Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 26 листопада 2014 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про розірвання трудового договору, мотивуючи свої вимоги тим, що з листопада 2008 року вона з відповідачем уклала договір між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, а саме є фізичною особою - підприємцем, яка займається роздрібною торгівлею. Договір було зареєстровано в Олександрійському міськрайонному центрі зайнятості від 05 листопада 2008 року за №1108081443, згідно якого її було прийнято на роботу продавцем непродовольчих товарів. Згодом, почались сварки між ними з приводу нестачі товару, тому вона звернулась із вимогою про звільнення, на що отримала відмову. В даний час вона займається підприємницькою діяльністю з березня 2014 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. На вимогу розірвати трудовий договір Олександрійський міськрайонний центр зайнятості листом від 13 жовтня 2014 року повідомив, що для вирішення питання про дострокове розірвання трудового договору необхідно звернутись до суду. В судове засідання позивач не з'явилась, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в суді. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. На думку представника позивача є всі підстави розірвати трудовий договір за рішенням суду. Просить суд задовольнити позовні вимоги та розірвати трудовий договір. Інтереси позивача в суді представляла по довіреності [PERSON] Відповідач тричі в судове засідання не з'явилася, про причину неявки до суду відповідач суд не повідомила, письмових заяв та клопотань до суду від неї не надійшло. Суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи в суді, оскільки до суду повернулись поштові повідомлення з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Правовідносини сторін врегулюванні ст.ст. 21-24 КЗпП України, за змістом яких між працівником та власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою укладається трудовий договір, за яким працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цим договором з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечити умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін. Трудовий договір укладається в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковою при укладенні трудового договору з фізичною особою. За змістом ст. 24-1 КЗпП України у разі укладення трудового договору між працівником та фізичною особою фізична особа повинна в тижневий строк з моменту фактичного допущення до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Статтею 38 КЗпП України визначені підстави розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника. За її змістом працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним органом не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Судом встановлено, що 03 листопада 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір (між працівником та фізичною особою). Договір було зареєстровано в Олександрійському міськрайонному центрі зайнятості 05 листопада 2008 року за №1108081443, за умовами договору позивача у справі - [PERSON] було прийнято на роботу продавцем непродовольчих товарів. Судом встановлено, що позивач у справі - [PERSON] з березня 2014 року займається підприємницькою діяльністю, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Судом д також встановлено, що на вимогу позивача розірвати трудовий договір відповідач відмовила. Олександрійський міськрайонний центр зайнятості листом від 13 жовтня 2014 року також повідомив позивача, що для вирішення питання про дострокове розірвання трудового договору необхідно звернутись до суду. Судом достовірно встановлено, що позивач має статус особи, з якою трудовий договір, укладений письмово, може бути розірваний з підстав, визначених ст. 38 КЗпП України. Всебічно з'ясувавши причини і умови, що призвели до порушення прав позивача суд вважає, що порушене право підлягає захисту, укладений в листопаді 2008 року письмовий договір необхідно розірвати. Суд дійшов висновку, що з огляду на те, що позивач посилається на трудове законодавство, позивачем строки звернення до суду не були пропущенні, оскільки вона звернулася до суду із позовом в листопаді 2014 року. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору при подачі позову, судові витрати суд вважає необхідним віднести на рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved