Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова, Вінницької обласної ради, Вінницької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, з вимогами визнати за ними право користування житловим приміщенням, а саме наданою їм кімнатою [ADDRESS]. Позовні вимоги аргументовані тим, що 13 квітня 1991 року, [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] від шлюбу мають двох синів : [PERSON] та [PERSON] З 2003 по 2004 рік, [PERSON] працював у Вінницькій лікарні ім.. Пирогова, а 02.04.2004 року, він був переведений до комунальної установи «Територіальне медичне об'єднання «Вінницького обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». Відповідно до ордера [NUMBER] від 11.12.2006 року, він був поселений у кімнату [ADDRESS]. Разом з ним, увесь час в даній кімнаті проживає його дружина [PERSON], відповідно до ордера [NUMBER] від 06.08.2008 року. Рішенням Вінницької обласної ради від 20.06.2013 року №569, а саме п. 3 ВОКЛ ім. М.І. Пирогова зобов'язано передати у комунальну власність територіальної громади міста Вінниці дану будівлю гуртожитку по [ADDRESS] із інженерними комунікаціями та технічними пристроями. Починаючи з 2010 року ведеться робота по підготовці гуртожитку до передачі в комунальну власність міста з подальшою приватизацією займаних кімнат мешканцями. 20 червня 2013 року на сесії Вінницької обласної Ради було прийняте рішення про передачу гуртожитку в комунальну власність міста. Проте однією з умов передачі гуртожитку в комунальну власність міста є і реєстрація місця проживання мешканців відповідно до займаних кімнат. Але мешканці гуртожитку зареєстровані не до займаних кімнат, а тільки до будинку, тобто в адресі реєстрації місця проживання вказано лише « [ADDRESS], гуртожиток». Позивачі зазначають, що вони неодноразово зверталися до головного лікаря ВОКЛ ім. М.І. Пирогова на балансі якої знаходиться гуртожиток провести перереєстрацію мешканців відповідно до займаних кімнат, але отримували відмову, оскільки перереєстрація громадян не входить до компетенції ВОКЛ ім. М.І. Пирогова, а розглядається виключно у судовому порядку. Окрім того, позивачами було подано відповідну заяву до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради. Позивачі зазначають, що частина мешканців гуртожитку вже зареєстрували місце проживання на підставі рішення Вінницького міського суду від 18.06.2015 року. З часу вселення, позивачі постійно проживають і користуються житловим приміщенням, беруть участь у витратах, пов'язаних з оплатою комунальних послуг за користування ним. Вищевказане стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Під час розгляду справи, представник позивачів [PERSON], позов підтримала відповідно вимог позовної заяви та просила суд їх задоволити. Судові витрати залишити за позивачами. Представник відповідача - Вінницької обласної клінічної лікарні ім.. М.І.Пирогова - Круцюк І.П., в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та не заперечила проти його задоволення. Представник Вінницької обласної ради в судове засідання не з'явився. До суду надійшла письмова заява, в якій він просить справу розглянути в його відсутності, проти задоволення заявлених вимог не заперечив. Представник Вінницької міської ради в судове засідання не з'явилась, хоча повідомлялась належним чином про час, день та місце розгляду справи. Повідомлення про причини неявки до суду не надійшло. З'ясувавши позиції сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивачі зареєстрували шлюб 13.04.1991 року в Ананьївській 2-ій сільській раді Ананьївського району Одеської області (а.с.9). Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.18) та сина - [PERSON], [INFO] (а.с.19). [PERSON] був поселений в гуртожиток по [ADDRESS] м. Вінниці на підставі ордера [NUMBER] від 11.12.2006 року, виданого ВОКЛ ім.. М.І.Пирогова (а.с.16), а [PERSON] з дітьми - на підставі ордера [NUMBER] від 06.08.2008 року (а.с.17). Факт проживання позивачів підтверджено актом від сусідів, відповідно до якого сусіди підтверджують факт постійного проживання позивачів за адресою [ADDRESS] з 11.12.2006 року і по даний час включно (а.с.11). Також підтвердженням факту постійного проживання позивачів у згаданій кімнаті гуртожитку є довідка ВОКЛ ім.. М.І. Пирогова від 20.12.2016 року, відповідно до якої [PERSON], проживає в гуртожитку медпрацівників по [ADDRESS]. Станом на 20.12.2016 року заборгованості по оплаті за гуртожиток і комунальні послуги немає. (а.с.12). Крім того, відповідно до довідки ВОКЛ ім.. М.І. Пирогова від 14.12.2016 року, виданої [PERSON], про те, що відкрито особовий рахунок [NUMBER] на оплату за проживання в гуртожитку медпрацівників за адресою [ADDRESS]. Кількість проживаючих 3 чол. Оплата проводиться з 2006 року (а.с.20). Згідно до довідки ВОКЛ ім.. М.І.Пирогова від 20.12.2016 р., виданої [PERSON], він та його сім'я зареєстровані у [ADDRESS], гуртожиток складається з 1 кімнати. Власником особового рахунку цієї кімнати є [PERSON] В даній кімнаті зареєстровано чотири чоловіки, з яких [PERSON], його дружина [PERSON] та сини: [PERSON], і [PERSON] (а.с.21). Відповідно до договору о/р № 040130527 від 27.05.2013 р. (а.с. 28-30), про користування електричною енергією, між ПАТ «Вінницяобленерго» та позивачем [PERSON], укладено договір на постачання електроенергією кімнати [ADDRESS], а також квитанції про сплату комунальних послуг, згідно яких платником являється позивач за конкретну кімнату під номером [ADDRESS]. ( а. с. 31-33). Як вбачається із листа Департаменту житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури від 28.11.2014 року щодо звернення про передачу у комунальну власність м. Вінниці гуртожитку: оскільки всі мешканці, які проживають в гуртожитку по [ADDRESS], зареєстровані до гуртожитку без зазначення номера кімнати, питання передачі зазначеного гуртожитку залишалося неврегульованим та було розглянуто 02.10.2014 року на засіданні обласної комісії із розв'язання проблемних питань забезпечення прав мешканців гуртожитків на житло. За результатами розгляду порушеного питання було вирішено створити окрему комісію з метою всебічного розгляду та визначення шляхів вирішення зазначеного питання та вирішено, що дане питання має розглядатися виключно в судовому порядку (а.с.27). Судом встановлено, що вказаний вище гуртожиток є комунальною власністю управління спільної комунальної власності територіальних громад, Рішенням Вінницької обласної ради від 20.06.2013р. №569 ВОКЛ ім. М.І. Пирогова зобов'язано передати в комунальну власність територіальної громади м. Вінниці будівлю гуртожитку по [ADDRESS] ( а. с. 23-26). Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Статтею 2 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що громадяни, на яких поширюються дія Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Відповідно до п.п.6,14 ст.18 вказаного Закону про права мешканців гуртожитків органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад. Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами ЖК УРСР, а права та обов'язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. №572, та Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986р. №208. Відповідно до ст. 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР. В частині 1 ст.9 ЖК УРСР зазначено, що громади мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право, зокрема, на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, на підставах, передбачених законом. Статтею 16 ЖК України врегульовано, що до компетенції виконавчих комітетів селищних, сільських Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить, зокрема, право здійснювати облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду; видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ст.47 Житлового кодексу України норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Згідно зі ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення. Відповідно до ст.61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Статтею 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, вважає, що позов обгрнутований, користування позивачами відповідною кімнатою в гуртожитку за адресою [ADDRESS] повністю підтвержено матеріалами справи, крім того, суд бере до уваги визнання відповідачами позовних вимог, таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в поному обсязі. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON], просила судовий збір залишити за позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved