Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] просить суд ухвалити рішення, згідно якому визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO], в цілому. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями був придбаний його матір'ю - [PERSON], 28 січня 1984 року у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем виконкому Русько-Тишківської сільської ради, зареєстрованого в книзі запису нотаріальних дій під № 5. Однак, за своє життя в подальшому право власності на цей будинок мати позивача, окрім, як в сільській раді, не реєструвала. Позивач не може отримати правовстановлюючі документи на житловий будинок в нотаріальній конторі, в зв'язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути за його відсутністю (а.с.35). Представник Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, але надав заяву, згідно якої просив справу розглядати за відсутністю представника сільської ради та ухвалити рішення, згідно вимог чинного законодавства (а.с.37). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає рішення про задоволення позовних вимог, якщо відповідач визнав позов та за наявністю законних на те підстав. Суд, дослідивши докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок за [ADDRESS] проінвентаризований, але право власності на нього в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» не зареєстровано, що підтверджується довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № Ч492 від 04.09.2015р (а.с.6). Відповідно до довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № Ч492 від 04.09.2015р, станом на 18.08.20215р. за вищевказаною адресою розташовано: житловий будинок літ. «А-1», дерев'яний, обкладений цеглою, загальною площею 47,60кв.м., житловою площею 23,70кв.м., 1945 року забудови, господарські будівлі та споруди: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «Е», гараж літ. «В», погріб літ. «Г», літній душ літ. «Д», огорожа № 1-3. Самочинне будівництво, переобладнання, побудови за вищевказаною адресою відсутні. Вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями був придбаний матір'ю позивача - [PERSON], 28 січня 1984 року у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем виконкому Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, зареєстрованого в книзі запису нотаріальних дій під № 5, що підтверджуються копією Договору купівлі-продажу (а.с.8). За своє життя в подальшому право власності на цей будинок мати позивача (спадкодавець), окрім, як в сільській раді, не реєструвала, що підтверджується довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № Ч492 від 04.09.2015р (а.с.6). Однак, спірний будинок [ADDRESS] разом із службовими будовами і спорудженнями зареєстрований у погосподарській книзі Русько-Тишківської сільської ради по селу Руські Тишки під № 166, рік забудови житлового будинку 1945; головою господарства значиться [PERSON]; земельна ділянка площею 1500,00кв.м. фонду Русько-Тишківської сільської ради, що підтверджуються Інформацією виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради за № 774 від 12.08.2015р., копіями сторінок погосподарської книги Русько-Тишківської сільської ради за 1996-2000 роки (а.с.7, 9-10). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть останньої серії [NUMBER] (а.с.14). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п. 4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У відповідності до ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК України 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. У відповідності до ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] згідно ст. 529 ЦК України 1963 року став син спадкодавця, а саме [PERSON] (позивач по справі). Родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем в даному випадку підтверджуються копією свідоцтва про народження позивача (а.с.15). Відповідно до Інформації виконавчого комітету Русько-Тишківської сільської ради за № 759 від 05.08.2015р., [PERSON], на день смерті була зареєстрована [ADDRESS], одна (а.с.18). Таким чином, місцем відкриття спадщини після [PERSON] є с. Руські Тишки Харківського району Харківської області. За своє життя мати позивача - [PERSON], ніяких заповітів не залишала, тому спадкування після її смерті повинно відбуватися за законом. Після смерті [PERSON], [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, бо інших дітей крім позивача в неї не було і батьків також, а батько позивача та чоловік померлої - [PERSON] помер значно раніше своєї дружини, а саме [INFO]. У встановлений законом шестимісячний строк позивач спадщину після смерті матері (спадкодавця) прийняв, відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК України (в ред. 1963 року), оскільки подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, що підтверджується Інформацією наданою Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області від 28.09.2015р. за вих. № 2811/02-14 (а.с.36). Оскільки спірний житловий будинок був придбаний (куплений) матір'ю позивача - [PERSON], тому фактично на день її смерті належав їй, вона набула на спірний житловий будинок право власності на підставі договору купівлі-продажу за своє життя, тому він є об'єктом спадкування (майном померлої) після її смерті та входить до складу спадщини згідно приписів ст. 524 ЦК України (в ред. 1963 року). Цивільним кодексом України в редакції 1963 року момент виникнення права власності був передбачений тільки ст. 128 цього Кодексу, де зазначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. В подальшому, вже Законом України «Про власність» від 07.02.1991 р., а саме ст. 12 були встановлені підстави виникнення права приватної власності, де зазначено, що праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності … на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно вимог ст. 13 Закону України «Про власність» об'єктами права приватної власності є жилі будинки… Відповідно до діючої на той час (до 13.12.1995р.) Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої замісником міністру комунального господарства УРСР 31.01.1966р., п. 6 ч. 2 - будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягали реєстрації. Крім того, з Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР від 31.10.1975р. вбачається, що підтвердженням належності будинку, інших відомостей, що необхідні для вчинення угод, в сільській місцевості є довідка виконкому відповідної ради народних депутатів, видана на підставі запису в погосподарській книзі. Також, відповідно до листа Державного комітету із будівництва, архітектури і житлової політики України від 23.03.1999р. № 12/5-126 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомості, на які відсутні акти введення в експлуатацію» вимоги про акти введення в експлуатацію розповсюджуються на об'єкти нерухомості, які зведені після 05.08.1992р., тому в даному випадку акт введення в експлуатацію не є обов'язковим. Будинок проінвентаризовано, на нього виготовлено Технічний паспорт 18.08.2015р. (а.с.11-13). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом, оскільки спірний житловий будинок був зареєстрований за спадкодавцем в погосподарчій книзі, входить до спадкової маси та не являється самочинним майном, а позивачем були виконані всі вимоги закону щодо прийняття спадщини. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд залишає за рахунок Позивача.

Outcome: approved