Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] (відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову позивач в позовній заяві посилається на те, що згідно розписки написаною відповідачем власноручно 29.11.2013 року, останній позичив у позивача грошову суму у розмірі 3000 гривень, які зобов'язався повернути не пізніше 12.02.2014 року. Однак до теперішнього часу борг не повернуто. Однак, відповідач [PERSON] його вимоги ігнорує, від виконання зобов'язання ухиляється. В зв'язку з тим, що відповідач добровільно не бажає виконувати свої зобов'язання, позивач звернувся до суду. Просив стягнути з відповідача суму боргу за договором позики в розмірі 3000 гривень а також судові витрати по справі. 04.06.2014 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, при цьому останній зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судові засідання, які відбулися 04.04.2014, 29.04.2014, 26.05.2014, 04.06.2014 не з»явився. Про час і місце засідання суду повідомлявся згідно з вимогами чинного законодавства. З огляду на викладене та згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.11.2013 року, [PERSON] позичила у позивача грошову суму у розмірі 3000 гривень, які зобов'язався повернути не пізніше 12.02.2014 року (а.с.5). До теперішнього часу відповідачем борг не повернуто. Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (ЦК України) підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори й інші правочини. Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено розпискою факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] суму у розмірі 3 000 гривень. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов'язання. Положеннями ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Враховуючи вище приведені висновку суду, яким встановлено наявність між сторонами відносин, що виникли з договору позики, достовірність та допустимість доказів в даній цивільній справі, встановлення факту ухилення [PERSON] від виконання свого зобов'язання, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, стягнувши заявлену суму грошових коштів із відповідача. В силу ч. 3 ст. 58 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з п. 4, 6 ч. 3, ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать, судовий збір, витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Outcome: approved