Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Городянської сільської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним рішення Городянської сільської ради про вилучення земельної ділянки та визначення недійсним Державного акту і його реєстрації на право приватної власності на землю [PERSON]. Позивачка [PERSON], в судове засідання не з'явилася та подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги мотивувала тим, що згідно договору купівлі-продажу від 25.11.1987 року [PERSON], житель с. Город, Косівського району, продав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці присадибного фонду колгоспу 40-річчя Жовтня №1 розташовного в с. Город, зреєстрованого в реєстрі № 2871 Бабинській сільській ради. Згідно рішення Бабинської сільської ради № 10 від 24.02.1988 року по заяві її чоловіка та її самої, після купівлі-продажу цього будинку їх зареєстрували в даному будинку. Після смерті їхнього сина 26.10.2017 року [PERSON], вони вперше дізналися, що земля, яка обслуговує їхній будинок в [ADDRESS], згідно рішення Городянської сільської ради № 78 від 07.10.1993 року без їхнього відома і дозволу передана у приватну власність [PERSON] 12.08.1997 року йому був виданий Державний акт. Вона вважає такі дії відповідача незаконними. Просить позов задовольнити. Представник відповідача, сільський голова [PERSON], в судове засідання не з'явився та подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечив, щодо задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.9 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Як було встановлено судом, чоловік позивачки [PERSON] купив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у [PERSON] і за його заявою рішенням Бабинської сільської ради від 24.02.1988 року він оформив в даному будинку свою дружину та синів [PERSON] і [PERSON] (а.с. 9). Як видно з копії Державного акту на земельну ділянку (а.с.6), за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку в [ADDRESS]. Даний Державний акт видано на підставі рішення Городянської сільської ради від 07.10.1993 року за № 78 (а.с. 5). Судом встановлено, що сам власник будинку [PERSON] не звертався до сільської ради із заявами, щодо земельної ділянки, а рішення сільської ради щодо земельною ділянки було прийнято без його відома та згоди, тобто у нього була вилучена земельна ділянка 40 га з його користування. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов'язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. До того ж, видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (ЗК)) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статей 116, 118 ЗК України, - недійсним. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором Тобто даною земельною ділянкою повинні були користуватися позивачі, відповідно до вимог чинного законодавства, однак відповідач в порушуючи дані норми закону виніс неправомірне рішення, без їх на те згоди, тому дане рішення не може залишатися в силі і повинно бути визнане недійсним. Згідно ч.1 ст. 120 ЗК України У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п.е ст. 141 підставами припинення права користування земельною ділянкою є: набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. На підставі наведеного ст.ст. 15, 16, 377 ЦК України, ст.ст. 116, 120, 141, 152 ЗК України та

Outcome: approved