Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

[PERSON] , через свого представника, адвоката Меньших М.О., звернулась до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що позивач по справі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом набула у власність 1/2 частину будинку, що розташований по [ADDRESS] . Власником іншої частини будинку був [PERSON] , який подарував свою частину будинку [PERSON] та [PERSON] , які вказану частину будинку перевели з житлового приміщення в нежитлове та в подальшому вказану частину будинку продали [PERSON] та [PERSON] , які фактично вказаною частиною будинку не користуються. Позивач стверджує, що нею була переобладнана вказана частина будинку в повноцінний будинок, проведений відповідний ремонт, розроблена відповідна технічна документація, в свою чергу частина будинку, яка належала [PERSON] та [PERSON] повністю зруйнована та фактично такої частини будинку вже не існує. За таких підстав позивач виявила намір внести зміни в інформацію про будинковолодіння, що знаходиться по [ADDRESS] , однак немає можливості провести вказані зімни, оскільки вона за правовстановлюючими документами є власником 1/2 частини зазначеного будинку. За таких підстав позивач звернулася до суду із позовом, яким просить визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме будинковолодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , оскільки вирішити вказане питання іншим шляхом позивач не має можливості. У судовому засіданні представник позивача, адвокат Меньших М.О. вимоги позовної заяви підтримала повністю та вказала, що фактично частини будинку, який належав відповідачам вже не існує, останні ним не користуються, окрім того між позивачем та відповідачами буда досягнута мирова угода, яка ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.10.2012 року була затверджена та відповідно до якої відповідачі по справі визнали право власності на весь будинок за [PERSON] за що отримали грошові кошти, а тому, на думку представника позивача, жодних перепон для визнання права власності за позивачем немає, а підставою для звернення до суду із даним позовом є фактично формальні перепони, які не дають можливості належним чином позивачу оформити свої права на вказане майно. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні вказали, що дійсно затверджували із позивачем мирову угоду за наслідками якої отримували від позивача грошові кошти та визнали за нею право власності на весь будинок, а тому проти задоволення позовних вимог не заперечували та обставини, які вказані у позовній заяві визнали. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. При розгляді матеріалів справи суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Із матеріалів справи вбачається, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.05.1998 року, спадкова справа №162/97, зареєстрованого в реєстрі за № 797, який був виданий державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Компанієць О.Г., належить 1/2 частина будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , який належав [PERSON] . Позивач зареєструвала своє право власності на вказану вище частину житлового будинку належним чином, що стверджується відповідною довідкою КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 03.01.2019 року за №1. Позивач стверджує, що з часу набуття нею відповідних прав на вказану частину будинковолодіння, вона провела його реконструкцію, перебудувала та користується ним як єдиний власник будинку. Вказана обставина стверджується наступними доказами: - висновком про технічний стан господарських будівель, прибудов, надбудов і споруд, виданий КП « Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації»; - рішенням Золотоніської міської ради від 25.12.2012 року за №24-42/11, про надання дозволу позивачу на розробку технічної документації із землеустрою; - витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, її цільове призначення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] від 06.11.2015 року; - технічним паспортом на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , інвентарний номер 3815 від 12.05.1998 року та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, інвентарний номер 3815 від 26.08.2015 року; - актом обстеження домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] від 26.07.2019 року, який складений комісією створеною за розпорядженням міського голови №96 від 23.07.2019 року та із змісту якого вбачається, що будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] становить одну споруду до якого входить приміщення, яке раніше належало [PERSON] та в подальшому перейшло до правонаступників [PERSON] та [PERSON] , які в свою чергу відмовились від даного приміщення. Як вбачається із листа Відділу «Центр надання адміністративних послуг у місті Золотоноша» від 26.02.2019 року за №195/1законних підстав для державної реєстрації права власності на будинок що знаходиться за адресою [ADDRESS] за позивачем як цілого будинку з єдиним власником немає, оскільки позивач є власником 1/2 частини будинку, а решта будинку зареєстровані за [PERSON] .. При розгляді матеріалів справи суд враховує, що відповідачі по справі від право на свою частину майна у вказаному домоволодінні відмовилися про що вказалаи в судовому засіданні та жодних претензій до позивача не мають. Окрім того відповідно до мирової угоди, яка затверджена ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.10.2012 року [PERSON] та [PERSON] відмовилися від претензій щодо звільнення земельної ділянки та знесення самочинно збудованого нерухомого майна до будинку [ADDRESS] , відмовились на користь [PERSON] від частини земельної ділянки, що перебуває в їхньому користуванні та отримують від [PERSON] 5000 грн. готівкою з метою врегулювання спору. У судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] факт отримання коштів, звільнення земельної ділянки для позивача та відсутність будь-яких претензій на майно, що знаходиться за вказаною адресою ствердили повністю. Оскільки [PERSON] є єдиною особою, яка фактично користується вказаним житловим будинком, а інша частина будинку, яка належить відповідачам фактично знищена та останні будь-якого бажання користуватися вказаним майном не виявляють, то позивач набула право власності на цілий житловий будинок, оскільки іншої частини будинку фактично не існує. Положеннями ст.ст. 346 та 349 ЦК України визначено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 3, п. 5 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких державна реєстрація прав на нерухоме майно є обов`язковою і проводиться вона на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили. Згідно п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», за яким документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, є рішення суду щодо права власності на нерухоме майно; Частиною І ст.328 ЦК України визначено, що фізична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що виходячи з наявних фактів, а саме правомірності набуття [PERSON] права власності на нерухоме майно, необхідності державної реєстрації цього майна та відсутності можливості зареєструвати майно в законодавчо передбаченому порядку, а також відсутності інтересу інших співвласників такого майна до нього, то позов є мотивованим та підлягає до задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved