Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

[PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Поглод Л.Я., звернувся в суд із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в [ADDRESS] . В обгрунтування позову зазначено, що позивач по справі є власником домоволодіння в [ADDRESS] . У даному житловому будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON] , проте, за вказаною адресою вона не проживає, в 2008 році вибула з житлового будинку. Оскільки відповідачка не проживає в житловому будинку, не бере участі в його утриманні, її реєстрація носить формальний характер та є перешкодою для реалізації позивачем майнових прав. Просив позов задовольнити, визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . У судове засідання позивач не прибув, представник позивача направила клопотання про слухання справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не прибула, не повідомила суд про причини своєї неявки, не подала клопотання про відкладення розгляду справи, чи слухання справи без її участі, не подала відзиву на позов, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Участь у судових засіданнях це право, а не обов`язок сторін по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач по справі є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою:[ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі продажу житлового будинку від 18 квітня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Рогатинської державної нотаріальної контори Андрейків Т.В. відповідно до умов договору [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купив житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] . Реєстрація права власності домоволодіння проведена 21 травня 2006 року Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації. Сторони по справі з 26 червня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано 11 листопада 2019 року на підставі рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області, що підтверджується копією рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області (справа №349/1495/19, провадженя №2/349/487/19), яке набуло законної сили 13 грудня 2019 року. Згідно довідки виконавчого комітету Підгородянської сільської ради №52 від 13 лютого 2020 року, [PERSON] , 1980 року народження не проживає в с.Підгороддя з 2012 року. Надаючи правову оцінку викладеним обста винам, суд зазначає наступне. Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК). Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Частина 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. Згідно ст. 391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Згідно висновків Верховного суду України у справі № 6-709цс16 (аналогічна № 6-158цс14) власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання такої особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачка довела належними та допустимими доказами порушення її права на користування і розпорядження належним їй майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення нею цих прав, а тому таке право підлягає захисту судом, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] .

Outcome: approved