Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач 1»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція новин «Фіртка» (надалі «Відповідач 2»), в якому просив: 1. визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію підполковника поліції [PERSON], інформацію, поширену [PERSON] на прес-конференції, яка відбулася 11 листопада 2015 року в м. Івано-Франківську, та опубліковану на інформаційних веб-сайтах: 1) Інтернет-видання Stanislavske.tv (http:///stanislavske.tv), в розділі «Новини» в статті під назвою «Коломийський міліціонер розповів про «чорні схеми» в обласному управлінні міліції» з наступним змістом: «Є такий [PERSON] (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косівчани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, сказав [PERSON].»; «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартість 30 тис. доларів) в нетверезому стані…» додав він»; 2) Інтернет-видання Тримай KURS (http://kurs.if/ua/) у статті «У Франківську кадрову перевірку у поліцію проводять ті самі люди, які за часів Януковича віддавали накази розганяти Майдан, [PERSON]», про дубльовану та прокоментовану в інших Інтернет-виданнях з посиланням на дане Інтернет-видання, зокрема, Інтернет-видання «Агенція новин Фirtka.if.ua» (http://firtka.if/ua/) стаття під назвою «Прикарпатський міліціонер, який не пройшов переатестацію в Національну поліцію, заявляє про корупційні схеми в облуправлінні», Інтернет-видання «БРІЗ» (http://briz.if/ua/) стаття пыд назвою «Правоохоронець заявляє про корупційні схеми в обласному управлінні вчорашньої міліції» з наступним змістом: «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, [PERSON], який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено»; 2. зобовязати [PERSON] протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду у справі законної сили спростувати у такий же спосіб, у який вона була поширена, недостовірну та таку, що порочить честь, гідність та ділову репутацію підполковника поліції [PERSON] наступну інформацію: «Є такий [PERSON] (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косів чани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, сказав [PERSON].»; «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартість 30 тис. доларів) в нетверезому стані…» додав він», та з посиланням на номер цивільної справи, дату проголошення судового рішення, і суд, що виніс рішення, із заголовком наступного змісту: «Спростування негативної і недостовірної інформації стосовно підполковника поліції [PERSON]» без редагувань, зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок від імені [PERSON] та будь-яких інших осіб. 3. зобовязати [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція новин «Фіртка» протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду у справі законної сили спростувати у такий же спосіб, у який вона була поширена, недостовірну та таку, що порочить честь, гідність та ділову репутацію підполковника поліції [PERSON] інформацію: «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, [PERSON], який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено», та з посиланням на номер цивільної справи, дату проголошення судового рішення, і суд, що виніс рішення, із заголовком наступного змісту: «Спростування негативної і недостовірної інформації стосовно підполковника поліції [PERSON]» без редагувань, зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок від імені [PERSON] та будь-яких інших осіб. 4. заборонити [PERSON], Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція новин «Фіртка» розповсюджувати будь-яким чином (по телебаченню, в пресі, по радіо, в мережі Інтернет, у зовнішній рекламі, в місцях публічного розповсюдження інформації тощо) недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію підполковника поліції [PERSON] інформацію наступного змісту: «Є такий [PERSON] (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косів чани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, сказав [PERSON].»; «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартість 30 тис. доларів) в нетверезому стані…»; «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, [PERSON], який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено». Представники Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема, позовні вимоги мотивовані тим, що на прес-конференції, яка відбулася в м. Івано-Франківську 11 листопада 2015 року [PERSON] щодо [PERSON] було поширено неправдиву, таку, що не відповідає дійсності, порочить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію наступного змісту: «Є такий [PERSON] (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косів чани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, сказав [PERSON].»; «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартість 30 тис. доларів) в нетверезому стані…»; «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, [PERSON], який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено». Вищевказану інформацію, як вказали представники Позивача, було продубльовано та прокоментовано рядом Інтернет-видань, тобто вказана інформація стала доступною для широкого загалу. Враховуючи вищевикладене, посилаючись на те, що поширена [PERSON] вищезазначена інформація є неправдивою та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію Позивача як підполковника поліції, [PERSON] звернувся до суду з даним цивільним позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. Відповідач 1 [PERSON], в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість, та просив відмовити в його задоволенні. Зокрема, як зазначив Відповідач 1 в судовому засіданні, Позивачем, на його думку, не доведено факту поширення [PERSON] інформації, яку він просить визнати недостовірною. Крім того, Відповідач 1 покликався на те, що жителі Косівщини неодноразово зверталися до правоохоронних органів з приводу неправомірної, на їх думку, діяльності [PERSON], підполковника поліції. Відповідач 2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція новин «Фіртка», явку уповноваженого представника до суду не забезпечило, про дату час і місце судового розгляду повідомлялося належним чином у встановленому порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованої у встановленому законом порядку юридичної адреси Відповідача 1 та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Письмового відношення Відповідача 2 до заявлених позовних вимог до суду не надходило. Заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача 1, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 11 листопада 2015 року в місті Івано-Франківську відбулась прес-конференція працівника Коломийського РВ УМВС [PERSON]. На вказаній прес-конференції [PERSON] було поширено відповідну інформацію, яку було розповсюджено Інтернет-виданнями міста Івано-Франківська шляхом її публікації на власних веб-сторінках в мережі Інтернет. Так, Інтернет-виданням Stanislavske.tv (http:///stanislavske.tv), в розділі «Новини» було опубліковано статтю під назвою «Коломийський міліціонер розповів про «чорні схеми» в обласному управлінні міліції» (http://stanislavske.tv/kolomyjskyj-militsioner-rozpoviv-pro-chorni-shemy-v-oblasnomu-upravlinni-militsiji/), в якому, зокрема, поширено інформацію наступного змісту: «Є такий [PERSON] (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косівчани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, сказав [PERSON]»; «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартість 30 тис. доларів) в нетверезому стані…» додав він»; Інтернет-виданням Тримай KURS (http://kurs.if/ua/) було опубліковано статтю під назвою «У Франківську кадрову перевірку у поліцію проводять ті самі люди, які за часів Януковича віддавали накази розганяти Майдан, [PERSON]», продубльовану та прокоментовану в інших Інтернет-виданнях з посиланням на дане Інтернет-видання, зокрема, Інтернет-виданням «Агенція новин Фirtka.if.ua» (http://firtka.if/ua/) (http://firtka.if.ua/?action=show&id=91605) стаття під назвою «Прикарпатський міліціонер, який не пройшов переатестацію в Національну поліцію, заявляє про корупційні схеми в облуправлінні», Інтернет-видання «БРІЗ» (http://briz.if/ua/) стаття під назвою «Правоохоронець заявляє про корупційні схеми в обласному управлінні вчорашньої міліції» (http://briz.if.ua/32228.htm) з наступним змістом: «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, [PERSON], який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено». Вважаючи недостовірною вищевказану інформацію, поширену [PERSON] на прес-конференції 11 листопада 2015 року в м. Івано-Франківську, [PERSON] звернувся до суду з даним цивільним позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. Відповідно до частини 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду (частина 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Так, серед основних принципів Європейського суду з прав людини (надалі також «ЄСПЛ») у сфері свободи вираження поглядів та права на доступ до інформації можна виділити принцип, відповідно до якого свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Як передбачено в статті 10, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (рішення ЄСПЛ Jersild v. Denmark, № 15890/89 від 23.09.1994; Janowski v. Poland, № 25716/94 від 21.01.1999; Nilsen and Johnsen v. Norway, № 23118/93 від 25.11.1999; Fuentes Bobo v. Spain, № 39293/98 від 29.02.2000). Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Частиною 1 статті 277 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (частини 6,7 статті 277 Цивільного кодексу України). Як зазначено в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам (абзаци перший четвертий пункту 15 вищевказаної Постанови). Відповідно до пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. На підтвердження факту поширення інформації [PERSON] представниками Позивача надано суду копії видруківок з інтернет-видань Stanislavske.tv, Тримай KURS, «Агенція новин Фirtka.if.ua», «БРІЗ» (а.с. 13-22), зі змісту яких вбачається факт поширення [PERSON] наступної інформації: «Є такий [PERSON] (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косів чани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, сказав [PERSON].»; «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартість 30 тис. доларів) в нетверезому стані…»; «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, [PERSON], який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено». Крім того, факт поширення [PERSON] вищевказаної інформації підтверджується змістом інформаційного матеріалу за Інтернет-адресами: -http://stanislavske.tv/kolomyjskyj-militsioner-rozpoviv-pro-chorni-shemy-v-oblasnomu-upravlinni-militsiji/ - http://firtka.if.ua/?action=show&id=91605 - http://briz.if.ua/32228.htm Суд звертає увагу на необґрунтованість посилань Відповідача 1 в судовому засіданні на те, що відповідні Інтернет-видання неправдиво та перекручено опублікували відповідні його слова, які він поширював на прес-конференції, оскільки доказів на підтвердження того, що [PERSON] у встановленому чинним законодавством порядку звертався до Інтернет-видань з відповідними вимогами про спростування поширеної ними інформації, її уточнення чи конкретизації, Відповідачем 1 суду надано не було. Таким чином, Суд звертає увагу на те, що факт поширення вищевказаної інформації, щодо недостовірності якої заявлено позовні вимоги в даній цивільній справі, Позивачем доведено. Крім того, зі змісту даної інформації вбачається, що вона у відповідній оскаржуваній частині стосується [PERSON]. Стосовно доводів представників Позивача щодо недостовірності, тобто невідповідності дійсності, поширеної [PERSON] інформації, Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до абзаців пятого-шостого пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК ( 435-15 ) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Так, предметом судового розгляду в даній справі є, зокрема, позовні вимоги про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію Позивача, наступної інформації: 1) «Є такий [PERSON] (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косів чани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, сказав [PERSON].»; 2) «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартість 30 тис. доларів) в нетверезому стані…»; 3) «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, [PERSON], який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено». Як зазначено в позовній заяві та випливає зі змісту пояснень представників Позивача в судовому засіданні, [PERSON] станом на час виникнення спірних правовідносин з приводу поширення інформації, яку він вважає недостовірною, був працівником органів внутрішніх справ України, підполковником поліції, з 2010 року займав посаду оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки в Івано-Франківській області ДВБ МВС України. Таким чином, в розумінні чинного законодавства України та, зокрема, практики Європейського суду з прав людини, Позивач [PERSON] є публічною особою. Згідно з пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Як зазначив ЄСПЛ у рішенні «Лінгенс проти Австрії», «межі допустимої критики є ширшими, коли вона стосується власне політика, а не приватної особи. На відміну від останньої, перший неминуче і свідомо відкривається для прискіпливого аналізу кожного свого слова і вчинку як з боку журналістів, так і громадського загалу і, як наслідок, повинен виявляти до цього більше терпимості. Безсумнівно, пункт 2 статті 10 дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв'язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань (Lingens v. Austria, від 8 July 1986, Серія A, №. 103, с. 26, § 42).» Цивільно-правовий захист честі, гідності та ділової репутації від певних висловлювань допустимий лише при дотриманні свободи думки і слова, вільного вираження своїх поглядів та переконань, закріплених в статті 34 Конституції України, а необхідність обмежувати вираження думок є менш гострою стосовно публічних осіб. Публічний діяч має право на захист свого приватного життя, але межа захисту його репутації повинна бути такою, щоб забезпечити й вільне обговорення публічних питань. Публічні діячі неминуче стають відкритими для прискіпливого висвітлення своїх слів та вчинків і мають усвідомлювати це. При цьому преса не повинна переступати межу, встановлену з метою захисту репутації інших осіб, але повинна повідомляти інформацію та ідеї з публічних питань, так само, як із питань, що становлять громадський інтерес. Не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, але й громадськість має право її отримувати (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Лінгенс проти Австралії» та «Українська Прес-Група проти України»). Відповідно до положення абзацу 6 пункту 3 рішення Конституційного Суду України у справах про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003, проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових осіб та службових осіб, межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян. Як вже було зазначено, статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Із змісту цієї норми випливає, що свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Аналіз відповідного національного законодавства та статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики її застосування ЄСПЛ, свідчать про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Стосовно інформації з порядковими номерами (1), (2) («Є такий [PERSON] (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косівчани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, сказав [PERSON].»; «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, [PERSON], який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено»), Суд звертає увагу на те, що, по-перше, з огляду на вжитий Відповідачем 1 в даній частині статті порядкового номеру (1) вислів «зверталися всі Косівчани, знають, що …», - вказану інформацію Суд розцінює не як фактичне твердження власне самого Відповідача 1 стосовно Позивача, а як донесення інформації про звернення інших осіб з приводу неправомірної, на їх думку, діяльності Позивача. Крім того, Суд звертає особливу увагу на те, що в матеріалах справи містяться докази на підтвердження того, що окремі громадяни жителі м. Косів Івано-Франківської області дійсно зверталися до правоохоронних органів з приводу, незаконної, на їх думку, діяльності [PERSON] (а.с. 86, 88, 90-91). Суд приймає до уваги той факт, що за результатами таких звернень в діях [PERSON] не було встановлено ознак відповідних правопорушень, в той же час, в рамках даної цивільної справи юридичне значення має сам факт існування таких звернень громадян до правоохоронних органів, як форми реалізації їхніх конституційних прав, а не наслідки розгляду цих звернень. В контексті вищезазначеного Суд акцентує увагу на пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до якого відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Таким чином, поширюючи інформацію під порядковими номерами (1), (3) («Є такий [PERSON] (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косівчани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, сказав [PERSON].»; «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, [PERSON], який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено»), Відповідач висловлювався не від власного імені, а від імені жителів відповідної адміністративної-територіальної одиниці, які дійсно зверталися до правоохоронних органів із заявами стосовно [PERSON], реалізовуючи таким чином надані їм Конституцією України та нормами міжнародного законодавства права на свободу вираження поглядів (стосовно інформації з порядковим номером (1). Крім того, в матеріалах справи містяться докази на підтвердження того, що за зверненнями громадян стосовно [PERSON] дійсно проводилися певні перевірки таких звернень, які, хоч і не знайшли свого підтвердження, але мали місце. Відтак, вислови Відповідача 1 в частині статті під порядковим номером (3) Суд розцінює як його особисту критику [PERSON], як публічної особи, право на яку йому гарантовано чинним законодавством. За таких обставин, враховуючи вищевикладене в сукупності, а також положення пункту 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Суд дійшов висновку про те, що інформація з порядковими номерами (1), (3) («Є такий [PERSON] (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косівчани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, сказав [PERSON].»; «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, [PERSON], який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено») не підлягає визнанню недостовірною, так як вказана інформація стосується [PERSON], як публічної особи, характеризує його не в контексті його приватного життя, а стосується професійної діяльності, а критика публічної особи є значно ширшою, і Позивач, як публічна особа, відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості, повинен бути готовим до неї, оскільки межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою. Зокрема, Позивач, перебуваючи на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу внутрішньої безпеки в Івано-Франківській області ДВБ МВС України, є публічною особою у відповідному регіоні, а тому свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, як з боку активістів, так і пересічних громадян. Інформація, поширена [PERSON] (під порядковими номерами (1), (3), стосується виключно професійної діяльності [PERSON], як оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу внутрішньої безпеки в Івано-Франківській області ДВБ МВС України, а не його приватного життя. Крім того, враховуючи публічний статус [PERSON], та те, що поширена інформація стосувалася його публічної діяльності та мала суспільний інтерес, Позивач повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики пересічних осіб. Стосовно інформації, поширеній [PERSON] під порядковим номером (2), Суд звертає увагу на наступне. Відповідно до вказаної інформації Відповідачем 1 було поширено наступне: «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартість 30 тис. доларів) в нетверезому стані…». На думку Суду, поширення щодо особи, навіть публічного діяча, інформації про перебування її під час робочого часу в нетверезому стані, виходить за межі допустимої критики публічного діяча, і така інформація безперечно є негативною і стосується, в тому числі і відповідних сфер його приватного життя, його особистісних характеристик. Відтак, враховуючи що відповідно до вимог частини 4 статті 277 Цивільного кодексу України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, докази достовірності відповідної інформації (перебування Позивача в нетверезому стані під час виконання своїх професійних обовязків) повинні бути надані Відповідачем 1. Суд звертає увагу на те, що належних доказів перебування Позивача в нетверезому стані під час перевірки Відповідача 1 (відповідні документи медичного освідування тощо), [PERSON] суду надано не було, і такі докази в матеріалах справи відсутні. Посилання Відповідача 1 в судовому засіданні на той факт, що доказом нетверезого стану Позивача є та обставина, що після того, як Відповідач 1 зробив йому зауваження про його стан спяніння, [PERSON] покинув приміщення, не провівши перевірку, не може вважатися належним доказом, оскільки воно є лише припущенням Відповідача 1, а відповідно до вимог процесуального закону доказування у цивільній справі не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України). За таких обставин, враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про те, що Відповідачем 1 не доведено достовірності поширеної ним інформації: «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартість 30 тис. доларів) в нетверезому стані…», а тому вказана інформація підлягає визнанню недостовірною, та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] як публічної особи і як громадянина. Відтак, Суд вбачає підстави для зобовязання [PERSON] протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду у даній цивільній справі законної сили спростувати у такий же спосіб, у який вона була поширена, недостовірну та таку, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], інформацію, поширену [PERSON] на прес-конференції, яка відбулася 11 листопада 2015 року в м. Івано-Франківську, та опубліковану в Інтернет-виданні Stanislavske.tv (http:///stanislavske.tv), в розділі «Новини» в статті під назвою «Коломийський міліціонер розповів про «чорні схеми» в обласному управлінні міліції» наступного змісту: «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML (вартість близько 30 тис. доларів) в нетверезому стані…», з посиланням на номер цивільної справи, назву суду та дату проголошення судового рішення. Зобовязання Відповідача 1 спростувати у вищезазначений спосіб поширену ним недостовірну інформацію з порядковим номером (2) Суд вважає належним та достатнім способом захисту порушенного права Позивача у спірних правовідносинах у цій частині, а тому позовні вимоги про зобовязання вчинити такі дії, зазначаючи заголовок «Спростування негативної і недостовірної інформації стосовно підполковника поліції [PERSON]», а також без редагувань, зауважень, заперечень, коментарів, тлумачень, думок від імені [PERSON] та будь-яких інших осіб, на думку Суду є необґрунтованими. Крім того, Суд звертає увагу на те, що статтею 279 ЦК України визначено правові наслідки невиконання рішення суду про захист особистого немайнового права Зокрема, якщо особа, яку суд зобов'язав вчинити відповідні дії для усунення порушення особистого немайнового права, ухиляється від виконання судового рішення, на неї може бути накладено штраф відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Стосовно позовної вимоги про заборону [PERSON], Товариству з обмеженою відповідальністю «Агенція новин «Фіртка» розповсюджувати будь-яким чином (по телебаченню, в пресі, по радіо, в мережі Інтернет, у зовнішній рекламі, в місцях публічного розповсюдження інформації тощо) недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію підполковника поліції [PERSON] інформацію наступного змісту: «Є такий [PERSON] (куратор відділу внутрішньої безпеки Косовського і Коломийського районів). Зверталися всі Косів чани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, сказав [PERSON].»; «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартість 30 тис. доларів) в нетверезому стані…»; «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, [PERSON], який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено», Суд вважає за необхідне зазначити про те, що вказана вимога є необґрунтованою та передчасною, оскільки захисту в цивільному процесі підлягають порушені, невизнані або оспорювані права особи, як учасника цивільних відносин. Доказів на підтвердження наявності у [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція новин «Фіртка» наміру розповсюджувати будь-яким чином вищевказану інформацію в майбутньому представниками Позивача не надано. Відтак, вказана позовна вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими частково та підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 32, 68 Конституції України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,

Outcome: partial