Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON] (позивачка) звернулась до суду з позовом до свого батька [PERSON] (відповідач), в якому зазначила, що вона є повнолітньою особою та навчається на денній формі навчання у вищому навчальному закладі, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач не надає їй в добровільному порядку матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. У зв'язку з цим вона, уточнивши позовні вимоги в судовому засіданні, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку та доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для непрацездатних осіб, на період до досягнення нею двадцяти трьох річного віку. Відповідач позовні вимоги не визнав. В судовому засіданні позивачка пояснила, що проживає з матір'ю. Відповідач проживає окремо, оскільки влітку 2015р. батьки розлучилися. Через навчання в університеті вона не має змоги працевлаштуватись. Вона навчається на державній формі навчання і отримує стипендію, розмір якої на теперішній час складає близько 512грн на місяць. Відповідач надавав їй матеріальну допомогу раніше, але починаючи з лютого 2016р. припинив її надання. На теперішній час вона потребує матеріальної допомоги, оскільки їй не вистачає коштів для задоволення своїх потреб, а тому просить задовольнити позовні вимоги, бо вона має право на отримання допомоги від батька до досягнення нею 23 річного віку. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги не визнає. Він надавав матеріальну допомогу доньці до лютого 2016р. в розмірі від 500 до 800грн на місяць. Разом з тим, через конфлікт, що мав місце в їх родині, позивачка стала проявляти неповагу до нього, не розділяє його поглядів на життя, що спричинило втрату взаєморозуміння між ними. Тож він припинив надання позивачці матеріальної допомоги. Зауважив, що вона має можливість та, на його думку, має додаткові доходи, окрім стипендії, а тому не потребує додаткової допомоги з його боку. Зазначив, що він працює та отримує заробітну плату в середньому розмірі по 3000грн на місяць. З урахуванням відношення доньки до нього та інших обставин справи, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Позивачка є донькою відповідача (а.с.4). З листопада 2014р. позивачка проживає зі своєї матір'ю, а відповідач проживає окремо. На теперішній час позивачка навчається на 2 курсі денної форми навчання ННІ природничих наук Черкаського національного університету імені Б. Хмельницького за державним замовленням. Термін навчання триватиме до 30.06.2018р. (а.с.7). Позивачка отримує стипендію в розмірі близько 512грн на місяць та не працює. Середній розмір заробітної плати матері позивачки складає 2000грн на місяць. Відповідач є здоровою працездатною людиною і працює у загальноосвітній школі №29 м. Черкаси викладачем фізичної культури та отримує стабільний дохід. Середній розмір заробітної плати відповідача складає 3000грн на місяць. Будь-яких зобов'язань по утриманню інших осіб відповідач не має. Відповідач надавав позивачці матеріальну допомогу у вигляді аліментів в розмірі 500-800грн на місяць, а з лютого 2016р. припинив надання такої допомоги. Зазначені обставини справи сторони визнають, а тому відповідно до положень ч.1 ст.61 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК), суд вважає їх доведеними. Зауваження відповідача щодо того, що позивачка має й інші доходи, окрім стипендії, суд не приймає, оскільки в контексті положень ст.ст.57, 60 ЦПК відповідач не надав жодних доказів на підтвердження цих обставин, а тому суд вважає їх недоведеними. За таких обставин між сторонами виник спір з правовідносин щодо обов'язку батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, що регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі - СК). Згідно ч.1 ст.199 СК якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Позивачка є студентом вищого навчального закладу денної форми навчання у зв'язку з чим не має можливості повноцінно працювати та забезпечувати себе. Розмір доходів позивачки (512грн на місяць) свідчить про те, що вона потребує матеріальної допомоги, оскільки отримуваних нею коштів не вистачає для забезпечення навіть половини прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб (на момент розгляду справи - 1378грн на місяць). В свою чергу відповідач є здоровою та працездатною особою, який має стабільний дохід у вигляді заробітної плати, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу своїй доньці. Тож суд вважає, що вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.200 СК суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів суд враховує розмір доходів позивачки, її матері, відповідача, стан здоров'я сторін, їх матеріальне становище, розмір аліментів, які відповідач добровільно сплачував до лютого 2016р., відсутність у відповідача зобов'язань по утриманню інших осіб та інше. Крім того, в судовому засіданні відповідач пояснював, що він має змогу та погоджується сплачувати позивачці аліменти в розмірі 700грн на місяць, але не до досягнення нею 23 річного віку, а до закінчення нею навчання, якщо позивачка погодиться на укладання мирової угоди. За таких обставин суд вважає за можливе визначити розмір стягуваних з відповідача на користь позивачки аліментів на рівні 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходів) на місяць. Разом з тим, суд зауважує, що ст.200 СК передбачено визначення розміру аліментів двома способами - у частці від доходу платника аліментів та у твердій грошовій формі. З аналізу зазначеної норми вбачається, що законом не передбачено визначення розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки, сина в частці від доходу з визначенням мінімального їх розміру. Статтею 201 СК не передбачено можливість застосування до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, положень ч.2 ст.182 СК, яким встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, з аналізу положень ч.2 ст.182 СК вбачається, що ця норма застосовується лише щодо дитини, тобто щодо особи до досягнення нею повноліття (ст.6 СК). За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про визначення розміру аліментів з посиланням на те, що цей розмір не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб щомісячно. Стосовно періоду протягом якого мають стягуватися аліменти, то відповідно до ч.1 ст.191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а згідно ч.2 ст.199 СК право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Тож на момент розгляду справи позивачка має право на отримання від відповідача аліментів лише на період до закінчення нею навчання, тобто до 30.06.2018р.. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зміст позовних вимог та ступень їх задоволення, суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в мінімальному розмірі, встановленому ст.4 Закону України «Про судовий збір», тобто в розмірі 551,20грн. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК рішення суду про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial