Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулася у Придніпровський районий суд м. Черкаси з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] . Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.12.2019 позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди задоволено частково. Розірвано договір купівлі продажу столярних виробіяв, укладений 22.11.2017 між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] .. Стягнуто з суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця [PERSON] (місце проведення господарської діяльності [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованої за адресо. [ADDRESS]) 15000 (п`ятнадцять тисяч ) грн. суму сплаченого авансу та 5000 (п`ять тисяч )грн. моральної шкоди, а всього 20000 (двадцять тисяч) грн.. Стягнуто з суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця [PERSON] (місце проведення господарської діяльності [ADDRESS] ) на користь держави 768,40 грн.. В решті відмовлено. Ухвалою суду від 24.03.2020 заяву [PERSON] про перегляд та скасування заочного рішення задоволено. Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.12.2019 за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 08.04.2020 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву в якому зазначено, що22.11.2017 Позивач в усній формі звернувся до нього як суб`єкта господарювання, що надає послуги з виготовлення дверей та різного роду комплектуючих до них. Під час оформлення усного Договору на виготовлення дверей його працівником [PERSON] повідомлено Позивача, шо час виготовлення замовлення Позивача буде виконано після вихідних та святкових січневих дні, у січні-лютому 2018 оскільки, замовлені вироби потребували їх виготовлення за індивідуальними розмірами наданими Позивачем. При цьому двері Позивача мають нестандартні, нетипові розміри для такого роду виробів. Водночас, твердження Позивача, що я пообіцяв виконати її замовлення до кінця грудня 2017 року є помилковим та не відповідає реальності, оскільки при оформленні замовлення, зважаючи на передноворічні свята та враховуючи нестандартні розміри виробів. Позивача було повідомлено, що замовлення буде виготовлено у січні 2018 року, при цьому Позивач не заперечив. Згідно товарного чеку №738 від 22.11.2017 Позивачем замовлено 7 дверей, 3 пороги, 6 коробок, 70 погонних метрів налічніків, 2 притворні планки, 7 уплотнітелів. Після отримання замовлення від Позивача, ним оформлено замовлення на виготовлення вказаних у товарному чеку №738 від 22.11.2017 столярних виробів у ФОП [PERSON] . Згідно товарного чеку від 20.01.2018 №15 ФОП [PERSON] передано йому 7 дверей, 3 пороги, 6 коробок, 70 погонних метрів налічніків, притворні планки на загальну суму 21 500 грн.. При цьому, посилання Позивача на ту обставину, що в ЄДРПОУ у нього відсутній відповідний КВЕД, спростовується тою обставиною, що столярні вироби замовлені ним у третьої особи, що має відповідний КВЕД. Таким чином, з метою виконання замовлення Позивача ним 20.01.2018 закуплені столярні вироби у третьої особи на загальну суму 21 500 грн., що на 6500 грн. перевищує аванс отриманий від Позивача. 22.01.2018 Позивача за допомогою телефону було повідомлено про виготовлення перелічених у товарному чеку предметів №738 від 22.11.2017. Після чого Позивач з`явився за адресою місцезнаходження дверей, при огляді дверей зауважень останнім не озвучувалось. Водночас, враховуючи, що Позивачем замовлені вироби не отримані, Відповідачем повторно зроблено дзвінок та направлено листа повідомлення, що перелічені у товарному чеку №738 від 22.11.2017 виготовлені (копія листа додається). Після чого, Позивач у телефонному режимі звернувся до Відповідача з проханням повернути аванс, проте повернути аванс не є можливим оскільки, замовлені Позивачем вироби було виготовлено під індивідуальні розміри Позивача, а отримані кошти від останнього витрачені були на придбання необхідного матеріалу для замовлення Позивача. Таким чином, зважаючи, що отриманий аванс витрачений був Відповідачем на закупівлю матеріалу необхідного для виготовлення замовлення, що було виготовлено станом на 21.01.2018 по індивідуальним розмірам Позивача, можливість повернення авансу на вимогу Позивача після виготовлення індивідуальних предметів фізично відсутня. Крім того, після виготовлення замовлення Позивач неодноразово повідомлявся про можливість отримання замовлення за місцезнаходженням Відповідача. Однак дій по отриманню замовлення не вчинив. Наразі виготовлені предмети знаходяться у Відповідача, фото докази виробів додаються до заяви. І Позивач у зручний для себе час може отримати свої вироби. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, Звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Водночас Відповідачем надані послуги своєчасно у строк обумовлений сторонами, проте Позивач з невідомих причин не отримав замовлення. Таким чином, зважаючи, що роботи Відповідачем виконані більш ніж на 90%, підстав для розірвання договору у цілому немає, оскільки згідно ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір може бути розірваний у даному випадку лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилося виконати, але у будь якому разі не повністю. Разом з тим, частиною 11 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що якщо під час виконання робіт (надання послуг) виникає необхідність у додаткових роботах (послугах), що не були передбачені умовами договору, виконавець зобов`язаний одержати від споживача дозвіл на виконання таких робіт (надання послуг). Будь-які додаткові роботи (послуги), виконані (надані) виконавцем без згоди споживача, не створюють для споживача будь-яких зобов`язане щодо їх оплати. Згідно норми ч. 1ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров`ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та' приводить інформацію про неї до відповідності; 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов`язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. Частиною 1 ст. 527 ЦК України, встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Також в урахуванням наведеного, не визнає завдання позивачу [PERSON] з його сторони моральної шкоди. На підставі викладеного вище просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] .. Позивач та її представник адвокат Солонько М.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. При цьому представник позивача адвокат Солонько М.Ф. зазначив, що договір між позивачем та відповідачем укладений усний договір. 22.11.2017 позивач [PERSON] сплатила відповідача 15000 грн. за замовлення. 04.05.2018 позивач звернулася з заявою до правоохоронних органів щодо неправомірних дій відповідача. Моральша шкода завдана позивачу полягає в тому, що вона постійно нервувала з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що відповідач [PERSON] обіцяв їй виконати замовлення в січні - лютому 2018 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положення статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 1 ч. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця). Згідно норми ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, номінальну кількість (масу, об`єм тощо), умови використання; 4) відомості про вміст шкідливих для здоров`я речовин, які встановлені нормативно-правовими актами, та застереження щодо застосування окремої продукції, якщо такі застереження встановлені нормативно-правовими актами; 5) позначку про наявність у складі продукції генетично модифікованих організмів; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; 6-1) виробник (продавець) у разі виявлення недостовірної інформації про продукцію (якщо вона не шкодить життю, здоров`ю або майну споживача) протягом тижня вилучає цю продукцію з продажу та приводить інформацію про неї до відповідності; 7) дату виготовлення; 8) відомості про умови зберігання; 9) гарантійні зобов`язання виробника (виконавця); 10) правила та умови ефективного і безпечного використання продукції; 11) строк придатності (строк служби) товару (наслідків роботи), відомості про необхідні дії споживача після їх закінчення, а також про можливі наслідки в разі невиконання цих дій; 12) найменування та місцезнаходження виробника (виконавця, продавця) і підприємства, яке здійснює його функції щодо прийняття претензій від споживача, а також проводить ремонт і технічне обслуговування. У відповідності до ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов`язання продавців, виготівників, виконавців. Судом встановлено, що 22.11.2017 фізичною особою підприємцем [PERSON] позивачу [PERSON] був виданий товарний чек № 738, в якому зазначено, що сплачено завдатку в розмірі 15000 грн., всього сума замовлення складала 27000 грн.. Згідно інформації з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.05.2018 за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про те, що невстановлена особа, увійшовши до нею в довіру, шахрайським шляхом, під приводом надання послуг по виготовленню столярних виробів, заволоділа грошовими коштам, які належать заявниці (кримінальне провадження № 12018251010003230). Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved