Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) 07 травня 2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі Відповідач) про розірвання договору про відступлення права вимоги, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого нотаріально 29 липня 2013 року (зареєстровано в реєстрі за №374) в звязку з істотною зміною обставин. Відповідно до умов укладеного договору позивач передав відповідачеві, а останній прийняв належне [PERSON]О право вимоги та став позикодавцем за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом 12 серпня 2011 року (зареєстрованим в реєстрі за №2003), укладеним з [PERSON] з одного боку та [PERSON] та [PERSON] (як позичальниками з другого боку) про передачу грошових коштів у сумі 797 100 грн., які за офіційним курсом НБУ станом на 12 серпня 2011 року в еквіваленті складала 100 000 доларів США. За умовами договору до [PERSON] перейшли права [PERSON] у зобовязанні (договір позики від 12 серпня 2011 року) на умовах, що існували на момент переходу цих прав. [PERSON] отримав право замість [PERSON] вимагати від позичальників виконання зобовязань за договором позики. Відповідно до п. 4.3 цього договору про відступлення права вимоги встановлено, що відступлення права вимоги згідно з цим договором не тягне за собою ніяких змін умов договору позики. Виконання зобовязань позичальниками за договором позики здійснюється на користь [PERSON] 05 квітня 2012 року між сторонами було укладено договір позики, за яким [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США, що за згодою сторін на час укладення договору позики еквівалентно 160 000 грн. строком до 30 серпня 2013 року, що підтверджується розпискою. Додатково між сторонами було обумовлено, що належні [PERSON] від [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 20 000 доларів США залишаються у власності [PERSON] як виконання зобовязань позивача за договором позики від 05 квітня 2012 року, решта коштів у сумі 80 000 доларів США після одержання суми боргу від [PERSON] та [PERSON] повертаються на користь [PERSON] У серпні 2013 року [PERSON] звернувся до Олександрійського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку боргу за договором позики, стягнення моральної шкоди та зобовязання здійснити державну реєстрацію нерухомого майна. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2014 року вказані позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] 936 581 грн.56 коп. боргу за договором позики та відсотків, річних, вирішено питання про розподіл судових витрат. У серпні 2014 року [PERSON] в порушення досягнутих домовленостей звернувся до Олександрійського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу та відсотків за договором позики від 05.04.2012 року. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 19 листопада 2014 року позов було задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 24 120 доларів США, що в еквіваленті відповідно до курсу НБУ складає суму 303 915 грн. 40 коп. та судові витрати. Рішення суду було оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області. Просить суд задовольнити позов та розірвати договір про відступлення права вимоги, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого нотаріально 29 липня 2013 року (зареєстровано в реєстрі за №374) в звязку з істотною зміною обставин, оскільки укладаючи цей договір про відступлення права вимоги позивач розраховував на те, що його виконанням буде погашено його борг в сумі 20 000 доларів США та йому буде повернуто кошти в розмірі 80 000 доларів США за договором позики від 12 серпня 2011 року. Позивач в судове засідання жодного разу не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді. Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягає, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки наявні всі істотні зміни обставин для розірвання договору. Інтереси позивача в суді за довіреністю представляв [PERSON] В судовому засіданні відповідач та його представник заперечують проти позовних вимог, надавши до суду письмове заперечення, посилаючись на викладені обставини, вказують, що жодних домовленостей між сторонами не було, саме позивач заборгував відповідачу кошти. Не розуміють твердження позивача та його представника щодо повернення позивачу 80 000 доларів США, оскільки умовами цього договору про відступлення права вимоги до [PERSON] переходять права у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Стверджують, що грошові кошти в сумі і 100 000 доларів США і 20 000 доларів США належать саме [PERSON] Не вбачають підстав для розірвання договору про відступлення права вимоги, оскільки відсутні усі чотири обовязкові умови, на які позивач посилається в позові. Просять суд врахувати, що між сторонами склались вкрай неприязні стосунки, позивач не спілкується з відповідачем. Інтереси відповідача в суді представляла адвокат [PERSON] Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, його представник в судовому засіданні просить суд задовольнити позовні вимоги. Інтереси третьої особи в суді представляє адвокат [PERSON] Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, про причини неявки суд не повідомив, письмових заяв чи клопотань до суду від нього не надійшло. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3-15, 16, 22, 516, 610, 614, 638, 651 - 653 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За змістом ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Відповідно до вимог ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Судом встановлено, що 05 квітня 2012 року між сторонами було укладено договір позики, за яким [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США, що за згодою сторін на час укладення договору позики еквівалентно 160 000 грн. строком до 30 серпня 2013 року, що підтверджується копією розписки. Також між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, посвідченого нотаріально 29 липня 2013 року (зареєстровано в реєстрі за №374). Відповідно до умов цього укладеного договору позивач передав відповідачеві, а останній прийняв належне [PERSON]О право вимоги та став позикодавцем за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом 12 серпня 2011 року (зареєстрованим в реєстрі за №2003), укладеним [PERSON], з одного боку та [PERSON] та [PERSON], як позичальниками з другого боку про передачу грошових коштів у сумі 797 100 грн., які за офіційним курсом НБУ станом на 12 серпня 2011 року в еквіваленті складало 100 000 доларів США. За умовами договору до [PERSON] перейшли права [PERSON] у зобовязанні (договір позики від 12 серпня 2011 року) на умовах, що існували на момент переходу цих прав. [PERSON] отримав право замість [PERSON] вимагати від позичальників виконання зобовязань за договором позики. Відповідно до п. 4.3 цього договору про відступлення права вимоги встановлено, що відступлення права вимоги згідно з цим договором не тягне за собою ніяких змін умов договору позики. Виконання зобовязань позичальниками за договором позики здійснюється на користь [PERSON] Судом також встановлено, що в серпні 2013 року [PERSON], посилаючись на договір відступлення права вимоги від 29 липня 2013 року, звернувся до Олександрійського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] та [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку боргу за договором позики в розмірі 100 000 доларів США, стягнення моральної шкоди та зобовязання здійснити державну реєстрацію нерухомого майна. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2014 року вказані позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] 936 581 грн.56 коп. боргу за договором позики та відсотків, річних, вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду набрало законної сили та підлягає до обовязкового виконання. Судом також встановлено, що в серпні 2014 року [PERSON] також звернувся до Олександрійського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу в розмірі 20 000 доларів США та відсотків за договором позики від 05.04.2012 року. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 19 листопада 2014 року позов було задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у розмірі 24 120 доларів США, що в еквіваленті відповідно до курсу НБУ складає суму 303 915 грн. 40 коп. та судові витрати. Рішення суду було оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області. За рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 07 травня 2015 року заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду від 19 листопада 2014 року було мінено в частині стягнення боргу та розподілу судових витрат. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму 303 915 грн. 40 коп. боргу за договором позики, в частині стягнення судових витрат в сумі 420 грн. скасувати. В решті рішення суду залишити без змін. Рішення суду набрало законної сили та підлягає до обовязкового виконання. Суд не погоджується з доводами представника позивача щодо наявності одночасно усіх умов, передбачених в ст. 652 ЦК України, оскільки суду не надані докази того, що на час укладення цього договору сторони мали домовленість про повернення позивачу коштів в розмірі 80 000 доларів США за договором позики від 12 серпня 2011 року після одержання суми боргу від [PERSON] та [PERSON], яку чомусь не було внесено до умов договору про відступлення права вимоги, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого нотаріально 29 липня 2013 року, оскільки договір діяв з липня 2013 року та був виконаний за рішенням суду. На виконання рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2014 року, за яким позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] 936 581 грн.56 коп. боргу за договором позики та відсотків річних та вирішено питання про розподіл судових витрат, було видано виконавчий документ, якого [PERSON] предявив до виконання. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені цим судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За вказаних обставин, судом встановлено що відповідачем було виконано укладений між сторонами та посвідчений нотаріально договір від 29 липня 2013 року про відступлення права вимоги, а тому позовні вимоги в частині розірвання цього договору - не підлягають задоволенню. Суд вважає, що обставини, на які посилається позивач та його представник, не можуть вважатись переконливими, обґрунтованими та доведеними та не приймає їх до уваги, оскільки на момент укладення договору про відступлення права вимоги, якого було укладено між [PERSON] та [PERSON], посвідченого нотаріально 29 липня 2013 року (зареєстровано в реєстрі № 374) вони вже існували і позивачу про них було відомо. Ці обставини досліджувались судами під час вирішення спору. Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 08 квітня 2014 року набрало законної сили та підлягає до обовязкового виконання на території України. За викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Судові витрати за позовом суд вважає необхідним віднести на рахунок позивача. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: dismissed