Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповітів недійсними, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер їх батько - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло наступне майно: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка ; нежитлове вбудоване приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; легковий автомобіль SEAT LEON, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того, [PERSON] був єдиним засновником ТОВ «Родус». Після поховання [PERSON] вони дізналися, що за життя останнім було складено два заповіти. Відповідно до змісту першого заповіту, датованого 26 жовтня 2009 року та посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], усе своє майно [PERSON] заповідав [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - у рівних частинах кожному. Відповідно до змісту другого заповіту, датованого 23 грудня 2009 року та посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], все своє майно [PERSON] заповідав наступним чином: 1/2 - частку [PERSON], 1/6 частку - [PERSON], 1/6 частку - [PERSON], 1/6 частку - [PERSON]. Позивачі вважають, що дані заповіти є недійсними, так як почерк та підписи на заповітах та почерк та підписи їхнього батька, що є в інших документах - відмінні, за життя він не мав волевиявлення включати до кола спадкоємців [PERSON] у зв'язку з чим просили визнати заповіти недійсними. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 06 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON], [PERSON] задоволено. Визнано заповіт [PERSON], який помер [INFO], посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 26 жовтня 2009 року - недійсним. Визнано заповіт [PERSON], який помер [INFO], посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 23 грудня 2009 року - недійсним. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов'язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи у розмірі 900 (дев'ятсот) гривень 48 копійок; вирішено питання щодо сплати судового збору. В апеляційній скарзі [PERSON] оспорює обґрунтованість судового рішення, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд неповно з'ясував всі обставини справи,які мають значення для правильного вирішення спору, рішення винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує на те, що суд не взяв до уваги той факт, що [PERSON] хворів і підписував всі документи лівою рукою, суд при ухваленні рішення ґрунтувався на неналежних та недопустимих доказах, суд не прийняв до уваги свідчення свідків, поклав в основу рішення висновок експертизи, хоча при її проведенні експертом були порушені вимоги законодавства, що регулюють її проведення, досліджені об'єкти підписи яких не належать до вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків почерку, експерту не було надано документів на яких рукописні тексти достовірно виконані [PERSON], у висновку експерта № 227 від 30.08.2013 року відсутні детальні дослідження, які він проводив та опис об'єктів дослідження, виявлених конкретних розбіжностей, встановлених експертом. В засіданні апеляційного суду [PERSON] та її представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, рішення суду скасувати. [PERSON] та її представник у судовому засіданні проти задоволення доводів апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити, рішення суду залишити без зміни. Інші учасники судового розгляду у засідання апеляційного суду не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені. Заслухавши доповідь судді - доповідача, сторони, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови „ Про судове рішення у цивільній справі № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обгрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивачів, суд першої інстанції виходив з того, що спірні заповіти не є особистим розпорядженням [PERSON], оскільки ним вони не підписувались, а підписувались іншою особою, яка не мала на це права. Проте з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на доказах, наявних у матеріалах справи. Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 статті 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Відповідно до частин 1 - 3 статті 1247 ЦК України, пункту 157 Інструкції від 3 березня 2004 року N 20/5 про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, чинної на час посвідчення заповіту (далі - Інструкція), заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом. Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено (частина 4 статті 207 ЦК України, пункт 16 Інструкції). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], [INFO], що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про смерть (а.с. 8, 65 том 1). [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 71, 75 том 1). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивачі, а також син померлого від першого шлюбу - [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи, за життя [PERSON] було складено два заповіти: заповіт від 26.10.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким усе своє майно [PERSON] заповідав [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах та заповіт від 23.12.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], згідно з яким все своє майно [PERSON] заповідав наступним чином: 1/2 частку - [PERSON], 1/6 частку - [PERSON], 1/6 частку - [PERSON], 1/6 частку - [PERSON] (а.с.83,97 том №1). Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд зстановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 2 ст. 10, ч.І ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до висновків проведеної по справі судової графологічної експертизи № 227 від 30.08.2013 року рукописний текст (рукописні записи) «Цей заповіт прочитано мною особисто уголос» на заповіті [PERSON], посвідченого 26.10.2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], виконаний не [PERSON], а іншою особою.Підпис «[PERSON]» на заповіті, посвідченому 26.10.2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON], виконаний не [PERSON], а іншою особою. Враховуюче викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції , що оскільки судом встановлено, що заповіт від 26.10.2009 року [PERSON] особисто не підписував, у встановленому законом порядку не доручав підписати заповіт іншій особі , такий заповіт ,відповідно до вимог закону, є недійсним. Проте, з висновками суду про визнання недійсним заповіту від 23.12.2009 року погодитися неможливо виходячи з наступного. Згідно із зазначеними вище положеннями ЦК України та п.11 Інструкції нотаріальні дії можуть бути вчинені поза межами нотаріальної контори. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному напису та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (у дома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи та ін. ) із зазначенням адреси а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаним приміщенням. Зі змісту заповіту, посвідченого 23.12.2009 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] вбачається , що у зв'язку із хворобою він посвідчений за місцем проживання заповідача за адресою [ADDRESS], про що свідчить відповідна відмітка у заповіті та запис у реєстрі нотаріальних дій (том 1 а.с.10 том 2,а.с.18-22 ). Ці дані підтверджуються і поясненням самого нотаріуса [PERSON], якій допитаний судом у якості свідка та у суду не має підстав ставити під сумнів його свідчення, які узгоджують з іншими наявними у справі доказами. Посилання суду не відсутність у заповідача волевиявлення на розпорядження належним йому майном на користь [PERSON], на думку апеляційного суду, не відповідає фактичним обставинам справи. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами [PERSON] вісім років перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносин, була зареєстрована та мешкала з ним за однією адресою, за якою і був посвідчений спірний заповіт, після того як [PERSON] захворів, доглядала його, а після смерті займалася похованням. 30 вересня 2009 року [PERSON] уповноважив [PERSON] експлуатувати та розпоряджатися належним йому автомобілем (а.с.33 том 2). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначали, що ставлять під сумнів підпис батька у заповіті з тих підстав, що з початку вересня 2009 року [PERSON] страждав на парез правої руки, захворювання , яке полягає у обмеженні рухливої функції м'язів, характеризується зниженням сили та зменшенням обсягу рухів та унеможливлює виконання будь яких побутових потреб правої рукою в тому числі і здійснення підпису (а.с.3-6 том 1 ). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON] також підтвердили у судовому засіданні , що після операції у [PERSON] права рука була непрацездатна, він вчився виконувати всі побутові справи лівої рукою (а.с.130-131 том 1 ). Ці свідчення повністю узгоджуються зі свідченнями допитаного у судового засіданні приватного нотаріуса [PERSON], якій підтвердив, що заповіт через хворобу було підписано [PERSON] саме лівої рукою та з висновками судової графологічної експертизи від 30.08.2013 року (том 2 а.с.59-65), відповідно до якої становити, чи виконано [PERSON] рукописний текст (рукописні записи) «Заповіт прочитано мною вголос та підписано власноручно» на заповіті [PERSON], посвідченогороку приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 23.12.2009 року не уявилося можливим, так як наявні розбіжні загальні ознаки почерку не дають підстав для будь-якого висновку про тотожність виконавця даних рукописів. Виявити комплекс окремих ознак почерку, які були б достатніми для позитивного або негативного висновку про тотожність, не виявилося можливим в зв'язку з малим об'ємом порівняльного матеріалу, близьким за датою до досліджуваних документів. В рукописних текстах (рукописних записах) на заповітах [PERSON] від 26.10.2009 року та 23.12.2009 року наявні комплекси діагностичних ознак, які свідчать про незвичність виконання рукописів. Рукописний текст в заповіті від 23.12.2009 року від імені [PERSON] «Заповіт прочитано мною вголос та підписано власноруч [PERSON]» виконаний незвичною для письма рукою. Рукописний текст в заповіті від 23.12.2009 року від імені [PERSON] «Заповіт прочитано мною вголос та підписано власноруч [PERSON]», виконаний незвичною для письма рукою при відсутності у виконавця навички письма цією рукою. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про визнання недійсним заповіту, якій було складено [PERSON] 23.12.2009 року , оскільки сукупність зібраних по справі доказів дає суду апеляційної інстанції підстави стверджувати, що волевиявлення [PERSON] заповідати частину належного йому майна відповідачу [PERSON] відповідало його внутрішній волі та він особисто зробив це розпорядження на випадок своєї смерті у заповіті від 23.12.2009 року. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи , порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: partial