Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області (надалі відповідач) про відшкодування шкоди, де просить: - збільшити розмір відшкодування шкоди, завданої смерю [PERSON], у зв'язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати, визначивши виплату суми відшкодування на її користь та зобов'язати Головне управління поліції в Кіровоградській області здійснити відповідний розрахунок та виплату шкоди помісячно з 01.09.2015 року у розмірі 459 грн.33 коп. на місяць до чергового збільшення розміру мінімальної заробітної плати, але не більш, як до досягнення нею 23 років, або закінчення навчання (в залежності від того, що станеться раніше); - стягнути з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на її користь індексацію розміру заборгованості з відшкодування шкоди у зв'язку зі втратою годувальника за порушення строків її виплати за період з 01 січня 2014 року по 31 січня 2016 року. Свої вимоги мотивує тим, що 05 вересня 2002 року по вул. Першотравневій в м. Олександрія сталось зіткнення автомобіля під керуванням працівника міліції [PERSON] з велосипедистами. Внаслідок ДТП [PERSON] від отриманих травм померла [INFO] Вироком Олександрійського міськрайонного суду від 21 квітня 2005 року [PERSON] було визнано винним та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки, на підставі п.«б» ст.1 Закону України «Про амністію» від 11 липня 2003 року засудженого було звільнено від відбування призначеного покарання та вирішено цивільний позов. За ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2005 року змінено вирок в частині цивільного позову, на користь дітей померлої було стягнуто кошти на відшкодування шкоди до досягнення повноліття, також і на користь [PERSON], [INFO]. Витрати на відшкодування шкоди неодноразово змінювалися. Як вбачається з рішення Олександрійського міськрайонного суду від 23 травня 2014 року по справі № 398/87/14ц, в останнє розмір шкоди , завданої смертю потерпілого, їй було збільшено з 01.01.2014 р. - до 405 грн. на місяць до чергового збільшення розміру мінімальної заробітної плати на період її навчання у Запорозькому державному медичному університеті МОЗ України, але не більше як до досягнення нею 23 років.. Однак, як вбачається зі ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить: з 01.01.2015 року - 1218 грн., а з вересня 2015 року - 1378 грн., а тому розмір відшкодування мав становити 459 грн. 33 коп., виходячи із розміру 1/3 частки від мінімальної заробітної плати 1 378 грн. Позивач та представник відповідача на розгляд справи не з'явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності та письмові заперечення на позов в якому вказує, що Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області не порушило права позивача, оскільки не є правонаступником УМВС України в Кіровоградській області з виплат відшкодування шкоди та просить суд відмовити в задоволенні позову. На теперішній час працює Ліквідаційна комісія УМВС України, яка і відповідає за всі кредиторські зобов'язання та заборгованості. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши думку осіб, які приймають участь у розгляді справи ухвалив, провести її розгляд у відсутність не зявившихся осіб. В судовому засіданні представники позивача представляють по довіреності [PERSON] та адвокат [PERSON], які підтримали позов з підстав вказаних в ньому. Крім того, пояснили, що позивачка досягла вже 23-х років 05.05.2016 року, а тому ці кошти підлягають стягненню саме по цей день. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до наступного. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вини цією особою. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4- 11, 15, 16, 22, 267, 1200 - 1208 ЦК України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцятирічного віку, студенту - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення двадцяти трьох років. Відповідно до вимог ст.ст. 1207, 1208 ЦК України шкода, завдана каліцтвом або смертю внаслідок злочину, відшкодовується потерпілому державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. За заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або смертю підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Судом встановлено наступне. 05 вересня 2002 року по вул. Першотравневій в м. Олександрія сталось зіткнення автомобіля під керуванням працівника міліції [PERSON] з велосипедистами. Внаслідок ДТП [PERSON] - мати позивачки від отриманих травм померла 06 вересня 2002 року згідно вироку Олександрійського міськрайонного суду від 21 квітня 2005 року [PERSON] було визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки, на підставі п.«б» ст.1 Закону України «Про амністію» від 11 липня 2003 року засудженого було звільнено від відбування призначеного покарання. Судом також було вирішено цивільний позов щодо відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON], визначивши виплату щомісячних сум на відшкодування шкоди до повноліття дітей: доньки [PERSON] та сина [PERSON]. За ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 вересня 2005 року змінено вирок в частині цивільного позову, на користь дітей померлої було стягнуто кошти на відшкодування шкоди до досягнення повноліття. Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.05.2014 року було збільшено розмір відшкодування шкоди завданої смертю [PERSON], в зв'язку із збільшенням мінімальної заробітної плати, визначивши виплату сум відшкодування на користь [PERSON], [INFO] та зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області провести відповідний розрахунок для виплати шкоди в такому розмірі: за період з 01 січня 2014 року до чергового збільшення розміру мінімальної заробітної плати по 406 грн. щомісячно на період навчання [PERSON] в Запорізькому державному університеті МОЗ України, але не більше як до досягнення нею 23 років. В решті позовних вимог було відмовлено. Згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить: з 01.01.2015 року - 1218 грн., а з 01 вересня 2015 року - 1378 грн., а тому розмір відшкодування мав становити 459 грн. 33 коп., виходячи із розміру 1/3 частки від мінімальної заробітної плати 1 378 грн. Як пояснили представники позивачки, після збільшення розміру мінімальної заробітної плати, відповідач в добровільному порядку ніколи не бажає збільшувати розмір відшкодування, а тому позивачка завжди вимушена звертатись до суду з позовом, а після цього вони виплачують їй суми за рішенням суду своєчасно. Заборгованості по цим виплатам немає. Суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виплат на відшкодування шкоди в зв'язку із збільшенням мінімальної заробітної плати та згідно вимог позивачки, за період з 01 вересня 2015 року до досягнення нею 23 років, тобто до 05.05.2016 року, з врахуванням того, що було чергове збільшення розміру мінімальної заробітної плати, а тому відповідач повинен їй виплачувати по 459 грн. 33 коп., щомісячно. Суд не входить в оцінку доказів щодо відповідності розміру відшкодування шкоди періоду вказаних виплат, оскільки відповідачем не було надано до суду відповідних розрахунків. За викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тільки в частині виплати шкоди за період з 01 вересня 2015 року до 05.05.2016 року, з врахуванням того, що позивачка досягла 23-х років, та після чергового збільшення розміру мінімальної заробітної плати цей розмір становить по 459 грн. 33 коп., щомісячно. Щодо стягнення збитків від інфляції в сумі 3 550,37 грн., то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ні позивачем, ні відповідачем не надано до суду докази того, коли та в якому розмірі на відшкодування шкоди були сплачені кошти починаючи з 01.01.2014 року по 31.01.2015 року включно. Суд не погоджується з позицією відповідача щодо відмови в задоволенні позовних вимог за відсутності правонаступника та розцінює це як спосіб ухилитись від відшкодування вказаних витрат, оскільки обставини викладені у рішеннях суду не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Судові витрати суд відносить на рахунок держави.

Outcome: partial