Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Адвокат Гончаров В.В., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «МІО КАФФЕ», про визнання права власності на майно та витребування його з чужого володіння. Позов мотивований тим, що [PERSON] є співзасновником та учасником ТОВ «МІО КАФФЕ», а другим співзасновником та учасником цього Товариства є громадянка [PERSON] , яка одночасно є директором даного Товариства Вказує, що [PERSON] за контрактом від 18.05.2017р. №0105/іmр за особисті кошти придбав в угорської фірми «TRANZIT VAM KFT» обладнання для виробництва кави вартістю з урахуванням розмитнення 268 527,68 грн., а саме: машину для вакуумного пакування кави у полімерні пакети фірми «ОРЕМ», тип ARIETE VAC, серійний номер 065/91, бувшу у використанні, виробництва 1992 р., Італія, вартістю 6 000,00 Євро; промислову машину для розмелювання кави фірми «STA» з електричним приводом, бувшу у використанні, виробництва 1996 р., Італія, вартістю 700,00 Євро; вакуумну пакувальну машину фірми «Covimac», модель «ЕСО 500 SA», серійний номер 467, бувшу у використанні, виробництва 2003 р., Італія, вартістю 682,00 Євро. 26 травня 2017 року дане обладнання позивачем самостійно було ввезено на територію України та розмитнено. Представник позивача наголошує, що протягом 2017-2018 років вказане обладнання було змонтовано на стаціонарній основі в орендованому ТОВ «МІО КАФФЕ» виробничому приміщенні (ангарі) по [ADDRESS] , яке на праві власності належить [PERSON] та в повній мірі стало використовуватися Товариством у його виробничій діяльності. Однак, позивач не оформив з Товариством жодних документів юридичного характеру про передання йому у користування такого обладнання, зокрема, акту приймання-передачі, договору оренди. З початку 2020 року у [PERSON] виник намір використовувати вищевказане обладнання у своїх приватних цілях, у зв`язку з чим він, як його законний власник, 03 січня 2020 року звернувся до директора Товариства [PERSON] із письмовою вимогою про повернення йому цього обладнання протягом 7-ми днів, яка була залишена без будь-якого реагування. В подальшому, [PERSON] стало відомо, що на підставі договору оренди від 01.09.2019 орендатором ангару вже став громадянин Італії [PERSON] , який перебуває у фактичних шлюбних відносинах з директором Товариства [PERSON] і має з нею спільну дитину. При цьому, за умовами даного договору оренди [PERSON] використовує ангар також для виробництва кави (помолу і фасування). Між тим, в ангарі до теперішнього часу перебуває змонтоване у ньому належне позивачеві перелічене вище обладнання, яке [PERSON] використовує без будь- яких законних підстав на нього і відмовляється повертати, стверджуючи, що дане обладнання не можна ідентифікувати як належне Позивачеві, оскільки на цьому обладнані відсутні ідентифікуючи його відповідні позначки (таблички). Зауважує, що факти придбання позивачем такого обладнання, монтажу обладнання і його перебування до теперішнього часу в ангарі, знищення на обладнанні ідентифікуючих його позначок та невизнання [PERSON] права власності позивача на обладнання і відмови його повертати стверджуються також і отриманими свідченнями [PERSON] під час його допитів 02.03.2020 р. і 05.05.2020 р., отриманими свідченнями [PERSON] під час її допиту 05.03.2020 р. та оглядом місця події (ангару) 02.03.2020 р. при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №12020070170000218. Враховуючи вищенаведне, просить суд визнати право власності [PERSON] на майно (обладнання), яке знаходиться у виробничому приміщенні (ангарі) по [ADDRESS] , а саме: машину для вакуумного пакування кави у полімерні пакети фірми «ОРЕМ», тип ARIETE VAC, бувшу у використанні, виробництва 1992 р., Італія; промислову машину для розмелювання кави фірми «STA» з електричним приводом, бувшу у використанні, виробництва 1996 р., Італія; вакуумну пакувальну машину фірми «Covimac», модель «ЕСО 500 SA», бувшу у використанні, виробництва 2003 р., Італія; зобов`язати громадянина Італії [PERSON] та [PERSON] повернути [PERSON] вищевказане майно (обладнання) та стягнути з відповідачів судові витрати. Не погоджуючись із позовними вимогами представником відповідача [PERSON] - адвокатом Ламбрух О.С. було подано відзив на позов. У відзиві представник відповідача вказує, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки позивач не надав доказів перебування у його власності обладнання, яке знаходиться в ангарі за адресою: [ADDRESS] , а тому він не наділений правом заявляти вимоги щодо витребування майна. Наголошує, що у позивача не може виникнути право власності на спірне майно на підставі рішення суду про визнання права власності, оскільки таке рішення суду не породжує, а лише підтверджує наявне право власності. Тому, просив відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] не скористався правом на участь у судовому засіданні та його представник - адвокат Гончаров В.В. подав заяву, згідно якої просив позов задоволити та розглянути без їх участі. Відповідач [PERSON] також не скориствався правом на участь у судовому засіданні та його представник - адвокат Ламбрух О.С., подав чергову заяву про відкладення судового засідання. Зважаючи на те, що представник відповідача був присутній у попередніх судових засіданнях, давав пояснення та подав відзив на позов, суд з метою недопущення затягування розгляду справи та зловживання стороною правом на подання заяв про відкладення судових засідань, розглядає таку на підставі наявних матеріалів справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та міце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень чи відзив на позов не подавав. Представник третьої особи у судове засідання також не з`явився, додаткових заяв, клопотань чи заперечень не подавав, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 41 Конституції України та стаття 319 ЦК України зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та право власності є непорушним та кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст. ст. 16, 328 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 391 Цивільного Кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо, крім іншого, це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним (власником) документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] придбав в угорської фірми «TRANZIT VAM KFT» машину для вакуумного пакування кави у полімерні пакети фірми «ОРЕМ», тип ARIETE VAC, серійний номер 065/91, бувшу у використанні, виробництва 1992 р., Італія; промислову машину для розмелювання кави фірми «STA» з електричним приводом, бувшу у використанні, виробництва 1996 р., Італія; вакуумну пакувальну машину фірми «Covimac», модель «ЕСО 500 SA», серійний номер 467, бувшу у використанні, виробництва 2003 р., Італія, що стверджується доданими до позовної заяви копіями контракту №0105/imp від 18.05.2017 та рахунку-фактури (інвойсу) до нього NQ9LA 1124495. Зазначені машини були завезені позивачем до ангару, що розташований за адерсою: [ADDRESS] , та перебував на той момент у оренді ТОВ «МІО КАФФЕ», засноваником та співучасником якого є [PERSON] . За такого, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустими доказами доведено той факт, що саме він є власником визевказаних машин для помолу та фасування кави, а тому позовна вимога про визнання права власності на них підлягає до задоволення. Також, як вбачається з тверджень позивача та протоколу допиту свідка [PERSON] у межах кримінального провадження №12020070170000218, у приміщенні за адерсою: [ADDRESS] , перебуває обладнання, яке було завезено [PERSON] та погружено в ангар, який перебував у оренді ТОВ «МІО КАФФЕ». З оглянутого Договору аренди від 01.09.2019, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , судом встановлено, що приміщення за адресою [ADDRESS] , передано в оренду [PERSON] для виготовлення, помолу і фасування кави. Судом також встановлено та неоспорено сторонами, що обладнання для помолу та пакування кави було завезено [PERSON] і перебувало до моменту звернення до суду з позовом у вищевказаному ангарі. Вказане підтвреджується також протоколом огляду місця події від 02.03.2020 та фототаблицею до нього, згідно якого зафіксовано розташування вказаного обладнання у ангарі. Крім того, згідно Акту державного виконавця від 29.01.2021, складеного в ході виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 23.12.2020, таким описано та передано на відповідальне зберігання [PERSON] майно, яке знаходилось у належному [PERSON] і орендованому [PERSON] виробничому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , а саме: - машину для вакуумного пакування кави у полімерні пакети фірми «ОРЕМ», тип ARIETE VAC, бувшу у використанні, виробництва 1992 року, Італія; - промислову машину для розмелювання кави фірми «STA» з електричним приводом, бувшу у використанні, виробництва 1996 року Італія; - вакуумну пакувальну машину фірми «Covimac», модель «ECO 500 SA», бувшу у використанні, виробництва Італія, 2003 року. За такого, суд приходить до висновку, що у вищевказаному приміщенні перебувало саме те майно, яке було придбано позивачем [PERSON] та завезено в ангар, тому суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що обладнання для помолу та фасування кави, яке перебувало у орендованому ним приміщенні, не належить [PERSON] . За приписами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно роз`яснень, які містяться в п.26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України. Таким чином, враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позовна вимога про зобов`язання громадянина Італії [PERSON] та [PERSON] повернути [PERSON] майно (обладнання), яке знаходиться у виробничому приміщенні (ангарі) по [ADDRESS] , також підлягає до задоволення. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 526,10 грн. та 420,4 грн. за заяву про забезпечення позову. Також, відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З оглянутих Договору про надання правничої допомоги №24/с від 13.07.2020, опису наданих адвокатом послуг та квитанції до прибуткового касового ордеру №07 від 13.07.2020 судом встановлено, що позивач надав адвокату за надані послуги 10 000 гривень. З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що представником позивача обґрунтовано належними доказами заявлену суму витрат на правову допомогу, тому така вимога підлягає до задоволення. Одночасно, судом встановлено, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 23.12.2020 частково задоволено заяву [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Гончаров Валентин Вікторович, про забезпечення позову, накладено арешт на машину для вакуумного пакування кави у полімерні пакети фірми «ОРЕМ», тип ARIETE VAC, бувшу у використанні, виробництва 1992 року, Італія; промислову машину для розмелювання кави фірми «STA» з електричним приводом, бувшу у використанні, виробництва 1996 року Італія; вакуумну пакувальну машину фірми «Covimac», модель «ECO 500 SA», бувшу у використанні, виробництва Італія, 2003 року, які знаходяться у належному [PERSON] і орендованому [PERSON] виробничому приміщенні (ангар) по [ADDRESS] ; перелічене вище майно передано на відповідальне зберігання громадянину [PERSON] з можливістю демонтажу і вивезення обладнання без пошкодження; заборонено [PERSON] , [PERSON] та будь-яким іншим фізичним і юридичним особам вчиняти дії щодо використання, експлуатації, демонтажу, перевезення вище вказаного обладнання. За приписами ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Виходячи з вищевикладеного, суд вказує, що вжиті на час розгляду судом справи заходи забезпечення позову підлягають скасуванню по завершенню дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved