Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до відповідачів про визнання договору поруки та іпотечного договору недійсними, в обґрунтування зазначила, що в грудні 2012 вона дізналася, що заочним рішенням Калінінського районного суду м.Донецька за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з неї, а також з [PERSON] та [PERSON] було стягнуто 261621, 93 грн. Після ознайомлення з матеріалами справи їй стало відомо, що 21.07.2008 року між її сином [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений кредитний договір №1648Т відповідно до якого банк надав останньому кредит у сумі 20000 доларів США зі строком повернення кредиту до 21.07.2023 року. У забезпечення виконання боргових зобов'язань [PERSON] за вищевказаним кредитним договором між нею та банком був укладений договір поруки б/н від 21.07.2008 року, а також договір іпотеки від 21.07.2008 року згідно якого вона та [PERSON] передали в іпотеку банку нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 52, 5 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS]. Просить визнати недійсними вищезазначені договори поруки та іпотечний договір у зв'язку з тим, що на момент їх укладення вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки у 2004 році вона пройшла курс лікування від онкологічного ураження голови, після чого її психічний та фізичний стан здоров'я погіршився. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила, що спірні договори були укладені сторонами 21.07.2011 року, тобто строк позовної давності для визнання їх недійсними сплив. Позивачка була обізнана про укладення даних договорів, про що свідчить її власний підпис на всіх документах, а також написання нею раніше позову та апеляційної скарги що стосується зазначених договорів. Крім того, вважає, що у момент укладання договорів позивачка усвідомлювала свої дії, оскільки це підтвердили у судовому засіданні нотаріус та представник банку, які були присутні при вчинені правочинів. Більш того, до прийняття рішення про арешт квартири позивачки вона на своє психічне здоров'я не скаржилася, до будь-яких медичних закладів не зверталася, на обліку у психіатрії не перебувала. Звернулася вона до психіатра лише у 2013 році та їй був виставлений діагноз «органічний емоційно лабільний розлад, неврастенія». Той факт, що позивачка перенесла онкозахворювання шкіри голови не може потягти за собою виникнення психічного розладу, оскільки відповідно до медичних документів вона пройшла повний курс лікування від хвороби та повністю видужала. Більш того, факт того, що позивачка не страждала на психічну хворобу підтверджує те, що позивачка тривалий час працює на посаді старшого технолога, яка пов'язана зі значними розумовими та психічними навантаженнями. На підставі викладеного просить суд повністю відмовити у позові. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з дитинства підтримує дружні стосунки з позивачкою. У 2004 році вона від позивачки дізналася, що остання страждає на онкологічне захворювання. Після захворювання поведінка позивачки різко змінилася, вона перенесла нервовий стрес, вона стала дратівливою, постійно скаржилася на свій стан здоров'я, страждала забудькуватістю, казала, що їй треба допомогти сину. Позивачка відмовляла сина від отримання кредиту, але син умовляв її допомогти йому. Після укладання договорів позивачка розповідала свідку, що вона уклала договори поруки та іпотеки, однак з ними не ознайомлювалась. Потім позивачка розповіла, що на неї йде «пресінг» банку та у позивачки стали псуватися відносини з сином. Син замкнувся у собі, що ще більше погіршило стан позивачки та вона впала у депресію. Після лікування вона стала помічати за позивачкою психічні странощі у поведінці, що виражалися у її забудькуватості. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона з 2001 року працює разом з позивачкою. До 2004 року вона працювала завідуючою виробництвом, але у зв'язку з перенесеним захворюванням їй заборонено було працювати біля гарячих печей, на підставі чого позивачку було переведено технологом та вони стали працювати в одному кабінеті. Після 2004 року позивачка стала страждати забудькуватістю, у зв'язку з чим за нею часто приходилося перероблювати. В обов'язки позивачки входить прийняття товару та ведення обліку та вона справляється зі своїми обов'язками. З 2012 року вона відмічає за позивачкою неадекватність у поведінці, яка виражається у приступах дратівливості. Крім того, у неї виникає почуття, що іноді позивачка не розуміє того, що їй кажуть. Позивачка казала, що потребує звернення до психіатра. Свідок [PERSON] суду пояснила, що їй у 2012 році зі слів позивачки стало відомо, що вона заклала свою квартиру за кредит сина, а також зобов'язалася сплачувати за сина кредит. На теперішній час позивачка веде технічну документацію, але фактично зараз всю роботу за позивачку виконує свідок. Помічала за позивачкою неадекватність у поведінці, яка виражається у забудькуватості. Будь-яких проявів необґрунтованої підозрілості або агресії щодо інших працівників вона не помічала. Свідок [PERSON] пояснила, що у 2008 році вона займалася укладенням договору поруки та іпотечного договору з позивачкою. Підписання відбувалося у нотаріуса, де також була присутня позивачка та її син. До підписання зазначених договорів нотаріус оголошував та роз'яснював усім сторонам, у тому числі і позивачці, умови договорів, їх суть та наслідки їх невиконання. Усі сторони, у тому числі і позивачка, підтвердили свою згоду на укладення договорів та підписали їх. Позивачка вела себе адекватно, будь-яких сумнівів у її психічному стані не виникало. Укладення договорів з психічно хворою людиною не відповідає інтересам банку та у разі виявлення ознак такої поведінки у контрагента свідок обов'язково б відмовилась від його укладення, оскільки це може нанести банку матеріальну шкоду. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 21.07.2008 року він засвідчував підписання договору іпотеки, який укладався між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], [PERSON] До підписання договору він роз'яснив всім сторонам, у тому числі і позивачці [PERSON], суть та істотні умови договору. Кожній стороні договір був наданий для вивчення, після чого всі сторони його підписали. Будь-які ознаки того, що [PERSON] знаходилася у неадекватному психічному стані чи не усвідомлювала значення своїх дій, були відсутні. У випадку, якщо б він помітив би якийсь незвичайний стан у будь-кого з учасників правочину, то він би відмовився від його посвідчення. Проаналізувавши зібрані в справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору іпотеки від 21.07.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №1648Т від 21.07.2008 року [PERSON] та [PERSON] були передані в іпотеку ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 52, 5 кв.м., житловою площею 32, 7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Цей договір засвідчений нотаріально. Відповідно до договору поруки від 21.07.2008 року [PERSON] виступила поручителем перед відповідачем за виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором №1648Т від 21.07.2008 року. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 255 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до висновків амбулаторної судово-психіатричної експертизи №84 від 23.07.2013 року [PERSON] страждає хронічною душевною хворобою - параноїчним розладом особистості у стані декомпенсації на момент укладання договорів поруки та іпотеки від 21.07.2008 року. [PERSON] не могла усвідомлювати свої дії, керувати ними та передбачити можливі наслідки в момент складання договорів поруки, іпотечного договору від 21.07.2008 року. Відповідно до ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу. Суд відноситься критично до вищевказаного висновку судово-психіатричної експертизи та не бере його до уваги, оскільки з мотивувальної частини акта вбачається, що висновок про психічне захворювання позивачки фактично був зроблений лише на підставі її суб'єктивних пояснень без будь-якого доказового підтвердження. Так, одним з чинників наявності у [PERSON] психічної хвороби комісією відзначено її необґрунтовані хворобливі ревнощі до колишнього чоловіка, які призвели до розпаду сім'ї, однак будь-яких об'єктивних підтверджень щодо цього факту, крім слів позивачки, досліджено не було. Також у мотивувальній частині акта зазначено, що у [PERSON] після 2004 року посилилися міжлічностні відносини з членами її родини, вона стала соціально відгородженою, потребувала до себе особливого відношення, однак цей висновок експертизи протирічать поясненням свідка [PERSON] та самої [PERSON] у тій частині, що стосунки позивачки та її сина [PERSON] погіршилися лише після укладання договорів поруки та іпотеки. Також у висновку зазначено, що [PERSON] часто змінювала своє місце роботи у зв'язку з тим, що не справлялася зі своїми посадовими обов'язками. Однак, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується у судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], а також довідкою з місця роботи позивачки, що позивачка працює на підприємстві з 2005 року, будь-яких стягнень за невиконання її посадових обов'язків не мала, а її звільнення обумовлені не її станом здоров'я, а виробничою необхідністю, носять циклічний характер на час літніх канікул в освітніх закладах. Більш того, як зазначено комісією лікарів-психіатрів явища психічного захворювання у [PERSON] спостерігаються не менш двох років, що значно менше часу укладання позивачкою спірних договорів та дає підстави сумніватися у наявності явищ психічного захворювання або особливого психічного стану останньої на момент вчинення вищевказаних правочинів 21.07.2008 року. Поміж тим, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що будь-яких ознак неадекватної поведінки, або відсутності усвідомлення укладання правочинів в момент підготовки та підписання договорів поруки та іпотеки 21.07.2008 року у [PERSON] не було. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому зсіданні пояснили, що крім забудькуватості більше ніяких страннощів у поведінці [PERSON] вони не помічали, а лише з 2012 року стали помічати за позивачкою приступи дратівливості та нервозності. Пояснення позивачки [PERSON] у тій частині, що вона лише у 2012 році дізналася про укладені нею договори поруки та іпотеки не відповідають дослідженими по справі доказам. Так, відповідно до надісланих на адресу позивачки листів-пертензій з зазначенням її обов'язку погашення боргу відповідно до договору поруки, вони були отримані особисто позивачкою 27.06.2009 року та 10.08.2009 року, про що свідчать відмітки поштової служби. Крім того, як встановлено в судовому засіданні 02.07.2010 року позивачка разом з [PERSON] зверталася до Краматорського міського суду з позовною заявою по скасування виконавчого напису нотаріуса по кредитному договору №1648Т від 02.07.2008 року, та у цій позовній заяві позивачка вказувала на укладені між нею та банком договори поруки та іпотеки. У зв'язку з сумнівами в правильності висновків амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 23.07.2013 року судом була призначена повторна амбулаторна судово-психіатрична експертиза від проходження якої позивачка [PERSON] ухилилася. Відповідно до ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] до 22.03.2013 року за будь-якою психіатричною допомогою до медичних закладів не зверталася. На підставі наведеного, враховуючи пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт усвідомлення дій [PERSON] на момент укладання договорів поруки та іпотеки 21.07.2008 року, а також пояснень свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які підтвердили лише наявність забудькуватості у [PERSON] станом на 2008 рік та появи у неї лише останнього року дратівливості та нервозності, суд не вважає остаточно доведеним у судовому засіданні того факту, що на момент укладання договору поруки та договору іпотеки 21.07.2008 року позивачка [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Укладені між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] договір поруки б/н від 21.07.2008 року та іпотечний договір б/н від 21.07.2008 року відповідають зазначеним вимогам чинного законодавства. Вищевказане є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed