Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

[PERSON] у лютому місяці 2016 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою особою, що втратила право на користування житлом в квартирі [ADDRESS], стверджуючи, що відповідачка не є членом його сімї і залишила спірну квартиру в 2012 році. Представник позивача позов в судовому засіданні підтримав і просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,2 грн. і витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. Представник відповідачки позов не визнала. Представник третьої особи до суду не зявився, про час і місце слухання справи сповіщений. Суд вислухав учасників процесу, вивчив матеріали справи і встановив наступне: На підставі договору купівлі-продажу від 13.05.1996 року квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (реєстрація прав власності в державному реєстрі виконана КП «БТІ» 16.05.1996 року). 23.08.2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Київського рай управління юстиції м. Одеси зареєстровано шлюб між [PERSON] і [PERSON]. В 2002 році у якості члена сімї власника до квартири [ADDRESS] заселилась і оформила реєстрацію за місцем проживання [PERSON] Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 19.10.2012 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано (справа за №1512\\11779\\2012). Позивач стверджує, що з 2012 року відповідачка в квартирі не проживає, але не бажає оформляти зняття з реєстраційного обліку по спірній квартирі, і посилається на порушення його прав та інтересів як власника квартири: витрати на оплату комунальних послуг по квартирі він несе з урахуванням наявності реєстрації у відповідачки, що на сьогодні є суттєвими витратами. На обґрунтування своїх вимог позивачева сторона посилалась на такі доводи та докази: договір купівлі-продажу квартири, довідку з місця проживання та реєстрації, рішення Київського райсуду м. Одеси про розірвання шлюбу, розрахункові книжки по оплаті комунальних послуг, акт, складений сусідами позивача і посвідчений головою правління ЖБК «Вимпел-12» про не проживання відповідачки у спірній квартирі, копії заяв відповідачки до відділу виконавчої служби з зазначенням адреси її фактичного проживання [ADDRESS], договори оренди [PERSON] квартири [ADDRESS] за 2014-2015 роки, судові рішення щодо стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідачева сторона, не визнаючи позов, стверджувала, що в спірній квартирі не проживає з поважних причин відповідач створював умови для неможливого спільного проживання, зловживав алкогольними напоями, вчиняв лайки та скандали. Крім того, представник відповідачки посилалась на відсутність у [PERSON] іншого житла, на нерегулярну сплату позивачем аліментів на утримання дитини, що позбавляє [PERSON] наймати житло, яке відповідає потребам малолітньої дитини. При наведених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню з таких підстав: Ч.2 ст.405 ЦК України визначає, що «член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом», а ст.391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ї. Суд встановив і сторони визнали в судовому засіданні, що з 2012 року [PERSON] не є членом сімї [PERSON], що з 2012 року відповідачка не проживає в квартирі разом з сином [PERSON], [INFO], не несе витрат на утримання спірної квартири шляхом сплати вартості комунальних платежів. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Ст.57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін… У даному випадку відсутні будь-які докази того, що [PERSON] умисно створював умови, за яких [PERSON] не могла проживати в одній квартирі з ним. Суд погоджується з доводами [PERSON], що наявність у відповідачки реєстрації по квартирі [ADDRESS] порушують інтереси власника квартири, який з 2012 року сплачує вартість комунальних послуг по квартирі за усіх осіб, що мають реєстрацію по квартирі, а не за фактично проживаючих в цій квартирі. Крім того, наявність реєстрації у відповідачки власнику квартири створюють незручності в реалізації права власності на квартиру власник зареєструвати в квартирі інших осіб має право за згодою відповідачки. Зняття з реєстрації не порушує прав відповідачки, так як вона фактично проживає за іншою адресою. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це є фіксація фактичного місця проживання особи і вона не повязана з будь-якими іншими правами особи. Відповідно до вимог ст.7 ЗУ Про свободу пересування і вільний вибір місця мешкання на Україні» зняття з реєстрації місця мешкання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням….). Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того,\~ч.2. ст. 84 ЦПК України\~визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до\~ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на\~ користь\~ якої\~ ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень,\~ не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В п.48 Постанови пленуму ВССУ\~№10 від 17.10.14 р. зазначено « витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені». У даному випадку позивачева сторона доводить судові витрати у вигляді судового збору відповідною квитанцією (а.с.2) на суму 551,2 грн. Витрати на правову допомогу підтверджені договором про надання юридичних (адвокатських) послуг від 08.02.2016 року, прибутковим касовим ордером, актами прийняття-передачі наданих послуг (а.с.68-73) та розрахунком вартості цих послуг на суму 4000 грн.

Outcome: approved