overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON], посилаючись на те, що вона прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], але не може підтвердити родинний зв'язок з спадкодавицею, що необхідно для звільнення від оподаткування отриманого у спадок майна, звернулася до суду і просить встановити факт, що вона є дочкою [PERSON], померлої [INFO]. Іншим шляхом, крім судового, встановити, що вона є дочкою спадкодавиці неможливо. Заявниця та представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 20 вересня 1960 року матір'ю [PERSON], яка після одруження змінювала прізвище на «[PERSON]» та «[PERSON]», що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 04 вересня 2015 року, є [PERSON] З трудової книжки спадкодавиці вбачається, що вона змінювала прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» та «[PERSON]». Проаналізувавши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявниця дійсно є дочкою [PERSON] Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволяє їй реалізувати право на звільнення від оподаткування успадкованого майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

[PERSON] посилаючись на те, що є донькою [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, а саме будинковолодіння [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,1219 га., яка розташована в [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 1,93 га., що розташована в межах Балаклеївської сільської ради Смілянського району. З зустрічним позовом до [PERSON] та Балаклеївської сільської ради Смілянського району про визнання права власності на спадкове майно звернулась [PERSON], посилаючись на те, що її дід [PERSON] 20 січня 2012 року заповів їй все своє майно. Представник Балаклеївської сільської ради в судове засідання не з'явився, надіславши пояснення, в яких проти позову [PERSON] не заперечував. Позивачка [PERSON] проти позову [PERSON] не заперечувала, про що вказала в заяві. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові [PERSON] слід відмовити, а позов [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про смерть [INFO] в с.Балаклея Смілянського району, помер [PERSON] після його смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,1219 га., яка розташована в [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 1,93 га., що розташована в межах Балаклеївської сільської ради. 20 січня 2012 року [PERSON] заповів [PERSON] все своє майно. Згідно довідки Балаклеївської сільської ради від 12 березня 2016 року №451 з [PERSON] на день його смерті були зареєстровані та проживали внучка [PERSON] та правнучка [PERSON] З відповіді Смілянської державної нотаріальної контори вбачається, що з заявами про прийняття/відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не звертався. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України врегульовано, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Підставі ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. [PERSON] не надала доказів, що вона прийняла спадщину та не просила суд продовжити строки на її прийняття, а тому їй в позові про визнання права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] слід відмовити. Оскільки [PERSON] - онука спадкодавця і постійно проживала разом з ним до дня його смерті - за нею слід визнати право власності на спадкове майно. На підставі наведеного, ст. 1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON], посилаючись на те, що у 1970 році після припинення спільного проживання її чоловік [PERSON] забрав свої речі, виїхав у невідомому напрямку і з того часу про нього немає ніяких відомостей, звернулася в суд із заявою, в якій просить визнати його безвісно відсутнім. Визнання чоловіка безвісно відсутнім заявниця обґрунтовує тим, що хоче розірвати шлюб і укласти новий. Заінтересована особа [PERSON] проти задоволення заяви не заперечив та пояснив, що він проживає разом з заявницею і ніяких відомостей про її чоловіка не чув понад 40 років. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Судом встановлено, що з 22 травня 1967 року [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Подружжя проживало у Вінницькій області, а з 1969 року переїхало в Черкаську область, Смілянський район, хутір Степок. З 1970 року [PERSON] забрав свої речі і виїхав у невідомому напрямку. З цього часу ніхто із родичів та знайомих його не бачив. Згідно відомостей адресно-довідкового бюро Вінницької області від 12 березня 2014 року та Черкаської області від 19 лютого 2013 року [PERSON] зареєстрованим не значиться. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, зазначених заявницею. У відповідності до ч. 1 ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування, а згідно ч. 2 цієї ж статті у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Останні відомості про [PERSON] були у 1970 році, тому початком його безвісної відсутності слід вважати 1 січня 1971 року. На підставі викладеного, ст. 43 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON], посилаючись на те, що управління Пенсійного фонду України в м. Смілі та Смілянському районі відмовило їй у збільшенні пенсійного стажу, оскільки у трудовій книжці неможливо прочитати її по-батькові, звернулася в суд із заявою, в якій просить встановити факт належності їй трудової книжки, виписаної 27 квітня 1956 року на ім'я «[PERSON]». Встановити факт іншим шляхом, крім судового порядку неможливо. Заявниця та представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Заявниця свої вимоги підтримала, представник заінтересованої особи проти їх задоволення не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 квітня 1956 року заявниці видана трудова книжка на її дівоче прізвище «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про народження від 19 серпня 1938 року та свідоцтвом про одруження від 20 грудня 1956 року, в якій неможливо прочитати її по-батькові. У свідоцтві про народження заявниці, виписаного російською мовою, ім'я її батька вказано «[PERSON]», а її по-батькові відповідно - «[PERSON]», проте із свідоцтв про народження її сестри [PERSON] та брата [PERSON] вбачається, що ім'я батька російською мовою «[PERSON]». У паспорті, довідці про присвоєння ідентифікаційного номера, пенсійному посвідченні від 22 червня 1994 року та у трудовій книжці від 20 червня 1964 року по-батькові заявниці записано українською «[PERSON]» та російською «[PERSON]», а тому суд приходить до висновку, що трудова книжка, виписана 27 квітня 1956 року на ім'я «[PERSON]» дійсно належить [PERSON]. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на пенсійне забезпечення за віком. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

[PERSON], посилаючись на те, що управління праці та соціального захисту населення відмовляє їй в оформленні пільг, оскільки у свідоцтві про укладення шлюбу по-батькові її померлого чоловіка записано «[PERSON]» замість «[PERSON]», звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа. Встановити факт іншим шляхом, крім судового порядку неможливо. Заявниця та представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Заявниця свої вимоги підтримала, представник заінтересованої особи проти їх задоволення не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 2 жовтня 1975 року між заявницею та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що видано свідоцтво, в якому по-батькові чоловіка помилково вказано «[PERSON]» замість «[PERSON]». Про те, що у свідоцтві про укладення шлюбу дійсно зроблена помилка свідчать паспорт заявниці з відміткою про реєстрацію шлюбу з [PERSON], свідоцтво про його смерть від 17 березня 2014 року, свідоцтво про народження від 2 жовтня 1975 року, де [PERSON] є батьком, довідка військового комісара від 20 березня 2014 року про те, що він проходив дійсну військову службу, довідка до акту огляду МСЕК від 15 грудня 2010 року, копія паспорта померлого, його посвідчення від 27 грудня 2010 року, свідоцтво про поховання від 18 березня 2014 року. У всіх зазначених документах по-батькові померлого зазначено «[PERSON]». Також цей факт підтверджується заявами його дочки [PERSON] та сусіда [PERSON] Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на забезпечення пільгами. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON], посилаючись на те, що хоче відновити свою дійсну національність, оскільки її мати етнічна німкеня, звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що вона за своєю національністю німкеня. Необхідність встановлення факту виникла в зв'язку з необхідністю вільного в'їзду на територію Німеччини, працевлаштування та проживання. Встановити факт іншим шляхом, крім судового, неможливо. Заявниця та представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Заявниця свої вимоги про встановлення факту підтримала, представник заінтересованої особи проти їх задоволення не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про народження від 5 січня 1984 року, свідоцтва про шлюб від 14 жовтня 2006 року та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 3 червня 2016 року вбачається, що батько заявниці, яка після одруження змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], [PERSON] за національністю українець, а мати [PERSON] - німкеня. Заявниця відносить себе до німецької національності, так як її мати була німкенею, і на даний час вона бажає відновити та підтвердити свою дійсну національність. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Оскільки національність особи визначається національністю одного з батьків, а мати заявниці є німкенею - суд вважає за можливе встановити факт, що [PERSON] за своєю національністю німкеня. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволяє їй реалізувати своє право на відновлення національності. На підставі викладеного, ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] (по тексту [PERSON]В.) звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого\~16.09.2001 року\~ Щуровецькою сільською радою Ізяславського району Хмельницькій області, актовий запис №3. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що\~ перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2001\~ року, однак подружнє життя не склалося через ряд обєктивних причин. Звертає увагу на ту обставину, що шлюбні стосунки фактично припинені\~ з весни 2015 року, від даного шлюбу є неповнолітня дитина, яка проживає з позивачем. На думку позивача, шлюб існує формально, і подальше перебування у шлюбі є недоцільним та суперечить інтересам позивача, спір про місце проживання дитини та поділ спільного майна урегульований. У судовому засіданні\~позивач та відповідач просили суд розірвати шлюб та не встановлювати строку для їх примирення. Суд, заслухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, проходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вправі постановити рішення про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому\~16.09.2001 року\~Щуровецькою сільською радою Ізяславського району Хмельницькій області, актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-БВ №055736 .\~ Разом з тим, судом встановлено, що фактично підстав вважати про можливість збереження сім'ї немає, шлюбно-сімейні стосунки не підтримуються тривалий час, а саме більше одного року, що не\~ заперечується сторонами по справі.\~ Відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, взаємодопомоги та підтримки, намірів на відновлення сімейних стосунків позивач та відповідач не мають. Спір про місце проживання дитини [PERSON], [INFO], та про поділ спільного майна сторонами по справі урегульований. Враховуючи наведені обставини, а також, що продовження спільного життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оцінивши мотиви розірвання шлюбу, повно і всебічно зясувавши фактичні взаємини дружини і чоловіка,\~ шлюб підлягає розірванню. Питання стягнення судових витрат сторонами не ставилося.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] (по тексту [PERSON]В.) звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого\~20 травня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькі області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 51. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що\~ перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Вказує і те, що від постійних суперечок і скандалів погіршилося самопочуття, перебуває в стані постійного стресу, порушився сон і погіршилася працездатність. Через постійні конфлікти, суперечки спільне життя стало неможливим та нестерпним. Звертає увагу, що свідком сварок нерідко ставала спільна дитина, що негативно впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. Констатує, що в кінцевому результаті, з відповідачем спільно не проживає уже близько року, а фактичні шлюбні відносини припинені. За наведених обставин, вважає, що шлюб носить лише формальний характер, а примирення - неможливе. На думку позивача, збереження сім'ї за таких умов суперечить не тільки інтересам сторін по справі, але і інтересамспільної дитини. На даний момент жодного спору щодо місця проживання дитини та розподілу спільного майна немає, спільне господарства не ведеться. У судовому засіданні\~позивач позов підтримавла в повному обсязі, вважає, що відсутні будь-які причини для встановлення судом строку для примирення з відповідачем. Просила суд розірвати шлюб. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та/або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. З огляду на вище викладене, за відсутності заперечень позивача,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] (по тексту [PERSON]В.) звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого\~22.09.1995 року Лютарською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області, актовий запис №19 В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що\~ перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 1995\~ року, однак подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного. Звертає увагу на ту обставину, що попри те, що проживають в одній квартирі шлюбні стосунки фактично припинені, від даного шлюбу є двоє дітей. На думку позивача шлюб існує формально, і подальше перебування у шлюбі є недоцільним та суперечить інтересам позивача. У судовому засіданні\~позивач позов підтримала у повному обсязі, вважає, що відсутні будь-які причини для встановлення судом строку для примирення з відповідачем. Просила суд розірвати шлюб. Відповідач у\~ судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу, просив суд розірвати його.\~ Суд, заслухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, проходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вправі постановити рішення про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому\~22.09.1995 року Лютарською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області, актовий запис №19, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу І-БВ №259986. Від спільного шлюбу сторони у справі мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], що стверджено відповідими свідоцтвами про їх народження (а.с.3, 4).\~ Разом з тим, судом встановлено, що фатично підстав вважати про можливість збереження сім'ї немає, шлюбно-сімейні стосунки по суті не підтримуються, що не\~ заперечується сторонами по справі.\~ Відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, взаємодопомоги та підтримки, намірів на відновлення сімейних стосунків позивач та відповідач не мають. Під час судового розгляду не встановлено обставин, які свідчили б про неможливість розірвання шлюбу. Судом констатується, що подальше спільне життя сторін по справі як подружжя і збереження шлюбу буде суперечить їхнім\~ інтересам. Враховуючи наведені обставини, а також, що продовження спільного життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оцінивши мотиви розірвання шлюбу, повно і всебічно зясувавши фактичні взаємини дружини і чоловіка,\~ шлюб підлягає розірванню. Суд знаходить, що згідно вимог ст. 88 Цивільного процесуального Кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору в розмірі, встановленому ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

[PERSON] (по тексту [PERSON]В.)звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого\~25.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №94. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що\~ перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2009\~ року, однак подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного. Шлюбні стосунки фактично припинені з серпня 2016 року, від даного шлюбу є дитина. На думку позивача шлюб існує формально, і подальше перебування у шлюбі є недоцільним та суперечить інтересам позивача. У судовому засіданні\~позивач позов підтримала у повному обсязі, вважає, що відсутні будь-які причини для встановлення судом строку для примирення з відповідачем. Просила суд розірвати шлюб. Відповідач у\~ судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу, просив суд розірвати його.\~ Суд, заслухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, проходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вправі постановити рішення про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому\~25.07.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №94, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу 1-БВ №063031(а.с.6). Від спільного шлюбу сторони у справі мають дитину [PERSON] [INFO], що стверджено відповідним свідоцтвами про\~ народження\~ (а.с.5).\~ Разом з тим, судом встановлено, що фатично підстав вважати про можливість збереження сім'ї немає, шлюбно-сімейні стосунки по суті не підтримуються, що не\~ заперечується сторонами по справі.\~ Відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, взаємодопомоги та підтримки, намірів на відновлення сімейних стосунків позивач та відповідач не мають. Під час судового розгляду не встановлено обставин, які свідчили б про неможливість розірвання шлюбу. Судом констатується, що подальше\~ спільне життя сторін по справі як подружжя і збереження шлюбу буде суперечить їхнім\~ інтересам. \~Враховуючи наведені обставини, а також, що продовження спільного життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, оцінивши мотиви розірвання шлюбу, повно і всебічно зясувавши фактичні взаємини дружини і чоловіка,\~ шлюб підлягає розірванню. \~Суд знаходить, що згідно вимог ст. 88 Цивільного процесуального Кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору в розмірі, встановленому ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved