Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

[PERSON]\~ у вересні 2015 року звернувся до Пятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ «Чапаєва-Плюс»\~ про визнання договору оренди землі від 31.10.2011 року, укладеного між ТОВ «Чапаєва-Плюс» та [PERSON], недійсним. В обґрунтування заявлених вимог заявником зазначено, що на підставі відповідного державного акту на право власності на землю його матері [PERSON] належала земельна ділянка площею 9,880га, розташована на території Саврівської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області. За життя 31.10.2011 року мати уклала з ТОВ «Чапаєва-Агро» договір оренди землі, згідно якого вона передала у строкове плате користування вказану земельну ділянку. 01.10.2012 року між [PERSON], ТОВ «Чапаєва-Агро» та ТОВ «Чапаєва-Плюс» укладено додаткову угоду про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі, у відповідності до вказаної угоди орендаря ТОВ ««Чапаєва-Агро» замінено на ТОВ «Чапаєва-Плюс». Оскільки після смерті 27.11.2012 року [PERSON] власником вищевказаної земельної ділянки за свідоцтвом про право на спадщину за законом став [PERSON], позивач вважає договір оренди, укладений між [PERSON] та ТОВ «Чапаєва-Плюс» неправомірним в силу невідповідності укладеного договору вимогам ст.15 Закону України «Про оренду», а саме відсутності у вказаному договорі існуючих обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки та умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, у звязку з чим просить суд визнати договір оренди від 31.10.2011 року в судовому порядку недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі на підставах викладених в позовній заяві, уточнивши, що підставою для заявлених вимог є недотримання вимог ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» саме в частині відсутності в договорі існуючих обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки, оскільки відсутність в договорі умов передачі земельної ділянки у заставу та внесення до статутного фонду права оренди вже була визначена як підстава для визнання угоди недійсною за іншим судовим спором між сторонами по справі, в якій ухвалено судове рішення. Оскільки відсутність у договорі такої істотної умови, як існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки є порушенням \~прав та законних інтересів позивача, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 31.10.2011 року між [PERSON] та ТОВ «Чапаєва-Плюс». Представник відповідача ТОВ «Чапаєва-Плюс» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що між ТОВ «Чапаєва-Агро» (в подальшому замінено орендаря на ТОВ «Чапаєва-Плюс») та [PERSON] дійсно 31.10.2011 року укладений договір оренди, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Пятихатському районі. Укладений договір оренди в п.п.24,25 містить всі умови та відомості щодо обтяжень (обмежень) вищевказаної земельної ділянки, у звязку з чим вимоги позивача вважає необгрунтованими, в задоволенні позову просить відмовити. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] на праві приватної власності на землю належала земельна ділянка площею 9,880га, яка розташована на території Саврівської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серїі IV-ДП № 056112. 31.10.2011 року між [PERSON] та ТОВ «Чапаєва-Агро» в письмовій формі укладений договір оренди земельної ділянки, згідно якого [PERSON] передала ТОВ «Чапаєво-Агро» в строкове платне користування належну їй земельну ділянку \~строком на пять років. Даний договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Пятихатському районі Дніпропетровської області 29.12.2011 року за № 122458594000081, про що мається відповідний запис в договорі. Передачу земельної ділянки, якою користується відповідач ТОВ «Чапаєва-Плюс» здійснено на підставі акту прийняття-передачі земельної ділянки в оренду, копія якого долучена до матеріалів справи. 01.10.2012 року між [PERSON], ТОВ «Чапаєва-Агро» та ТОВ «Чапаєва Плюс» укладено додаткову угоду про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі, у відповідності до вказаної угоди, за умовами якої орендаря ТОВ ««Чапаєва-Агро» було замінено на ТОВ «Чапаєва Плюс». 27.11.2012 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, позивач [PERSON] після смерті матері [PERSON] успадкував належну їй земельну ділянку площею 9,88га, розташовану на території Саврівської сільської ради Пятихатського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі. Відповідно до положень статті 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом як істотні. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон про оренду) істотними умовами договору оренди землі окрім іншого є існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Згідно п.24 договору від 31.10.2011 року будь-які обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб не встановлено. Положеннями п.25 договору передбачено, що передача в оренду земельної ділянки не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю земельну ділянку. Таким чином, суд погоджується з посиланням представника відповідача на ті обставини, що вищевказаними положеннями договору передбачені умови обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки. Положення ч.2 ст.60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 27.08.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.10.2014 року, в позові [PERSON] до ТОВ «Чапаєва-Плюс»\~ про визнання недійсним вищевказаного договору оренди землі від 31.10.2011 року з підстав відсутності в договорі оренди умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права земельної ділянки відмовлено. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року \~\~№ 6-94ц13 відповідно до якої «виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у звязку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року №\~ 161-ХІV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також зясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав». Тобто однією з обовязкових умов визнання договору недійсним є порушення у звязку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Між тим заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним вказаного договору оренди заявник (його представник) не навів і в судовому засіданні не довів чим саме порушено його право у зв'язку з відсутністю в договорі оренди зазначеної умови, чи дійсно цим порушуються його права і в чому саме полягає порушення його законних прав, а також їх істотності. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності та приймаючи до уваги те, що за результатами розгляду справи \~факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача не встановлено, положення договору містять положення щодо відсутності обмежень (обтяжень) щодо використання земельної ділянки, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позивачем вимог. В судовому засіданні за згодою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.1 ст.218 ЦПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Креючись ст.ст.10,58-60, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed