Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2014 року звернувся до суду із позовною заявою, відповідно до вимог якої, просить Наказ №458-к від 28 жовтня 2014 року про його звільнення з посади заступника керівника з виробничих питань Вузлівського місце провадження діяльності державного підприємства «Укрспирт», визнати незаконним та скасувати. Крім цього, просить поновити його на роботі в Вузлівському місце провадження діяльності державного підприємства «Укрспирт» на посаді заступника керівника з виробничих питань з 28 жовтня 2014 року та стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» заробіток за час вимушеного прогулу і премію за липень-серпень 2014 року. В обґрунтування вимог зазначає, що Наказом №31-к від 13.03.2012 року він був переведений на посаду заступника керівника з виробничих питань Вузлівського МПД ДП «Укрспирт». Згодом, наказом генерального директора ДП «Укрспирт» №365-к від 24.09.2014 року його було відсторонено від виконання посадових обов'язків із збереженням заробітної плати. Підставою відсторонення у зазначеному наказі вказано Акт перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності управління контрольно-ревізійної роботи від 12.09.2014 року. У подальшому, 28 жовтня 2014 року генеральним директором ДП «Укрспирт» був виданий Наказ №458-к про звільнення позивача з посади заступника керівника з виробничих питань Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (п.1 ст.41 КЗпП України), а підставою прийняття такого рішення зазначено акт про проведення службового розслідування від 21.10.2014 року. Не погоджуючись із спірним наказом, зазначає, що не міг вчинити одноразове грубе порушення посадових обов'язків, оскільки на протязі усієї трудової діяльності у МПД завжди відповідально ставився до виконання таких. Наголошує, що його звільнення порушує п.1.3 Посадової інструкції заступника керівника з виробничих питань Вузлівського МПД, відповідно до якого особа призначається на цю посаду і звільняється з неї наказом генерального директора ДП «Укрспирт» за поданням керівника МПД. У даному ж випадку, ця вимога не дотримана, оскільки відсутнє будь-яке подання керівника МПД на ім'я генерального директора ДП «Укрспирт» щодо звільнення позивача з роботи. Зазначає, що адміністрацією ДП «Укрспирт» не було належним чином співставлено характер його дій/бездіяльності із обставинами, за яких такі вчинено, істотність наслідків порушення трудових обов'язків і особливості причинного зв'язку між порушенням та наслідками, а також форма вини. Крім цього, не взято до уваги, що розірвання трудового договору за підставою, вказаною у наказі, є дисциплінарним стягненням, проте письмові пояснення з цього приводу, йому надати не пропонувалося. Окрім зазначеного вище, вважає, що в діях службових осіб адміністрації ДП «Укрспирт» простежується явна упередженість до працівників Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» та тиск на них. У ході розгляду справи, [PERSON] уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» середній заробіток за час вимушеного прогулу ,невиплачену премію за липень та серпень 2014 року у розмірі 5437,34грн., нараховані та не виплачені при звільненні в жовтні 2014 року грошові кошти в сумі 38846,16грн., а рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць - допустити до негайного виконання (а.с.94-95). Позивач та його повноважний представник у судовому засіданні вимоги, із врахуванням їх уточнення, підтримали в повній мірі та виклали суду пояснення аналогічно, зазначеним у заяві. Крім цього, [PERSON] наголосив, що Акт, нібито його відмови від підписання та ознайомлення з актом службового розслідування, йому для ознайомлення і підпису не було надано. Також, не пропонувалося надати пояснення з приводу виявлених порушень, а премія за липень-серпень 2014 року та розрахункові суми на момент звільнення, виплачені не були. Просить позов задоволити. Також і представником позивача надано доповнення до вимог, у яких наголошено, що мотивів позбавляти позивача премії за відповідні місяці, у адміністрації ДП «Укрспирт» не було. Щодо підстав звільнення [PERSON] із займаної посади, такі не ґрунтуються на законі, а від так позов слід задоволити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Про причини, що унеможливили його прибуття до суду, не повідомив. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. У відповідності до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. За змістом ч.6 ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Так, судом встановлено, що [PERSON], працюючи на Вузлівському місці провадження ДП «Укрслирт», 13.03.2012 року був переведений на посаду заступника керівника з виробничих питань, про що зроблено відповідний запис у трудові книжці (а.с.22). Відповідно до Наказу №365-к від 24.09.2014 року [PERSON] відсторонено від виконання посадових обов'язків заступника керівника з виробничих питань Вузлівського місця провадження діяльності ДП «Укрспирт» з 25 вересня 2014 року із збереженням заробітної плати (а.с.9). Наказом №458-к від 28 жовтня 2014 року заступника керівника з виробничих питань Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» [PERSON] звільнено з роботи 28.10.2014 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (а.с.15,22) та підставою такого звільнення значився акт про проведення службового розслідування від 21.10.2014 року (а.с.55-60). Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 Кодексу законів про працю України. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Тобто, слід зробити висновок, що запорукою остаточного звільнення особи, яка виконує керівні функції, є обґрунтована наявність всіх ознак порушення, визначеного як підстава звільнення у п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, зокрема - категорія працівників, порушення трудових обов'язків працівником, одноразовість порушення та необхідність щоб таке було грубим. Важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише посилання на одноразове грубе порушення. Із наявного ж в матеріалах справи Акту про результати проведення службового розслідування від 21 жовтня 2014 року (а.с.55-60), що був підставою звільнення [PERSON] вбачається, що позивач грубо порушив трудові обов'язки та не забезпечив належного контролю за дотриманням технологічної дисципліни і норм витрат матеріалів у виробничих підрозділах підприємства. Крім цього, відповідно до роз'яснень, які містяться в п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Із врахуванням характеру дій, що лягли в основу обґрунтування проступку [PERSON] та обставин, за яких його вчинено, матеріалів справи та досліджених у засіданні доказів, суд вважає, що наведене не свідчать про те, що таке порушення трудових обов'язків є грубим. Крім перерахованих вище особливостей щодо розірвання трудового договору за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, при звільненні працівника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків мають бути додержані інші загальні вимоги трудового законодавства України. Так, відповідно вимог ст.149 КЗпП України до прийняття рішення про звільнення керівника за одноразове грубе порушення трудових обов'язків у нього мають бути витребувані письмові пояснення. У супереч наведеному, дана вимога закону під час звільнення [PERSON] дотримана не була. Як зазначив Верховний Суд України у правовій позиції, яка висловлена у постанові від 21.05.2014 року (справа №6-33 цс 14), вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов'язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. Таким чином, суд вважає, що Наказ №458-к від 28.10.2014 року є незаконним та підлягає скасуванню, а від так наявні підстави для поновлення [PERSON] на роботі. За правилами ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Положеннями статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Крім того, положеннями розділу III наведеного Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середнього заробітку як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу (інформаційний лист від 27.09.2012 року №10-1389/0/4-12, Постанова Верховного Суду України від 23 січня 2012 року у справі №6-87 цс 11). Із довідки про доходи №34 від 29.10.2014 року вбачається, що [PERSON] за два календарних місяці до звільнення не мав повного заробітку (а.с.16,103). Відповідно, судом для проведення розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, береться середня заробітна плата за липень 2014 року в розмірі 10419 гривень 16 копійок та за серпень 2014 року - 8477 гривень 56 копійок. Середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом додавання заробітної плати за липень та серпень 2014 року (10419 гривень 16 копійок + 8477 гривень 56 копійок) та ділення отриманої суми на 44 робочі дні ( 23 робочі дні у липня та 21 робочих днів у серпні 2014 року), що у кінцевому результаті становить 429 гривень 47 копійок. Позивач звільнений з роботи 28 жовтня 2014 року. Розмір втраченого середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення за період з 28 жовтня 2014 року по 04 червня 2015 року становить 64420 (шістдесят чотири тисячі чотириста двадцять) гривень 50 копійок. Зазначений розмір втраченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначено шляхом додавання 4 робочих днів у жовтні 2014 року + 20 робочих днів у листопаді 2014 року + 23 робочих днів у грудні 2014 року + 20 робочих днів у січні 2015 року + 19 робочих днів у лютому 2015 року + 21 робочий день у березні 2015 року + 21 робочий день у квітні 2015 року + 18 днів у травні 2015 року + 3 дні у червні 2015 року та множенням їх на середньоденну заробітну плату в розмірі 429 гривень 47 копійок. Відповідно до Положення про оплату праці працівників ДП «Укрспирт», для працівників передбачається заробітна плата та премія (а.с.34-39). Згідно п.37 премія не виплачується лише за час відпусток, тимчасової непрацездатності, якщо вони пропрацювали на підприємстві неповний місяць у зв'язку з прийняттям на роботу, звільненим, за винятком працівників, які вийшли на пенсію, звільненим за станом здоров'я або з інших поважних причин, передбачених чинним законодавством. Відповідно до п.38 Положення розмір премії, визначається керівництвом МПД за погодженням із профспілковим комітетом МПД за подання керівника структурного підрозділу, при умові виконання показників преміювання, їх рівня та динаміки. Згідно п.41 Положення виплата премій може припинятися за умови: невиконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків визначених трудовим договором, Колективним договором та Правилами внутрішнього трудового розпорядку МПД; порушення технологічного режиму та технологічних інструкцій; недобросовісного виконання функціональних та посадових обов'язків тощо. За звітний місяць керівництво МПД надає подання роботодавцю для преміювання працівників та список працівників, які допустили недоліки у роботі і позбавляються премії частково або повністю за погодженням з профспілковим органом. Жодних порушень, які передбачені Положеннями про оплату праці та давали б підстави не преміювати [PERSON] у липні-серпні 2014 року, судом не встановлено. Більше того, як вбачається із довідки Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» №119 від 05.05.2015 року, позивач був включений у списки осіб із нарахованими сумами премії за вказані періоди, однак кінцеве рішення про позбавлення його премій було прийняте керівництвом ДП «Укрспирт» (а.с.с.101), що не узгоджується із нормами вказаного вище положення. Також, із довідки Вузлівського МПД ДП «Укрспирт» №71 від 27.02.2015 року визначається розмір розрахункових коштів, належних позивачу, однак не виплачених йому під час розрахунку і такі підлягають безумовному стягненню в користь [PERSON] із відповідача. Узагальнюючи вищенаведене, судом робиться висновок, що позовні вимоги [PERSON] слід задоволити в повному обсязі. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до частини 3 ст.6 закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Таким чином із відповідача слід стягнути 1574 гривні 24 копійки судового збору (дві вимоги немайнового характеру по 243,60грн. та три вимоги майнового характеру - всього 1087,04грн.).

Outcome: approved