Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі в справі є рідними братами, народились в м. Ковелі та з народження проживають в [ADDRESS]. Вказаний будинок був збудований в 1963 році прабабою позивачів - [PERSON]. Для цього їй була виділена земельна ділянка площею 0,06 га рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 21.04.1950 року № 217. У 1954 році був виготовлений генеральний план (схема) на домоволодіння по вул. Сергія Лазо (тепер - вул. Олеся Гончара) в м. Ковелі, користувачем якого була [PERSON]. [INFO] померла [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка - [PERSON] (баба позивачів), оскільки постійно проживала разом з нею на момент відкриття спадщини, що підтверджується записами в будинковій книзі. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не було. [INFO] померла [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок. Чоловік [PERSON] - [PERSON] - помер [INFO]. У [PERSON] було двоє дітей - [PERSON], батько позивачів, та [PERSON] - дядько позивачів. Батько позивачів, [PERSON], помер [INFO]. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син - [PERSON] та позивачі - онуки за правом представлення після смерті свого батька, оскільки постійно проживали та були зареєстровані з спадкодавцем за одною адресою. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина, яку після його смерті прийняли позивачі за правом представлення на ту частку майна, яка належала б за законом батькові позивачів, якби він був живим на час відкриття спадщини. Позивачі зазначають, що назва вулиці, на якій розташований житловий будинок, та його номери неодноразово змінювалися. Зміна назви вулиці Сергія Лазо на Олеся Гончара відбулось на підставі рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 09.12.1996 року №340 «Про перейменування вулиць міста та повернення їм історичних назв». Житловий будинок, розташований в [ADDRESS], будувався з 1952 року по 1963 рік. В цей час питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» та Постановою від 26 серпня 1948 року, згідно яких підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт побудови його з додержанням вимог цих актів законодавства. Вказані правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Таким чином, з моменту завершення будівництва громадянином у 1963 році житло\-вого будинку цей громадянин набував статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Однак позивачі, як спадкоємці не можуть оформити право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня. Враховуючи наведене, позивачі [PERSON] та [PERSON] просили суд визнати, за кожним зокрема, право власності на ? частину житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті баби - [PERSON], яка померла [INFO] та смерті дядька - [PERSON], який помер [INFO]. В судове засідання позивачі не з'явились. Однак кожен зокрема подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак до суду надійшло письмове клопотання міського голови [PERSON] про розгляд справи у відсутності представника за наявними у справі документами. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до архівної довідки № 32/01.46 від 17.03.2017 року, по метричних книгах церкви Пресвятої Богородиці с. Сошично Камінь-Каширського повіту встановлено, що [PERSON] та [PERSON] одружились 14.07.1935 року. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцт\-вом про смерть [NUMBER], виданим 30.03.2017 року відділом ДРАЦС по місту Ко\-велю реєстраційної служби Ковельського МРУЮ Волинської області. Згідно архівного витягу № 160/01.22 від 22.02.2017 року з рішення виконав\-чого комітету Ковельської міської ради від 21.04.1950 року №217 встановлено, що [PERSON] Павлів\-ні була виділена земельна ділянка площею 0,06 га для індивідуального житлового будівництва. З копії генерального плану (схеми) на будівництво по вул. Сергія Лазо в м. Ковелі, вбачається, що користувачем вказаного будівництва була [PERSON]. Згідно копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS], встановлено, що власником вказаного будинку була [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на домоволодіння по [ADDRESS] що належало спадкодавцеві на день смерті. Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстр народження №00016975039, виданого 10.08.2016 року Ковельським МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Волинській області, [PERSON] була дочкою [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00017755448, виданого 09.03.2017року Ковельським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській області, [PERSON] одружилась з [PERSON]. Згідно записів в будинковій книзі на домоволодіння по [ADDRESS], встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка - [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцт\-вом про смерть [NUMBER], виданим відділом РАЦС по місту Ковелю Ковельського МРУЮ у Волинській області [INFO]. Згідно сві\-доцтва про смерть [NUMBER], виданого 30.03.2017року відділом ДРАЦС по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського МРУЮ Волинської області, чоловік [PERSON] - [PERSON] - помер [INFO]. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON], було двоє дітей [PERSON] та [PERSON], що підтверджується їх свідоцтвами про народження. [PERSON] помер [INFO], про свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER], видане 26.05.2010 р. відділом РАЦС по місту Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син - [PERSON], та позивачі у справі, онуки за правом представлення після смерті свого батька, оскільки постійно проживали з спадкодавцем на день смерті. [INFO] помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерті [NUMBER], видане Ковельським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Волинсьй області. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли позивачі у справі за правом представлення на ту частку майна, яка належала б за законом батькові позивачів - [PERSON], якби він був живим на час відкриття спадщини. Згідно рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 09.12.1996р. №340 «Про перейменування вулиць міста та повернення їм історичних назв» назву вулиці Сергія Лазо змінено на вулицю Олеся Гончара. Відповідно до повідомлення КП «Волинського обласного бюро технічної інвентаризації» № 0608 від 27.02.2017 рок, встановлено, що інвентаризаційна справа на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] - відсутня. Згідно повідомлення КП «Волинського обласного бюро технічної інвентаризації» №2084 від 15.08.2016 рок, встановлено, що станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] в бюро не зареєстровано, технічна інвентаризація не проводилась. За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. Житловий будинок, розташований в [ADDRESS], побудований у 1963 році, що підтверджується Технічним паспортом на житловий будинок [ADDRESS]. В цей час питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво ін\-дивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність Ука\-зом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ і прийнятою від\-повідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серп\-ня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна грома\-дянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і по\-за містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для бу\-дівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року під\-ставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах місь\-кого типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Таким чином, з моменту завершення будівництва громадянином у 1963 році житло\-вого будинку цей громадянин набув статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року він набув право в межах, ус\-тановлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Племінники спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові ( сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. За ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Зазначене підтверджує ту обставину, що позивачі не мають змоги оформити свої спадкові права на спірний житловий будинок в позасудовому порядку. З огляду на викладене, позивачі у справі є спадкоємцями майна за законом після смерті баби - [PERSON], яка померла [INFO] та смерті дядька - [PERSON], який помер [INFO], в тому числі на вказаний житловий будинок, а тому це майно належить позивачам в порядку спадкування за законом. Таким чином в судовому засіданні доведено обставини, якими позивачі обґрунтовували позовні вимоги, а саме - право кожного з позивачів зокрема на ? частину житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті баби - [PERSON], яка померла [INFO], та смерті дядька - [PERSON], який помер [INFO]. Виходячи з обставин справи, судові витрати по справі суд залишає за позивачами.

Outcome: approved