Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивують тим, що їм на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться в м. Золотоноша Черкаської області, що стверджується договорами купівлі-продажу та дарування частин житлового будинку. У вказаному будинку крім інших членів сім`ї зареєстрована відповідач по справі, яка на час подачі позову не є членом сімей позивачів та з грудня 2019 року не проживає за адресою реєстрації місця проживання. Своїми діями відповідач порушує права позивачів як власників будинку на вільне користування та розпорядження житловим приміщенням. У зв`язку з викладеним вище, позивачі просять усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.02.2021. Ухвалою суду, яка була направлена відповідачу в установленому порядку, останній був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотання про розгляд справи за участю сторін до суду не направила. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Зодлотоніського міського нотаріального округу Співак М.А. за реєстровим № 1379 [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Згідно з договором дарування частини будинку від 29.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І. за реєстровим № 2628 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.10.2004 року № 5095505 [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження житлового приміщення від 23.10.2020 року, складеного начальником відділу внутрішньої політики Золотоніської міської ради Диким В.М., головою квартального комітету № 26 м. Золотоноші Потилко І.Ф., сусіда [PERSON] в присутності власників будинку [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS] , проте не проживає за вказаною вище адресою згрудня 2019 року, її речі в будинку відсутні. Сторонніх речей, які б свідчили про проживання [PERSON] у вищезазначеному будинку не виявлено. Статтею 41 Конституції України, статтею 319 ЦК України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. У постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв`язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на це, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Враховуючи, що відповідач не є членом сімей власників будинку, в будинку не проживає з грудня 2019 року, але зареєстрована у ньому всупереч п. 3.1.6. договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.12.2019 року, і тим самим чинить перешкоди позивачам у вільному користуванню та розпорядженню своєю власністю, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підстави заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Суд також вважає, що з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягти судові витрати на користь позивача [PERSON] , оскільки відповідно до квитанції від 17.11.2020 року № 52716683 ним сплачений судовий збір у сумі 840.40 грн..

Outcome: approved