Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) в жовтні 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 04 серпня 2014 року уточнену позовну заяву [PERSON] було задоволено та визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 20 листопада 2011 року право власності на 1/2 частину земельної ділянки від загальної площі 5, 23 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю, серії КР № 083549 (кадастровий номер 3520380400:02:000:2002) виданого 20 вересня 2006 року на імя померлого [PERSON], та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 42, яку спадкодавець не встиг успадкувати за життя. Також визнано за [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 20 листопада 2011 року право власності на 1/2 частину земельної ділянки від загальної площі 1, 86 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю, серії КР № 083550 (кадастровий номер 3520380400:02:000:2001) виданого 20 вересня 2006 року на імя померлого [PERSON], та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 43, яку спадкодавець не встиг успадкувати за життя . За рішенням суду зустрічну позовну заяву [PERSON] було задоволено частково. Було скасовано Свідоцтво про право власності від 11 квітня 2013 року на земельну ділянку площею 5,23 га кадастровий номер 3520380400:02:000:2002 що розташована на території Олександрівської сільської ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, яким зареєстровано право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку. Також скасовано Свідоцтво про право власності від 11 квітня 2013 року на земельну ділянку площею 1, 86 га. кадастровий номер 3520380400:02:000:2001 що розташована на території Олександрівської сільської ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, яким зареєстровано право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку. Було визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер 20 листопада 2011 року право власності на 1/2 частину земельної ділянки від загальної площі 5, 23 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю, серії КР № 083549 (кадастровий номер 3520380400:02:000:2002) виданого 20 вересня 2006 року на імя померлого [PERSON], та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 42, яку спадкодавець не встиг успадкувати за життя. Також визнано за [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер 20 листопада 2011 року право власності на 1/2 частину земельної ділянки від загальної площі 1, 86 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю, серії КР № 083550 (кадастровий номер 3520380400:02:000:2001) виданого 20 вересня 2006 року на імя померлого [PERSON], та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 43, яку спадкодавець не встиг успадкувати за життя. В задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом було відмовлено. Судове рішення набрало законної сили. В процесі оформлення спадкових прав після прийняття спадщини, між сторонами було укладено договір про поділ спадщини, однак ці земельні ділянки не увійшли до складу спадкового майна, яке підлягало розподілу. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вважає, що його відносини з відповідачем підпадають під дію ст.ст. 1268, 1278 ЦК України, тому [PERSON] має відшкодувати половину від коштів, отриманих нею за оренду земельної ділянки. Оскільки відповідач відмовилася добровільно відшкодувати половину грошових коштів від орендної плати, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки відповідач приховала він нього факт отримання орендної плати та розмір орендної плати. В судове засідання позивач не зявився жодного разу, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді. В судовому засіданні представник позивача на заявлених вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить суд за уточненими вимогами стягнути з відповідача 6 000 грн., тобто половини грошових коштів за 2013-2014 роки, та стягнути судові витрати. Інтереси позивача в суді представляла по довіреності [PERSON] Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечує, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач - син її померлого чоловіка, два роки після смерті батька мовчав та не заявляв вимоги про оформлення землі, тому вона в рахунок орендної плати в 2013 році оформила земельні ділянки на себе, а коли син померлого звернувся до суду, вона погодилась, що він також має право на половину спадщини, однак після прийняття рішення суду в серпні 2014 року і до цього часу він спадщину не оформив. Згідно виписки з реєстру від 20 квітня 2015 року до цього часу вона є власником усієї земельної ділянки. Рішення суду позивач досі не виконав, половину спадщини на себе не оформив. Вона визнає, з часу скасування рішення суду, за яким вона успадкувала земельні ділянки та оформлення половини спадщини за позивачем, вона погоджується нести відповідальність. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 11, 15, 16, 22, 182, 251- 267, 328, 392, 657, 1217-1226, 1261, 1267-1269, 1270-1275 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За змістом ст.ст. 626, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обовязковим до виконання сторонами. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що 06 серпня 1972 року народився [PERSON] позивач у справі, в його свідоцтві про народження в графі батько вказаний [PERSON], а матірю [PERSON]. Судом також встановлено, що 20 листопада 2011 року у віці 60 років помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, про одруження та про смерть спадкодавця. Після його смерті залишилося спадкове майно зокрема, дві земельні ділянки, які були успадковані [PERSON] за рішенням Олександрійського мськрайонного суду від 06 вересня 2012 року. Суд приймає до уваги, що за рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 06 вересня 2012 року за [PERSON] було визнано право власності на дві земельні ділянки, згодом вона отримала Свідоцтва про реєстрацію земельних ділянок тільки за собою. За ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 10 квітня 2014 року було скасовано рішення Олександрійського міськрайонного суду від 06 вересня 2012 року за ново виявленими обставинами. Судом було враховано, що сторони своєчасно, тобто впродовж 6 місяців після смерті спадкодавця звернулися до нотаріальної контори, згодом 04 серпня 2012 року між сторонами було укладено та посвідчено нотаріально договір про поділ спадщини, однак щодо земельних ділянок сторони не мали домовленості. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач не є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька, оскільки до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини також звернулася дружина померлого [PERSON] відповідач у справі і згідно ст. 1268 ЦК України вони є такими, що прийняли спадщину. Частину спадкового майна сторони успадкували, отримавши у нотаріуса Свідоцтва про право на спадщину за законом. Згодом, за рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 04 серпня 2014 року уточнену позовну заяву [PERSON], після скасування рішення Олександрійського міськрайонного суду від 06 вересня 2012 року за ново виявленими обставинами, було задоволено та визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 20 листопада 2011 року право власності на 1/2 частину земельної ділянки від загальної площі 5, 23 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю, серії КР № 083549 (кадастровий номер 3520380400:02:000:2002) виданого 20 вересня 2006 року на імя померлого [PERSON], та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 42, яку спадкодавець не встиг успадкувати за життя. Також визнано за [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 20 листопада 2011 року право власності на 1/2 частину земельної ділянки від загальної площі 1,86 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю, серії КР № 083550 (кадастровий номер 3520380400:02:000:2001) виданого 20 вересня 2006 року на імя померлого [PERSON], та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 43, яку спадкодавець не встиг успадкувати за життя. За рішенням суду зустрічну позовну заяву [PERSON] було задоволено частково. Було скасовано Свідоцтво про право власності від 11 квітня 2013 року на земельну ділянку площею 5,23 га кадастровий номер 3520380400:02:000:2002 що розташована на території Олександрівської сільської ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, яким зареєстровано право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку. Також скасовано Свідоцтво про право власності від 11 квітня 2013 року на земельну ділянку площею 1, 86 га. кадастровий номер 3520380400:02:000:2001 що розташована на території Олександрівської сільської ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, яким зареєстровано право власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку. Було визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер 20 листопада 2011 року право власності на 1/2 частину земельної ділянки від загальної площі 5, 23 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю, серії КР № 083549 (кадастровий номер 3520380400:02:000:2002) виданого 20 вересня 2006 року на імя померлого [PERSON], та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 42, яку спадкодавець не встиг успадкувати за життя. Також визнано за [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер 20 листопада 2011 року право власності на 1/2 частину земельної ділянки від загальної площі 1, 86 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю, серії КР № 083550 (кадастровий номер 3520380400:02:000:2001) виданого 20 вересня 2006 року на імя померлого [PERSON], та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 43, яку спадкодавець не встиг успадкувати за життя. В задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом було відмовлено. Судом встановлено, що рішення Олександрійського міськрайонного суду від 04 серпня 2014 року до цього часу не виконано, позивач досі спадщину не оформив. Згідно виписки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 квітня 2015 року до цього часу [PERSON] є власником двох земельних ділянок. Рішення суду позивач досі не виконав, половину спадщини на себе не оформив. За матеріалами справи суд дійшов висновку, що позивач не довів в суді чи були порушені, невизнані або оспорені його права, свободи чи інтереси при вирішенні спору про відшкодування збитків, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів є не правомірними в частині стягнення грошових коштів в розмірі, що становить 6 000 грн. 00 коп. за уточненими вимогами. Надана до суду довідка ФГ «Олександрівське» за № 136 від 21 квітня 2015 року підтверджує, що [PERSON] в 2013 році отримала 6 317 грн. 72 коп. готівкою, за 2014 рік отримала на суму 2 400 грн. та станом на 01 січня 2015 року має залишок коштів в сумі 2 489 грн. 25 коп. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів, суд виходить із того, що добровільно спір не було вирішено, позивачем до суду не було надано жодного доказу на підтвердження своєї позиції, тому суд вважає не доведеним фактичний розмір грошових коштів, який підлягає стягненню, розмір коштів не було вказано в позові. Суд приймає до уваги вимоги статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, однак позивачем не надано доказів, чи дійсно порушуються права позивача у звязку з тим, що до цього часу саме позивачем не виконано рішення Олександрійського міськрайонного суду від 04 серпня 2014 року та не зареєстровано за ним право власності на 1/2 частину кожної із двох земельних ділянок, тобто до суду не надано доказів, в чому саме полягає порушення законних прав позивача. Перешкод у виконанні вказаного рішення суду зі сторони відповідача [PERSON] в суді не було встановлено. До цього часу сторонами не отримано Свідоцтв про власність в порядку спадкування, договори оренди землі не укладено з орендарем, умови оренди земельних ділянок не визначені. За викладених обставин судом достовірно встановлено, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю за недоведеністю, оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження в суді, тобто викладені позивачем обставини не були доведені в суді належними та допустимими доказам. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності своїх вимог, а також

Outcome: dismissed