Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) в березні 2013 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] та до Олександрійської міської ради Кіровоградської області (надалі відповідачі) про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO] залишилася спадщина, а саме: житловий будинок [ADDRESS]. Після смерті свого чоловіка вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не може через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, про що свідчить постанова нотаріуса від 16 січня 2014 року. Зважаючи на викладене вона змушена звертатися до суду. В судовому засіданні позивач та її представник на позовних вимогах наполягають, посилаючись на викладенні обставини. Інтереси позивача в суді по довіреності представляв [PERSON] В судовому засіданні син спадкодавця та позивача - відповідач [PERSON] пояснив суду, що він не має заперечень проти того, щоб спадщину після смерті його батька оформила на себе його мама, яка проживає в будинку. Відповідач [PERSON] - донька позивача та спадкодавця в судовому засіданні пояснила, що вона також не має заперечень по суті позовних вимог та просить суд задовольнити її позовні вимоги. Представник Олександрійської міської ради в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи, заперечень проти позовних вимог не має. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3-11, 15, 16, 22, 181, 182, 328, 331, 392, 1217 - 1222, 1261, 1268 -1275 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Судом встановлено, що [INFO] у віці 66 роки помер [PERSON], - чоловік позивача, що підтверджується копією свідоцтв про одруження та про смерть. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке до цього часу не успадковане. Про те, що померлий [PERSON] користувався та володів будинком [ADDRESS] свідчать такі докази: - рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради депутатів № 325 від 10 червня 1971 року відвід земельної ділянки під індивідуальну забудову площею 600 кв.м. по [ADDRESS]; - акт приймання в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку та по господарських будівель та споруд забудовника від 13 січня 2000 року; - технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, інвентарний номер № 21. Суд приймає до уваги, що житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 81,9 кв. м. житловою площею 50,0 кв.м. та має господарські будівлі та споруди, які призначені для обслуговування будинку, а саме: сарай під літерою «Д», літню кухню під літерою «Г», прибудову під літерою «г», погріб під літерою «В», вбиральню під літерою «Е», сарай під літерою «Ж», водопровід під літерою «Ж», огорожу № 1-2, про що є відмітка в технічному паспорті на будинок. Суд приймає до уваги, що позивач, своєчасно звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, про що свідчить постанова державного нотаріуса № 68/02-31 від 16.01.2014 року. Судом враховано, що відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] і згідно ст. 1268 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину. Звернення до суду свідчить про те, що позивач від спадщини не відмовляється, що дає суду підстави для того, щоб визнати її єдиним спадкоємцем за законом на спадкове майно, що раніше належало чоловікові позивача. Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, а син та донька спадкодавця - не мають претензій до матері. Оціночна вартість житлового будинку із надвірними спорудами складає 86 000 грн., що підтверджується довідкою та відповідно до цієї суми і був сплачений судовий сбір позивачем при зверненні до суду. Зазначені обставини вказують на те, що відповідно до вимог ст.ст. 181, 392 ЦК України та відповідно до вимог ст.ст. 1217-1222 ЦК України є наявним право позивача про визнання за нею права власності на спадкове домоволодіння, на котре, як установлено судом не видавалось свідоцтва про право власності та не було зареєстрованим в Олександрійському МБТІ як нерухоме майно, тобто не видавалося раніше будь-кому свідоцтво про право власності та відсутня правова реєстрація цієї садиби в БТІ. Суд також приймає до уваги, що відповідно даних Олександрійського МБТІ вказаний житловий будинок не значиться за померлим. Суд дійшов висновку, що сама по собі відсутність реєстрації в Олександрійському МБТІ не свідчить, що будинок є самочинно збудованим. Суд приймає до уваги, що в 1955-1957 роках питання набуття права власності регулювалось указом Президії Верховної ради СРСР «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26 серпня 1948 року і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради міністрів СРСР «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків», які зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. За цим указом та постановою підставою виникнення в громадянина права власності на житловий будинок був сам факт спорудження ним цього будинку з додержанням вимог указаних актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Суд дійшов висновку, що ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відсутність факту державної реєстрації майна в МБТІ м. Олександрії і відповідно витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно, перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Викладені обставини є підставою для суду встановити право власності позивача за законом на спадщину, що залишилося після смерті чоловіка позивача. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved