Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON], як представник [PERSON], 04.06.2015 року звернувся до суду із скаргою в якій просив визнати дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Полонського районного управління юстиції (далі відділ ДВС) [PERSON] незаконними, скасувати постанову державного виконавця названого відділу від 15.05.2015 року про відкриття виконавчого провадження. В обґрунтування скарги зазначав, що 25.05.2015 року його довірителька отримала поштою вказану постанову про відкриття виконавчого провадження, яка є незаконною із підстав, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон). Зокрема, порушено ч.1 ст. 31 Закону, яка передбачає направлення сторонам виконавчого провадження копії постанови, в той час як для [PERSON] надіслано її оригінал. Також в мотивувальній частині постанови відсутня конкретизація частин, пунктів зазначених державним виконавцем статей Закону. Крім цього за положеннями ст. 25 Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен вказати про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови, в той час як державний виконавець зазначив конкретну дату до 22.05.2015 року, а у пунктах 3, 4, 5 постанови виконавець відповідно, застосував вислів «добровільного виконання» замість самостійного, не конкретизував органу або посадової особи та відповідного відділу державної виконавчої служби. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги скарги підтримав, просив їх задовольнити. Державний виконавець скаргу не визнав, пояснив, що оскаржувана постанова є законною. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 15.05.2015 державний виконавець відділу ДВС [PERSON] на підставі заяви стягувача ПАТ КБ «Надра», та виконавчого листа виданого Полонським районним судом 20.02.2015 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно якої постановлено стягнути із [PERSON] на користь Банку борг за кредитом. Вирішуючи питання законності вимог скарги суд виходить із такого. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, що видаються судами. Згідно до ст. 19 названого Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. За приписами ст. 25 Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує зокрема, про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція) під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов (пункт 1.5). Постанова як окремий документ містить, зокрема такі обовязкові реквізити: а) вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову); в) резолютивну частину із зазначенням: прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови; ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою; В ході судового розгляду скарги установлено, що у державного виконавця були законні підстави для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, що фактично не оспорюється скаржником. Однак, після її прийняття для [PERSON] направлено примірник постанови про відкриття виконавчого провадження, на якій не було зазначено, що це є копія. У мотивувальній частині цієї ж постанови державний виконавець послався лише на статті Закону, без конкретизації їх частин, пунктів. Крім цього за положеннями ст. 25 Закону у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен вказати про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови, в той час як державний виконавець зазначив конкретну дату до 22.05.2015 року, а у пунктах 3, 4, 5 постанови виконавець відповідно, застосував вислів «добровільного виконання» замість самостійного, не конкретизував органу або посадової особи та відповідного відділу державної виконавчої служби. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями ч 1. ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Отже, за змістом вказаних норм право на судовий захист має та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. На думку суду, вказані недоліки у діях державного виконавця, а також інші обставини на які посилається представник [PERSON] не призвели до порушення прав [PERSON] як боржника за виконавчим провадженням, а відтак вони не можуть бути підставами для задоволення вимог скарги. В ході розгляду справи також зясувалось, що примірник постанови про відкриття виконавчого провадження, у якому зазначено необхідність самостійного виконання боржником рішення до 22.05.2015 року [PERSON] отримала 25.05.2015 року, а відправлено відділом ДВС 19.05.2015 року. Згідно до ст. 35 Закону за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладення провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам. Таким чином, несвоєчасне направлення [PERSON] примірника постанови про відкриття виконавчого провадження не призвело до позбавлення її прав як боржника на самостійне виконання рішення суду, оскільки таке порушення може бути усунено на підставі зазначеної норми Закону в ході виконавчого паровадження.

Outcome: dismissed