Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] звернуся до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до [PERSON] про встановлення факту підписання мирової угоди, часткового її виконання та спонукання (зобов'язання) до виконання. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20.05.2008 Автозаводським районним судом м. Кременчука було видано виконавчий лист №2-1636 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 230730 грн, який був предявлений до Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ. 05.04.2011 між ним та [PERSON] в процесі виконання було укладено мирову угоду, відповідно до умов якої, сторонами було погоджено, що частка заборгованості [PERSON] перед [PERSON] станом на день укладення Мирової угоди становила 105365 грн. Інша частина боргу в сумі 115365 грн стягується Автозаводським ВДВС з солідарного боржника [PERSON]. Враховуючи його важкий фінансовий стан, за взаємною згодою сторін дія мирової угоди продовжувалась на новий термін на тих же умовах. За період з 2011 по 2015 ним в порядку виконання Мирової угоди від 05.04.2011, сплачено [PERSON] кошти в сумі 55150 грн. Однак, в порушення умов мирової угоди [PERSON] неодноразово звертався до Автозаводського ВДВС із заявами про відкриття виконавчого провадження. Державними виконавцями не було враховано факт підписання між стягувачем та боржником мирової угоди, факт добровільної сплати частини боргу та відкрито виконавче провадження на всю суму 230730 грн. На думку позивача, укладена між ним та відповідачем мирова угода є зобовязанням, яке має бути виконано обома сторонами. З огляду на порушення даного зобов'язання [PERSON] він, [PERSON], має право на звернення до суду із заявою про спонукання до виконання мирової угоди. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд встановити факт підписання Мирової угоди між боржником [PERSON] та [PERSON] 05.04.2011; Встановити факт сплати коштів [PERSON] стягувачу [PERSON] в сумі 55150 грн по Мировій угоді від 05.04.2011; зобов'язати [PERSON] виконати умови Мирової угоди від 05.04.2011; Затвердити порядок погашення залишку коштів в сумі 65215 грн, відповідно до п.1 та п.7 Мирової угоди від 05.04.2011 рівними частинами по 1811,53 грн протягом 36 місяців з дня винесення рішення. В судове засідання позивач не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач, [PERSON], проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що [PERSON] належним чином не виконував свої зобов'язання за Мировою угодою від 05.04.2011 і кошти своєчасно не сплатив. Вважає, що умови Мирової угоди(з доповненнями) на новий термін сторонами не погоджувались, а тому її дія була припинена 31.12.2014. Оскільки рішення суду в добровільному порядку боржниками не виконано, вважає, що його подальше виконання має здійснюватись органами виконавчої служби в примусовому порядку. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали позовної заяви та оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.04.2008 по справі №2-1636/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики позов було задоволено; стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] в солідарному порядку борг за договором позики в сумі 180000 грн, 49000 відсотки за користування позикою, а всього 229000 грн, а також в солідарному порядку судові витрати в сумі 1730 грн. 22.05.2008 державним виконавцем Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1636 виданого 20.05.2008, боржником по якому є [PERSON]. 05.04.2011 між [PERSON] та [PERSON] укладено Мирову угоду, відповідно до умов якої [PERSON] визнає, що його частка заборгованості перед [PERSON] на момент укладення угоди становить 105365 грн та гарантує, що борг буде погашений поетапно, шляхом щомісячної сплати упродовж одного року з дати підписання угоди, частками не менше 2000 грн. В свою чергу [PERSON] заявляє, що з моменту підписання Мирової угоди сторонами, у випадку належного її виконання, не матиме жодних майнових претензій до [PERSON] з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї Мирової угоди, а зобов'язання [PERSON] вважатимуться погашеними у порядку ст.599 ЦК України. Стягувач гарантує, що після підписання Мирової угоди він у межах прав, наданих йому як учасникові виконавчого провадження, не буде проводити дії по виконанню рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука по справі №2-1636/2008 через Державну виконавчу службу. Строк дії письмової угоди між сторонами неодноразово було продовжено, кінцева дата дії Мирової угоди була встановлена 05.04.2014. Вказана обставина не заперечувалась відповідачем в судовому засіданні. Також судом було встановлено, що 16.05.2016 позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення з пропозицією укласти нову мирову угоду на стадії виконання судового рішення. Вказане повідомлення не було отримано відповідачем, про що свідчить копія конверту з повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч.4 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони зобовязані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обовязкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Отже, на даний час позивач, [PERSON], не позбавлений можливості письмово повідомити державного виконавця з наданням відповідних доказів, про часткове виконання свого зобов'язання. На думку суду, укладення мирової угоди, як і будь-якої іншої угоди повинно відбуватись з дотримання принципу свободи договору, що означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості(ст.627 ЦК України). В ст.15, 16 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. На переконання суду, позивачем не було доведено те, що діями відповідача, [PERSON], порушуються, не визнаються або оспорюються його права та інтереси, оскільки сам факт підписання 05.04.2011 між сторонами мирової угоди та факт сплати [PERSON] частини грошових коштів відповідачем оспорені не були. У зв'язку із цим, суд вважає, що в цій частині позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Крім того, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача виконати умови Мирової угоди від 05.04.2011, оскільки станом на 06.04.2014 угода між сторонами припинила свою дію. Щодо вимог позивача в частині затвердження порядку погашення залишку коштів в сумі 65215 грн, відповідно до п.1 та п.7 Мирової угоди від 05.04.2011 рівними частинами по 1811,53 грн протягом 36 місяців з дня винесення рішення, суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ, що в силу п.2 ч.1 ст.39 Закону є підставою для закінчення виконавчого провадження. Тобто, затвердження судом певного порядку виконання рішення, можливе лише у випадку та під час визнання укладеної між сторонами виконавчого провадження мирової угоди. Разом із тим, суд відзначає, що сторонами не було подано суду такої мирової угоди. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Outcome: dismissed