Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що шлюб між ними розірвано. З 2007р. відповідач не виконуває батьківських обов'язків:не цікавиться її життям та здоров'ям, не бере участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з нею. Донька повністю знаходиться на утриманні і вихованні позивача. Також позивач просила змінити розмір аліментів, визначених рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.07.2008 р. з 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача до 1600 грн щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги щодо зміни розміру стягуваних аліментів обґрунтовувала тим, що на теперішній час її матеріальне становище значно погіршилось, суми раніше визначених аліментів не вистачає на утримання доньки на освіту та оздоровлення, які значно збільшились, відповідач взагалі не платить аліменти, демонструючи повну недбалість і невідповідне ставлення до своєї дитини, її здоров'я, фізичного та психологічного розвитку. Як вважає позивач, відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу, працездатний. Враховуючи вищевикладене, позивач просить змінити розмір стягуваних аліментів з відповідача та стягувати 1600 грн. щомісячно на утримання [PERSON]. До початку судового засідання позивач надала заяву про підтримання заявлених позовних вимог, просила розглядати справи у її відсутність та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності та про прийняття рішення з урахуванням прав та інтересів дитини, вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.07.2003р., який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 12.03.2008р., виданого Другим відділом РАЦС Суворовського районного управління юстиції у м.Одесі, розірвано (а.с.89). [INFO] народилася [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16.06.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис №807 (а.с.4а). Згідно з ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09.07.2008р. з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 21.12.2007р. до досягнення дитиною повнолітня. Внаслідок несплати [PERSON] аліментів утворилося заборгованість, яка станом на 01.07.2017 року складала 73521,56 грн. Згідно актового запису про шлюб №1131 від 20.11.2009р., вчиненого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], зареєстрував шлюб з [PERSON], внаслідок чого змінив прізвище на «[PERSON]» (а.с.104). Суворовська районна адміністрація направила до суду висновок органу опіки та піклування від 12.09.2017 р. №01-05-3/368вх, згідно з яким вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, так як батько ухиляється від виконання своїх обов'язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Як зазначено у висновку, у телефонній розмові зі спеціалістами служби у справах дітей ОМР, батько дитини [PERSON], після повідомлення щодо можливості позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON], повідомив, що не буде присутнім на засіданні ради опіки та піклування, тому що це йому не потрібно. У відповідності до роз'яснень в пунктах 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід застосовувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Оцінивши усі докази в сукупності, суд вважає, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, оскільки відповідач не займається вихованням та духовним розвитком дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її життям та здоров'ям, матеріальної допомоги не надає, тому вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимоги про зміну розміру стягуваних аліментів, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходів одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. (ч.1 ст.184 СК України). Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Отже, починаючи з 01.01.2019р., законодавством визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, розмір якої на час розгляду справи дорівнює 2027,00 гривень. Доказів того, що у відповідача є інші утриманці та він надає матеріальне забезпечення згідно із законом іншим особам, також доказів того, що відповідач не може надавати дитині матеріальну допомогу, та про наявність інших істотних обставин, суду надано не було. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч.ч. 7, 8 ст.7СКУкраїни при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. А тому, враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, роз'яснення, які містяться у п. п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», приймаючи до уваги збільшення потреб дитини відповідного віку у витратах на освіту та оздоровлення, приймаючи до уваги обов'язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття суд приходить до висновку про необхідність збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини за рішенням суду від 09.07.2008 р. та стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1600 грн., збільшення розміру аліментів буде сприяти гармонійному розвитку дитини, забезпечить право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн. та на користь позивача [PERSON] - 640 грн..

Outcome: approved