Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

[PERSON], що померла 24 січня 1996 року була власником земельної частки (паю) розміром 1,58 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала їй на підставі Сертифікату серія ЛВ №0147977, виданого на підставі рішення Городоцької районної ради №24 від 12.01.1996р. та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів 28.02.1997р. за №569. Позивач [PERSON] 08.05.2018 року звернулась з позовом до Речичанської сільської ради, третя особа Городоцька районна державна адміністрація у Львівській області про визнання права на земельну частку (пай) площею 1,58 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Речичанської сільської ради та належала [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті матері, мотивуючи тим, що нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що Державний акт виданий після смерті спадкодавця. У підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, з підстав наведених у позові. Крім того, вказує на те, що постійно проживала та значилася зареєстрованою на час смерті матері з нею. [PERSON] за життя вчинила увесь обсяг дій та волевиявлень для набуття у передбаченому законом порядку у власність земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зокрема, її було включено в члени пайовиків, було видано Сертифікат про право на земельну частку (пай). Городоцька районна державна адміністрація, видаючи Державний акт на право приватної власності на землю на ім»я [PERSON] у 2002 році, тобто після її смерті, фактично визнала її право на отримання у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний Державний акт зареєстрований у встановленому порядку, дійсний, у передбаченому законом порядку не скасований і не визнаний недійсним. Той факт, що бланк Державного акта про право приватної власності на землю був заповнений та виданий після смерті [PERSON] не може вважатись добросовісними діями посадових осіб Городоцької РДА, а смерть особи у цьому разі до складання Державного акта не може слугувати підставою для звуження та обмеження її прав на приватизацію землі, на яку вона має право. З цих підстав просила позов задоволити. Представник відповідача Речичанської сільської ради в судове засідання не зявився, 05.06.2018р. до суду подав заяву (а.с.37), у якій визнав позовні вимоги [PERSON], просив про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Городоцької РДА до суду не з»явився, про день, час і місце слухання повідомлявся належно, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить переконання про задоволення позову в підготовчому засіданні у відповідності до ст. 200 ЦПК України. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16\~ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування роз»яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами\~ЦК 2003 р., якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 р. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~ЦК\~1963 р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] померла 24.01.1996 року, до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті слід застосовувати положення Цивільного Кодексу України в ред. 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За положеннями ст. 529 ЦК України, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина та батьки померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України 1963 р., прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відтак, з огляду на зазначену правову норму для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а саме вчинив певні передбачені законом дії, які свідчать про його волевиявлення на прийняття спадщини. Так, згідно Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Згідно ст.328\~ЦК України в ред. 2004р. право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392\~ЦК України в ред. 2004р., власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30.05.2008\~р.\~№ 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За вимогами ст. 373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Як вбачається із копії паспорта та свідоцтва про народження серія І-УР №813101 [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4-5) Як видно з копії свідоцтва про смерть серія І-СГ №014185 (а.с.6) [PERSON] померла 24 січня 1996 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно - земельну частку (паю) розміром 1,58 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Речичанської сільської ради і належала спадкодавцю на підставі Сертифікату серія ЛВ №0147977, виданого на підставі рішення Городоцької районної ради №24 від 12.01.1996р. та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів 28.02.1997р. за №569 (а.с.10), що підтверджується копією [PERSON] з книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай), яку позивач успадкувала в порядку ст. 549 ЦК України в ред. 1963р., а саме шляхом вступу в управління спадковим майном. Згідно довідок, виданих виконкомом Речичанської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. №528 від 07.09.2017р. та №177 від 10.05.2018р. [PERSON] до дня смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Разом з нею на день смерті проживала і була зареєстрована дочка [PERSON], [INFO] (а.с.8,38) Із листа державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори [PERSON] від 18.01.2018 року №90/02-14 (а.с.9) убачається, що позивачу [PERSON], відмовлено у прийнятті заяви про видачу свідоцтва на спадщину з тих підстав, що Державний акт на право приватної власності на землю виданий після смерті спадкодавця [PERSON] Як вбачається із [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49250963 від 27.09.2017р. та копії спадкової справи №307/2017, заведеної після смерті [PERSON] державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори (а.с.11, 27-36), позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], яка звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Заслухавши позивача, суд вважає, що [PERSON] за життя вчинила увесь обсяг дій та волевиявлень для набуття у передбаченому законом порядку у власність земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що свідчить той факт, що Городоцька районна державна адміністрація видаючи Державний акт про право приватної власності на землю на ім»я [PERSON] у 2002 році, тобто після її смерті, фактично визнала її право на отримання у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний державний акт зареєстрований у встановленому порядку, дійсний, у передбаченому законом порядку не скасований і не визнаний недійсним, спори стосовно вказаної земельної ділянки відсутні. Той факт, що бланк Державного акта про право приватної власності на землю був заповнений та виданий після смерті [PERSON] не може слугувати підставою для звуження та обмеження прав спадкодавця на приватизацію землі, на яку він має право. За наведеного, суд приходить переконання, що [PERSON] на час смерті правомірно належала на праві власності земельна частка (пай) площею 1,58 умовних кадастрових гектари для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Речичанської сільської ради, позивач є спадкоємцем по закону, фактично прийняла спадщину після смерті матері, а тому визнає за [PERSON] право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON], яка померла 24.01.1996 р. Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати.

Outcome: approved