Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

[PERSON] позивається до [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON], про усунення перешкод у здійсненні права власності, позбавлення права користування житловим приміщенням із зняттям з реєстрації місця постійного проживання. Свої змінені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS], іншим співвласником квартири являється третя особа по справі [PERSON], її частка складає 2/3 частки квартири. В цій квартирі він та третя особа проживають і зареєстровані, разом з ним значиться зареєстрований відповідач [PERSON], але у квартирі він не проживає без поважної причини, 01.01.2013 року, забравши свої речі він поїхав з квартири. Його речей у квартирі немає, він не користується жилим приміщенням для проживання та комунальними послугами. Фактичне місце проживання відповідач змінює, у зв'язку з чим позивач не може точно вказати місце проживання відповідача. Враховуючи, що відповідач значиться зареєстрованим у вищезазначеній квартирі, це позбавляє позивача права одержувати державну допомогу (субсидію) на утримання будинку та оплату комунальних послуг, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, тому позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. У добровільному порядку даний спір вирішити не вдалося. Просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності, позбавити відповідача права користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку за цією адресою. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник адвокат Пухтаєвич О.О. не з'явилися, у письмових заявах від 03.04.2019 р. та 04.04.2019 р. просять суд розглянути дану справу без їх участі, підтримують змінені позовні вимоги та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, змінені позовні вимоги одержав. Відзив не надійшов. Від третьої особи [PERSON] до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, заперечення проти позову відсутні, просить позов задовольнити. Згідно положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважав за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, згідно матеріалів справи, за позивачем [PERSON] та третьої особою [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10,11,45,46). Окрім позивача та третьої особи, відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим у цій квартирі (а.с.14,19). Факт не проживання відповідача [PERSON] у квартирі [ADDRESS], підтверджується актом від 27.11.2018 р. про його не проживання за місцем реєстрації з 2013 року (а.с.15). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований з 22.01.2016 р. та проживає за адресою: [ADDRESS], 26.11.2018 р. підписав заяву, нотаріально засвідчену, про те, що просить позов про втрату права житла за адресою: [ADDRESS], розглядати без його участі, та повідомляє, що з 08 жовтня 2015 року по теперішній час проживає на території Російської Федерації, куди виїхав у квітні 2014 року (а.с.12,13,45). Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Як передбачено вимогами частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, які, окрім іншого, передбачають, що правовідносини, пов'язані зі створенням перешкод здійснення права користування своїм майном, регулюються ст. 391 ЦК України, яка встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Доказів щодо домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідача в квартирі позивача суду не надано, співвласником житла відповідач не являється, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за ним житла не встановлено. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові ВСУ від 16.11.2016 р. № 688/63/15-ц, порівняльним аналізом статей 383,391,405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що відповідач за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання у квартирі № 51 будинку № 22 сел. Ківшарівка, Харківської області не проживає понад один рік без поважних причин, самостійно виїхав з квартири в інше місце проживання, при цьому перешкод в користуванні квартирою відповідачу ніхто не чинив, домовленості між ним і співвласниками житла з приводу користування ним не було, матеріали справи вказують на те, що він проживає і зареєстрований в іншому населеному пункті іншої країни, що також свідчить про те, що він вибув з спірного житлового будинку у інше постійне місце мешкання. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення зміненої позовної заяви в повному обсязі.

Outcome: approved