Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

TOB «Добра праця`звернулось до суду з позовом до відповідача вказавши, що 28.11.2016 рокуміж ТОВ «Добра праця» та [PERSON] було укладено Договір № 296- 2016/КРпро надання інформаційних послуг, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачеві інформаційні послуги, а відповідач у свою чергу прийняти такі послуги та оплатити їх вартість в сумі 8100 грн. 10.07.2017 року ТОВ «Добра праця» виконало зобов?язання за договором, надавши послуги відповідачеві, що підтверджено актом здачі-приймання інформаційних послуг, однак, [PERSON] вартість послуг за договором не оплатив. По суті вимог позивач просив стягнути з відповідача вартість наданих послуг за договором в сумі 8100 грн. та судовий збір. Ухвалою від 20.01.2020 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 20.02.2020 року, клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, та витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості про перетинання державного кордону України [PERSON] , за період з 28.11.2016 року по 17.01.2020 року. 20.02.2020 року до суду надійшло клопотання про стягнення з відповідача понесених судових витрат у вигляді надання професійноїправничої допомоги у якому ставиться питання про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Добра праця»понесених судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5000 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, заперечень на позов не надав. Судові повістки надсилались на останню відому адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, та поверталися у зв`язку з відсутністю адресата. Відповідно до ст. 130 ч.9 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідно до ст. 131 ч.1 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, та виклик до суду, але вони результатів не дали. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, 28.11.2016 рокуміж ТОВ «Добра праця» та [PERSON] було укладено Договір № 296-2016/КРпро надання інформаційних послуг. Відповідно до п. 2.1. Договору,виконавець зобов`язується на свій ризик своїми силами та засобами надавати інформаційні послуги замовнику в строки та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язується своєчасно приймати їх та оплачувати, дотримуючись договірних строків та здійснювати повне сприяння Виконавцю у виконанні покладених на нього обов`язків. Відповідно до п. 6.2. Договору,замовник зобов`язується оплатити вартість наданих інформаційних послуг, передбачених в предметі цього Договору, шляхом сплативиконавцю суми в розмірі 8100 грн. Відповідно до п. 5.6. договору, факт надання послуг оформляється Актом здачі-прийняття наданих інформаційних послуг. 10.01.2017 рокуміж позивачем та відповідачем було укладено акт здачі-прийманаї наданих інформаційних послуг. За ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи, що сторонами підписано акт здачі-приймання виконаних робіт, то суд вважає, що послуги ТОВ «Добра праця», обумовлені договором від 28.11.2016 року№ 296-2016/КРпро надання інформаційних послуг, позивачем надані, а відповідачем прийняті. Статтею 903 ЦК України обумовлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 612 ч. 1 ЦК України вказує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 6.3. Договорувід 28.11.2016 року№ 296-2016/КРпро надання інформаційних послуг,замовник сплачує вартість послуг за Договором в безготівковому порядку наступним чином: першу частину у 50% від зазначеної в пункті 6.2. суми замовник сплачує не пізніше, чим на 60 день з дати отримання візи, наданої консульством Республіки Польща, другу частину замовник сплачує протягом 60 календарних днів з моменту перетину державного кордону України, але не пізніше, ніж на другий банківський день дня отримання або зарахування на особовий рахунок доходу, заробітної плати, ренти, роялті чи інших доходів, у тому числі доходу(ів), отриманих на території іноземної держави. Аналізуючи укладений між сторонами договір в частині строку виконання замовником послуг зобов?язання в частині оплати наданих послуг, суд враховує, що фактично у договорі не визначено строку його виконання у спосіб, який передбачений чинним законодавством, адже перетин особою державного кордону України, отримання цією особою на особовий рахунок доходів, або отримання візи, не відносяться до подій, що мають неминуче настати, оскільки настання чи ненастання будь-якої з цих подій обумовлене багатьма факторами (чи перетне особа кордон України, чи отримає дохід, передбачений договором, та чи отримає такий дохід на особовий рахунок). Оскільки обов`язок з доведення обставин, на які сторона посилається в обґрунтування заявлених вимог, покладено саме на цю сторону, тож обов?язок надати докази того, що строк виконання зобов?язань зі сплати послуг за договором настав, що відбулось прострочення виконання зобов?язань відповідачем, а у ТОВ «Добра праця» з?явились підстави для захисту порушених прав в судовому порядку, покладений саме на позивача. Водночас суду позивачем не надано доказів, що на час як звернення до суду з позовом, так і на час розгляду справи судом, настала хоча б одна з подій, з якими п. 6.4 укладеного договору пов?язує початок строку, протягом якого відповідач мав оплатити надані послуги. Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, яка надійшла до суду 06.03.2020 року на виконання ухвали суду від 20.02.2020 року про витребування доказів, у межах повноважень наданих Адміністрації Держприкордонслужби, проведеною перевіркою інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», що функціонує відповідно до пункту 23 Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25.06.2007 № 472, зареєстрованим у Мін`юсті України 05.07.2007 за № 765/14032, відомостей про перетинання державного кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO] не виявлено. Позивач з будь-якими іншими клопотаннями про витребування доказів, або про забезпечення доказів не звертався, самостійно доказів про отримання відповідачем візи, отримання або зарахування на особовий рахунок доходу, заробітної плати, ренти, роялті чи інших доходів, у тому числі доходу(ів), отриманих відповідачем на території іноземної держави, не надав. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено того, що строк оплати за договором настав, а відповідачем допущено прострочення виконання зобов?язання у вигляді оплати послуг за договором.

Outcome: dismissed