Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

[PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - Відповідач), третя особа - Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення Відповідачем перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS], що належить на праві спільної часткової власності Позивачу, вселення Позивача та його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в квартиру [ADDRESS], виселення Відповідача з квартири [ADDRESS] та стягнення з останнього судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.11.2014р. між позивачем та [PERSON] було укладено Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Манойло Н.Г., зареєстровано в реєстрі за № 4084, відповідно до якого Позивач набув у власність 1/4 частини квартири [ADDRESS]. [PERSON] був власником 1/4 частини вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] 28.11.2011 року [PERSON] уклав з відповідачем Договір оренди, відповідно до умов якого Відповідач отримав у користування за плату квартиру [ADDRESS], строком на 1 рік, з 01.01.2012р. по 01.01.2013р. Позивач є законним власником 1/4 квартири [ADDRESS], зареєстрований в ній разом з дитиною, інших спадкоємців поки що не встановлено. Разом з тим, Позивач разом з дитиною позбавлений можливості користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном, оскільки Відповідач чинить перешкоди у користуванні 1/4 частини квартири. Крім того, строк дії Договору оренди закінчився. Позивач неодноразово звертався до Відповідача з проханням звільнити орендоване приміщення, проте Відповідач вказані прохання залишає поза увагою. Після закінчення терміну дії договору оренди відповідач в добровільному порядку не звільняє орендоване житлове приміщення, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву в якій просив розглядати справу у відсутність представника позивача, позов просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Такі ж положення містяться і в статті 321 ЦК України. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 306, [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO]. Судом також встановлено, що 28 грудня 2011 року між [PERSON] та Відповідачем було укладено Договір оренди, відповідно до умов якого Відповідач отримав в оренду квартиру [ADDRESS]. Відповідно до частин 1,3 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. У разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця (ч. 1 ст. 814 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 821 ЦК України, договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Положеннями частини першої статті 758 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Судом встановлено, що строк дії Договору оренди - 1 рік. З 01.01.2012р. по 01.01.2013р., без права викупу об'єкта оренди (п. 3.1. Договору). Відповідно до п. 3.3., про припинення оренди Сторони повідомляють один одного в письмовій формі, не менш ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору. Пунктом 8.1. Договору оренду визначено, що після закінчення строку оренди чи дострокового розірвання Орендар зобов'язується звільнити квартиру, забрати все своє майно та передати Орендодавцю його майно в належному стані. Договором оренди також визначено (п. 12.1.), що строк і умови цього Договору є обов'язковими і для правонаступників Орендаря та Орендодавця. Доказом цього є те, що вповноважені представники обох сторін уклали Договір і поставили під ним свої підписи. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.10.2014р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Столярчук І.В., зареєстровано в реєстрі за № 764, [PERSON] отримав у спадщину 1/4 частину квартири [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON], 1931 р.н. Судом також встановлено, що 18 листопада 2014 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., зареєстровано в реєстрі за № 4084. Відповідно до умов вказаного Договору, [PERSON] безоплатно передав у власність Позивачу належну йому на праві приватної власності 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, строк дії Договору оренди квартири закінчився 01.01.2013р. Позивач неодноразово звертався до Відповідача з проханням звільнити квартиру [ADDRESS], що підтверджується листами від 06.01.2014р.,12.01.2014р., 25.03.2014р.06.05.2014р., 20.11.2014р., 29.11.2014р. та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які містяться в маті ралах справи. Крім того, Позивач також звертався до Шевченківського РУВС м. Києва із заявою щодо можливих неправомірних дій мешканців квартири [ADDRESS]. З вище наверненого вбачається, що Відповідач чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні 1/4 частиною квартири [ADDRESS], що належить на праві приватної власності Позивачу. Разом з тим, відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, зокрема просить виселити Відповідача з квартири [ADDRESS], посилаючись на ч. 3 ст. 116 ЖК України, оскільки останній самоправно зайняв житлове приміщення. Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Як вбачається зі змісту ч. 3 ст. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Положеннями частини першої статті 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, Позивач є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS], тобто вказана частина квартири належить останньому на праві спільної часткової власності. В матеріалах справи відсутні докази того, що інші співвласники уповноважували Позивача на здійснення в їхніх інтересах дій, пов'язаних із спірною квартирою, зокрема, на звернення Позивача до суду з позовом про виселення Відповідача із квартири [ADDRESS]. Оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, суд вважає за необхідне зобов'язати Відповідача не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні 1/4 частиною квартири [ADDRESS] та вселити Позивача та неповнолітнього Нікіту Віталійовича в 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з Відповідача на користь Позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243 грн. 60 коп., які сплачено Позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Враховуючи все вище викладене та

Outcome: partial