Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], в особі свого представника [PERSON], звернулися в суд із позовною заявою до відповідачів [PERSON], фонду комунального майна Ковельської міської ради, орган приватизації Ковельської міської ради, [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: мале державне підприємство «Послуга», приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Свої вимоги мотивують тим, що з 1990 року [PERSON] була зареєстрованою та проживала в [ADDRESS] у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], та в них у [INFO] народився син [PERSON], який постійно проживав з ними. 24.12.1993 року її свекруха - [PERSON], яка проживала в цій же квартирі, звернулася, за згодою всіх дорослих мешканців квартири, до органу приватизації із заявою про приватизацію цього житла, уповноваженим власником квартири нею був визначений її син [PERSON] 27.12.1993 року органом приватизації житла Ковельської міської ради прийнято розпорядження за № 1062 про передачу квартири [ADDRESS] у спільну сумісну власність всіх проживаючих у квартирі членів сім'ї, однак свідоцтво про право власності на цю квартиру видане [PERSON]. У 1997 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У 2003-04 роках Ковельською міською радою неодноразово подавалися оголошення в місцевій газеті про те, що свідоцтва, які видавалися у цих роках на уповноважених осіб слід обміняти, оскільки дані свідоцтва вважаються недійсними. В жовтні 2013 року [PERSON] та [PERSON] стало відомо, що 21.10.2011 року вказану спільну квартиру [PERSON] продав [PERSON] Вважають такі дії незаконними, оскільки [PERSON] скористався недійсним свідоцтвом про право власності на квартиру та продаж здійснив без згоди інших співвласників квартири. Просять визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 27.12.1993 року, видане Фондом комунального майна Ковельської міської ради народних депутатів на ім'я [PERSON]. Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 21.10.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 803. В зустрічному позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право на користування житлом зазначено, що 21.10.2011 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з відповідачем [PERSON], який зобов'язався до 28.10.2011 року звільнити продану квартиру, однак до цього часу не виконав свого зобов'язання. Крім того, їй стало відомо, що у вказаній квартирі зареєстровані бувша дружина [PERSON] та син продавця [PERSON], які останні шість років проживають за межами України, а тому, в силу ст. 107 Житлового Кодексу Української РСР втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Оскільки порушується її право власності на вказану квартиру, тому просить визнати такими, що втратили право на користування житлом та виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити з викладених підстав. Зустрічний позов вважає безпідставним та просить відмовити у його задоволенні, оскільки його довірителі та [PERSON] є співвласниками квартири, останній згоди його довірителів на відчуження спільної квартири не отримав, на даний час [PERSON] і [PERSON] не втратили своїх прав на квартиру [ADDRESS], а тому вони не можуть визнаватися такими, що втратили своє право на користування своєю власність через не проживання в цій квартирі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні первісний позов визнав повністю та не заперечує проти його задоволення. Зустрічний позов не визнав повністю та просить відмовити в його задоволенні. Вказав, що [PERSON] разом з своїм чоловіком намагалися заволодіти його трьохкімнатною квартирою, сплативши за нього заборгованість по комунальних платежах в сумі близько 11-ти тисяч гривень. Однак, між ними існувала усна домовленість, що [PERSON] йому надають свою однокімнатну квартиру [ADDRESS] та доплачують ще приблизно п'ятнадцять тисяч доларів США. Останні взяті усні зобов'язання не виконали, тому він фактично залишається без житла і грошей. Крім цього, після підписання договору купівлі-продажу він мав знятися з реєстрації в своїй квартирі, однак в реєстраційній службі в міліції йому повідомили про те, що в цій квартирі є зареєстрованими його син та бувша дружина, про що він відразу повідомив нотаріуса та [PERSON], але вони відмовилися анулювати укладений договір. Вважає, що [PERSON] свідомо намагалися обманним шляхом заволодіти його квартирою, скористувавшись його тяжким матеріальним становищем, оскільки перед тим він доглядав за хворою лежачою матір'ю та не міг заробляти собі грошей на проживання і своєчасно сплачувати за комунальні послуги по квартирі. Представник відповідача Ковельської міської ради у судове засідання не з'явився, подав суду заяву в якій просить справу розглядати у їх відсутності, заперечень до задоволення позову не має. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, заявлений до неї позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні первісний позов не визнала повністю та просить відмовити у його задоволенні, оскільки вважає, що позивачі втратили своє право на спірну квартиру, пропустили строк позовної давності. Вважає, що договір купівлі-продажу був укладений у відповідності з вимогами чинного законодавства, за продавця був сплачений борг за комунальні послуги, приблизно 11 тисяч гривень та йому сплачено близько 10 тисяч доларів США. Домовленості про обмін квартир з доплатою вона не визнає. Зустрічний позов підтримує повністю та просить його задовольнити з викладених підстав. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову [PERSON] і [PERSON] та стверджує, що вона договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідчувала на підставі поданих продавцем [PERSON] документів, які не викликали сумнівів у їх правдивості та на підставі пояснень останнього, який запевнив, що вказана квартира належить йому на праві особистої приватної власності, а тому права та інтереси інших осіб порушуватися не будуть. Не заперечує, що після укладання договору купівлі-продажу даної квартири до неї приходив [PERSON] та повідомляв їй про те, що в квартирі зареєстровані його син і бувша дружина. Третя особа - представник МДП «Послуга» у судове засідання не з'явився, подала суду заяву в якій просить справу за позовом [PERSON], [PERSON] до відповідачів [PERSON], Ковельської міської ради, [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: мале державне підприємство «Послуга», приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, слухати у відсутності представника третьої особи, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Суд, зважаючи на позицію осіб, які приймають участь у справі та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що первісний позов обгрунтований та підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Судом встановлено, що в грудні 1993 року квартиронаймач [PERSON] звернулася до керівника органу приватизації із заявою про передачу у приватну власність займаного житлового приміщення квартири [ADDRESS] та уповноваженим власником квартири визначила [PERSON]. На цей час в квартирі були зареєстровані та фактично проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], тому розпорядженням органу приватизації № 1062 від 27.12.1993 року [PERSON] передано вказану квартиру у приватну спільну сумісну власність. З цього часу співвласники квартири не змінювалися, своїми частками не розпоряджалися, а після померлої [PERSON] ніхто спадщини у встановленому порядку не оформив. З копії свідоцтва про право власності на житло від 27.12.1993 року, яке видане фондом комунального майна Ковельської міської ради народних депутатів, стверджується, що [PERSON] дійсно належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 21.10.2011 року [PERSON] продав, а [PERSON] придбала, квартиру [ADDRESS]. На момент укладання даної угоди та на даний час в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], а [PERSON] знята з реєстрації та вибула в Чехію 12.10.2013 року. Фактично в цій квартирі проживають [PERSON] з співмешканкою та неповнолітньою її дитиною. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Згідно статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача громадянам займаних ними квартир (будинків) здійснюється у спільну сумісну або у спільну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі, тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають у квартирі (будинку) разом із наймачем або за якими зберігається право на житло. Пунктами 20, 23, 24 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» передбачено, що при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин отримує на підприємстві, на балансовому обліку та експлуатації якого знаходиться жилий будинок державного житлового фонду, довідку про склад сім'ї наймача й займаних приміщень. Заява на приватизацію квартири та зазначена довідка про склад сім'ї наймача й займаних ним приміщень надаються громадянином до органу приватизації, де вони реєструються. На підставі заяви й наданих громадянином документів у порядку передбаченому житловим законодавством та законодавством про приватизацію, орган приватизації видає наказ про передачу у власність займаного ним на умовах найму жилого приміщення державного житлового фонду. Аналіз процедури приватизації житла дозволяє суду зробити категоричний висновок, що позивачі [PERSON] та [PERSON]. використали своє право на приватизацію у повному обсязі, а таму їх намагання користуватися своєю власністю відповідають положенням чинного законодавства. Згідно пункту 28 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, свідоцтво про право власності на квартиру (будинок) підлягає обов'язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації. Статтею 331 ЦК України передбачено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. [PERSON] після одержання свідоцтва про право власності на квартиру зареєстрував його в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», однак реєстрація була проведена, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як співвласники зареєстровані не були, хоча, згідно рішення органу приватизації ця квартира була передана у їх спільну сумісну власність. На звернення [PERSON] виконавчим комітетом Ковельської міської ради 24.04.2013 року дано відповідь про те, що в 1993 році в свідоцтво про право власності на житло вносилися лише уповноважені власники житла, а члени сім'ї не вносилися, тому такі свідоцтва на даний час є недійсними. Для внесення змін у свідоцтво необхідно звертатися у відділ обліку, розподілу та приватизації житла виконавчого комітету Ковельської міської ради. Таким чином, на час укладення договору купівлі-продажу квартири [PERSON] фактично використав недійсне свідоцтво про право власності на житло, у зв'язку з чим було укладено незаконну угоду, чим було порушено права та інтереси [PERSON] та [PERSON] Суд вважає, що дії органу приватизації виконавчого комітету Ковельської міської ради не суперечили вимогам чинного законодавства, на час прийняття рішення, однак на даний час існує свідоцтво про право власності на житло не приведене у відповідність до розпорядження органу приватизації, а саме в нього не внесені зміни щодо членів сім'ї, яким передана квартира у спільну сумісну власність та відповідна реєстрація прав власності за ними на цю квартиру. Суд не приймає до уваги твердження сторони відповідача за первісним позовом щодо пропуску позивачами строків позовної давності, оскільки суду не надано доказів з якого часу сторона відповідача обраховує початок перебігу цих строків та чому саме з того часу. Суд вважає, що строки позовної давності слід рахувати з часу укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], оскільки саме з цього часу були порушені права на вказану квартиру позивачів. Також, до укладання даної угоди не ставилось питання щодо позивачів про їх права на спірну квартиру. Також, суд не приймає до уваги твердження сторони відповідача за первісним позовом про те, що підставою втрати права користування спірною квартирою є тривале проживання позивачів за межами України. На думку суду, такі твердження є безпідставними, оскільки згідно чинного законодавства власник житлового приміщення не повинен в обов'язковому порядку проживати у своїй квартирі. Під час судового розгляду справи встановлено, що за твердженням продавця квартири [ADDRESS] [PERSON], вартість своєї трьохкімнатної квартири він оцінив як обмін на однокімнатну квартиру [PERSON] з доплатою йому п'ятнадцяти тисяч доларів США, з чим погоджувалися останні до підписання договору купівлі-продажу його квартири, як стверджує [PERSON], але грошей і обіцяної однокімнатної квартири він не отримав, а за його тільки були погашені заборгованості за комунальні послуги в межах одинадцяти тисяч гривень. Тому він вважає, що покупці фактично за одинадцять тисяч гривень хочуть заволодіти його квартирою та залишити його без житла. Сторона відповідача у судовому засіданні стверджувала, що за трьохкімнатну квартиру позивача вони сплатили десять тисяч доларів США. У судовому засіданні, як сторона позивача, так і сторона відповідача не надала доказів того, що по угоді купівлі-продажу були сплачені будь-які кошти. Суд оцінює, що трьохкімнатна квартира в м. Ковелі за ринковими цінами, як на час укладення угоди, так і на даний час коштує значно більше зазначених коштів, тому суд вважає, що при укладанні договору купівлі-продажу квартири покупець [PERSON] діяла недобросовісно та не виконала зобов'язання щодо виконання обумовленої до підписання угоди домовленості. Таким чином, під час судового розгляду справи було встановлено, що квартира [ADDRESS] дійсно фактично належить на праві приватної спільної, сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], однак останні не можуть юридично оформити свої права на частку в цій квартирі через існування не скасованої реєстрації особисто за [PERSON] Суду не надано будь-яких доказів про те, що позивачі втратили своє право на квартиру, чи їх позбавили такого права у встановленому законом порядку, як на час приватизації квартири так і на даний час. При таких обставинах суд приходить до висновку, що порушуються права позивачів на дане нерухоме майно, а тому ці порушення слід усунути у судовому порядку. Розпорядження спільною власністю чинним законодавством допускається тільки за згодою всіх повнолітніх співвласників цього майна. Оскільки [PERSON] проводячи продаж квартири [ADDRESS], яка перебуває у спільній сумісній власності, не отримав згоди співвласників цієї квартири [PERSON] та [PERSON], та не успадкували спадкоємці спадщини після смерті [PERSON], тому таку угоду слід визнати недійсною. Оскільки, судом відновлюється порушені права [PERSON] та [PERSON], тому немає підстав для визнання їх такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та виселення їх з цієї квартири, а тому в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право на користування житлом слід відмовити. Судові витрати понесені позивачами слід стягнути з відповідача [PERSON], оскільки саме через його неправомірні дії були порушені права позивачів. На підставі ст.ст. 328, 345 ЦК України, ст.ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,

Outcome: approved