Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

[PERSON] у травні 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], про визнання таким, що втратив право користування житлом, вказавши, що на підставі ордеру №803/078 від 09.10.2003 року їй та членам її сім'ї - донька [PERSON], чоловік [PERSON], син чоловіка [PERSON] було надано житло у гуртожитку за адресою [ADDRESS]. Шлюб між нею та відповідачем було розірвано 13.11.2013 року. 1 листопада 2014 року [PERSON] забрав свої речі та залишив гуртожиток. Оскільки [PERSON] більше шести місяців без поважних причин не проживає за місцем реєстрації позивач просила суд на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР визнати його таким, що втратив право користування кімнатами [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Позивач додатково пояснила, що після розірвання шлюбу 13.11.2013 року вони продовжували проживати однією сім'єю із [PERSON], але 1 листопада 2014 року [PERSON] забрав свої речі, залишив ключі та пішов із гуртожитку. Як з'ясувалося, відповідач знайшов собі іншу жінку - [PERSON], з якою став проживати спільно та обвінчався у церкві. [PERSON] із гуртожитку не вона виганяла та ніяких перешкод у проживанні в гуртожитку не створювала, а навпаки після того як він пішов кликала відповідача назад, пропонувала [PERSON] відновити їх сім'ю та жити спільно, на що він відмовився. Крім того після того, як [PERSON] пішов із гуртожитку там ще деякий час проживав його син [PERSON] у якого були ключі від всіх кімнат. [PERSON] сам знявся з реєстрації у гуртожитку в лютому 2015 року. Після того, як [PERSON] виїхав із гуртожитку вона самостійно оплачує комунальні послуги та ніяких коштів на ці цілі відповідач їй не передавав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що дійсно до листопада 2014 року проживав у гуртожитку спільно із позивачем, а потім [PERSON] влаштувала скандал та в грубій формі вигнала його із гуртожитку, забрала ключі, не пускала жити за місцем реєстрації, погрожувала та вимагала знятися з реєстрації. Після листопада 2014 року він неодноразово передавав гроші [PERSON] на оплату комунальних послуг, однак ніяких розписок з цього приводу не брав. Крім того він дав [PERSON] 1500 гривень для вирішення питання про розподіл ордерів, але цього не було зроблено. Він дійсно забрав із гуртожитку свої речі першої необхідності, але частина його речей досі перебувають у гуртожитку. Не заперечував що дійсно створив сім'ю із [PERSON] та у листопаді 2014 року обвінчався з нею у церкві. На даний час проживає однією сім'єю із [PERSON] в орендованій квартирі. Ні до міліції, ні до ЖЕКу, ні до адміністрації гуртожитку з приводу того, що [PERSON] не пускає його жити у гуртожиток він не звертався. Представник третьої особи КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради у судове засідання подав письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі та ухвалити рішення на розсуд суду. Суд вислухавши пояснення сторін та представника позивача, оголосивши заяву представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно рішення Черкаської міської ради №3-513 від 29.12.2011 року за зверненням ПАТ «Азот» надано згоду на безоплатну передачу гуртожитку по [ADDRESS] м. Черкаси у комунальну власність територіальної громади. Гуртожиток передано на баланс КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради. Враховуючи правовий режим гуртожитку по [ADDRESS], після передачі у власність територіальної громади житлові приміщення у ньому підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому на мешканців такого гуртожитку у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України. 09.10.2003 року ВАТ «Азот» видано ордер №803/078 [PERSON] на право заселення кімнат №93,94 гуртожитку по [ADDRESS] разом із членами її сім'ї - чоловіком [PERSON], донькою [PERSON], сином [PERSON] (а.с. 8). Згідно довідки КП «Придніпровська СУБ» та картки реєстрації/зняття з реєстрації (а.с. 4, 12) на даний час у спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а [PERSON] був знятий з реєстрації 20.02.2015 року. Згідно Актів від 01.11.2014 року та 01.05.2015 року складеного мешканцями гуртожитку по [ADDRESS] м. Черкаси та посвідченого посадовими особами Комітету мікрорайону «Припортовий» (а.с. 6,7), - [PERSON] з 01.11.2014 року по 01.05.2015 року не проживав за місцем реєстрації в кімнатах №93,94 гуртожитку. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 13.11.2013 року (а.с. 11). В той же час і [PERSON] і [PERSON] стверджували у судовому засіданні, що після розірвання шлюбу вони продовжували проживати спільно та були членами однієї сім'ї. Допитані у судовому засіданні [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що тривалий час проживають у гуртожитку по [ADDRESS] м. Черкаси та знайомі із [PERSON] і [PERSON], які проживали однією сім'єю. У листопаді 2014 року [PERSON] перестав жити у гуртожитку, як пояснила [PERSON] у зв'язку із тим, що зустрів іншу жінку, з якою створив сім'ю. Ніяких скандалів з приводу виселення [PERSON] із гуртожитку вони не чули. Навпаки [PERSON] бажала, щоб він повернувся та жив з нею, однак цього не відбулося. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що відповідач його батько. Раніше [PERSON] жив із [PERSON] однією сім'ю у гуртожитку по [ADDRESS] м. Черкаси, а потім восени 2014 року батько посварився із [PERSON], знайшов іншу жінку та поїхав з гуртожитку. Він також був зареєстрований та проживав у гуртожитку. Після того, як батько поїхав, він ще деякий час жив в гуртожитку та мав ключі від обох кімнат, а потім теж посварився із [PERSON] яка не бажала що б він жив у гуртожитку, забрав свої речі і став жити окремо. У лютому 2015 року він знявся з реєстрації у гуртожитку. Зі слів [PERSON], йому відомо що той давав [PERSON] гроші на оплату житла. Допитана у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що наприкінці серпня 2014 року познайомилася із [PERSON], а на початку листопада 2014 року почала жити з ним однією сім'єю. 21.11.2014 року вони обвінчались із [PERSON] у церкві. Після того, як [PERSON] став жити з нею, [PERSON] телефонувала їй, погрожувала, втручалася в їх сім'ю для того щоб [PERSON] повернувся. Також їй зі слів [PERSON] відомо, що він давав гроші [PERSON] на оплату комунальних послуг та гроші на адвоката, але позивач витратила ці гроші на свої власні цілі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є тіткою [PERSON] та їй відомо, що він жив однією сім'єю із [PERSON]. Спочатку все було добре, вони нажили багато спільного майна, а потім [PERSON] почала сваритися із [PERSON], а той знайшов іншу жінку та пішов від [PERSON]. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що є двоюрідним братом [PERSON], який йому розповідав, що посварився із [PERSON], яка його виганяла із гуртожитку та почав жити з іншою жінкою. Також зі слів [PERSON] той давав гроші [PERSON] на оплату житла хоча сам [PERSON] свідком цих подій не був. Суд приходить до висновку, що відповідачем суду не надано доказів того, що [PERSON] чи інші особи перешкоджали йому проживати за місцем реєстрації або були наявні обставини передбачені ч.3 ст.71 ЖК УРСР які дають право на збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми особами понад шість місяців. Навпаки і [PERSON] і свідки у судовому засіданні стверджували, що позивач бажала, щоб [PERSON] повернувся до неї. Крім того відповідач на протязі більше ніж шести місяців з часу залишення гуртожитку не звертався до жодних установ чи організацій (правоохоронних органів, суду, житлово-експлуатаційно організації чи інших) з приводу перешкоджання проживати йому за місцем реєстрації. Також після залишення гуртожитку [PERSON] там залишався проживати його син [PERSON], в якого були наявні ключі від кімнат [NUMBER], а отже відповідач за наявності бажання міг повернутися до гуртожитку чи зробити дублікат ключів. Доводи відповідача про те, що він після залишення гуртожитку оплачував комунальні послуги не доведені. Суд вважає, що причиною відсутності [PERSON] за місцем реєстрації понад шість місяців були його суб'єктивні мотиви та створення нової сім'ї із [PERSON]. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] з 01.11.2014 року по теперішній час, тобто більше шести місяців без поважних причин не проживає за місцем реєстрації: [ADDRESS], а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судові витрати у вигляді судового збору (а.с. 1) понесені позивачем при зверненні до суду, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із [PERSON] на користь [PERSON]. На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. 29 ЦК України,

Outcome: approved