Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (надалі за текстом - відповідач), про захист прав споживача, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь у зв'язку з простроченням повернення вкладу за договором № 01000705391562 (Вклад «Депозит VIP) від 17.03.2009 р. грошові кошти у розмірі 31 063 595,32 грн., з яких 199 126,71 грн. - проценти по вкладу за період з 29.09.2017 р. по 01.03.2018 р.; 28 789 326,31 грн. - пеня за період з 02.03.2017 р. по 01.03.2018 р. за прострочення повернення вкладу; 205 807,96 грн. 3% річних за період з 02.03.2015 р. по 01.03.2018 р. у зв'язку з простроченням повернення вкладу; 1 869 334,34 грн. - інфляційні нарахування за період з 02.03.2015 р. по 01.03.2018 р. у зв'язку з простроченням повернення вкладу. Свою заяву обгрунтовував тим, що 17.03.2009 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № SAMDN 01000705391562 (Вклад «Депозит VIP) строком до 17.03.2010 р. включно, з можливістю пролонгації та можливістю щомісячно поповнення. В цей же ж день, позивачем було внесено на депозитний рахунок 1 098 235,49 грн. та було видано ощадну книжку (електронну) № 12010000954254797. 09.09.2009 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № SAMDN 18000706912516 (Вклад «Пенсійний накопичувальний») строком до 09.09.2010 р. включно, з можливістю пролонгації та обов'язковим щомісячним поповненням вкладу на суму не менше 2 880 грн. В цей же ж день, позивачем було внесено на свій депозитний рахунок 13 760 грн. та було видано ощадну книжку (електронну) № 1201000067140181. Зазначив, що у травні 2014 р. позивач дізнався, що його ощадні книжки заблоковані і останній не може отримати через мережу банкоматів відповідача і через електронну систему «Приват24» інформацію про стан його депозитних рахунків та про наявні на них грошових коштів. Відповідач надав позивачу довідку № 3068709 від 14.06.2014 р. про залишок грошових коштів на його депозитних рахунках у розмірі: за депозитним договором № SAMDN 01000705391562 (Вклад «Депозит VIP) 2 629 162,22 грн. та за депозитним договором № SAMDN 18000706912516 (Вклад «Пенсійний накопичувальний») 124 242,41 грн., але жодної інформації про порядок та термін повернення належних позивачу грошових коштів відповідач не надав. При повторному зверненні до відповідача, позивачу було надано відповідь від 24.09.2014 р. про те, що на даний період призупинено роботу Кримського ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та обслуговування клієнтів у зв'язку з невизначеністю статусу Кримського півострову та його правового режиму. Тобто, відповідачем не виконані умови договору, що є неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов'язань із своєчасного і належного повернення банківських вкладів (грошових коштів), сум нарахованих відсотків, та порушенням умов цих договорів і норм законодавства України, у зв'язку із чим, позивач звернувся із вищевказаним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Додатково, надала свої пояснення по суті позовної заяви. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову та просила відмовити в його задоволенні, через канцелярію суду було надано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача зазначає про те, що застосування позивачем при розрахунку заборгованості ставки 18% не відповідає умовам договору, оскільки така відсоткова ставка може застосовуватися лише у період строку дії такого договору, а відтак, загальний розмір нарахованих відсотків за період з 29.09.2017 р. по 01.03.2018 р. має складати 160 795,24 грн., а не 199 126,71 грн. (як рахує позивач). Розмір пені, розрахований позивачем у розмірі 28 789 326,31 грн., не може перевищувати суму депозитного вкладу, встановленого попереднім рішенням суду, а відтак сторона відповідача вважає даний розмір таким, що не відповідає вимогам закону, а відтак на користь позивача може підлягати стягненню пеня, встановлена ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», лише у загальному розмірі 13 030,56 грн. Крім того, відповідач вважає про наявність відповідних обставин, щодо застосування положень ст. 551 ЦК України, а також, представник відповідача зауважила, що згідно рішення єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 р. № 519 (реєстраційні зміни до ЄДРПОУ внесені з 14.06.2018 р.) було змінено тип банку з ПУБЛІЧНОГО на ПРИВАТНЕ акціонерне товариство, та відповідно змінено найменування банку. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників даного судового розгляду, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.03.2009 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № SAMDN 01000705391562 (Вклад «Депозит VIP) строком до 17.03.2010 р. включно, з можливістю пролонгації та можливістю щомісячно поповнення. 17.03.2009 р. позивачем було внесено на депозитний рахунок 1 098 235,49 грн. та було видано ощадну книжку (електронну) № 12010000954254797 (а.с. 7-8). Згідно ч. 1 ст. 509 та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч. 1 ст. 1060 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 року за № 1172/8493 (надалі за текстом - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції). Згідно з пунктом 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року № 337, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Таким чином, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а у банку - відповідний обов'язок. Із договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). У відповідності до ст. 1075 ЦК України, договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, відповідно до умов договорів банківського вкладу сторони мають, право достроково розірвати дійсний договір відповідно до чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. У вересні 2014 року позивач звернувся з заявою до відповідача з вимогою про повернення належних позивачу грошових коштів, які знаходяться на його депозитних рахунках. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або з іноземній валюті, які розмішені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1066 ЦК України Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Вкладник неодноразово звертався до банку з вимогою повернути вклад, проте банк свої зобов'язання не виконав. Пунктом 5 Постанови Національного банку України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя» зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та м. Севастополя - філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Статтею 55 Закону України «Про банки та і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Позивач є власником наявних у нього на рахунках № SAMDN 01000705391562 та № SAMDN 18000706912516 грошових коштів, як встановлено судом, і яке є непорушним в силу приписів ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2017 р. (справа № 758/10001/16-ц) позовні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», про захист прав споживачів, розірвання договорів та повернення грошових коштів, було задоволено частково, депозитний договір № SAMDN 01000705391562 (вклад «Депозит VIP) від 17.03.2009 р., укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було розірвано та стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь [PERSON] 2 629 162 грн. 22 коп. - депозитний вклад, 1 558 371 грн. 11 коп. - проценти за договором № SAMDN 01000705391562 (вклад «Депозит VIP») від 17.03.2009, а всього стягнуто 4 187 533, 33 грн. В іншій частині позовних вимог було відмовлено (а.с. 12-17). 31.01.2018 р. Постановою Апеляційного суду м. Києва апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відхилено, а Рішення Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2017 р. залишено без змін (а.с. 18-22). Щодо нарахування відсотків суд виходить з такого. Вказаним Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 01.12.2017 р. (справа № 758/10001/16-ц), яке набрало законної сили, встановлено, що термін дії договорів банківського вкладу укладеного між позивачем та відповідачем закінчився 31.01.2018 року, а відтак, без будь-яких на те підстав, починаючи з 29.09.2017 року (згідно Рішення проценти нараховувалися з 14.06.2014 р. по 28.09.2017 р.) по 01.03.2018 р. відповідач неправомірно заблокував рахунки позивача та з цього часу не повертає гроші та не нараховує відсотки на депозитні рахунки, чим порушує умови договору та законодавство України. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Таким чином, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня фактичного його повернення вкладникові. Аналогічний висновок міститься й у Постановах Верховного Суду України від 29.05.2013 р., 18.09.2013 р. та 25.12.2013 р., 22.01.2014 р., 09.04.2014 р., 28.01.2015 р. Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 р. у цивільній справі № 6-2861цс15 закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Зі змісту ч. ч. 1-3 ст.1060 ЦК України видами банківських вкладів є вклади на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Згідно з інформацією, яка знаходиться в таблиці 1 яка йде Додатком до договору № SAMDN 01000705391562 (Вклад «Депозит VIP»), відсоткова ставка складає 18 % річних. Вказаний депозитний банківський вклад передбачає можливість отримання у будь-який час грошової суми у повному обсязі або частинами, а значить за своєю правовою природою є банківським вкладом на вимогу. Сума відсотків по вкладу «Депозит VIP» за договором № SAMDN 01000705391562 від 17.03.2009 р. за період з 29.09.2017 р. по 01.03.2018 р. включно становить - 199 126,71 грн. (2 629 162,22 грн. х 18 % х 154 (кількість днів у періоді) / 366 (кількість днів у році) / 100% = 199 126,71 грн.). Щодо нарахування пені суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п1 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3). Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання. Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. Враховуючи викладене, слід дійти висновку про поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини. Зазначені правові позиції викладені у Постановах Верховного Суду України від 11.05.2016 року у справі № 6-37цс16 та від 01.06.2016 року у справі № 2558цс15. Визначаючи пеню в розмірі 3 % вартості послуги з 02.03.2017 р. по 01.03.2018 р. (період, за який просив стягнути пеню позивач), суд виходить з наступних розрахунків, порядок яких встановлено правовою позицією, висловленою у Постанові Верховного Суду від 21.02.2018 р. у цивільній справі № 759/13827/15-ц, з врахуванням Ухвали Верховного Суду від 31.07.2018 р. про виправлення описки. За змістом вищенаведеної ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 1061 ЦК України, якою передбачено виплату банком вкладнику процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором, вартість послуги за договором банківського вкладу - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника. За двома укладеними сторонами договорами, у яких вклади внесені у гривнях, відсоток встановлений судом, зважаючи на те, що це вклади на вимогу, визначено у розмірі 18 % річних (вартість послуги за один рік). З цього випливає, що вартість послуги за один день становить 0,04931507 % (18 / 365 дні) від суми вкладу. По вкладу «Депозит VIP» за договором № SAMDN 01000705391562 від 17.03.2009 р. сума боргу, в тому числі, за Рішенням суду від 01.12.2017 р., становить 2 629 162,22 грн. Судом визначається пеня за період з 02.03.2017 р. по 01.03.2018 р. у розмірі 14 119,68 грн. (0,04931507 % х 3 % х 2 629 162,22 грн. х 363 дні). Щодо нарахування інфляційних витрат суд виходить з такого. За змістом ст. 1 Закону України від 03.07.1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Суму інфляції від простроченої суми боргу за час прострочення у період з 02.03.2015 р. по 01.03.2018 р. включно за розрахунками суду становить 1 869 334,34 грн., виходячи з загальної суми заборгованості 2 629 162,22 грн., в тому числі за Рішенням суду від 01.12.2017 р. Щодо нарахування 3 % річних суд виходив з такого. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене, 3 % річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов'язання, складовою якого є, зокрема нараховані проценти за користування коштами, строки сплати яких визначено договором. Визначаючи 3 % річних суд виходив з простроченої суми вкладу у розмірі 2 629 162,22 грн. за період з 02.03.2015 р. по 01.03.2018 р., що складає 205 807,96 грн. (2 629 162,22 х 3 % х 953 днів / 366 днів / 100 %). Загальна сума, яка стягується з відповідача становить 2 288 388,69 грн., що складається з: процентів по вкладу за період з 29.09.2017 р. по 01.03.2018 р. у розмірі 199 126, 71 грн.; пені за період з 02.03.2017 р. по 01.03.2018 р. у розмірі 14 119,68 грн.; 3% річних за період з 02.03.2015 р. по 01.03.2018 р. у розмірі 205 807,96 грн.; інфляційних нарахувань за період з 02.03.2015 р. по 01.03.2018 р. у розмірі 1 869 334,34 грн.; Відповідно до статей 12, 76-81 Цивільно-процесуального Кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. З огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на правову позицію Верховного Суду від 21.02.2018 р. (пров. № 61-5543св18, з урахуванням виправлення описки), щодо розрахунку пені, а відтак, позивачем в частині стягнення пені за період з 02.03.2017 р. по 01.03.2018 р. у розмірі 28 789 326,31 грн., не доведено. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив з такого. Позивача було звільнено від сплати судового збору при поданні позовної заяви, а відтак, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави стягується судовий збір за позовну вимогу майнового характеру пропорційно розміру задоволеної позовної вимоги у загальному розмірі 34 325,83 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial