позовної заяви (а.с. 154-157) [PERSON] просила визнати за нею право власності на обовязкову частку на спадщину за законом на 1/2 частки земельної ділянки площею 2,8996 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщену на території Стрільницької сільської ради Шаргородського району, кадастровий номер 0525387800010020118, що належала померлій на підставі державного акту Серія ВН №227428, після смерті 24 червня 2013 року її матері - [PERSON]. 5 січня 2016 року до початку розгляду справи по суті до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про тлумачення заповіту (а.с. 160, 161). Зустрічний позов обґрунтований тим, що 24 червня 2013 року померла рідна сестра [PERSON] та рідна мати [PERSON] [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт від 7 червня 2005 року, посвідчений секретарем Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Згідно з цим заповітом [PERSON] заповіла [PERSON] належний їй державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ВН № 227428 (земельна ділянка площею 2,8996 га, розташована на території Стрільницької сільської ради), виданий 5 квітня 2005 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у тому числі і на зазначену вище земельну ділянку. Бажаючи оформити спадщину, [PERSON] звернувся до нотаріуса, проте йому було розяснено, що текст заповіту має нечіткий зміст, що утруднює виявлення волі спадкодавиці, оскільки не зрозуміло, що є предметом заповіту правовстановлюючий документ чи земельна ділянка. З огляду на викладене вище, [PERSON] просить розтлумачити зміст заповіту від 7 червня 2005 року, складеного [PERSON], посвідченого секретарем Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 109, а саме вважати, що [PERSON], яка померла 24 червня 2013 року заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 2,8996 га, розташовану на території Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0525387800010020118, яка належала спадкодавиці на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ВН № 227428, виданого 5 квітня 2005 року Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області. Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 січня 2016 року (а.с. 167) позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про тлумачення заповіту прийнято та обєднано в одне провадження із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на обовязкову частку на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні [PERSON] подала заяву про залишення її позову без розгляду відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 січня 2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на обовязкову частку на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом залишено без розгляду (а.с. 168, 169). У судовому засіданні [PERSON] зустрічну позовну заяву підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові, зокрема зазначив, що за життя його сестра [PERSON] склала заповіт, згідно з яким заповіла йому земельну ділянку, яка належала їй на підставі державного акта, проте у самому заповіті зазначено, що заповідається державний акт на право власності на земельну ділянку, що у свою чергу дає підстави неоднозначно тлумачити волу спадкодавця. [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні визнали зустрічний позов [PERSON], посилаючись на те, що на їх думку [PERSON] заповідала [PERSON] саме земельну ділянку площею 2,8996 га, розташовану на території Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, яка належала їй на підставі державного акта, зазначеного у заповіті. Треті особи не зявилися у судове засідання, у письмових заявах, поданих до суду, треті особи просять справу розглянути у їх відсутність (а.с. 86-97). Розглянувши документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, пояснення відповідача та її представника, всебічно і повно зясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ВН № 227428, виданого 5 квітня 2005 року Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області [PERSON] була власницею земельної ділянки площею 2,8996 га, розташованої на території Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0525387800010020118 (а.с. 149). 7 червня 2005 року [PERSON] склала заповіт, згідно з яким належний їй державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ВН № 227428 (земельна ділянка площею 2,8996 га, розташована на території Стрільницької сільської ради), виданий 5 квітня 2005 року, заповіла [PERSON]. Цей заповіт посвідчений секретарем Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 109 (а.с. 108). 24 червня 2013 року у с. Лопатинці Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-АМ №265326 (а.с. 111). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, зокрема із земельної ділянки площею 2,8996 га, розташованої на території Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0525387800010020118. Бажаючи оформити спадщину після смерті [PERSON], 30 вересня 2013 року [PERSON] звернувся із заявою у Першу Вінницьку державну нотаріальну контору (а.с.109), проте йому було розяснено, що текст заповіту має нечіткий зміст, що утруднює виявлення волі спадкодавиці, оскільки не зрозуміло, що є предметом заповіту - правовстановлюючий документ чи земельна ділянка. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із спадкуванням, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною другою статті 1256 передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що [PERSON] не може оформити спадщину по заповіту після смерті [PERSON], оскільки у нотаріальній конторі йому було розяснено, що текст заповіту має нечіткий зміст, що утруднює виявлення волі спадкодавиці, адже не зрозуміло, що є предметом заповіту правовстановлюючий документ державний акт на право власності на земельну ділянку чи сама земельна ділянка. Отже суд вважає, що з метою захисту права [PERSON]В на оформлення спадщини, слід розтлумачити зміст заповіту, складеного [PERSON] 7 червня 2005 року на користь [PERSON] При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого. Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з'ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця. Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтями 125 та 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час видачі [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ВН № 227428, тобто 5 квітня 2005 року, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Отже, право власності на земельну ділянку площею 2,8996 га, розташовану на території Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0525387800010020118 у [PERSON] виникло після одержання нею зазначеного вище державного акта та його реєстрації в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за № 01:05:02801174. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України). Таким чином, оскільки на час складання заповіту та на час смерті [PERSON], на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ВН № 227428, виданого 5 квітня 2005 року Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області, була власницею земельної ділянки площею 2,8996 га, розташованої на території Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0525387800010020118, то очевидним є те, що складаючи заповіт на користь [PERSON], [PERSON] заповідала йому саме земельну ділянку, власницею якої вона була, а не державний акт, на підставі якого вона власне і була власником. З огляду на викладене вище, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про тлумачення заповіту належить задовольнити повністю. Тому,

Outcome: approved