Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

[PERSON] пред`явила до Воютицької сільської ради Самбірського району Львівської області позов про визнання за нею права власності на земельну ділянку, на території Львівської області Самбірського району Воютицької сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 4624282200:09:000:0245 площею 0,5400 га, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого 23.03.2002 року серія 1-ЛВ № 020567, на ім`я [PERSON] , в порядку спадкування майна [PERSON] , котра померла [INFO] . У обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що після смерті свекрухи вона ,будучи спадкоємцем її майна за заповітом, звернулась до державного нотаріуса Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за того, що у правовстановлюючому документі на вказану вище земельну ділянку вказано, що вона належить на праві власності [PERSON] , в той час як померла [PERSON] , що у свою чергу унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину. Позивачка [PERSON] в підготовче засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Воютицької сільської ради Самбірського району Львівської області у підготовче судове не з`явився, позов визнав, подавши про це письмову заяву . У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ст. 524 ЦК Української РСР, який був чинний на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За правилами ст. 525 цього Кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 548 та 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (актовий запис №29) [PERSON] померла [INFO] у с. Вотичі Самбірського району Львівської області (а.с.5) [PERSON] належало право власності на земельну ділянку, на території Львівської області Самбірського району Воютицької сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 4624282200:09:000:0245 площею 0,5400 га, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого 23.03.2002 року серія 1-ЛВ № 020567, на ім`я [PERSON] (а.с. 8). За життя [PERSON] 22 жовтня 1996 року склала заповіт на користь [PERSON] , який був посвідчений виконавчим комітетом Воютицької сільської ради Самбірського району Львівської області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с.6). Згідно довідки № 2163 від 04.08.2020 року, виданої виконавчим комітетом Воютицької сільської ради Самбірського району Львівської області видно, що зазначена у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] (актовий запис №29) [PERSON] та у Державному акті на право приватної власності на землю виданого 23.03.2002 року серія 1-ЛВ № 020567 на ім`я [PERSON] , є одна і та сама особа, яка померла [INFO] та проживала у с. Воютичі Самбірського району Львівської області (а.с. 7) Отже, внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина на право власності на земельну ділянку на території Львівської області Самбірського району Воютицької сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 4624282200:09:000:0245 площею 0,5400 га, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого 23.03.2002 року серія 1-ЛВ № 020567, однак державний нотаріус Самбірської державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку з посиланням на те, що у правовстановлюючому документі на вказану вище земельну ділянку вказано, що вона належить на праві власності [PERSON] , в той час як померла [PERSON] , що у свою чергу унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с. 4). У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Згідно ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Ураховуючи наведене, право позивачки на спадкове майно після смерті її свекрухи підлягає захисту шляхом визнання за нею права на спадкове майно за заповітом, а саме права власності на земельну ділянку площею 0,5400 на території Львівської області Самбірського району Воютицької сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номеро: 4624282200:09:000:0245. Отже, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved