Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

[PERSON] просить суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він працював у [PERSON] тракторному заводі. В період роботи на підставі спільного рішення адміністрації та профкому ВАТ «ХТЗ» йому була надана однокімнатна ізалована квартира №79 в м.Харкові на сім'ю, що складається з двох чоловік - він та його дружина [PERSON]. 27 грудня 2001 р. між позивачем та ВАТ «ХТЗ» був укладений договір найму житлової площі за №188. Згідно зазначеного договору підприємство зобов»язалось по закінченню будівництва та вводу до експлуатації житлового будинку надати позивачу в користування однокімнатну ізольовану квартиру №89 загальною площею 35,3 кв.м. строком на 10 років з моменту укладення договору. По закінченню зазначеного строку, а також виконання [PERSON] зобов»язань по зазначеному договору, передати останньому спірну квартиру у власність. Позивач, у свою чергу був зобов»язаний провести розрахунок з підприємством за квартиру у розмірі 21180 грн., що підтверджується п.2.2.1 договору. Додатковою угодою №1 від 09 квітня 2003 р. п.2.2.1 договору був викладений в іншій редакції, а саме, позивач зобов»язаний був провести розрахунок з підприємством за спірну квартиру в розмірі 3970 грн.. Розрахунок за квартиру в розмірі 3970 грн. позивач зробив достроково, в 2005 році, що підтверджується довідкою ВАТ «ХТЗ». В лютому 2016 р. позивач звернувся до адміністрації ПАТ «ХТЗ» з проханням передати спірну квартиру йому у власність згідно договору, але в даний час ПАТ «ХТЗ» не може дати дозвіл на купівлю-продаж спірної квартири позивачу, оскільки не є в даний час власником спірної квартири, так як будинок №79 по вул.Плитковій був переданий у комунальну власність. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомив, заперечень проти позову не надав. Представник відповідача ПАТ «[PERSON] тракторний завод» в судове засідання не з»явився, надав через канцелярію суду заперечення проти позову з проханням розглядати справу без його участі. Третя особа [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала про визнання за її чоловіком права власності на квартиру [ADDRESS]. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, третьої особи, дослідивши та перевіривши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що спільним рішенням адміністрації і профкому ВАТ «[PERSON] тракторний завод» (нині - ПАТ «[PERSON] тракторний завод») від 15 листопада 2001 р., протокол №16, [PERSON], як працівнику заводу, була надана квартира [ADDRESS] на сім'ю, що складається з двох чоловік - він та його дружина [PERSON]. Зазначене житло надане позивачу згідно «Положенню по умови будівництва та розподілу житла», по договору з частковою оплатою. Зазначена квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 18,36 кв.м., загальна площа квартири 39,62 кв.м.; особовий рахунок на зазначену квартиру був відкритий на позивача. 27 грудня 2001 р. між позивачем та ВАТ «ХТЗ» був укладений договір найму житлової площі за №188, відповідно до якого [PERSON] було визнано наймачем квартири [ADDRESS]. Відповідно до вказаного договору квартира була надана для проживання строком на 10 років з наступною передачею її в приватну власність. ВАТ «[PERSON] тракторний завод» зобов'язався по закінченню 10 років і виконанню наймачем зобов'язань за даним договором, передати вказану квартиру наймачу у власність. Позивач,у свою чергу був зобов»язаний провести розрахунок з підприємством за квартиру у розмірі 21180 грн., що підтверджується п.2.2.1 договору. Додатковою угодою №1 від 09 квітня 2003 р. п.2.2.1 договору був викладений в іншій редакції, а саме, позивач зобов»язаний був провести розрахунок з підприємством за спірну квартиру в розмірі 3970 грн.. Розрахунок за квартиру в розмірі 3970 грн. позивач зробив достроково, в 2005 році, що підтверджується довідкою ВАТ «ХТЗ». Згідно п.5.2 Договору найму житлової площі, передача підприємством квартири у власність наймача оформляється договором купівлі-продажу. В лютому 2016 року позивач звернувся до адміністрації ПАТ «ХТЗ» з проханням передати спірну квартиру йому у власність згідного договору. Як вбачається з листа ПАТ «[PERSON] тракторний завод» від 22 березня 2016 р., ПАТ «ХТЗ» на може дати дозвіл на купівлі-продаж спірної квартири позивачу, оскільки не є в даний час власником спірної квартири, так як будинок №79 по вул.Плитковій був переданий у комунальну власність. Згідно довідки з місця проживання, в зазначеній квартирі зареєстровані сторони [PERSON], [PERSON], які фактично проживають в зазначеній квартирі, іншого житла не мають. Право власності на зазначену квартиру в КП «[PERSON] МБТІ» зареєстровано не було. Частиною 1 ст.61 Житлового кодексу України визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст.65-1 Житлового кодексу України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Відповідно до ст.ст.161, 162 ЦК України ( у ред. 1963 р.) зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно договору позивач повністю виконав свої зобов'язання і сплатив вартість квартири за договором. В даний час проживає в квартирі,оплачує комунальні послуги. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виходячи з положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст.509 ЦК України встановлено, що зобов»язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, відповідно до якої такими підставами, зокрема, є договори та інші правочини. На підставі ст.344 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що сума викупу спірної квартири за договором найму, а саме 3970 грн., було повністю сплачена позивачем. Таким чином, [PERSON], викупивши квартиру, набув право власності на неї. На підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved