Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

[PERSON], що помер 16 вересня 2001 року був власником земельної ділянки площею 1,0956 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Завидовицької сільської ради (на даний час об»єднана ОТГ Великолюбінська селищна рада) і належала спадкодавцю на підставі Державного акту про право приватної власності на землю ІІ-ЛВ №090111, виданого 15.01.2002 року на підставі розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації від 11.01.2002р. №9 та зареєстрованого в Книзі записів Державних актів про право приватної власності на землю за №614. [PERSON], що померла 26 лютого 2007 року була власником земельної ділянки площею 1,6744 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Завидовицької сільської ради (на даний час об»єднана ОТГ Великолюбінська селищна рада) і належала [PERSON] на підставі Державного акту ІІ- ЛВ №090110, виданого 15.01.2002р. на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадмінстрації та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №613, Позивач [PERSON] 04.04.2018 року звернувся з позовом до Великолюбінської селищної ради про визнання за ним права власності на вищевказані земельніт ділянки, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], мотивуючи тим, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку із тим, що Державний акт виданий після смерті його батька [PERSON] та що ним пропущено шестимісячний строк звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. В обгрунтуванн позову покликався, що [PERSON] за життя вчинив увесь обсяг дій та волевиявлень для набуття у передбаченому законом порядку у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зокрема, його було включено в члени пайовиків, було видано Сертифікат про право на земельну частку(пай), він подав вказаний Сертифікат для виготовлення технічної документації та заміни його на Державний акт. Городоцька районна державна адміністрація, видаючи Державний акт про право приватної власності на землю ім»я [PERSON] у 2002 році, тобто після його смерті, фактично визнала його право на отримання у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний державний акт зареєстрований у встановленому порядку, дійсний, у передбаченому законом порядку не скасований і не визнаний недійсним. Той факт, що бланк Державного акта про право приватної власності на землю був заповнений та виданий після смерті [PERSON] не може вважатись добросовісними діями посадових осіб Городоцької РДА, а смерть особи у цьому разі до складання Державного акта не може слугувати підставою для звуження та обмеження її прав на приватизацію землі, на яку він має право. Щодо пропуску стркоу на подачу заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, то покликається на ту обставину, що вже прийняв частину спадковго майна житловий будинок по рішенню Городоцького районного суду Львівської обл. від 24.09.2007р. В судове засідання позивач та представник позивача [PERSON] не з»явились, 21.06.2018р. представником подана заява (а.с.-40), в якій висловилась про підтримку позову та просила про розгляд справи за ї відсутності, позивач надав заяву 08.05.2018р., у якій просив позов задовольнити (а.с.30). Представник відповідача Великолюбінської селищної ради ради в судове засідання не зявився, 22.06.2018р. до суду подав заяву (а.с.-41), у якій визнав позовні вимоги [PERSON], просив про розгляд справи за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд приходить переконання про задоволення позову. Згідно ст.ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16\~ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст.ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16\~ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно норм гл.84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя хто його пережив. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1 ст.1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст.328\~ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30.05.2008\~р.\~№ 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За вимогами ст.ст.373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Підставою виникнення права власності на землю є юридичний факт, з яким закон пов'язує виникнення такого права. Згідно з Земельним кодексом\~України до юридичних фактів, на підставі яких виникає право приватної власності на землю, належать: 1) рішення органу влади про передачу земельної ділянки громадянинові у приватну власність; 2) цивільно-правова угода; 3) успадкування земельної ділянки. Особливістю зазначених юридичних фактів є те, що за змістом вони являють собою активні дії органів влади та осіб, які набувають право власності на землю. Ці дії є складними за змістом, їх вчинення регулюється правовими нормами, які в сукупності становлять порядок набуття права приватної власності на землю. Згідно копії свідоцтв про смерть І-СГ №097428 від 27.02.2007р. та І-СГ №199307 від 17.09.2001р. (а.с.-7,8). [PERSON] помер 16.09.2001р., а [PERSON] померла 26.02.2007р. Із копії свідоцтва про народження позивача [PERSON] (а.с.-6) убачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] Із копій заповітів, посвідчених секретарем Завидовицької сільської ради відповідно 28.04.1998р. та 04.05.1998р. (а.с.-9,10) убачається, що [PERSON] та [PERSON] заповіли все своє майно синові [PERSON]. Рішенням Городоцького районного суду Львівської обл від 24.09.2007 року (а.с.-15) задоволено позов [PERSON] та визнано за ним право власності на будинковолодіння в с.Зашковичі, вул. Передмістя, 447 Городоцького району Львівської обл. як такий, що успадкований після смерті матері [PERSON] Як вбачається із копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №090111,який виданий 15.01.2002 року на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадміністрації та зареєстрований в Книзі записів державних актів за №614 (а.с.-16) [PERSON] належала на парві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0956 га, яка знаходиться на території Завидовицької сільської ради (на даний час об»єднана ОТГ Великолюбінська селищна рада). Із копії Державного акту ІІ- ЛВ №090110 виданого 15.01.2002р. на підставі розпорядження голови Городоцької райдержадмінстрації та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №613 (а.с.-17) [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0956 га, яка знаходиться на території Завидовицької сільської ради ( на даний час об»єднана ОТГ Великолюбінська селищна рада). Із листів приватного нотаріуса Городоцького нотаріального округу [PERSON] (а.с.-11,12) убачається, що [PERSON]. відмовлено у прийняття заяви про видачу свідоцтв на спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] з тих підстав, що Державний акт на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця [PERSON], а також пропуск ним строку на подання відповідних заяв про видачу свідоцтв на спадщину до нотаріуса За наведеного, вважає, що [PERSON] за життя вчинив увесь обсяг дій та волевиявлень для набуття у передбаченому законом порядку у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що свідчить той факт, що Городоцька районна державна адміністрація, видаючи Державний акт про право приватної власності на землю ім»я [PERSON] у 2002 році, тобто після його смерті, фактично визнала його право на отримання у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний державний акт зареєстрований у встановленому порядку, дійсний, у передбаченому законом порядку не скасований і не визнаний недійсним, спори стосовно вказаної земельної ділянки відсутні. Той факт, що бланк Державного акта про право приватної власності на землю був заповнений та виданий після смерті [PERSON] не може слугувати підставою для звуження та обмеження прав спадкодавця на приватизацію землі, на яку він має право. За наведеного, суд приходить переконання, що [PERSON] та [PERSON] на час смерті правомірно належали на праві власності земельні ділянки, площею 1,0956 га та площею 1,6744 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, позивач є спадкоємцем по закону, прийняв спадщину, зокрема в судовому порядку успадкував будинок, інших спадкоємів по закону чи по заповіту немає, а тому визнає за [PERSON] право власності на вказане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved