Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

адвокат Стефківський В.І. звернувся в суд в інтересах [PERSON] з позовом до ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 березня 2015 року близько 02.30 год. на автодорозі «Київ - Чоп» між селами Сюрте - Холмок Ужгородського району Закарпатської області відбулася ДТП за участю транспортного засобу «Renault Trafic», р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON] . Від отриманих тілесних ушкоджень під час ДТП [INFO] [PERSON] загинув, внаслідок чого його дітям - донькам [PERSON] , [PERSON] та сину [PERSON] була спричинена моральна шкода. Водій транспортного засобу є особою, яка здійснює діяльність, що пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки і його цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПрАТ «ІНГО Україна», поліс № АІ 3787797, тому обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, покладається на відповідача як на страховика. Так, 26 січня 2018 року через свого представника позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату належної йому частини страхового відшкодування, а саме завданої моральної шкоди в розмірі 4 872 грн та витрат на поховання у розмірі 6 710 грн, надавши усі необхідні документи. Оскільки в порушення вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідач не узгодив з потерпілою особою (позивачем) розмір страхового відшкодування і не виплатив його у встановлений строк, тому просить позов задовольнити. У судове засідання представник позивача - адвокат Стефківський В.І. не з`явився, однак подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити, а також розглянути справу у його відсутності та відсутності позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. У судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2015 року близько 02.30 год на автодорозі «Київ - Чоп» між селами Сюрте - Холмок Ужгородського району Закарпатської області відбулася ДТП за участю транспортного засобу марки «Renault Trafic», р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень [INFO] помер (а. с. 3, 4). Також встановлено, що смертю потерпілого його дітям [PERSON] , [PERSON] та сину [PERSON] була заподіяна моральна шкода. Мати та дружина загиблого [PERSON] померли, а він проживав у родині сина [PERSON] в селі Тур`я Пасіка Перечинського району Закарпатської області (а. с. 5, 10, 11). Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо, зокрема, шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року (далі - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Оскільки водій транспортного засобу марки «Renault Trafic», р/н [NUMBER] , [PERSON] є особою, яка здійснювала діяльність, пов`язану з джерелом підвищеної небезпеки, а саме використання транспортного засобу та його цивільно-правова відповідальність згідно полісу була застрахована в ПрАТ «ІНГО Україна», а відтак відповідно до вимог вказаного Закону обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, покладається на відповідача як страховика. Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] був сином загиблого [PERSON] та відповідно до вимог Закону 26 січня 2018 року звернувся через свого представника до відповідача із Заявою на виплату страхового відшкодування - понесених витрат на поховання у розмірі 6 710 грн та моральної шкоди у розмірі 4 872 грн (1/3 частки) (а. с. 13, 14). Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті передбачено п. 27.3. ст. 27 Закону, згідно якого страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Крім того, п. 27.4. ст. 27 Закону передбачає, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Так, представником позивача до матеріалів позову додано копію товарного чеку ПП [PERSON] від 20 березня 2015 року, що свідчить про придбання ритуального обладнання на загальну суму 6 710 грн (а. с. 6, 7-8). Оскільки, на дату страхового випадку розмір мінімальної заробітної плати, згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» становив 1 218 грн, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди складає 14 616 грн, а відтак частина, що припадає на позивача [PERSON] як одного із трьох дітей загиблого [PERSON] , що мають право на відшкодування такої, складає 4 872 грн, які відповідно підлягають стягненню з відповідача, так само як і витрати на поховання у розмірі 6 710 грн. З врахуванням наведеного та того, що відповідач як страховик в порушення вимог чинного законодавства не виплатив позивачу у встановлений строк вказаний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що його позов підлягає задоволенню. Що стосується стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то суд виходить з такого. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як роз`яснено у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. В підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Стефківським В.І. суду надано копії Договору про надання правової допомоги від 20 березня 2019 року, Ордеру серії ЛВ №166617 на надання правової допомоги від 03 травня 2019 року, детального розрахунку робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги, рахунку-фактури № 02-05/03 та Акт виконаних робіт від 02 травня 2019 року, а також квитанції № ПН1057 від 03 травня 2019 року, з яких вбачається, що вартість надання об`єднанням правової допомоги клієнту [PERSON] відповідно до Договору про надання правової допомоги від 20 березня 2019 року по справі за позовом про відшкодування шкоди до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» склала 3 600 грн (а. с. 16-23). Крім того, як вбачається з детального розрахунку робіт (наданих послуг) виконання для надання правничої (правової) допомоги від 01 серпня 2019 року, що був надісланий до суду апеляційної інстанції разом з відзивом на апеляційну скаргу відповідача, позивачу [PERSON] також було надано правову допомогу щодо написання, підготовки, копіювання та надсилання відзиву на апеляційну скаргу з додатками в суд (в т. ч. сторонам) вартістю 1 500 грн (а. с. 68), відтак позивачем сплачуються кошти у загальній сумі 5 100 грн, що відповідно є достатньою підставою для задоволення вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Тому,

Outcome: approved