Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом мотивуючи тим, що вони разом з матір`ю [PERSON] являються співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . 10.04.2008 року Буринською міською радою на ім`я [PERSON] був виданий державний акт серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0.0421 га, яка розташована за вище вказаною адресою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. [INFO] померла їх мати [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі, на вище згадану земельну ділянку, яку вони прийняли шляхом подачі відповідної заяви до органів нотаріату і на частину спадкового майна отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку, оскільки даний державний акт був виданий відповідачем всупереч закону лише на ім`я [PERSON] , чим було порушено право власності на землю інших співвласників житлового будинку, тобто їх право. Просили визнати за ними право власності по Ѕ частці за кожним на вище вказану земельну ділянку. Позивачі та їх представник [PERSON] в судове засідання не явилися, заявлені вимоги підтримали, просили справу розглянути без їх участі, надіславши до суду письмову заяву. Представник відповідача Буринської міської ради належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, відзив на позовну заяву не надав. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у його відсутності за наявними доказами. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , який проживав в м.Буринь, Сумської області у зв`язку з чим відкрилася спадщина на його майно, в тому числі, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , яку прийняли [PERSON] , [PERSON] - позивачі по справі та [PERSON] - дружина спадкодавця (мати позивачів), будучи спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до ст.529, п.1) ч.1 ст.549 ЦК УРСР, положення якого діяли на час відкриття спадщини, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном і отримали свідоцтво про право на спадщину за законом по 1/3 частці за кожним, тобто стали співвласниками вище вказаного будинку, що вбачається з розпорядження Буринської міської ради «Про перейменування вулиць, провулків та інших об`єктів топоніміки м.Буринь», свідоцтва про право на спадщину за законом, технічного паспорту на будинок (а.с.27-30). 10.04.2008 року Буринською міською радою на ім`я [PERSON] (матері позивачів) був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0.0421 га, яка розташована по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією державного акту, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, довідкою відділу у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, звітом про експертно грошову оцінку земельної ділянки (а.с.7-26). [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , яка проживала в м.Буринь, Сумської області у зв`язку з чим відкрилася спадщина на її майно, яку прийняли [PERSON] та [PERSON] - позивачі по справі, подавши згідно ст.1269 ЦК України до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, будучи спадкоємцями першої черги за законом і на частину спадкового майна, а саме 1/3 частку житлового будинку та земельну ділянку площею 0,2597 для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по [ADDRESS] , отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується копією свідоцтва про смерть спадкодавця, довідкою Буринської міської ради, копією спадкової справи №127/2018 (а.с.34,36,68-75). З метою оформлення вище зазначеної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та реалізації свого права власності на частку в даному спадковому майні позивачі звернулися до приватного нотаріуса Анохіна О.В., однак останнім під час вивчення правовстановлюючих документів та обставин спадкової справи було встановлено, що даний державний акт був виданий відповідачем всупереч закону лише на ім`я [PERSON] , чим було порушено право власності на землю інших співвласників житлового будинку (позивачів), що унеможливлює видачу свідоцтва на право на спадщину за законом на цю земельну ділянку (а.с.37). Однак суд не може погодитись з таким рішенням органу місцевого самоврядування. Зокрема, підпунктом «ґ» пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2) передбачено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати, статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 року в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 Земельного кодексу (2001 року) на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. За змістом ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-253цс від 13 квітня 2016 року. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Стаття 89 ЗК України передбачає, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку (п. «в» ч.2). Пунктом 10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа може звернутися за захистом свого майнового права чи інтересу. В силу статей 391,392 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном , може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 1 ст. 393 цього Кодексу передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачі не заявляли вимогу про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.04.2008 року. Між тим, останні прийняли спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , що беззаперечно встановлено судом наведеними вище доказами. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином з огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачі прийняли спадщину, але не можуть скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість їх вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved