Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], звернулася в суд з позовом до ДСП «Агрофірма Гвіздівці», треті особи на стороні відповідача відділ Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області та [PERSON] про визнання недійсним договору оренди землі від 25.12.2011 року. Обґрунтовуючи позов вказувала, що навесні 2015 року, [PERSON] запропонувала своєму синові [PERSON] використовувати для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку (пай), яка належала на праві власності її покійній свекрусі, площею 2,47 умовних кадастрових гектара, розташованої на території Олексіївської сільської ради. Проте, використовувати вказану земельну ділянку її син [PERSON] не може, оскільки вона фактично використовується (обробляється) відповідачем ДСП «Агрофірма Гвіздівці». На вимогу сина звільнити зайняту земельну ділянку, відповідачем було йому відмовлено, посилаючись на договір оренди земельної ділянки (паю) від 25.12.2011 року укладеного між [PERSON] та ДСП «Агрофірма Гвіздівці». Вважає вказаний договір оренди недійсним, оскільки земельна ділянка, яка є предметом договору, належала згідно сертифікату покійній [PERSON], яка померла в 1996 році, а свідоцтво на право на спадщину вказаної земельної ділянки було оформлено сином померлої [PERSON] лише 02.06.2015 року. Тобто, [PERSON], не мала права укладати спірний договір оренди, оскільки не була власником земельної ділянки. Окрім цього, в період укладення договору, вона перебувала за кордоном, а тому оспорюваний договір не підписувала. Посилаючись на норми ст.ст. 78, 152, 158 Земельного Кодексу України, ст.ст. 202, 203, 215 Цивільного Кодексу України, просила визнати недійсним договір оренди землі площею 2,47 умовних кадастрових гектара, розташованої на території Олексіївської сільської ради Сокирянського району Чернівецької області від 25.12.2011 року укладеного між [PERSON] та ДСП «Агрофірма Гвіздівці». В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказуючи що [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 2,47 га. лише в травні 2015 року, а договір оренди був укладений в 2011 році. Оформленням договорів в той час, займалася бухгалтер підприємства [PERSON], яка оформляла договори на підставі наданих їй документів. Вважає спірний договір дійсним, оскільки на його виконання підприємством сплачувалась орендна плата. Представник третьої особи відділу Держземагенства у Сокирянському районі Чернівецької області в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. Допитаний в якості свідка представник третьої особи [PERSON] [PERSON], суду пояснив, що навесні 2015 року, його матір [PERSON], запропонувала йому використовувати для ведення товарного сільськогосподарського виробництва три земельні ділянки, в числі яких була земельна ділянка (пай), яка належала на праві власності його покійній бабусі [PERSON], площею 2,47 умовних кадастрових гектара, розташована на території Олексіївської сільської ради. Проте, використовувати вказану земельну ділянку він не може, оскільки вона фактично використовується відповідачем ДСП «Агрофірма Гвіздівці». На його вимогу звільнити зайняту земельну ділянку, відповідачем було відмовлено, посилаючись на договір оренди земельної ділянки (паю) від 25.12.2011 року укладеного між [PERSON] та ДСП «Агрофірма Гвіздівці». Знайшовши вдома оригінал вказаного договору, він помітив, що в ньому замінено першу сторінку з виправленою датою укладення договору та на останньому аркуші виправлено назву організації, яка проводила державну реєстрацію договору. 02.06.2015 року, його батьком [PERSON] було оформлене свідоцтво на право на спадщину вказаної земельної ділянки, а на даний час він виготовляє державний акт на вказану земельну ділянку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2011 році вона працювала бухгалтером ДСП «Агрофірма Гвіздівці» та за сумісництвом продавцем в магазині [PERSON] За дорученням директора агрофірми, в її обовязки входило підготовка та оформлення договорів оренди землі. В грудні 2011 року, [PERSON] запропонувала укласти договори оренди трьох земельних ділянок, в тому числі спірної земельної ділянки площею 2,47 умовних кадастрових гектара, яка згідно сертифікату на земельну частку належала покійній [PERSON] Те, що [PERSON] не є власником земельної ділянки їй було відомо, проте отримавши від [PERSON] копію її паспорта, ідентифікаційного коду та сертифікат на земельну частку на імя покійної [PERSON], вона оформила договір оренди, який підписали [PERSON] та директор ДСП «Агрофірма Гвіздівці». Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧВ №0137347 від 01.03.199 року, виданого [PERSON], на підставі рішення Сокирянської районної державної адміністрації №341-Р від 31.12.1996 року, останній належало право на земельну частку (пай) площею 2,47 умовних кадастрових гектарів у землі, яка перебувала у колективній власності колгоспу «Олексіївський» (а.с. 11). Згідно копії свідоцтва про смерть серії і-МИ №015351 від 27.03.1996 року, [PERSON] померла 25.03.1996 року в с. Олексіївка Сокирянського району Чернівецької області (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] від 02.06.2015 року, спадкоємцем майна покійної [PERSON], а саме права на земельну частку (пай), розміром 2,47 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Олексіївський» в с. Олексіївка Сокирянського району Чернівецької області, є її син [PERSON] (а.с. 69). З наданого представником третьої особи оригіналу договору оренди землі від 25.12.2011 року вбачається, що орендодавець [PERSON] та орендар ДСП «Агрофірма Гвіздівці» уклали договір про надання в строкове платне користування земельної ділянки для ведення товарного виробництва площею 2,47 умовних кадастрових гектарів. У вказаному договорі містяться підписи від імені [PERSON] та директора ДСП «Агрофірма Гвіздівці» [PERSON] Додатком до вказаного договору, сторонами був підписаний і акт прийому-передачі відповідної земельної ділянки. 02.04.2012 року, підписаний сторонами договір був зареєстрований у виконавчому комітеті Олексіївської сільської ради за №19. Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно до закону. Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами. Так, документом що посвідчує право власності на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Орендні відносини щодо земельної частки (паю) регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, Указами Президента України від 03.12.1999 року №1529/99, від 02.02.2002 року №92/2002, від 13.09.2002 року №830/2002, Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок реєстрації договорів оренди земельної частки (паю)» від 24.01.2000 року №119. Наказом Держкомзему України від 17.01.2000 року №5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.02.2000 року за №101/4322, встановлено типовий договір оренди земельної частки (паю). Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року N 161-XIV. Так, згідно ст. 3 вказаного закону, в редакції від 07.07.2011 року, обєктамиоренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Статтею 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Аналогічне визначення договору оренди земельної ділянки міститься і в ст. 13 ЗК України. У відповідності до ч.7 ст. 93 ЗК України, орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відповідно до загальних норм ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 190 ЦК України, майном як особливим обєктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права. Судом встановлено, що власником спірної земельної ділянки площею 2,47 умовних кадастрових гектара була [PERSON], яка померла в 1996 році. Право власності на вказану земельну частку, внаслідок спадкування за законом, 02.06.2015 року отримав [PERSON] Тобто, після смерті [PERSON], її син [PERSON], фактичний власник земельної ділянки, на час укладення договору (25 грудня 2011 року), у встановленому законом порядку спадщину ще не прийняв. Відповідно правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку, в момент укладення договору, взагалі був відсутній. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавств. У відповідності до ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до абзацу другого пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Так, [PERSON], на час укладення договору, не була ні власником спірної земельної ділянки, ні уповноваженою особою власника земельної ділянки, а тому не мала будь-яких правових підстав вчиняти вказаний правочин. З огляду на викладене, враховуючи що спірний договір оренди укладений всупереч наведених вище норм закону, суд вважає що він є нікчемним, а тому будь-яких юридичних наслідків для сторін не створює.

Outcome: dismissed