Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє за договором [PERSON], звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] р. в м. Первомайськ Миколаївської області померла мати позивачки - [PERSON], та в день її смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, що розташований по [ADDRESS]. 21.11.1986 р. мати позивачки склала заповіт, за умовами якого заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось, позивачці та відповідачу в рівних долях. Проте, у вказаному заповіті допущена помилка у написанні по-батькові спадкодавці. Оскільки спадкоємці не бажають встановлювати факт належності заповіту, то вони спадкують за законом як спадкоємці першої черги. У встановленому законом порядку шляхом подачі відповідних заяв до Першої первомайської держнотконтори позивач та відповідач прийняли спадщину після смерті матері. В одно чергу з ними спадщину також прийняла їх бабуся (мати спадкодавці) - [PERSON], яка [INFO] р. померла. Спадкоємицею за правом представлення стала позивачка, яка фактично прийняла спадщину після смерті бабусі, оскільки проживала та була зареєстрована з нею за однією адресою. Відповідач подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивачки. Отримати свідоцтво про право на спадщину не є можливим, оскільки позивач не має оригіналів правовстановлюючих документів щодо спадкового майна. Ураховуючи викладене, просить позов задовольнити. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились; представник позивача надав суду заяву про слухання справи у їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність; позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. Представник третьої особи до суду не з'явився; надали суду заяву про розгляд справи у відсутність представника міської ради; проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 28.10.1964 р. «[PERSON]» народилася [INFO] р. в м. Первомайськ Миколаївської області, її батьком є «[PERSON]», матір'ю - «[PERSON]», записи зроблено російською мовою. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 24.09.1982 р. «[PERSON]» уклав шлюб з «[PERSON]», прізвище дружини після укладення шлюбу «[PERSON]», записи зроблено російською мовою. Згідно із свідоцтвом про народження [NUMBER] від 18.11.1986 р. «[PERSON]» народилась [INFO] р., її батьком є «[PERSON]», матір'ю - «[PERSON]», записи зроблено російською мовою. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] «[PERSON]» померла [INFO] р. в м. Харків, записи зроблено російською мовою. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] р. в м. Первомайськ Миколаївської області. Згідно із заповітом від 21.11.1986 р. [PERSON] все своє майно з чого б воно не складалося б та де б воно не знаходилося б - взагалі все те, на що буде мати право за законом на день її смерті - вона заповідала в рівних долях кожному із своїх дітей: [PERSON], [PERSON]. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 73251408 від 17.11.2016 р., житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 03.05.2006 р., виданого виконкомом Первомайської міської ради Миколаївської області, свідоцтва про право власності від 28.07.1989 р., виданого виконкомом Первомайської міської ради народних депутатів. Відповідно до листа Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 2428/01-16 від 29.11.2016 р. спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла [INFO] р., заведена Першою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області. Відповідно до заяви «[PERSON]» від 02.01.1989 р. він прийняв спадщину, яка складається, зокрема, з житлового будинку по [ADDRESS] Миколаївської області, після смерті матері - «[PERSON]», яка померла [INFO] р., записи зроблено російською мовою. Відповідно до заяви «[PERSON]» від 02.01.1989 р. вона прийняла спадщину, яка складається, зокрема, з житлового будинку по [ADDRESS] Миколаївської області, після смерті матері - «[PERSON]», яка померла [INFO] р., записи зроблено російською мовою. Згідно з заявою від 09.06.1989 р., «[PERSON]» прийняла спадщину, яка складається з житлового будинку по [ADDRESS] Миколаївської області, після смерті доньки - «[PERSON]», яка померла [INFO] р., записи зроблено російською мовою. [PERSON], [INFO], уродженець м. Миколаїв, відмовився по всіх підставах спадкування від належної йому частки на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] на користь її доньки - [PERSON], [INFO]; заява, посвідчена нотаріусом нотаріального округу м. Комсомольськ-на-Амурі Хабаровського краю Російської Федерації Романим А.В. та зареєстрована в реєстрі за № О-5/2972. Відповідно до постанови завідувача Першої первомайської державної нотаріальної контори Мороз Л.В. від 08.11.2016 р., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, який залишився після смерті [PERSON], яка померла [INFO] р., у зв'язку із тим, що немає правовстановлюючого документа на житловий будинок. Згідно з листом Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 2731/01-16 від 30.11.2016 р. спадкова справа після смерті [INFO] р. [PERSON] не заводилась. Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленню, майновій самостійності їх учасників. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно із ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею 526 ЦК УРСР передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно із ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 562 ЦК УРСР передбачено, що поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. При недосягненні згоди поділ провадиться судовим порядком відповідно до часток належних кожному з спадкоємців за законом або за заповітом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз'яснень, наданих Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, позивач є спадкоємцем за законом першої черги. Визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі свідчить про домовленість про зміну розміру часток у спадщині. Оскільки позивач не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, вона набувала право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved