Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з заявою до Трускавецького міського суду Львівської області про встановлення факту, заінтересована особа - Трускавецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. У своїй заяві просить встановити юридичний факт, що національність [PERSON], яка народилася [INFO] в м. Борислав, Львівської області, - полька. В обґрунтування покликається на те, що її мати [PERSON] уроджена полька, сповідувала римо-католицьку віру, була хрещена в костелі та прийняла перше причастя в костелі св. Барбари 10 червня 1927 року. [PERSON] проживала на території України, однак постійно сповідувала впродовж життя католицьку віру. Вона (заявниця) виховувалася відповідно до польських традицій, святкує польські свята та вважає себе полькою. У жодних інших офіційних документах її національність не вказано, що б могло підтвердити її народження в сім'ї польських римо-католиків. У позасудовому порядку визнати неправильність чи неповноту запису в акті громадянського стану неможливо. Заявник звернулася до суду з заявою, у якій просить проводити розгляд справи у її відсутності. Представник заінтересованої особи просила проводити розгляд заяви у її відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що вимоги заяви є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO], її батько - [PERSON], мати - [PERSON]. У подальшому [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», підтвердження чого є свідоцтво про одруження серії [NUMBER]. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO]. Зі свідоцтва про народження та хрещення [NUMBER] вбачається, що парафіяльний уряд римо-католицького обряду латинської церкви у Бориславі посвідчує, що в метричних книгах про хрещення всієї парафії у томі № ІІ та сторінці 166 під номером 212 записано, що дочка [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], охрещена 01 січня 1918 року, віросповідання охрещеного - римо-католицьке. Відповідно до бланку-заяви квартиронаймачів та орендарів у будинку [ADDRESS] від 18 червня 1926 року, яке зареєстровано реєстраційним бюро в Бориславі 23 червня 1926 року, віросповідання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вказано як римо-католицьке. Слід зазначити, що з аналізу змісту вказаного документа можна зробити висновок, що [PERSON], 1921 року народження, є рідним братом матері заявниці - [PERSON], 1918 року народження. До матеріалів справи заявницею долучено копію паспорта [PERSON] серії [NUMBER] (громадянина Республіки Пльща), де в графі національність зазначено «поляк». Згідно зі ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду та віросповідання. Відповідно до ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Згідно ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Положеннями ст. 300 ЦК України визначено, що фізична особа має право на індивідуальність, має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до положень ст.ст. 1, 3 Закону України «Про національні меншини в Україні»Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Заявник відносить себе до польської національності і на даний час бажає відновити свою дійсну національність, як це передбачено ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Відповідно до зазначеної статті громадяни України мають право обирати та відновлювати національність. В статті 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невідємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Стаття 3 Конвенції визначає, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у звязку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 №96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» №12 від 07 липня 1995 року суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). З такими заявами до суду можуть звертатися особи, щодо яких складено актовий запис; батьки, усиновителі, опікуни, піклувальникищодо актових записів, які стосуються неповнолітніх дітей, а у передбачених законодавством випадках і самі неповнолітні, які досягли 16 років; опікуни громадян, визнаних судом недієздатними, а щодо актових записів померлих особи, які входять до кола їх спадкоємців. Згідно з рекомендаціями п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» №12 від 07 липня 1995 року, відповідно до якого питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» №12 від 07 липня 1995 року суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадянського стану саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану. Враховуючи те, що в ході розгляду справи встановлені судом обставини свідчать про приналежність заявника до польської національності, зокрема те, що заявниця [PERSON] є донькою польки [PERSON], а тому заявник має право вільно обирати та відновити свою національність. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що заява є підставною та обґрунтованою, відтак слід таку заяву слід задоволити. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає за можливе встановити юридичний факт, що національність [PERSON], РНОКПП [NUMBER], яка народилася [INFO] в м. Борислав, Львівської області, - полька, а також внести зміни до актового запису про народження [PERSON] № 34 від 28.08.1938 року складеного Відділом реєстрації актів громадянського стану міста Борислава Львівської області, де у графі «відомості про матір в пункті «національність» зазначити «полька» та до актового запису про одруження №64 від 10.03.1962 року виданого Бориславським міським бюро ЗАГС Львівської області, серія [NUMBER], де у графі «відомості про дружину» виправити національність з «українка» на - «полька».

Outcome: approved