Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] (відповідач), третя особа Оленівська сільська рада Магдалинівського району, Дніпропетровської області, в якому просить: позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав по відношенню до його малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; змінити розмір аліментів та щомісячно стягувати аліменти із [PERSON], на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), але мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов обґрунтовано тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду від 12.06.2017 року. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з дітьми. Оскільки відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків самоусунувся, просить суд позбавити його батьківських прав. Позивач в судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляду справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, заяв та клопотань не надходило. Від представника третьої особі надійшла заява про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти позбавлення батьківських прав [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Свідоцтвами про народження підтверджено: [PERSON], [INFO], батько - [PERSON], мати - [PERSON]. [PERSON], [INFO], батько - [PERSON], мати - [PERSON]. [PERSON] [INFO], батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково та присуджено до стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 400 грн. на кожну дитину щомісячно. Заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 20.10.2017 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно. Відповідно до висновку комісії з опіки та піклування при виконавчому комітеті Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], 17.10.2015 року х тих підстав, що батько з квітня 2015 року не цікавиться життям своїх дітей, не спілкується з ними, не допомагає матеріально. При проведенні обстеження умов проживання дітей разом з матір'ю встановлено, що діти проживають в будинку [PERSON], дітям відведено окремі кімнати та створено необхідні умови для проживання та всебічного розвиту та виховання. В селі Оленівка [PERSON] характеризується позитивно. Згідно наданих відомостей з Васильківського районного відділу ДВС за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.10.2018 року в розмірі 54400,00 грн. Відповідно до медичного висновку № 17 від 18.08.2017 року на дитину-інваліда до 18 років вказано про вади здоров'я [PERSON], [INFO]. Оцінюючи вищевказані обставини справи у їх сукупності та взаємозв'язку суд також враховує наступне. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. В Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, одними з принципових положень визначено те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, в ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. В свою чергу Конвенцією про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року (частина перша та друга ст. 4, п. «с» ст.7) передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Згідно з приписами п. 2 частини першої ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді прав про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до правових положень, які містяться в ст.ст. 8, 12 (ч. 6) Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Приписами ст.ст. 150, 153, 155 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Приймаючи до уваги вищевказані фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам чинного законодавства, суд виходить з того, що фактичними даними по справі належним чином підтверджено обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей. Відповідач не піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дітей, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, з урахуванням особливих потреб дитини. Позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дітьми, оскільки останній тривалий час не проживає з родиною, не цікавиться життям та здоров'ям дітей, що також підтверджено матеріалами справи. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності та приділяючи першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи самоусунення відповідача від виховання дітей; приймаючи до уваги, що батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини, суд вважає, що вимоги щодо позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зміну розміру аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та необхідність зімни розміру стягнення аліментів з відповідача, відповідно до рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2013 року з 400 грн. на кожну дитину на ј частку від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved