Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] (надалі позивачі) 03 грудня 2013 року звернулися до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці по [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у справі - бувший власник житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], однак в будинку не проживає з 2002 року, тобто з часу як він продав будинок. Відповідно до договору купівлі - продажу житла від 15 березня 2002 року посвідченого на Приждніпровській товарній біржі (за даними Олександрійського МБТІ зареєстровано за № 150/1) вказаний будинок належить [PERSON], який помер [INFO] у віці 47 років. Стверджують, що всі ці роки вони безперешкодно користувались домоволодінням, несли витрати на його утримання, однак не може оформити спадщину, оскільки договір купівлі - продажу не був посвідчений нотаріально. Зважаючи на викладене вони змушені звертатися до суду із позовом про визнання права власності за набувальною власністю на нерухоме майно, оскільки відповідач всі ці роки не розпоряджається домоволодінням, не ремонтує житло. В судовому засіданні представник позивачів на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладенні обставини. Інтереси позивача в судовому засіданні представляла по довіреності [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час, та місце розгляду справи в суді повідомлений належним чином. За письмовою заявою, що надійшла до суду він не має заперечень до позовних вимог, просить суд розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Правовідносини сторін врегульовані ст. ст. 3- 11, 15, 16, 20, 22, 316, 317, 328, 344, 360, 368, 386, 657 ЦК України. Ст.41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Особа, яка володіє чужим майном протягом тривалого терміну, може набути права власності на нього, посилаючись на давність користування. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито й безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, або рухомим майном протягом 5 років, набуває права власності на нього. Судом достовірно встановлено, що власник домоволодіння - відповідач у справі за договором купівлі - продажу від 15 березня 2002 року посвідченого на Приждніпровській товарній біржі житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] продав [PERSON]. Судом також встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу житла від 15 березня 2002 року посвідченого на Приждніпровській товарній біржі (за даними Олександрійського МБТІ зареєстровано за № 150/1) домоволодіння - житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] належить [PERSON] Суд приймає до уваги, що позивачі у справі є спадкоємцями після смерті свого чоловіка та батька - [PERSON], який помер [INFO] у віці 47 років. Вони успадкували після його смерті земельну ділянку, однак житловий будинок не можуть успадкувати. Суд також приймає до уваги, що з 2002 року протягом досить тривалого часу позивачі проживають в домоволодінні, бувший власник житла не заявляє про своє право на житло, а позивачі у справі весь цей час фактично, безперешкодно володіють житловим будинком з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці по [ADDRESS]. Звернення до суду свідчить про те, що позивачі мають намір захистити своє право користуватись житловим будинком за набувальною давністю, що дає суду підстави для того, щоб визнати їх право власності за набувальною давністю на 1/2 частину житлового будинку за кожним. Суд дійшов висновку, що факт не витребування свого майна власником не є перешкодою для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на вказане нерухоме майно. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Вимоги в частині стягнення з відповідача судового збору не підлягають задоволенню, суд відносить ці витрати на позивача. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved