Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] у квітні 2017 року звернувся до суду з позовом з урахуванням уточнених в судовому засіданні вимог зіслався на те, між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» 28.10.2012 року було укладено договір SAMDN 25000730108488 про депозитний вклад у сумі 20500 доларів США з виплатою 10% річних на суму депозиту строком на 12 місяців. У звязку з належним виконання умов договору з боку відповідача, договір неодноразово пролонговувався. В квітні 2014 року при звернені до відповідача про отримання належних відсотків, отримав відмову в якій було зазначено про припинення банком свої діяльності. Заочним рішенням Полонського районного суду від 27 лютого 2017 року стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість за депозитним договором № SAMDN 25000730108488 від 29.10.2012 року в сумі 20500 доларів США. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем до цього часу не повернуті депозитні кошти позивач та його представник просять стягнути ПАТ КБ «Приватбанк» 6137,34 доларів США заборгованості по виплаті відсотків, а також 1377,60 доларів США 3% річних за затримку виконання зобовязань (крім періоду з 03.12.2014 по 03.03.2015 року та з 04.03.2015 по 03.06.2015 року). Представник відповідача позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими, тому просить у позові відмовити. Суд заслухавши доводи сторін, дослідивши обставини та матеріали справи приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» 28.10.2012 року було укладено договір SAMDN 25000730108488 про депозитний вклад у сумі 20500 доларів США з виплатою 10% річних на суму депозиту строком на 12 місяців. У звязку з належним виконання умов договору з боку відповідача, договір неодноразово пролонговувався. В квітні 2014 року при звернені до відповідача про отримання належних відсотків, отримав відмову в якій було зазначено про припинення банком свої діяльності. Заочним рішенням Полонського районного суду від 27 лютого 2017 року стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] заборгованість за депозитним договором № SAMDN 25000730108488 від 29.10.2012 року в сумі 20500 доларів США. Рішення суду до цього часу не виконано. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства та умов договору. Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Відповідно до п.5 частини першої статті 1 цього Закону фінансова послуга-це операції з фінансовими активами,що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках,передбачених законодавством,-і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За договором банківського вкладу (депозиту)одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч.1ст.1058 ЦК України). Стаття 1 закону України «Про захист прав споживачів»визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника (пункт22); продукція це будь-які виріб(товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб(пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі)споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб(пункт17); виконавець - це субєкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт3). Відповідно до частини 5 статті 10 цього Закону у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання)роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи 9(послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобовязання, не звільняє його від виконання зобовязання в натурі. Аналіз вищенаведених норм закону свідчить те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність, за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною пятою статті 10 закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення. Згідно з ч.3ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобовязання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого правопорушення щодо виконання зобовязання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобовязання. Окрім того, до моменту вчинення правопорушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення є мірою відповідальності. Однак у постановах Правління НБУ від 01.12.2014 року №758 та від 03.03.2015 року №160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» передбачено, що уповноважені банки зобовязані обмежити видачу (отримання)готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнта через каси та банкомати в межах до 15 тис.грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. Метою цих постанов Правління НБУ було недопущення використання фінансової системи України для відмивання грошей і фінансування тероризму та врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України. Тому на час дії постанов Правління НБУ від 01.12.2014 року №758(яка діяла з 03.12.2014 по 03.03.2015 року) та від 03.03.2015 року №160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (діяла з 04.03.2015 по 03.06.2015)не підлягає нарахуванню пеня в розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення, що передбачена ч.5 ст.10 закону України «Про захист прав споживачів» у звязку з установленням обмеження щодо видачі банками коштів. Разом з тим положення цих постанов Правління НБУ не звільняють банк від виконання своїх обовязків, установлених договором та законодавством, з урахуванням встановлених обмежень щодо видачі коштів, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1881цс16, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved