Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах позивача [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Товарна біржа «Нерухомість», в якому просить визнати угоду договору купівлі-продажу від 18.01.2001 року, який посвідчений Товарною біржею «Нерухомість», укладеною між продавцем [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованою відповідно до реєстраційного напису Єнакіївського міжміського БТІ від 24.01.2001 року та записаний в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 288, житлового будинку [ADDRESS] , дійсною, визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на фактично придбаний ним житловий будинок [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що 18.01.2001 року позивач придбав у відповідача за 10 000,00 грн. житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу від 18.01.2001 року. У відповідності до п. 2 договору купівлі-продажу від 18.01.2001 року житловий будинок, що відчужувався, належав відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадок за законом, виданого 05.03.1998 року Дебальцевською міською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 1124, зареєстрований в БТІ м. Єнакієве в реєстровій книзі № 3 за реєстровим № 288 від 11.05.1998 року. В грудні 2019 року у позивача виникла необхідність відчуження вищевказаного будинку, проте при зверненні до нотаріальної контори, нотаріус відмовився оформляти угоду у зв`язку з тим, що договір купівлі - продажу будинку від 18.01.2001 року є недійсним, оскільки така угода повинна бути нотаріально засвідчена відповідно до вимог ст. 209 ЦК України, що є для позивача перешкодою розпорядження нерухомістю на власний розсуд. Позивач та його представник, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового засідання, не з`явились, остання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить розглянути справу без її та позивача участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Третя особа, повідомлена про місце, дату та час судового засідання шляхом розміщення оголошення на ВЕБ-сайті, представник до суду не з`явився. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 18 січня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , який зареєстрований 18 січня 2001 року Товарною біржею «Нерухомість», посвідчений виконавчим директором Товарної біржі «Нерухомість» [PERSON] . та зареєстрований 24 січня 2001 року Єнакіївським бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі № 3 за реєстраційним номером № 288 (а.с.10). З позову та вказаного біржового контракту вбачається, що умови вказаного договору позивач [PERSON] виконав у повному обсязі, передав обумовлені грошові кошти в рахунок оплати придбаного будинку, вартість нерухомого майна 10000,00 гривень (п. 3 контракту). В технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду [PERSON] зазначений, як власник будинку [ADDRESS] (а.с.12-16). Відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно з частинами першою, другою та шостою статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Відповідно до частин першої-третьої статті 48 Закону України «Про власність» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється, зокрема, судом. Згідно із частиною першої статті 128 ЦК Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. На час укладення спірного договору чинним був Закон України «Про товарну біржу». Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (у редакції на час укладення вказаного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Під час розгляду справи судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] на Товарній біржі «Нерухомість» був укладений Договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] за 10000,00 грн., який не був нотаріально посвідчений. Судом також встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто [PERSON] передав, та [PERSON] прийняв грошову суму в розмірі 10000,00 грн. за продаж будинку, до підписання контракту ( п.3 Договору) Надалі право власності на будинок 24 сіня 2001 року, було зареєстровано за [PERSON] у встановленому на той час законом порядку, а саме, в КП «Єнакіївське міжміське бюро технічної інвентаризації», номер запису у реєстрі № 288. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що при вчиненні договору купівлі-продажу жилого будинку дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу будинку. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Враховуючи, що при укладанні 18.01.2001 року договору купівлі-продажу нерухомості було досягнуто всіх умов угоди та виконано прийняті зобов`язання. При цьому, до теперішнього часу заперечень стосовно наслідків укладення правочину не виникло, суд приходить до висновку про наявні підставі для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.) щодо можливості визнання зазначеного договору дійсним. На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки останнє придбано за договором без нотаріального посвідчення, що унеможлює позивачу в іншій спосіб захистини свої права. За таких обставин позовні вимоги в частині визнання дійсним договору куплі- продажу будинку є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на будинок не має, оскільки, сам факт набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, є підставою для набуття права власності у особи на підставі діючого законодавства. На підставі вищевикладеного, ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 р.), ст. 334 ЦК України,

Outcome: partial