Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, яким в остаточній редакції просила позбавити відповідача батьківських прав у відношенні неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у грудні 2003 року уклала шлюб з відповідачем, який був розірваний у липні 2009 року. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , 2004 року народження, яка на даний час проживає з позивачем та її батьками. З моменту розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, останній раз бачився з дитиною у 2013 році. Батько участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. Не цікавиться шкільним життям, успіхами і досягненнями доньки у навчанні. Жодного разу не відвідував батьківські збори, шкільні заходи та не спілкувався з вчителями. Ні разу не бував на концертах, де брала участь донька, які проводилися музичною школою. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту народження і по сьогоднішній день батько не здійснює. Донька знаходиться на обліку в Центрі первинної медико- санітарної допомоги м. Мерефи за адресою: [ADDRESS] . Позивач сама слідкує за тим, щоб дитині були вчасно проведені профілактичні щеплення та регулярні амбулаторні огляди. Сплату аліментів, призначених судом відповідач в повному обсязі не здійснював з 2009 року, внаслідок чого загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2017 року становить 14820,89 гривень. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 січня 2018 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 квітня 2018 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та зміну місця реєстрації неповнолітньої дитини прийнято до провадження судді [PERSON] та призначено до розгляду у відкритому підготовчому судовому засіданні. 15 листопада 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій він просив в позові відмовити, з огляду на наступне. Після розірвання шлюбу між ним та колишньою дружиною склалися неприязні відносини. Їх спільна донька [PERSON] залишилась проживати з позивачем та її батьками, які чинять тиск та мають негативний вплив не тільки на його колишню дружину, а й на його доньку. Фактично з моменту розлучення у нього розпочалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідування, йому почали створюватися штучні перешкоди з боку позивача в спілкування з дитиною. Всі його намагання мирним шляхом врегулювати даний спір призводив лише до конфліктів. Позивач змінила номер телефону , як свій та доньки, а тому він позбавлений можливості зателефонувати їм. Після чисельних марних спроб вирішити питання участі у вихованні дитини шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, з весни 2014 року він доньку взагалі не бачив. Відповідач зазначив, що не ухиляється від виховання дитини та її утримання, сплачує аліменти на її утримання ј частини з усіх видів заробітку, а також бажає відновити спілкування з нею, проте через складні відносини з колишньою дружиною, не має такої можливості. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено згідно Розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області Мазур О.О. №01-02/86 від 09 жовтня 2019 року у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 19 вересня 2019 року заяви про звільнення судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] у відставку та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2019 року №05-05/119 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON]», зазначена справа була передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року цивільну справу прийнято до провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду від 05 листопада 2019 року, постановлену без виходу до нарадчої кімнати, третю особу Службу у справах дітей Харківської районної адміністрації виключено з числа третіх осіб, залучено як третю особу Службу у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , залишено без розгляду, підготовче провадження у цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. 20 січня 2020 року до суду повторно надійшов відзив відповідача на позовну заяу,зміст якого є аналогічним змісту відзиву від 15 листопада 2018 року. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суду їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, 04 лютого 2020 року надав до суду заяву, якою просив розгляд справи провести за його відсутності за наявними в матеріалах справи документами. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, заслухавши пояснення позивача та її представника, свідка, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 жовтня 2004 року Мереф`янської міської ради Харківського району, є [PERSON] та [PERSON] . 22 липня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 22 липня 2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції. Позивач [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] , виданим 23 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції у Харківській області. Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується відповідачем. Також судом встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 квітня 2005 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] стягнути аліменти у розмірі ј частини від всіх видів доходу, але не менше половини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаю з 24 березня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, здійсненого державним виконавцем, за виконавчим листом № 2-1837/2005 від 22 квітня 2015 року, станом на 01 вересня 2017 року боржник [PERSON] мав заборгованість 14820 гривень 89 копійок. Згідно довідки про доходи, виданої [PERSON] , останній працює в АК «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» та займає посаду водій транспортних засобів. За період з травня 2019 року по жовтень 2019 року [PERSON] отримав дохід 43590 гривень 97 копійок, з якого утримані аліменти в розмірі 8772 гривень 69 копійок. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. В свою чергу, відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Мереф`янської міської ради від 18 грудня 2019 року за № 4933, орган опіки та піклування у рамках забезпечення охорони прав матері та батька, морального заохочення та підтримки материнства та батьківства, вважає недоцільним і не відповідаючим інтересам дитини позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні як свідок була допитана неповнолітня [PERSON] , яка пояснила, що з батьком не спілкується, останній раз спілкувалась з ним, коли була ученицею 4 класу, ніколи не відчувала його батьківської турботи, вважає відповідача поганим батьком. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спору, зокрема про позбавлення батьківських прав. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, згідно з якою Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Крім того, відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Разом з тим, згода дитини на позбавлення батька батьківських прав не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією та Декларацією прав дитини. Отже, право дитини бути вислуханою при вирішенні спору щодо неї не має обмежень, проте оцінка дитиною поведінки своїх батьків, життєвих обставин може бути необ`єктивною, в наслідок чого суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК). Відповідно до ч.2 ст. 80, ст. 89 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача [PERSON] та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Враховуючи викладене, позивачем не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання доньки і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, а тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батька до належного виконання своїх обов`язків. Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення, виняткових обставин для задоволення позову суду не наведено, позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дитини і свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Посилання позивача та її представника про ухилення від утримання дитини через наявність заборгованості по сплаті аліментів суд відхиляє, оскільки наявність такої заборгованості не свідчить про ухилення відповідача від обов`язку утримувати дитину. Крім того, як вбачається з довідки про доходи з відповідача щомісячно утримуються аліменти на дитину. Суд також відхиляє доводи позивача про байдужість відповідача до участі у вихованні своєї дитини, оскільки відповідач брав участь у засіданні органу опіки та піклування, де заперечував проти позбавлення його батьківських прав, також приймав участь в судовому засіданні та заперечував проти заявленого позову про позбавлення батьківських прав, надав суду відзиви на позовну заяву. Тобто, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також свідчить про його інтерес до дитини. За таких обставин, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] задоволенню не підлягає. Натомість із досліджених судом доказів, у їх сукупності, вбачається, що відповідач тривалий час не приділяє уваги донці, не спілкується з дитиною, внаслідок чого суд вважає за необхідне попередити відповідача [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання доньки, а на орган опіки та піклування покласти контроль за виконанням батьком своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки. У відповідності до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові ,інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed