Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач зазначала, що 21 червня 2003 року вона і [PERSON] придбали в рівних частинах кожний житловий будинок під [ADDRESS] . Позивач і [PERSON] на дату придбання зазначеного житлового будинку перебували в зареєстрованому шлюбі. З 21 червня 2003 року за адресою: [ADDRESS] , відповідно до Будинкової книги для прописки громадян, було зареєстровано місце проживання таких осіб: [PERSON] , зареєстрований 30.01.2004 р., відповідач [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] від попереднього шлюбу, зареєстрований 30.01.2004 р., позивач [PERSON] , зареєстрована 04.03.2006 р.; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 04.03.2006 р. У лютому 2006 року [PERSON] разом з відповідачем своїм сином [PERSON] забрали особисті речі, залишили будинок, і з того часу за цією адресою не проживають. 26 липня 2006 року шлюб між позивачем і [PERSON] було розірвано. 27 липня 2013 року [PERSON] подарував належну йому Ѕ частину зазначеного житлового будинку спільному з позивачем сину [PERSON] . До цього часу відповідач не знявся із реєстрації постійного місця проживання за адресою: [ADDRESS] та умисно не бажає цього робити. Відповідач не проживає в даному житловому будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Витрати по утриманню житлового будинку (споживання природного газу, електроенергії, водопостачання) несе позивач в повному обсязі. Згідно довідки, виданої Требухівською сільською радою Броварського району Київської області 20 квітня 2015 року, акту обстеження житлово-побутових умов від 14.11.2019 р., відповідач проживає в [ADDRESS] . Реєстрація місця проживання відповідача за адресою за якою він не проживає, немає ніякого відношення до житлового будинку, який належить позивачу на праві власності, створює для неї незручності у користування належним їй майном. Таким чином, відповідач не є власником житлового будинку, не бере участь в його утриманні, не проживає в ньому, має інше майно, придатне для проживання. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Лозицький О.В. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, позивач направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Базир Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №1243, позивач [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Власником іншої Ѕ частини спірного житлового будинку, відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 27 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Дядюк Г.Д., зареєстрованого в реєстрі за №1181, є син позивача [PERSON] (а.с.11). Відповідно до довідки №604 від 20.04.2015 р., виданої Требухівською сільською радою Броварського району Київської області, та актів обстеження житлово-побутових умов від 14 листопада 2019 року та від 05 березня 2021 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.12,13). У ст. 383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] , так як відповідач понад одного року не проживає у спірному будинку. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved