Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просила суд розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами у справі 10.09.2004 року міським відділом РАЦС Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 1153; визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом із позивачкою; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі ? від усіх видів доходів, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення повноліття [PERSON], тобто до 19 липня 2029 року, а з 19 липня 2029 року на утримання [PERSON] у розмірі ? від усіх видів доходів до досягнення повноліття [PERSON] тобто до 09 лютого 2032 року; поділити спільне майно подружжя шляхом визнання за [PERSON] права власності на ? частину домоволодіння № 74 по вул. Фонтанськка дорога в м. Одесі, ? частину земельної ділянки площею 0,0852 га по вул. Фонтанська дорога, 74 в м. Одесі, ? частину земельної ділянки площею 0,0856 га по вул. Фонтанська дорога, 74 в м. Одесі. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.04.2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про поділ майна подружжя залишено без розгляду. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON]вказує, що 10 вересня 2004 року Міським відділом РАЦС Одеського обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб із [PERSON], про що зроблено актовий запис № 1153. Від даного шлюбу народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що вони із [PERSON]прожили у шлюбі 10 років, однак останнім часом родина не може мешкати спільно через різні погляді на життя та різні цінності, вважає, що примирення між ними неможливе. У судове засідання 29.04.2015 року позивачка не зявилася, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила її позов в частині вимог про поділ спільного майна подружжя залишити без розгляду, наполягала на задоволенні решти позовних вимог, справу просила розглянути за її відсутності (а.с. 23). Відповідач [PERSON] у судове засідання 29.04.2015 року також не зявився, подав суду заяву, в якій позов в частині вимог про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів у сумі еквівалентній 5000 доларів США щомісячно визнав, справу просив розглянути за його відсутності (а.с. 24). Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи 10 вересня 2004 року Міським відділом РАЦС Одеського обласного управління юстиції був зареєстрований шлюб [PERSON] та[PERSON], про що зроблено актовий запис № 1153. Від даного шлюбу народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Судовим розглядом встановлено, що родина фактично розпалася і її відновлення неможливо. Суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. \~ Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сімї. \~ Добровільність шлюбу одна з основних його засад. \~ Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. \~ За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сімю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. \~ Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. \~ \~ \~ \~ \~ \~ За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. \~ Як вбачається з пояснень позивачки та з урахуванням визнання відповідачем позову зазначеної вільної згоди між сторонами по справі немає. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. \~ Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. \~ Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. \~ Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. \~ Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. \~ У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу, суд переконався у дійсному волевиявленні сторін по справі. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки було встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. \~ \~ Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. У судовому засіданні встановлено, що\~сім'я розпалася остаточно, і шлюб носить формальний характер. Подальше сумісне проживання суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, а тому суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу між сторонами у справі. Відповідно до\~\~ст. 5 СК України\~\~держава охороняє сімю, дитинство, материнство, батьківство, створює\~\~умови\~\~для\~\~зміцнення\~\~сімї. Ніхто не може\~\~зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України. Згідно\~\~ст.9 Конвенції\~\~Організації Об'єднаних Націй\~\~з прав дитини держава повинна забезпечувати, щоб дитина не розлучалась з батьками проти\~\~її\~\~бажанню. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до положень ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи наведені нормативні положення, а також досягнення згоди між батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] щодо місця проживання дітей разом із матірю [PERSON], судом задовольняються її позовні вимоги в цій частині. Судом також встановлено, що на теперішній час сторони проживають окремо, а їх діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживають разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. При вирішенні спору щодо стягнення аліментів суд має виходити з положень ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства, за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою . Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміромаліментів і 30відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Приймаючи до уваги, що вищезазначеними нормами закону передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, враховуючи, що відповідач [PERSON] згоден на сплату аліментів на дітей у розмірі еквівалентном 5000 доларів США щомісячно, а також з урахуванням положення ст. 184 СК України, суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON], 29 липня 1981року народження, на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі, що становить еквівалент 5000 доларів США за курсом НБУ на день платежу, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову, тобто з 09.04.2015 року, й до досягнення [PERSON]повноліття, тобто до 09 лютого 2032 року. Підсумовуючи вищенаведене, судом задовольняються позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved