Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] у липні 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору найму житлового приміщення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником 60/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], а також земельних ділянок: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0502 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0564 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Даний будинок позивачка отримала у спадщину від свого батька -[PERSON], який помер [INFO]. На даний час у вищезазначеному будинку зареєстрований брат [PERSON] -[PERSON] та дядько [PERSON] Позивачка має намір проживати у своєму будинку разом з сім'єю. [PERSON] було направлено листа відповідачу з вимогою про звільнення займаного будинку та зняття з реєстраційного обліку, однак позивач на з'явився до поштового відділення для отримання листа, томі він повернувся на адресу відповідачки з відміткою «закінчення терміну зберігання». Даний факт, заважає позивачці повноцінно користування належною їй власністю та порушує право володіння майном. У судовому засіданні представник позивача вимоги свого довірителя викладені у позовній заяві підтримав з підстав викладених у ній і просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про те був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання через засоби масової інформації - газету «Зоря Полтавщини» № 181-182 від 04.11.2014. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги повинні бути задоволені з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] є власником 60/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], а також земельних ділянок: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0502 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0564 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Даний будинок позивачка отримала у спадщину від свого батька -[PERSON], який помер [INFO] (а.с. 6-11). Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 317 ЦК України вказує, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.167 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно довідки № 7/1245 від 19.03.2013 виданої виконавчим комітетом Пирятинської міської ради Полтавської області батько позивачки [PERSON], який помер [INFO] на час смерті був зареєстрований у будинку [ADDRESS], разом з ним на час його смерті та шість місяців потому за даною адресою були зареєстровані: донька [PERSON] та брат [PERSON] (а.с. 12). Після укладення шлюбу з [PERSON] [PERSON] присвоєно прізвище -[PERSON] (а.с. 13). [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей [PERSON], народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO] (а.с. 14-15). Відповідно до ч.3 ст. 168 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення, укладений на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення, займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім'ї. У цьому випадку власник будинку (квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. На даний час вищезазначений будинок потрібен позивачці та її сім'ї для проживання [PERSON] було направлено листа відповідачу з вимогою про звільнення займаного будинку та зняття з реєстраційного обліку, однак позивач на з'явився до поштового відділення для отримання листа, томі він повернувся на адресу відповідачки з відміткою «закінчення терміну зберігання» (а.с. 16-17). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved