Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з наведеним позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 15.08.2002р. по 22.06.2016р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. За час перебування у шлюбі з відповідачем, 17.09.2009 року сторонами набуто в спільну сумісну власність нерухоме майно чотирьохкімнатну квартиру № 80 загальною площею 61,5кв.м., яка знаходиться в будинку № 18 по вул. Симоненка в м. Івано-Франківську. Просила суд визнати за нею право власності на 1,5/5 частку даного нерухомого майна. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак подала заяву, за змістом якої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просила справу слухати у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що між сторонами припинені подружні стосунки. За час перебування у шлюбі, сторонами придбано майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а саме чотирьохкімнатну квартиру № 80 загальною площею 61,5кв.м., яка знаходиться в будинку № 18 по вул. Симоненка в м. Івано-Франківську. Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.9), та копією технічного паспорту (а.с.13-14). Отже[ADDRESS] по вул. Симоненка в буд. №18 в м. Івано-Франківську, придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджують одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічну норму містить і п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В даній справі сторони не дійшли згоди щодо розподілу їх спільного майна, а тому воно підлягає поділу в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, а тому слід визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на 1,5/5 частку квартири № 80 по вул. Симоненка Василя в буд. №18в м. Івано-Франківську. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 69 ч.1, 70 ч.1 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 368 ч.3 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved