Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначено, що на підставі договору купівлі-продажу будівель та споруд від 24.12.2003, а також відповідно до [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3107287 від 18.03.2004, [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» набула право власності на очисні споруди, які розташовані за адресою вул. Шкільна, буд. 2, в с. Залізний Порт, Голопристанського району, Херсонської області. 06.09.2005 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» та [PERSON] сільською радою був укладений договір безоплатної передачі цілісного майнового комплексу очисних споруд. При цьому від імені позивача даний правочин вчиняв та підписував [PERSON] на підставі довіреності на представництво, виданої нібито [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» та датованою 30 серпня 2005 року. Позивач стверджує, що не уповноважував будь-яку особу (у тому числі і [PERSON] В.) на розпорядження, тим більше на безоплатну передачу цілісного майнового комплексу очисних споруд в комунальну власність. З урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати договір безоплатної передачі цілісного майнового комплексу очисних споруд по вул. Шкільна, буд. 2, в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області від 06.09.2005 року, укладений між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» та [PERSON] сільською радою Голопристанського району Херсонської області недійсним у звязку з його нікчемністю, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] сільської ради на нерухоме майно очисні споруди, зобовязати [PERSON] сільську раду повернути по акту очисні споруди та стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради, Голопристанського району Херсонської області адвокат [PERSON] заперечував проти задоволення позову, просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі. Залучений, на підставі листа Новокаховської місцевої прокуратури №03-6473-17 від 13.07.2017, до участі у справі представник Новокаховської місцевої прокуратури [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, дорученням від 07.07.2005 року засновники [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі.», надали гр. [PERSON] робити та виконувати в якості дійсної і законної довіреної особи компанії всі та будь-які із перерахованих у цьому дорученні дії, зокрема, вести, управляти, виконувати та вирішувати всі ділові питання, які необхідні, чи будь-яким чином стосуються, повязані з бізнесом та справами компанії. Строк дії доручення передбачений до 07.07.2006. 30 серпня 2005 року [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» в особі гр. [PERSON] вирішено передати безоплатно у власність [PERSON] сільської ради обєкт нерухомості, а саме: очисні споруди, що розташовані за адресою: Херсонська область, Голопристанський район, с. Залізний Порт, вул. Шкільна, 2 та доручити директору дочірнього підприємства «Санаторій «[PERSON]» [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» гр. [PERSON] здійснити передачу цих обєктів. На підставі рішення засновників [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» від 30.08.2005, а також рішення [PERSON] сільської ради від 20.05.2005 №581, згідно до яким рада вирішила про погодження з пропозицією [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» про безоплатну передачу у власність територіальної громади очисних споруд, а також уповноважила сільського голову на підписання договору про безоплатну їх передачу, 06 вересня 2005 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» в особі гр. [PERSON], діючого на підставі доручення, викладеного в рішенні засновників [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» від 30.08.2005 року, та довіреності від 30.05.2005 року, [PERSON] сільською радою був укладений договір безоплатної передачі цілісного майнового комплексу очисних споруд с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області. На виконання умов договору від 06.09.2005, сторонами 21.04.2006 підписано акт прийому-передачі нерухомого майна, за яким [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» передала, а відповідач прийняв очисні споруди у складі: лабораторія літ. «Ф»; котельня літ. «Б»; підсобне приміщення літ. «В»; побутове приміщення літ. «Г»; туалет літ. «Е»; склади літ. «Ж», «З»; КНС літ. «К»№ 1, 2, 3; навіс літ. «М»; хлораторна літ. «Н»; огорожі №№ 1, 2; ЦОК №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6; пруднонакопичувач № 7; лоток поршаля № 8; пісколовки №№ 9, 10; басейн № 11. Посилання представника [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» адвоката [PERSON] на відсутність належних повноважень у гр. [PERSON] щодо підписання оспорюваного правочину суд вважає безпідставним з огляду на таке. У відповідності до ч. 3 ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобовязана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. За змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 240 ЦК України. представник зобовязаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Пунктами 7, 8 доручення засновника [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» від 07.07.2005, гр. [PERSON] були надані повноваження виконувати всі дії, які повірена особа вважає необхідними чи бажаними для досягнення статутних цілей компанії, та взагалі діяти як сама [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі», у тому числі через представника. В усіх відношеннях, таким чином, якби зазначена повірена особа була самою компанією ([PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі»). Відтак, гр. [PERSON] мав необхідні повноваження для видачі доручення гр. [PERSON] щодо підписання оспорюваного договору та вчинення дій з безоплатної передачі у власність [PERSON] сільської ради спірного комплексу очисних споруд. Крім того вищевикладене підтверджено рішеннями Господарського суду Херсонської області від 05.06.2012 року по справі 5024/1525/2011 за позовом [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» до [PERSON] сільської ради, предметом розгляду якої було визнання недійсним Договору від 06.09.2005 про безоплатну передачу очисних споруд у власність з підстав його укладення особою, яка не мала відповідних повноважень. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В ході розгляду справи відповідачами письмово заявлено про сплив позовної давності. У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти «Росії», та від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Згідно ж із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права. За приписами ч.4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. Відповідно до положень статті 260 частини 1 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 255 цього Кодексу. Згідно статті 253 вказаного кодексу, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок, а статтею 254 цього кодексу визначено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (ч.1), а відповідно до статті 261 наведеного кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1). Твердження представника [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» про початок перебігу строку позовної давності з грудня 2016 року, тобто з дня набрання законної сили ухвалою Апеляційного суду Херсонської області, якою було залишено в силі рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 30.09.2016 року про визнання недійсною довіреності від 30.08.2005,, якою [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» уповноважила [PERSON] на підписання оспорюваного правочину та передачу спірного майна, не береться до уваги так як, по-перше: при підписанні договору [PERSON] діяв на підставі рішення засновників [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інтертрейд груп Ел.Ел.Сі» від 30.08.2005 та довіреності від 30.05.2005, а по-друге: перебіг позовної давності почався саме з моменту безоплатної передачі нерухомого майна на підставі акту прийому-передачі від 21.04.2006 року, на що також наголошено у постанові Вищого господарського суду України від 29.02.2012 року по справі 5024/1525/2011. Свідченням обізнаності позивача із переходом права власності виступає й та обставина, що з моменту передачі спірного майна у власність [PERSON] сільської ради позивач на протязі одинадцяти років не здійснював фінансування витрат щодо комплексу очисних споруд, тоді як консервацію цього обєкту вчинено не було. Саме відповідачем здійснювалось фінансування спірного майна. Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. У рішенні в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року (заяви №29458/04 та №29465/04) Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У наведеній вище справі «Устименко проти України» Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків. За вказаних обставин правові підстави для визнання поважними причин пропущення позовної давності, відсутні. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed