Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] , як опікун [PERSON] , звернулася до суду з позовом до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання кредитного договору недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у листопаді 2018 року позивач дізналася про утримання з пенсії [PERSON] на підставі виконавчого напису, вчиненого 25.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. на користь Відповідача заборгованості за кредитним договором від 14.02.2014 №26254019478763, укладеним, [PERSON] з Акціонерним товариством «Банк РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником якого є ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». З виконавчого напису вбачається, що [PERSON] уклала з вказаним банком зазначений кредитний договір, за яким має заборгованість у сумі 20935,44 грн, умови якого опікуну не відомі. Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що [PERSON] є недієздатною особою, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав, просив суд визнати кредитний договір недійсним. У судове засідання позивач не з`явився, просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач відзив до суду не подав, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 02.06.2021 року постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що у листопаді 2018 року опікун [PERSON] - [PERSON] дізналася про утримання з пенсії [PERSON] на підставі виконавчого напису, вчиненого 25.06.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. на користь Відповідача заборгованості за кредитним договором від 14.02.2014 №26254019478763, укладеним між [PERSON] та Акціонерним товариством «Банк РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником якого є ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК». З виконавчого напису вбачається, що [PERSON] уклала з вказаним банком зазначений кредитний договір, за яким має заборгованість у сумі 20935,44 грн, умови якого опікуну не відомі. Проте [PERSON] за станом свого здоров`я при укладенні вказаного договору не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки страждає на стійке психічне захворювання; перебуває на обліку у психоневрологічному диспансері, і згідно з Висновком ЛКК від 06.06.2011 потребує постійного стороннього догляду. Саме через психічну хворобу рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2014 року у справі №754/9591/14-ц вона визнана недієздатною. Зазначеним рішенням суду встановлено, що за своїм психічним станом [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Статтею 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою ст. 626 ЦК України, визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень частини четвертої ст. 67 ЦК України, опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів недієздатної особи. Відповідно до частини другої ст. 225 ЦК України, опікун маю право пред`явити позов про визнання вказаного правочину недійсним у зв`язку із тим, що на момент його вчинення [PERSON] перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та не могла керувати ними через стійкий психічний розлад (психічне захворювання). Відповідно до Конвенції про права осіб з інвалідністю, яка була ратифіковано Україною Законом №1767- VI від 16.12.2009р, держави-учасниці вживають усіх належних і ефективних заходів для забезпечення рівних прав осіб з інвалідністю на володіння майном і його успадкування, й забезпечують, щоб особи з інвалідністю не позбавлялися довільно свого майна. Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, фізичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб та брати участь у цих справах. На підтвердження вищезазначених обставин позивачем надано: копію рішення суду від 20.10.2014 р; копію рішення суду від 25.08.2015 р; копію посвідчення №96; копію свідоцтва про народження; копію свідоцтва про смерть; копію довідки Акту огляду МСЕК; копію пенсійного посвідчення на [PERSON] ; копія пенсійного посвідчення на [PERSON] ; копію Висновку ЛКК; копію виконавчого напису. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, відсутність спростування з боку відповідача підстав позовних вимог, суд вважає докази, які містяться в матеріалах справи достатніми та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved