Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] у серпні 2015 року звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «АРТЕМВУГІЛЛЯ» (далі - ДП «АРТЕМВУГІЛЛЯ») в обґрунтування якого зазначив, що в період з 23 березня 2009 року по 27 листопада 2014 року він працював на посаді гірноробочого очисного забою у шахті ДП «АРТЕМВУГІЛЛЯ». Був звільнений за власним бажанням. В день звільнення 27 листопада 2014 року з вини підприємства йому не була виплачена заробітна плата в розмірі 10 676 грн. 75 коп. Просив стягнути з ДП «АРТЕМВУГІЛЛЯ» на його користь невиплачену заробітну плату - 10 676 грн. 75 коп., заборгованість за невикористані відпустки - 11 524 грн. 02 коп., середній заробіток за весь час затримки в розмірі 30 394 грн. 90 коп., стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги визнали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надав. Вислухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER], він був прийнятий на роботу в ДП «АРТЕМВУГІЛЛЯ» з 23 березня 2009 року (наказ № 304 к від 23 березня 2009 року); звільнений за власним бажанням у відповідності до ст. 38 КЗпП України 27 листопада 2014 року (наказ № 1110 к від 27 листопада 2014 року (а.с. 10). Отже, суд приходить до висновку, що в період з 23 березня 2009 року по 27 листопада 2014 року сторони перебували у трудових відносинах. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення (ст. 116 КЗпП України). Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що за наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у частині першій відшкодування у тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, а в разі вирішення спору частково, розмір відшкодування визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З пояснень позивача, його представника та даної довідки ДП «АРТЕМВУГІЛЛЯ» за № 275 від 09 грудня 2014 року вбачається, що між сторонами на час звільнення [PERSON] не існувало спору про розмір розрахунку при звільненні, а тому суд приходить до висновку, що за період з 09 липня 2014 року по 08 серпня 2014 року розрахунок становить 10 676 грн. 75 коп., крім того заборгованість за невикористані відпустки у розмірі - 11 524 грн. 02 коп. Вимоги позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При визначенні розміру грошової компенсації за затримку розрахунку при звільненні, суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995року. Як встановлено судовим розглядом, за останні два повністю відпрацьовані місяця позивачу нараховані 9 076 грн. 75 коп. та 2 917 грн. 93 коп., отже відповідно до вказаного Порядку, розмір його середнього заробітку становитиме 5 997 грн. 34 коп., а середній заробіток за весь час затримки складає 30 394 грн. 90 коп. Суд приходить до висновку, що з відповідача ДП «АРТЕМВУГІЛЛЯ» на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі, заборгованість за невикористані відпустки та середній заробіток за весь час затримки, а саме: (10 676 грн. 75 коп. + 11 524 грн. 02 коп. + 30 394 грн. 90 коп., а всього - 52 595 грн. 67 коп. Також судом враховується, що відповідно до ст. 233 ЦПК України строк звернення до суду за вирішенням трудових спорів (крім звільнення) обмежений трьома місяцями з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно роз'яснень, наданих у п. 25 названої постанови Пленуму Верховного Суду України, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 117, 237-2 цього Кодексу, визначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-2 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого починається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Отже, строк звернення до суду із зазначеним позовом [PERSON] не пропустив, а тому позовні вимоги є таким, що підлягає частковому задоволенню. Суд відмовляє у стягненні моральної шкоди за недоведеністю. Також з ДП «АРТЕМВУГІЛЛЯ» у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1457 грн. 51 коп., від сплати якого звільнено позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial