Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

[PERSON] у квітні 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь майнову шкоду у розмірі 62\~408 гривень та моральну шкоду в розмірі 200000 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що 02.03.2011 його було затримано працівниками міліції за підозрою у вчиненні замаху на вбивство. Під час затримання в нього було вилучено ключі від автомобіля [NUMBER], в якому знаходилась сумка з його документами, а саме: водійське посвідчення та талон до посвідчення серія РКА № 216413, паспорт громадянина України, тимчасовий реєстраційний талон серія ДАО №673645, посвідчення особи моряка серія АВ 407798, партійний квиток №535444 партії «Батьківщина», паспорт для виїзду за кордон серія ЕС № 2087772, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія ААС № 035744, свідоцтво №1/1025/08 видане центром підготовки моряків «Авант», трудова книжка, атестат № 54 та інші документи і речі. Постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Черкаській області Коротича В.П. від 09.03.2011 відмовлено у визнання зазначених документів речовими доказами у кримінальній справі №3701100007, проте визначено передати їх на збереження в камеру зберігання речових доказів Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області до вирішення питання по суті в суді. 25.04.2014 вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси позивача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відбуваючи покарання за даним вироком, [PERSON] та його донька [PERSON] неодноразово зверталися до УМВС України в Черкаській області та прокуратури із заявами про повернення вилучених у позивача особистих документів, які були йому необхідні для існування у суспільстві та предявлення до Пенсійного фонду задля призначення пенсії за віком, проте правоохоронні органі безпідставно відмовляли у поверненні документів. Такі дії призвели до порушення його прав, у звязку із чим, він вимушений звернутися до суду. Так, 17.11.2015р. заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №711/119/15-ц його позовні вимоги були частково задоволені та зобовязано т.в.о. начальника Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області повернути його особисті речі та документи. Проте, зазначене рішення було скасовано Апеляційним судом Черкаської області внаслідок неправильного визначення відповідача. В подальшому позивач звернувся до прокуратури Черкаської області із заявою про вчинення посадовими особами, які проводили досудове розслідування по справі №3701100007, службового недбальства за фактом втрати його документів. Однак, постановою старшого слідчого відділу прокуратури Черкаської області [PERSON] від 31.07.2017 кримінальне провадження №12016251010004901 від 07.06.2016 закрито за відсутності складу кримінального правопорушення. Згідно відповіді т.в.о. начальника Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області [PERSON] від 12.03.2018 за №3166/46/01-2018, документи, які були вилучені у [PERSON] 02.03.2011 під час його затримання працівниками міліції та в подальшому передані на зберігання в камеру схову речових доказів у відповідності до квитанцій № 274-276 від 13.04.2011р., при проведенні повної інвентаризації після злиття Придніпровського РВ УМВС з Соснівським РВ УМВС в Черкаській області під час прийому-передачі речових доказів ЧВП ГУНП в Черкаській області в книгах обліку речових доказів не зазначені та станом на 12.03.2018 не виявлені. За таких обставин, позивач вважав, що з вини посадових осіб правоохоронних органів, його особисті документи втрачені, через що він не може працевлаштуватися та звернутися до Пенсійного фонду за призначенням йому пенсії, у звязку із чим, не має доходів для існування і вимушений просити гроші на їжу та предмети першої необхідності у своїх повнолітніх дітей. Крім того, позивач вважає, що оскільки з 15.07.2013 в нього виникло право на отримання пенсії за віком, яка призначається з наступного дня після настання відповідного пенсійного віку, але через відсутність документів, які посвідчують особу та трудовий стаж і які через недбалість правоохоронних органів були втрачені, він не може скористатися своїм законним правом на отримання пенсії. За підрахунками позивача, станом на березень 2018 року розмір не отриманої ним з вини посадових осіб правоохоронних органів пенсії складає 62\~408 грн.. Також позивач зазначив, що незаконні дії посадових осіб Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області, щодо неповернення його документів, завдають йому душевних страждань, що полягають в обуренні, роздратованості, втраті душевної рівноваги та невпевненості в завтрашньому дні, через що він живе в постійному стресі, оскільки зіткнувся з несправедливістю, відчув себе приниженим, втратив соціальні звязки, що існували в нього до порушення прав, а тому моральну шкоду завдану йому протиправними діями відповідачів оцінює у 200 000 гривень. У червні 2018 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог. При цьому зазначив, що неправомірні дії правоохоронців, які призвели до втрати документів, позбавили його можливості повноцінно відчувати себе громадянином України, завдали йому непоправних душевних страждань. Правоохоронні органи, до яких він неодноразово звертався з приводу повернення йому документів, не були налаштовані на сприяння у зясуванні причин зникнення його документів та їх подальшому пошуку. Крім того, така бездіяльність триває вже понад сім років, а тому йому було спричинено тяжких та тривалих моральних страждань. Просив визнати бездіяльністю неправомірні дії посадових та службових осіб ГУНП в Черкаській області, які полягають у неповерненні [PERSON] особистих документів та стягнути із ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду в сумі 1\~000\~000 гривень. Ухвалою судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Колоди Л.Д. від 05.04.2018 провадження у справі відкрито, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10.05.2018 до участі у справі в якості співвідповідача залучено Ліквідаційну комісію Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області. Рішенням №2227/0/15-18 Вищої ради правосуддя суддю Колоду Л.Д. звільнено з посади судді. Ухвалою судді Придніпровського районного\~суду м.\~Черкаси Шиповича В.В. від 13.08.2018 дана справа, після повторного автоматизованого розподілу, прийнята до провадження та, оскільки підготовче провадження у справі не закінчено, призначене підготовче засідання. Ухвалою суду від 29.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідачем, - Головне управління Національної поліції в Черкаській області (далі ГУНП), надано відзив на позов, в якому ГУНП заперечувало проти позову [PERSON], оскільки постановою КМУ від 16.09.2015р. №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» було утворено територіальних орган Національної поліції Головне управління Національної поліції в Черкаській області. Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та Положення «Про Національну поліцію», Національна поліція є центральним органом виконавчої влади та правонаступником органів внутрішніх справ не являється. З огляду на те, що приймання речових доказів здійснював старший слідчий СУ УМВС України в Черкаській області Коротич В.П., а самі речові докази зберігалися в Придніпровському РВ УМВС України в Черкаській області, то ГУНП в Черкаській області ніяким чином не могло вчиняти протиправних дій щодо позивача та не може відповідати за дії УМВС України в Черкаській області. Крім того відповідач вважав, що при заявленні вимог про відшкодування моральної шкоди позивач мав зазначити, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Проте, позивачем не надано розрахунку суми моральної шкоди, не вказано з яких саме міркувань він виходив визначаючи розмір завданої йому шкоди та якими доказами це підтверджується. Що стосується вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, то на думку відповідача вона також не підлягає до задоволення, оскільки обґрунтовуючи таку шкоду та її розмір, позивач посилався на втрату трудової книжки та у звязку із цим неможливість призначення пенсії за віком, проте, відповідно до «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» та «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній», при бажанні відновити трудову книжку та оформити пенсію за віком у позивача була така можливість, передбачена законом. Відповідачем, Державна казначейська служба України (далі ДКСУ), подано відзив на позов, в якому ДКСУ заперечувало проти позову [PERSON], оскільки прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. Крім того, вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій, що підтверджено Постановою прокуратури Черкаської області від 07.06.2016р. якою закрито кримінальне провадження №12016251010004901 за відсутності складу кримінального правопорушення. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то позивачем в порушення вимог п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» не надано доказів та підтверджень наявності причинного звязку між шкодою та діями відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Крім того, відповідно до п.9 даної постанови, позивач повинен був обґрунтувати чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Щодо вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, то з огляду на положення ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті особою щодо їх одержання. У позивача 15.07.2013 виникло право на призначення пенсії за віком, проте він не скористався ним у звязку із відсутністю в нього необхідних документів. Разом з тим, відповідач зауважує, що враховуючий норми законодавства, зокрема абз. 1 п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993р. № 637, визначено, що у разі відсутності трудової книжки, а також у них випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Однак, доказів та жодного підтвердження щодо вчинення дій на відновлення документів які б свідчили про наявність трудового стажу позивачем не надано. Крім того, позивачем здійснено розрахунок суми упущеної вигоди із застосуванням мінімального розміру пенсії. Проте, згідно абз. 1, 2 п.1 ст. 28 Закону №1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіка 35 років, а у жінки 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційно наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком. Таким чином, неможливо визначити розмір упущеної вигоди без підтвердження наявного трудового стажу, оскільки саме від тривалості трудового стажу залежить розмір пенсії. З огляду на зазначене, факт звернення за призначенням пенсії, подання заяви, вжиття будь-яких заходів щодо підтвердження наявного трудового стажу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Відповідачем, - Ліквідаційна комісія УМВС України в Черкаській області, подано відзив на позов, в якому заперечено проти позову [PERSON], оскільки в порушення вимог ЦПК України позивачем не предявлено вимоги до інших відповідачів, окрім Державної казначейської служби України. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то відповідно до п.3 Постанови пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» позивачем має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Позивач у позові посилається на ст. 1167 ЦК України, однак відповідно її змісту «….. моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади…., яка її завдала….. 3) в інших випадках, встановлених законом», проте в позові не зазначено, що позивач має на увазі під іншими випадками встановленими законом. Позивач повинен на підтвердження своїх доводів про завдання йому моральної та матеріальної шкоди, надати докази застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих звязків. Крім того, позивачем не надано розрахунку суми моральної шкоди, не вказано з яких саме міркувань він виходив визначаючи розмір завданої йому шкоди та якими доказами це підтверджується. Таким чином, враховуючи відсутність належних доказів заподіяння моральної шкоди просили відмовити у задоволенні даної вимоги. Щодо вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, то відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України така шкода повинна відшкодовуватись в повному обсязі особою, якою вона була завдана, а відтак, позивач не має права на відшкодування такої шкоди, оскільки вина ліквідаційної комісії УМВС України в Черкаській області не встановлена належним чином та не доведена незаконність дій її посадових осіб. Крім того, вважають, що згідно норм законодавства, позивач мав можливість відновити втрачену трудову книжку та оформити пенсію за віком, проте жодних доказів та підтверджень, що позивачем вчинялися дії спрямовані на відновлення документів, які б свідчили про наявність в нього трудового стажу, не надано. Позивачем надана відповідь на відзив, в якій він зазначив, що згідно чинного законодавства, у випадках заподіяння шкоди органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, та за відсутності підстав застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України, діють правила ч.6 цієї статті, і така шкода відшкодовується на загальних підставах (ст. 1173, 1174 ЦК України). Згідно ст. 1174 ЦК України, обовязок відшкодувати завдану шкоду покладається саме на державу і відшкодовується за рахунок державного бюджету. В обґрунтування моральної шкоди зазначив, що неповернення посадовими особами його особистих документів, завдало йому душевних страждань, що полягають в обуренні та роздратованості, втраті душевної рівноваги та впевненості в завтрашньому дні. Він живе у постійному стресі, оскільки зіткнувся з несправедливістю, відчуває себе приниженим, втратив соціальні звязки, що існували у нього до порушення його права. При визначені суми відшкодування моральної шкоди, він керувався Методикою встановлення заподіяння моральної шкоди та методом оцінки розміру компенсації спричинених страждань в галузі «Психологічні експертизи», що оприлюднені на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України. Щодо зауваження відповідачів, що згідно з чинним законодавством України, передбачено порядок підтвердження трудового стажу на підприємстві, в установі, організації за відсутності трудової книжки, з яким він погоджується, проте зазначає, що трудова книжка була втрачена не з його вини, а виключно з вини посадових осіб. Крім того, збір документів, передбачених Порядком №637, потребує значних затрат часу та коштів, оскільки останніми місцями його роботи були підприємства компанії «Северовосток золото», які знаходились у Чукотському автономному окрузі та у м. Магадан Російської Федерації, де він працював бульдозеристом. У судовому засіданні учасники справи підтвердили обставини викладені у своїх заявах по суті справи. Позивач додатково пояснив, що його паспорт громадянина України слідчий повернув через захисника, ще під час досудового слідства. Посвідчення водія йому не повернули і він вимушений був відновити даний документ. Трудову книжку, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, паспорт для виїзду закордон, посвідчення моряка, партійний квиток, тимчасовий реєстраційний талон, - йому не повернули та до цього часу ці документи не відновлені. Особливо він переживає з приводу втрати трудової книжки та партійного квитка, оскільки трудова книжка мала б підтвердити його трудовий стаж та право на пенсію, а партійний квиток важливий для нього оскільки до затримання він активно займався громадською діяльністю. Представник відповідача ГУНП, додатково пояснила, що після створення Черкаського відділу поліції документи [PERSON] на зберігання від Придніпровського РВ УМВС України в Черкаській області не передавалися. Суд вивчивши заяви сторін по суті справи, вислухавши пояснення позивача та представників сторін в судовому засіданні, дослідивши письмові докази надані сторонами, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 09.03.2011 старшим слідчим СУ УМВС України в Черкаській області Коротичем В.П. винесена Постанова у кримінальній справі №370110007 за п.6 ч.2 ст. 115 КК України, згідно із якою в ході особистого огляду 02.03.2011 року [PERSON] та його автомобіля було виявлено та вилучено його особисті речі та документи, у тому числі посвідчення водія на імя [PERSON], талон до посвідчення водія серії РКА №216413; посвідчення особи моряка на імя [PERSON] серії АВ №407798; свідоцтво №1/1025/08 видане центром підготовки моряків «АВАНТ» на імя [PERSON]; свідоцтво №1/025/08 видане центром підготовки моряків «АВАНТ» на імя [PERSON]; тимчасовий реєстраційний талон серії ДАО № 673645; атестат № 026897 на імя [PERSON], атестат №54 виданий [PERSON]; партійний квиток № 535444 партії «Батьківщина» на імя [PERSON]; закордонний паспорт громадянина України серії ЕС № 208772 виданий на імя [PERSON]; трудова книжка на імя [PERSON] [INFO]; посвідчення № 26 члена виборчої комісії на імя [PERSON]. Слідчий у вказаній постанові прийшов до висновку, що вказані документи не мають жодного відношення до скоєного злочину, не є речовими доказами та вирішив передати їх на зберігання до камери зберігання речових доказів Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області до вирішення питання по суті в суді (а.с. 6). У суду викликає сумнів обґрунтованість та доцільність дій слідчого, який відмовивши Постановою від 09.03.2011 у визнанні речовими доказами частини документів вилучених у [PERSON] і вказавши, що дані документи не мають жодного відношення до скоєного злочину, в той же час вирішив передати їх до Камери зберігання речових доказів, а не повернути [PERSON], його родичам чи захиснику. Крім того іншою постановою від 09.03.2011 року старший слідчий Коротич В.П. частину речей вилучених 02.03.2011 під час особистого огляду [PERSON] та його автомобіля, визнав речовими доказами, у тому числі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «ДЕУ Есперо» реєстраційний номер [NUMBER] та вирішив передати їх на зберігання до камери зберігання речових доказів Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області до вирішення питання по суті в суді (а.с. 5). Відповідно до Квитанцій №275 та №276 від 13.04.2011 «Про здачу предметі на зберігання в камеру речових доказів по кримінальній справі №3701100007 по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 27, п.6 ч.2 ст. 115 КК України», - слідчий Коротич В.П. передав, а [PERSON], як уповноважена особа Придніпровського РВ м. Черкаси УМВС України в Черкаській області прийняв на зберігання речі та документи вилучені у [PERSON], у тому числі посвідчення водія на імя [PERSON], талон до посвідчення водія серії РКА №216413; посвідчення особи моряка на імя [PERSON] серії АВ №407798; свідоцтво №1/1025/08 видане центром підготовки моряків «АВАНТ» на імя [PERSON]; свідоцтво №1/025/08 видане центром підготовки моряків «АВАНТ» на імя [PERSON]; тимчасовий реєстраційний талон серії ДАО № 673645; атестат № 026897 на імя [PERSON], атестат №54 виданий [PERSON]; партійний квиток № 535444 партії «Батьківщина» на імя [PERSON]; закордонний паспорт громадянина України серії ЕС № 208772 виданий на імя [PERSON]; трудова книжка на імя [PERSON] [INFO]; посвідчення № 26 члена виборчої комісії на імя [PERSON]; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «ДЕУ Есперо» реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 15-16) Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.04.2014 року (а.с. 10-12), [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 27, п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. Вироком суду вирішена доля речових доказів, зокрема суд вирішив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «ДЕУ Есперо» реєстраційний номер [NUMBER] зберігати при матеріалах кримінальної справи. Доля документів вилучених у [PERSON], які не є речовими доказами, вироком суду не вирішувалась. Вирок суду від 25.04.2014 року набрав законної сили. Листом вих. №3166/46/01-2018 від 12.03.2018 т.в.о. начальника Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області [PERSON] повідомив [PERSON], що при проведенні повної інвентаризації після злиття Придніпровського та Соснівського РВ УМВС у Черкаській області у Черкаській ВП ГУНП під час прийому-передачі речових доказів, а також під час проведення інвентаризації збереження речових доказів Черкаським ВП ГУНП в Черкаській області речі [PERSON], а саме: водійське посвідчення (серія РКА №216413); паспорт громадянина України; тимчасовий реєстраційний талон серії ДАО № 673645; посвідчення особи моряка (серії АВ №407798); партійний квиток (№ 535444 партії «Батьківщина»); паспорт для виїзду за кордон (серії ЕС № 208772); трудова книжка; свідоцтво про реєстрацію ТЗ (серія АС №035744) та інші документи, по кримінальному провадженню №3701100007, в «Книгах обліку речових доказів» не зазначені (а.с. 23). За таких обставин, оскільки вилучені у [PERSON] документи, які не є речовими доказами по справі №3701100007 до теперішнього час йому не повернуті, Придніпровський РВ у м. Черкаси ліквідовано, а до Черкаського ВП ГУНП дані документи не передавалися, суд приходить до висновку, що після передачі слідчим Коротичем В.П. до Камери зберігання речових доказів Придніпровського РВ у м. Черкаси УМВС України в Черкаській області (квитанції №275, №276 від 13.04.2011) була втрачена частина документів вилучених 02.03.2011 у [PERSON], а саме посвідчення водія на імя [PERSON], талон до посвідчення водія серії РКА №216413; посвідчення особи моряка на імя [PERSON] серії АВ №407798; свідоцтво №1/1025/08 видане центром підготовки моряків «АВАНТ» на імя [PERSON]; свідоцтво №1/025/08 видане центром підготовки моряків «АВАНТ» на імя [PERSON]; тимчасовий реєстраційний талон серії ДАО № 673645; атестат № 026897 на імя [PERSON], атестат №54 виданий [PERSON]; партійний квиток № 535444 партії «Батьківщина» на імя [PERSON]; закордонний паспорт громадянина України серії ЕС № 208772 виданий на імя [PERSON]; трудова книжка на імя [PERSON] [INFO]; посвідчення № 26 члена виборчої комісії на імя [PERSON]. Після вилучення 02.03.2011 даних документів у [PERSON] та прийняття слідчим рішення про передачу їх в камеру зберігання речових доказів, відповідальність за їх збереження була покладена на посадових осіб УМВС України в Черкаській області та його структурного підрозділу (Придніпровський РВ у м. Черкаси), які і мали б забезпечити їх схоронність, однак цього не зробили. Під час досудового розслідування кримінального провадження №12016251010004901, конкретна особа яка після 13.04.2011 була відповідальна за зберігання речових доказів у Придніпровському РВ у м. Черкаси УМВС України в Черкаській області не встановлена, у звязку зі знищенням відповідних Журналів, доручень та наказів (а.с. 8-9). Статтею 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до Правової позиції, викладеної Верховним Судом України у Постанові від 25 травня 2016 року по справі №6-440цс16, - шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Згідно зі статтею 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, оскільки міліція, на час її існування, була органом державної влади, держава Україна має відповідати за шкоду завдану [PERSON] рішеннями, діями та бездіяльністю посадових осіб міліції, які призвели до втрати документів позивача після їх вилучення працівниками міліції, прийняття слідчим УМВС України в Черкаській області рішення про їх зберігання у міліції та передачі цих документів до Камери зберігання речових доказів Придніпровського РВ у м. Черкаси. Згідно п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, ст. 25 Бюджетного кодексу України, - ДКСУ здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) у тому числі шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду та шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. За таких обставин, суд відхиляє доводи ДКСУ, що вона є неналежним відповідачем по даній справі. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Суд вважає, що втрата працівниками міліції особистих документів [PERSON], які були ними вилучені та прийняті на зберігання, а саме посвідчення водія на імя [PERSON], талон до посвідчення водія серії РКА №216413; посвідчення особи моряка на імя [PERSON] серії АВ №407798; свідоцтво №1/1025/08 видане центром підготовки моряків «АВАНТ» на імя [PERSON]; свідоцтво №1/025/08 видане центром підготовки моряків «АВАНТ» на імя [PERSON]; тимчасовий реєстраційний талон серії ДАО № 673645; атестат № 026897 на імя [PERSON], атестат №54 виданий [PERSON]; партійний квиток № 535444 партії «Батьківщина» на імя [PERSON]; закордонний паспорт громадянина України серії ЕС № 208772 виданий на імя [PERSON]; трудова книжка на імя [PERSON] [INFO] є очевидно протиправним діянням та таким, що порушило права позивача. Втрата вказаних документів [PERSON], серед яких були і важливі особисті документи, призвела до душевних стражданнях позивача, які полягали у хвилюванні та переживанні за долю документів, необхідності на протязі тривалого часу (понад сім років) застосовувати додаткові зусилля для зясування місцезнаходження вилучених документів та сподіватися на їх добровільне повернення органами державної влади, усвідомленні того, що для відновлення втрачених документів та доведення фактів, які вони посвідчували потрібно буде витратити значний час. Відповідно до\~ч.3\~ст.\~23\~ЦК України,\~- розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням характеру і тривалості порушення прав [PERSON], глибини душевних страждань, а також вимог розумності та справедливості, суд визначає у 10000 гривень розмір грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу втратою у міліції його особистих документів. Разом із тим розмір заявленого позивачем відшкодування моральної шкоди в сумі 1\~000\~000 гривень, суд вважає явно завищеним та необґрунтованим. Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, суд виходить з наступного. Необхідність відшкодування майнової шкоди в сумі 62408 гривень позивач обґрунтував як недотриману пенсію за віком у період з липня 2013 року по березень 2018 року. При цьому за твердженням позивача внаслідок втрати працівниками міліції його трудової книжки, він не міг звернутися до органів Пенсійного фонду за призначенням пенсії. За змістом статті 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що трудова книжка [PERSON] вилучена працівниками міліції 02.03.2011 року втрачена. Однак позивачем не надано доказів того, що він звертався до органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії та саме відсутність трудової книжки перешкодила призначенню пенсії. Крім того суд погоджується із доводами відповідачів в тій частині, що законодавство України передбачає можливість призначення пенсії і за відсутності трудової книжки, зокрема Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою КМУ №637 від 12.08.1993 року. За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування майнової шкоди в сумі 62408 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial