Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON], який діє в інтересах позивача [PERSON], звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та просив визнати припиненим правовідносини по кредиту за кредитним договором № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], а також визнати припиненою іпотеку за договором № 426 від 16.02.2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 р., відповідно до якого банк надав [PERSON] кредиті кошти, шляхом надання готівкою через касу на строк з 13.02.2007 року по 20.02.2017 року включно, у вигляді неповновлюваної кредитної лінії у розмірі 40000,0 Євро, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. В забезпечення виконань грошових зобовязань позичальника перед банком за кредитним договором, сторонами було укладено договір іпотеки № 426 від 16.02.2007 року, згідно якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме в цілому домоволодіння, розташоване по вул. Центральній, 101, в с. Гончарівка Тлумацького району Івано-франківської області та земельну ділянку, призначену для присадиби (діл. № 1) та особистого підсобного господарства (діл. № 2, 3), площею 0,6717 га, розташовану в с. Гончарівка Тлумацького району Івано-Франківської області. Вважає, що кредитні зобовязання [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором припинені, шляхом належного виконання. Так, 20.02.2007 року банк видав відповідачу через касу банку 40000,0 Євро, згідно видаткового касового ордеру № 1. Однак, 21.02.2007 року відповідач достроково повернув банку частину кредиту в розмірі 33490,0 Євро, що підтверджується сформованою банком випискою з рахунку за період з 13.02.2007 року по 14.05.2013 року. Після погашення частини кредиту, починаючи з 22.02.2007 року борг складав 6510,0 Євро. За період з 22.02.2007 року по 27.05.2011 року відповідач додатково сплатив на користь банку 18975,04 Євро, що в загальному становить 52465,04 Євро. Відтак, грошове зобовязання відповідача щодо повернення коштів за кредитом та сплати відсотків виконане боржником. 08.12.2017 року від представника позивача [PERSON] [PERSON] до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просив суд: визнати припиненими в цілому правовідносини [PERSON] перед відповідачем, які виникли за кредитним договором № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року, укладеним між його сторонами, щодо виконання зобовязань по кредиту, відсоткам, комісіям, неустойці; визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки № 426 від 16.02.2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Крім цього, представник позивача долучив до матеріалів справи висновок судово-економічної експертизи № 8020 від 30.11.2016 року та у заяві про долучення доказів зазначив, що позичальником виконано усі зобовязання за кредитним договором 26.11.2010 року, відповідно до розрахунку погашення залишкової заборгованості. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, однак представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та без участі позивача. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, хоча позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 07.09.2017 року представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов не визнає, заперечує проти його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (Позивач) (правонаступник ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 р. (далі кредитний договір), відповідно до якого банк надав [PERSON] кредиті кошти, шляхом надання готівкою через касу на строк з 13.02.2007 року по 20.02.2017 року включно, у вигляді неповновлюваної кредитної лінії у розмірі 40000,0 Євро на наступні цілі: оновлення зовнішніх стін будинку, заміна комунікацій та добудова цегляного гаражу, а також у розмірі 4537,55 Євро на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми щомісяця в період сплати у розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2. даного договору. Періодом сплати вважати період з 15 по 20 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 613,49 Євро для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (п. 7.1 Кредитного договору) (Том 1 а.с. 10-12). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У статті 526 ЦК України наведено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобовязання вважаються припиненими. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права і обов'язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням). Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Згідно п. 7.3. Кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає житловий будинок по вул. Центральній, 101, с. Гончарівка Тлумацького району Івано-Франківської області. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16.02.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 426, посвідчений приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON], згідно якого іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме в цілому домоволодіння, розташоване по вул. Центральній, 101, в с. Гончарівка Тлумацького району Івано-Франківської області та земельну ділянку, призначену для присадиби (діл. № 1) та особистого підсобного господарства (діл. № 2, 3), площею 0,6717 га, розташовану в с. Гончарівка Тлумацького району Івано-Франківської області (Том 1 а.с. 13-16). Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 31 січня 2013 року). Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Дійсним може вважатися лише зобов'язання, що реально існує і засноване на передбачених законом підставах. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у зв'язку із припиненням основного зобов'язання. Підстави припинення зобов'язання врегульовані Главою 50 ЦК України, серед яких: проведення належним чином виконання зобов'язання; зарахування зустрічних вимог; домовленість сторін; прощення боргу; поєднання боржника і кредитора в одній особі, тощо. Аналіз наведених норм свідчить про те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» припиняється іпотека, якою забезпечено дійсне кредитне зобов'язання, що виникло на підставі договору, який укладено відповідно до закону щодо його форми та змісту та за яким відбулася фактична передача грошових коштів від банку до позичальника, й припинилося за однією з підстав, передбачених ст. ст. 598-609 ЦК України або договором, але не пов'язаних із недійсністю кредитного договору, його нікчемністю чи неукладеністю. Так, згідно копії видаткового касового ордеру № 1 від 20.02.2007 року (Том 1 а.с. 17) банк виконав зобовязання перед позичальником та видав останньому кредитні кошти в сумі 40000,0 Євро. Позивач одержав та використав за цільовим призначенням кредитні кошти, однак відповідно до розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, станом на 22.09.2016 р. допустив виникнення заборгованості по кредиту в сумі 161038,96 Євро, яка складається з: 33818,83 Євро - заборгованість за кредитом; 41587,76 Євро - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 6647,26 Євро заборгованість по комісії за користування кредитом; 78985,11 Євро - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (Том 1 а.с. 30-34). Як вбачається з копії виписки по рахунку [PERSON] № 29094052568924 з 13.02.2007 року по 14.05.2013 року, 21.02.2007 року було здійснено дострокове погашення кредиту в сумі 33490,0 Євро, а станом на 27.05.2011 року загальна сума сплачених коштів по кредиту становила 52465,04 Євро. (Том 1 а.с. 18-21). Крім цього, з розрахунку заборгованості проведеного відповідачем, станом на 22.09.2016 року, вбачається, що залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) на 20.02.2007 року становив 40000,0 Євро, а станом на 21.02.2007 року становив вже 6510,0 Євро, тобто за мінусом суми 33490,0 Євро. Проте, з невідомих причин, станом на 20.12.2007 року сальдо поточне становило 40000,0 Євро, тоді як з копії видаткового касового ордеру № 1 від 20.02.2007 року кредитні кошти були видані лише 20.02.2007 року. Жодних первинних документів (квитанцій, меморіальних ордерів) на підтвердження видачі кредиту 20.12.2007 року, відображених у виписці по рахунку, відповідачем по справі суду не представлено. Також слід зазначити, що умовами Кредитного договору не передбачено надання відстрочки та видача позичальнику кредитних коштів пізніше. Суд не приймає до уваги здійснений представником позивача власний розрахунок погашення залишкової заборгованості (Том 1 а.с. 174-175) оскільки, згідно висновку судово-економічної експертизи № 8020 від 30.11.2016 року, складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Волинського відділення [PERSON], встановлено, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості за договором № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом [PERSON], станом на 08.06.2015 року відповідає умовам Кредитного договору № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року щодо видачі кредиту та підтверджується розрахунковим документом щодо видачі кредиту (видатковий касовий ордер № 1 від 20.07.2007 року). Умовами кредитного договору № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року передбачено дострокове погашення кредиту, проте наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за договором № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року не містить даних щодо дострокового погашення кредиту, отже не відповідає Виписці по рахунку № 29094052568924 з 13.02.2007 року по 14.05.2013 року (Виписка по рахунку № 29094052568924 з 13.02.2007 року по 14.05.2013 року відповідно до вимог нормативних документів Національного банку України, не є розрахунковим документом). Оскільки у звязку з відсутністю первинних документів щодо дострокового погашення кредиту по кредитному договору № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року, відображеного у виписці по рахунку № 29094052568924 з 13.02.2007 року по 14.05.2013 року, підтвердити документальну обґрунтованість наявного в матеріалах справи Розрахунку заборгованості позичальника перед банком по сплаті відсотків та кредитом та погашення основної суми боргу від 08.06.2015 року не надається можливим, документально підтвердити: наявність непогашеної заборгованості відповідача перед позивачем, у якому розмірі та з яких платежів складається (тіло кредиту, відсотки, пеня, комісія тощо) не надається можливим; відсутність непогашеної заборгованості відповідача перед позивачем також не надається можливим. У звязку з відсутністю внутрішніх документів ПАТ КБ «ПриватБанк», які регламентують надання та погашення кредитів юридичними особами в іноземній валюті, дати відповідь на питання «Яку інформацію з розрахунку заборгованості від 08.06.2015 року за кредитним договором № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року, надану позивачем, відображають колонки «Сальдо поточне», «Сальдо прострочене»» не надається можливим. У звязку з відсутністю первинних документів підтвердити документально банківську операцію, проведену 21.02.2007 року, що зазначена у виписці по рахунку № 22030052568930 щодо часткового дострокового погашення заборгованості на суму 33490,0 Євро, не надається можливим (Том 2 а.с. 18-31). Як вбачається з копій квитанцій долучених до матеріалів справи представником відповідача (Том 1 а.с. 177-183), а також досліджених експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Волинського відділення [PERSON] первинних касових документів (квитанцій), наданих при супровідному листі від 27.09.2016 року за підписом представника відповідача [PERSON] [PERSON] (Том 1 а.с. 23-28), встановлено, що [PERSON] за період з 20.03.2007 року по 31.08.2010 року сплачено коштів на погашення пені в загальній сумі 11479,08 грн. та на погашення заборгованості по кредитному договору № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року в загальній сумі 11595,95 Євро. Проте, з вказаних первинних документів, в частині погашення заборгованості по кредитному договору № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року, не можливо визначити на які саме складові заборгованості по кредиту (тіло, відсотки, комісія) було здійснено відповідачем погашення заборгованості по кредитному договору № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року. Згідно виписки по рахунку [PERSON] № 29094052568924 з 13.02.2007 року по 14.05.2013 року (Том 1 а.с. 18-21) загальна сума коштів внесених на рахунок (обороти по кредиту) становить 52465,04 Євро. Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобовязання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Суд дослідивши копії платіжних документів та висновок судово-економічної експертизи дійшов висновку про належне виконання боржником зобовязань із часткового погашення кредитних коштів та сплати повязаних з кредитом платежів відповідно до умов, передбачених кредитним договором. Так, наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості за договором № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом [PERSON], станом на 22.09.2016 року, відповідає умовам Кредитного договору № IFUWGA00000011 від 13.02.2007 року в частині видачі 20.02.2007 року кредиту в сумі 40000,0 Євро та підтверджується розрахунковим документом щодо видачі кредиту, однак не відповідає умовам кредитного договору в частині видачі позичальнику кредитних коштів пізніше 20.12.2007 року та суперечить даним в частині наявної заборгованості, оскільки у Виписці по рахунку [PERSON] № 29094052568924 з 13.02.2007 року по 14.05.2013 року (Том 1 а.с. 18-21) відображено дострокове погашення кредиту 21.02.2007 року в сумі 33490,0 Євро. Вказані обставини позбавляють суд можливості чітко визначити наявність або відсутність непогашеної заборгованості відповідача перед позивачем, у якому розмірі та з яких платежів складається (тіло кредиту, відсотки, пеня, комісія тощо), в т.ч. визначити належне виконання основного зобовязання по кредитному договору. Юридичним наслідком належного виконання зобовязання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобовязання. Таким чином з моменту виконання боржником зобовязань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обовязків сторін, що складають зміст конкретного зобовязального правовідношення. Відповідно до частини першої статті 559, частини першої статті 593 ЦК України з припиненням основного зобовязання, забезпеченого заставою або порукою, припиняється порука і право застави. Стосовно нарахованих банком заборгованості по комісії за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, суд зауважує наступне. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки визначено статтею 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зазначено в частині 1 статті 598 ЦК України. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Комісія та пеня за неналежне виконання договору іпотеки не є складовою кредитного зобов'язання та не можуть бути підставою для відмови у позові про визнання зобов'язання за договором іпотеки припиненим, виключення запису з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом України в Постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-2127цс15. За системним аналізом визазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобовязання, зокрема, на підставі виконанням. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, повязаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобовязання. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у звязку із цим основного зобовязання іпотека припиняється. Аналогічна позиція викладена в постанові ВСУ від 06.07.2016 року по справі № 6-118цс16. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи те, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження припинення основного зобовязання за кредитним договором забезпеченого іпотекою в повному обсязі та дані обставини не встановлені висновком судово-економічної експертизи, зобов'язання за договором іпотеки, яке є похідним від кредитного договору, не вважаються припиненими, а тому в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про припинення кредиту та іпотеки, слід відмовити. При такому вирішенні позову судові витрати понесені позивачем, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, покласти на його рахунок. Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи вищенаведене, вжиті ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 03.11.2016 року заходи забезпечення позову скасувати після набрання даним судовим рішенням законної сили. На підставі ст.ст. 1, 3, 4, 17 Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 509, 526, 598-609 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 154, 212-215 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed