Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Галька Н.О.,звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є рідною бабою та опікуном дитини. З 12.01.2013 року відповідачі перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народився син [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, а онук [PERSON] залишився проживати з позивачкою. Заочним рішенням Енергодарського міського суду від 25.06.2020 року відповідачів позбавлено батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до рішення Енергодарської міської ради від 16.04.2020р. № 116 [PERSON] набув статус дитини позбавленого батьківського піклування, а до рішенням Енергодарської міської ради від 16.04.2020р. № 117 [PERSON] набула статус опікуна над малолітнім онуком. На теперішній час відповідачі не надають жодної допомоги, як матеріальної так і допомоги по вихованню дитини. Просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу відповідачів щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 04.06.2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 19). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження по справі не зупинялось. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] та її представник- адвокат Галька Н.О. у позові зазначили про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с. 3). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про причину неявки суд не повідомили, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не надали. Сповіщалися про дату та час судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» (а.с. 22, 32) та за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, проте до суду повернулися поштові конверти з відповідною відміткою про невручення (а.с. 24, 25, 33, 34, 35, 36). Згідно з вимогами ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців,- за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідачка повідомлена про час та місце слухання справи за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явилася у судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання та не з`явилися в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надали, а також за наявності згоди позивача, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 25.02.2020 року відповідачі позбавлені батьківських прав відносно сина (а.с. 6-9). Рішенням Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 116 від 16.04.2020 року малолітньому [PERSON] наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 5), рішенням Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 117 від 16.04.2020 року позивачку [PERSON] призначено опікуном малолітнього онука (а.с. 4). Дитина перебуває на утриманні останньої. Відповідачі самоусунулися від виховання сина та допомоги на його утримання не надають, у зв`язку з чим у [PERSON] склалося тяжке матеріальне становище, оскільки остання несе витрати, пов`язані з утриманням дітей. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 року Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Крім того, оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved