Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON] мотивувала позов тим, що 09.09.2008 року між ВАТ КБ «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно з яким [PERSON] (іпотекодавець), який діяв як майновий поручитель за кредитними зобовязаннями [PERSON] (позичальник) за кредитним договором №29/МК/2008/25-840 від 09.09.2008 року, з метою забезпечення повернення кредиту, передав у іпотеку банку належне йому нерухоме майно - цілий житловий будинок з прибудовою, що знаходиться в м. Вінниці, вул. Пирогова, 183а та земельну ділянку площею 0,0654 га, кадастровий номер 0510136600:02:090:0118, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за цією ж адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 183а. На момент укладення договору іпотеки позивач [PERSON] (дівоче прізвище «Беркун») [PERSON], [INFO], була неповнолітньою, з народження проживала та мала право користуватись житловим будинком по вул. Пирогова, 183а в м. Вінниці, як член сім`ї власника - [PERSON] Для оформлення договору іпотеки батько отримав довідку про склад сім`ї, в якій не було зазначено про неї як про неповнолітню, що проживає в будинку. Вважає, що оскільки правочин - договір іпотеки від 09.09.2008 року, який був укладений та нотаріально посвідчений без дозволу органу опіки та піклування, суперечить Закону України «Про охорону дитинства», спрямований на відмову від її житлових прав, як неповнолітньої дитини, на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України просила визнати договір іпотеки, укладений між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] недійсним; зобовязати ПАТ КБ «Надра» здійснити дії, передбачені ч.9 ст. 16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» та абз. 3 п.п. 5.1 п.5 гл. 15 «Накладення та зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спрямовані на зняття нотаріусом заборони відчуження Предмету іпотеки (за договором іпотеки від 09.09.2008 року) та реєстрації припинення обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; письмово повідомити позивача про результати вчинення дій, спрямованих на зняття нотаріусом заборони відчуження предмету іпотеки (за договором іпотеки від 09.09.2008 року) та реєстрації припинення обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати в розмірі 551,20 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала. Суду пояснила, що відповідач [PERSON] є її батьком, а третя особа [PERSON] братом. З моменту народження вона з батьками і братом проживала у будинку, що в м. Вінниці, вул. Пирогова, 183 «а». Коли їй було пятнадцять років, брат взяв в ПАТ КБ «Надра» кредит, а батько, в забезпечення виконання братом зобовязання, передав у іпотеку належний йому будинок та земельну ділянку, що знаходяться в м. Вінниці, вул. Пирогова, 183 «а», однак у довідці про склад сім`ї, що була видана квартальним комітетом мікрорайону «Пирогова» від 13.08.2008 року №456, вона, як неповнолітній член сім`ї власника, не зазначена. В звязку з цим дозволу органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки не було. Про порушення її права на житло вона дізналася вже у листопаді 2015 року. Вважає, що їй належить 1/4 частка батькового будинку, оскільки, як дитина, має право на користування будинком, що переданий батьком в іпотеку. Іншого житла, крім цього будинку, у неї немає. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав. Суду пояснив, що його син [PERSON] в 2008 році взяв кредит в ПАТ «КБ «Надра» для розвитку бізнесу в сумі 100\~000 доларів США, а він виступив майновим поручителем. В звязку зі зміною курсу валют погашати кредит немає можливості. Договір іпотеки посвідчувався приватним нотаріусом, однак він повідомив нотаріусу про відсутність прав малолітніх дітей на будинок, оскільки не усвідомлював, що робив. Насправді на той час в будинку проживала його неповнолітня дитина [PERSON] з народження. У довідці про склад сім`ї також не було зазначено про [PERSON], однак всі бажали отримати кредит, тому він проти цього не заперечував. Дозвіл орган опіки та піклування на укладення угоди не надавав. При ухваленні рішення просив врахувати, що він хворіє на цукровий діабет, серцево-судинні захворювання, є інвалідом третьої групи з 2003 року, іншого житла у нього та його сім`ї немає. В судовому засіданні представник ПАТ «КБ «Надра» [PERSON] позов не визнав, оскільки при укладенні з [PERSON] договору іпотеки порушень з боку банку не було. [PERSON], [PERSON] та його дружина [PERSON] умисно приховали те, що в будинку, який переданий в іпотеку, проживала неповнолітня дитина, також дитина не була зазначена у довідці про склад сім`ї. Зауважив, що на даний час перебуває на виконанні рішення суду про стягнення боргу за кредитним договором, однак рішень судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, про виселення мешканців, немає. [PERSON] продовжує проживати в будинку, тому вважає, що житлові права [PERSON] не порушені, крім того, на даний час позивачка є повнолітньою. Третя особа [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню. Суду пояснила, що на момент укладення договору іпотеки в домовій книзі неповнолітня дитина не була записана, а нотаріус не запитувала про наявність неповнолітніх дітей, які мають право користуватись предметом іпотеки. Зауважила, що вони з чоловіком погасити кредит сина неспроможні через низький дохід. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи були повідомлені рекомендованим листом, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавали. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності [PERSON], [PERSON] Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. 09.09.2008 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 29/МК/2008/25-840 на суму 100 000 доларів США на строк до 07.09.2018 року. Поручителями за договором є [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 61, 62, 63). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 09.09.2008 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] також був укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки. Предметом іпотеки є цілий житловий будинок з прибудовою, що знаходиться в м. Вінниці, вул. Пирогова, 183а та земельна ділянка площею 0,0654 га, кадастровий номер 0510136600:02:090:0118, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за цією ж адресою. На дане майно накладено заборону відчуження (а.с. 9-12). Будинок з прибудовою «А», житловою площею 103,0 кв.м., по вул. Пирогова, 183 «а» в м. Вінниці належить [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору міни від 25.12.1991 року (а.с. 13). Державний акт серії ЯЖ №268588 на право власності на земельну ділянку площею 0,0654 га, що в м. Вінниці, вул. Пирогова, 183а, виданий на імя [PERSON] (а.с. 23). Укладаючи договір іпотеки 09.09.2008 року [PERSON] надав нотаріусу довідку про склад сім`ї, видану квартальним комітетом мікрорайону «Пирогова» від 13.08.2008 року №456, відповідно до якої [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [INFO], склад його сімї: дружина [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] Донька [PERSON], [INFO], у даній довідці як член сімї [PERSON] не зазначена (а.с. 30). Крім того, 09.09.2008 року [PERSON] подав нотаріусу письмову заяву про те, що гарантує, що у належному йому житловому будинку з прибудовою, що знаходиться в м. Вінниці, вул. Пирогова, 183а, станом на 09.09.2008 року не зареєстровані та не проживають малолітні та неповнолітні діти. Відповідно, будь-які права малолітніх або неповнолітніх дітей у звязку з укладенням іпотечного договору не порушуються (а.с. 59). Заяву про те, що договір іпотеки відповідає інтересам сім`ї і його укладення відповідає спільному волевиявленню, надала нотаріусу дружина [PERSON] [PERSON] (а.с. 60). Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (дошлюбне прізвище «Беркун») [PERSON], яка народилась 07.04.1993 року (а.с. 14). Згідно відмітки у паспорті серії АТ №085684 громадянина України [PERSON] вона з 11.09.2009 року зареєстрована за адресою: [INFO]«а». В судовому засіданні і позивач і відповідач [PERSON], а також третя особа [PERSON] визнали, що [PERSON] проживає в [INFO] з народження. Згідно довідки, що видана загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 36 Вінницької міської ради за підписом заступника директора закладу [PERSON], [PERSON], [INFO], навчалась у школі з 14.01.2007 по 30.05.2010 р.р. В період навчання проживала за адресою: [INFO] «а», фактичне місце проживання не змінювала. Таким чином, судом було встановлено, що на момент укладення договору іпотеки позивач [PERSON], яка була неповнолітньою, постійно проживала в [INFO], як член сім`ї власника [PERSON] відповідно до ст. 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України. В звязку з тим, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] приховали факт проживання в будинку дитини і її право користуватись цим будинком, а в довідці від 13.08.2008 року викладені неправдиві відомості, договір іпотеки був укладений без дозволу органу опіки і піклування. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач [PERSON] зазначила, що її права як неповнолітньої дитини були порушені, тому договір іпотеки від 09.09.2008 року суперечить до ст.ст. 1, 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» і його слід визнати недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України. За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності передбачені ст. 215 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 Сімейного кодексу України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах обовязок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обовязків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування. Згідно з положеннями частин 4, 5 статті 177 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. Зі змістом ч.6 статті 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує встановлену статтею 177 Сімейного кодексу України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої предявлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і ЗУ «Про іпотеку» не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сімї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. В судовому засіданні було встановлено, що на час укладення [PERSON] договору іпотеки неповнолітня на той час [PERSON] не мала права власності на будинок чи на частку будинку, що в м.Вінниці, вул. Пирогова, 183 «а». Вона набула права користування даним будинком як член сімї власника відповідно до ст. 405 ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» та зберігає це право протягом часу перебування будинку в іпотеці. Враховуючи те, що укладення [PERSON] договору іпотеки 09.09.2008 року хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права на той час неповнолітньої, а у даний час повнолітньої позивачки [PERSON], суд вважає, що її житлові права не були порушені, тому позов задоволенню не підлягає. Судом також було встановлено, що рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки або про виселення [PERSON] з будинку немає, а ймовірність виникнення такої ситуації в майбутньому не може слугувати достатньою підставою про необхідність захисту прав позивача на проживання в будинку шляхом визнання договору недійсним. Також Європейський Cуд з прав людини в своїй практиці (Рішення від 09.10.1979 р. у справі Ейрі (п.24), Рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (п.35), Рішення від 30.05.2013 року в справі [PERSON] проти України (п.32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Верховний Суд України у постанові від 20.01.2016 року № 6-2940цс15 доповнив правові висновки, викладені в постановах, прийнятих Судовою палатою у цивільних справах ВСУ 16.09.2015 р. № 6-392цс15, 16.12.2015 р. № 6-214цс15 та 20.01.2016 р. № 6-1560цс15, наступною правовою позицією: правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. При ухваленні даного рішення суд також враховує такі засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України). Відповідно до ч.2, ч. 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших сферах. У даній справі було встановлено, що батьки позивачки, укладаючи договір іпотеки (батько) і даючи згоду на укладення такого договору (мати) 09.09.2008 року повідомили нотаріусу неправдиві відомості про те, що у житловому будинку № 183 «а» по вул. Пирогова в м. Вінниці не зареєстровані та не проживають малолітні діти та будь-які права малолітніх або неповнолітніх дітей у звязку з укладенням іпотечного договору не порушуються (а.с. 59). З огляду на вищенаведене, суд не може вважати дії [PERSON] та [PERSON] при укладенні договору іпотеки від 09.09.2008 року добросовісними. При цьому обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя банку не встановлено. Відповідна правова позиція про те, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої дитини, укладаючи правочин, який впливає на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а неправдиве повідомлення батьками про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною, викладена в постанові ВСУ № 6-384цс15. За таких обставин суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову про визнання договору іпотеки недійсним. Решта позовних вимог [PERSON] є похідними від первісної вимоги, тому також задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed