Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] пред'явила позов у суді до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовна вимога щодо розірвання шлюбу обґрунтована тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя, взаємні права та обов'язки подружжя та відсутністю взаєморозуміння. Позовна вимога щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини обґрунтована тим, що малолітній син позивача та відповідача наразі та у подальшому буде проживати та перебувати на повному утриманні позивача. З моменту фактичного припинення шлюбних стосунків, відповідач добровільно не приймає участі у матеріальному утриманні дитини. У зв'язку з чим позивач звернулась до суду з відповідним уточненим позовом, в якому просила шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвати, а також стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати позивач просила стягнути з відповідача. До початку судового засідання представник позивача подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, а справу розглянути без її участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 64). Відповідач свого права на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 46, 47, 55, 56, 57, 58, 61, 62, 63). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 20.02.17 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що між сторонами 27.04.2012р. було укладено шлюб, про що видане Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 10). [INFO] народився спільний син позивача та відповідача - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 11). Судом також встановлено, що тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Позивач також подала до суду акт про проживання за адресою, яким вона підтверджує те, що дитина проживає спільно зі своєю матір'ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36). Вказаний акт своїми підписами підтвердили сусіди позивача. На підтвердження свого майнового стану позивач долучила Довідку від 24.10.2016р. № 03/2-061-02/37756 про свої доходи та на підтвердження того, що вона дійсно працює в Національному антикорупційному бюро України на посаді старшого детектива (а.с. 37). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. За визначенням ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Позивач та відповідач мають різні погляди на сімейне життя, взаємні права та обов'язки подружжя та не мають взаєморозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З урахуванням встановлених обставин справи та на підставі ст.ст. 104, 105, 110-112 СК України, суд дійшов висновку, що дана сім'я тривалий час носить формальний характер, вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, буде суперечити інтересам сторін, впливати на їх психоемоційний стан, тому підстав для збереження надалі міцної та здорової сім'ї не вбачається. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Згідно зі ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З огляду на те, що дитина проживає з матір'ю, а відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу матері на утримання дитини, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача на утримання сина аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх його видів заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а відтак вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 04.10.2016р. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. 1). Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 110, 112, 115, 180-183, 185, 191 СК України, та

Outcome: approved