Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

[PERSON] пред`явила у суді позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 21.12.2016 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 158822 грн. 88 коп., що еквівалентно 6000 доларів США, строком погашення до 05.01.2017 року. В порушення умов укладеного договору, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти у строк не повернув, чим порушив договірні права позивача. За таких обставин, позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача суму боргу в розмірі 158822 грн. 88 коп., інфляційні втрати у розмірі 21709 грн. 09 коп., штрафні санкції у вигляді 3 % в розмірі 62972 грн. 18 коп., а також судові витрати. До початку судового засідання представник позивача подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що 21.12.2016 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 158822 грн. 88 коп., що еквівалентно 6000 доларів США за курсом НБУ на дату укладення договору, які останній зобов`язався повернути до 05.01.2017 року. (а.с. 7-8) Згідно п. 11.1 Договору на підтвердження факту передачі грошових коштів позичальник видає позикодавцеві розписку. З розписки від 21.12.2016 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 158822 грн. 88 коп., що еквівалентно 6000 доларів США, зі строком повернення до 05.01.2017 року. [PERSON] надсилав [PERSON] вимогу про повернення позики від 24.01.2017 року. Однак, відповідач не повернув суму боргу. (а.с. 11-12) Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов`язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики, що підтверджено відповідною розпискою у визначений строк. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Разом з тим, представником відповідача було заявлено клопотання у справі про призначення почеркознавчої експертизи, з огляду на те, що відповідач заперечив факт укладення договору з позивачем та отримання від нього будь-яких грошових коштів. Проте, з огляду на ненадання [PERSON] вільних та експериментальних зразків власного підпису, експертиза не була проведена. Інших доказів на спростування факту укладення спірного договору відповідачем не надано. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, суд приходить до висновку, що факт укладення договору позики відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, факт передачі грошових коштів від позивача та відповідача підтверджено відповідною розпискою, а також відповідачем не спростовано факт прострочення повернення позики у визначений строк та розмірі. За таких обставин, позовні вимоги знайшли своє доведення в матеріалах справи та підлягають задоволенню в частині стягнення боргу в розмірі 158822 грн. 88 коп. Відтак, оскільки грошові кошти повернуті не були, з 06.01.2017 року відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за період з 06.01.2017 року по 12.02.2018 року позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 21709 грн. 09 коп. За невиконання грошового зобов`язання в обумовлені сторонами строки, відповідач повинен нести відповідальність відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді інфляційних втрат. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат у загальному розмірі 21709 грн. 09 коп. за період з 06.01.2017 року по 12.02.2018 року. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% в м`ясець від простроченої суми, а саме 62972 грн. 18 коп. Відповідно до п. 7 Договору якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, інших донарахувань передбачених чинним законодавством, а також 3 % процентів в місяць від простроченої суми. З огляду на вищевказане положення договору, враховуючи не спростування відповідачем підстав та ціни позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 3% в місяць штрафних санкції у загальному розмірі 62972 грн. 18 коп. За таких обставин, позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved