Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

[PERSON] позивач за первісним позовом і відповідач за зустрічним позовом та [PERSON] позивач за зустрічним позовом і відповідач за первісним позовом звернулися до суду із вищезазначеними позовними заявами про визначення місця проживання дітей, зазначивши, що 12.06.2004 був укладений шлюб між останніми, за час перебування в шлюбі народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Однак, подружнє життя між сторонами не склалося, тому 06.11.2017 рішенням суду першої інстанції шлюб між ними був розірваний і на даний час сторони проживають окремо. До теперішнього часу між сторонами виникла особиста неприязнь, тому не можуть дійти згоди щодо місця проживання дітей. На даний час неповнолітній син [PERSON] мешкає разом із батьком [PERSON], а малолітня донька [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] Кожна сторона на обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що з народження кожного з дітей вони як батько і мати належним чином виконують свої батьківські обов'язки, проявляють турботу та батьківську любов, піклуються про дітей та намагаються проводити з ними час, крім того, беруть активну участь у вихованні, матеріально забезпечують кожного з дітей, дбаючи про їх фізичний, моральний та духовний розвиток, піклуються про здоров'я, мають стабільний матеріальний самостійний дохід, яким можуть у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей. Спиртними напоями не зловживають, характеризуються позитивно, добре відносяться до дітей. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 13.06.2018 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа служба у справах дітей та соціальної роботи з сім'ями, дітьми та молоддю виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області, про визначення місця проживання дітей, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 24.07.2018 постановлено прийняти зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області, про визначення місця проживання дітей до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднати дані позови в одне провадження. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 08.08.2018, за наслідками розгляду заяви позивача за зустрічним позовом [PERSON] про забезпечення позову, постановлено заяву [PERSON] про забезпечення позову задовольнити частково, заборонити [PERSON] чинити дії щодо перешкоджання [PERSON] у спілкуванні із донькою [PERSON], в іншій частині заяви відмовити. Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 03.12.2018, за наслідками проведеного підготовчого провадження, постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа служба у справах дітей та соціальної роботи з сім'ями, дітьми та молоддю виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області, про визначення місця проживання дітей, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області, про визначення місця проживання дітей, справа призначена до розгляду по суті. Ухвалами Голопристанського районного суду Херсонської області від 21.12.2018 та від 15.01.2019, за наслідками розгляду заяв позивача за зустрічним позовом [PERSON] про зміну заходів забезпечення позову, постановлено в задоволенні заяв [PERSON] про зміну заходів забезпечення позову відмовити. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник за довіреністю адвокат Іванов С. С. позовні вимоги підтримали повністю з підстав зазначених у позові, просили їх задовольнити та заперечили проти задоволення зустрічного позову, оскільки вважають, що діти в моральному аспекті не можуть бути розлучені зі своєю матір'ю, і в інтересах дітей проживати саме з матір'ю, а не в сім'ї батька, так як саме мати має можливість забезпечити дітям належні умови проживання, фізичний та духовний розвиток, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідач забезпечити не змозі. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом та відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник - адвокат Міхалкова Л. В. позовні вимоги підтримали повністю з підстав зазначених у позові, просили їх задовольнити та заперечили проти задоволення первісного позову, оскільки вважають, що в інтересах дітей проживати саме з батьком, а не в матір'ю, так як саме батько має можливість забезпечити дітям належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідач забезпечити не в змозі. Просить суд відійти від застарілої сформованої судової практики, якою застосовується принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, та винести рішення яким визначити місце проживання дітей з батьком. В судовому засіданні представник третьої особи за довіреністю, який діє в інтересах виконавчого Голопристанської міської ради Херсонської області, [PERSON] у вирішенні справи покладається на розсуд суду, однак вважає, що оскільки у висновках опікунської ради при виконкомі щодо обстеження умов проживання дітей опікунська рада дійшла висновку, що в оселях в яких проживають кожна із сторін умови для проживання, навчання та розвитку дітей задовільні, а під час судового розгляду, також не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з будь яким із батьків, і крім того враховуючи думку старшої дитини [PERSON], якому на час розгляду справи виповнилось чотирнадцять років та він проявив бажання залишитись із батьком, та враховуючи ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, суд може прийти висновку до часткового задоволення позовних вимог, як первісного позову так і зустрічного позову, щодо визначення місця проживання дітей, а саме визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] з батьком за місцем його проживання, а малолітньої доньки [PERSON] з матір'ю за місцем її проживання. Дослідивши матеріали справи, заслухавши обґрунтування сторін, суд приходить до висновку, що первісний позов та зустрічний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків, якщо батьки проживають окремо, та місце дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.06.2014 до 06.11.2017 (а. с. 5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 2004 р. н., та доньку [PERSON], 2010 р. н. (а.с.28-29). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами виникла особиста неприязнь, проживають окремо, на даний час донька [PERSON] постійно проживає з позивачем за первісним позовом матір'ю [PERSON], а син [PERSON] постійно проживає з позивачем за зустрічним позовом - батьком [PERSON], тому самостійно не можуть дійти згоди щодо місця проживання дітей. Встановлено, що обоє батьків позитивно характеризуються, є фізично здоровими, не перебувають на обліках з приводу психічних захворювань чи залежностей, є законослухняними громадянами, мають стабільний дохід, забезпеченні житлом, і в змозі забезпечити належні побутові умови для проживання дітей, їх безпечного і здорового зростання, фізичного розвитку. При цьому кожний з батьків приділяє увагу вихованню дітей і відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, що підтверджується наданими в судовому засіданні пояснення сторін по справі та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; актами обстеження житлово-побутових умов проживання складеними службою у справах дітей та соціальної роботи з сім'ями та молоддю виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області від 21.06.2018, від 16.02.2018, від 03.01.2018, від 16.03.2018 (а. с. 30-34, 207); висновками органу опіки та піклування виконавчого комітету Голопристанської міської ради від 21.06.2018, від 22.02.2018, від 27.04.2018 (а. с. 35-36, 127); копією трудової книжки на ім'я [PERSON] від 01.04.2013 (а. с. 37-38); відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.01.2018 (а. с. 39); матеріали, що позитивно характеризують [PERSON] та [PERSON] від 05.06.2018, від 22.06.2018, від 12.06.2018, від 10.07.2018 (а. с. 41-48, 54-58, 106-110, 190); результатів психологічного обстеження та матеріалів, що характеризують дітей [PERSON] та [PERSON] від 22.05.2018, від 24.01.2018, 21.12.2017, від 07.11.2017 (а. с. 50-53, 95-99, 101) та іншими наявними в справі матеріалами звернень до органів місцевого самоврядування, органів поліції та прокуратури, з яких вбачається про існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту, про те з огляду на вищезазначене не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов'язків обох батьків по відношенню до дітей та їх реалізації. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб'єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов'язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. З'ясувавши всі обставини по справі, враховуючи вищевикладене та відсутність виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України відносно кожного з батьків, які б свідчили про неможливість проживання з ними дітей, крім того враховуючи думку старшої дитини - [PERSON], якому на час розгляду справи виповнилось чотирнадцять років та він своєю поведінкою проявив бажання залишитись із батьком, враховуючи ставлення кожного з батьків до виховання і виконання своїх батьківських обов'язків, суд дійшов висновку до часткового задоволення позовних вимог, як за первісним позовом та і за зустрічним позовом, щодо визначення місця проживання дітей, а саме: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю - [PERSON] за місцем її проживання; Визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з батьком - [PERSON] за місцем його проживання, що не суперечитиме інтересам дітей. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на сторін, які їх понесли.

Outcome: partial