Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 22 травня 2014 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Кіровоградській області та до Державної казначейської служби України (надалі відповідачі) про відшкодування завданих злочином збитків в сумі 1 213 грн 33 коп. на відшкодування завданих злочином збитків та 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також 2 000 грн. понесених витрат на правову допомогу, а всього 5 213 грн. 33 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що за вироком Олександрійського міськрайонного суду від 31 травня 2012 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з іспитовим строком три роки. З [PERSON] на користь [PERSON] за вироком суду було стягнуто суму 1 213 грн 33 коп. на відшкодування завданих злочином збитків та 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також 2 000 грн. понесених витрат на правову допомогу, а всього 5 213 грн. 33 коп. виконавчий документ був на виконанні з червня 2012 року, оскільки боржник добровільно не виконав рішення суду. За постановою відділу ДВС від 12 тавня 2014 року виконавчий документ було повернуто позивачу - стягувачу у виконавчому провадженні, оскільки «встановлено: майна, на яке можливо звернути стягнення не виявлено». Просить суд також відшкодувати витрати за надану йому правову допомогу адвоката у розмірі 1 200 грн. 00 коп. Позивач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, в заяві до суду просить розглянути справу за його відсутності, довіряє адвокату [PERSON] представляти його інтереси в суді. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. Просить суд врахувати, що відповідно до постанови ДВС від 12 травня 2014 року відповідача визнано неплатоспроможним, що є підставою для задоволення позову та відшкодування за рахунок держави завданих злочином збитків та витрат на правову допомогу не порушуючи вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та у відповідності до вимог діючого законодавства, зокрема ст. 1207 ЦК України. Інтереси позивача в суді представляв адвокат [PERSON] Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді. Письмових заяв чи клопотань до суду не надійшло. Представник відповідача головного управління Державної казначейської служби в письмовій заяві до суду позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки твердження позивача про неплатоспроможність боржника є передчасним, зважаючи на норми, якими врегульовані спірні правовідносини та відсутність відповідно належним чином оформлених та обґрунтованих вимог та через відсутність законодавчо визначеного порядку відшкодування шкоди, заявленої позивачем. Прокурор прокуратури міста Олександрії просить суд прийняти рішення відповідно до закону, не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки відсутні докази неплатоспроможності боржника, позивач не позбавлений права в строк до 12 травня 2015 року повторно звернутись до відділу ДВС із заявою про виконання виконавчого документу та контролювати хід виконавчого провадження, оскільки рішення суду є обов'язковим до виконання. Представник Відділу Державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції в судовому засіданні пояснила, що позивач не позбавлений права повторно звернутись до ДВС щодо виконання виконавчого документу. Пояснила суду, що у даному виконавчому провадженні недостатньо було вчинено державним виконавцем дій щодо визначення майна боржника, на яке можливо було звернути стягнення. Інтереси Відділу Державної виконавчої служби в суді представляла Маркова О.В. по довіреності. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. У відповідності до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вини цією особою. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається та діє принцип верховенства права. Стаття 124 Конституції України гарантує обов'язковість виконання судових рішень, ухвалених іменем України, на всій території України. Стаття 19 Конституції України вказує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Стаття 56 Конституції України вказує, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 59 Конституції України передбачає право кожного на правову допомогу. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3, 4-11, 15, 16, 22, 1166, 1177, 1207 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання незаконними рішення, дій або бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Умови та порядок відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичної особи, яка потерпіла від злочину, встановлюється законом. Згідно із ст. 1207 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю внаслідок злочину, вішкодовується потерпілому або особам, визначеним ст. 1200 цього кодексу, державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона не є платоспроможною. Судовий контроль за виконанням судових рішень передбачений ЦПК України. У ст. 383 ЦПК України зазначено, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено їх права чи свободи. Судом встановлено, що за вироком Олександрійського міськрайонного суду від 31 травня 2012 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з іспитовим строком три роки. З [PERSON] на користь [PERSON] за вироком суду було стягнуто суму 1 213 грн 33 коп. на відшкодування завданих злочином збитків та 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також 2 000 грн. понесених витрат на правову допомогу, а всього 5 213 грн. 33 коп. Суд погоджується із позицією представника відповідача, який не визнає позовні вимоги, та приймає до уваги, що твердження позивача та його представника про неплатоспроможність боржника є передчасним, зважаючи на норми, якими врегульовані спірні правовідносини. До суду позивачем та його представником не надані докази, що виконавчий документ (дублікат виконавчого листа № 1-261/12 виданого 22 червня 2012 року) визнано таким, що не підлягає виконанню. Судом достовірно встановлено, що позивач має право до 12 травня 2015 року повторно звернутись до відділу ДВС із виконавчим документом про виконання вироку суду щодо стягнення певної суми на його користь. Суд також приймає до уваги, що в постанові державного виконавця від 12 травня 2014 року не було вказано, що після повернення виконавчого документу, повторно дублікат виконавчого листа № 1-261/12 може бути пред'явлено стягувачем до виконання в строк до 12 травня 2015 року, тобто можливість виконання виконавчого документу в примусовому порядку у відділі ДВС стягувачем не втрачена, боржник у виконавчому провадженні не визнаний неплатоспроможним. Крім того, суд погоджується із думкою прокурора, що позивач не визначився із конкретними позовними вимогами до кожного з відповідачів. Суд приймає до уваги, що посилання позивача на ст. 1207 ЦК України є безпідставним, оскільки державою має відшкодовуватись тільки шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю внаслідок злочину, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин або якщо вона є неплатоспроможною. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності своїх вимог, а також

Outcome: dismissed