Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у судовому порядку 14.11.2011 року, і від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка 05.09.2014 року звернулася з позовом в суд про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, покликаючись на те, що вона намагається забезпечити дитині гідні умови для життя та розвитку, але без грошової допомоги відповідача не має можливості самостійно забезпечити належне утримання, фізичний та духовний розвиток дитини. Зазначила, що відповідач кошти на утримання сина не надає, хоча працездатний і може сплачувати аліменти у вказаному розмірі. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, просила стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частки від його заробітку щомісячно, так як син потребує матеріальної допомоги, вона одна не спроможна матеріально утримувати дитину, а відповідач вже тривалий час коштів для дитини не дає, хоча працює і має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у вказаному розмірі. Відповідач позов визнав частково, зазначивши, що спроможний надавати кошти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, більший розмір аліментів сплачувати не може, так як хворіє на двобічний асептичний некроз головок стегнової кістки, часто перебуває на стаціонарному лікуванні, що потребує значних фінансових витрат, крім цього матеріально допомагає батькам-пенсіонерам. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 і ч.2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як вбачається із розяснень, даних в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в судовому порядку 14.11.2011 року (а.с.2), у шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.3), який проживає разом з матірю в с.Великі Глібовичі Пустомитівського району Львівської області, а відповідач, який проживає окремо не несе регулярно витрат на утримання сина, хоча працює бригадиром Локомотивного ДЕПО Львів-Захід ТДГО «Львівська залізниця» і може надавати кошти на утримання сина своєчасно і систематично. Також встановлено, що позивач працює в ПАТ «Львівський холодокомбінат», з 01.03.2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ №227766, в якому має малолітню доньку [PERSON], [INFO]. При цьому, при визначенні розмірі аліментів, суд враховує, що відповідач [PERSON] хворіє на двобічний асептичний некроз головок стегнової кістки, часто перебуває на стаціонарному лікуванні, що стверджується виписками-епікризом з медичної карти №4959, №9600 та витягом з медичної карти стаціонарного хворого, крім цього матеріально допомагає батькам-пенсіонерам. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial