Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач»), третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про місце і час розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Відзиву на позов до суду від Відповідача не надходило. Представник органу опіки та піклування подала заяву про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника, давши висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Між сторонами 08.04.2010 року зареєстровано шлюб, від якого [INFO] народилася дочка [PERSON] ( а.с.8) Заочним рішенням від 27.02.2015 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з батьком, [PERSON] . ( а.с. 13-14). Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 28.01.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. ( а.с.15-16). Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.01.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої доньки задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] аліменти щомісячно в розмірі по 1100 грн. до досягнення нею повноліття. ( а.с.17-18). Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 22.08.2017 року рішення Івано-Франківського міського суду від 23.03.2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено, попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] і покладено на орган опіки і піклування Івано-Франківської міської ради контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків стосовно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.9-12) Позивач в позовній заяві зазначає, що як до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення від 22.08.2017 року так і після ухвалення даного рішення Відповідач жодної участі у вихованні дитини не бере, відсутнє піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, відсутній інтерес матері до внутрішнього світу дитини, не надає матеріальне утримання дитині, необхідне для її культурного і духовного розвитку. На даний час заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] складає 71 651 грн., що підтверджується розрахунком зі сплати аліментів. ( а.с. 19-20). Позивач зазначає, що причиною розірвання шлюбу стало те, що Відповідач в 2014 році покинула його з дитиною і виїхала у невідомому напрямку, пізніше стало відомо, що виїхала до Москви . З того часу Відповідач жодного разу не надавала про себе знати, не цікавилася спільною дитиною, не телефонувала, не писала листи. Посилаючись на те, що Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про позбавлення батьківських прав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 Сімейного кодексу України). Відповідно до Витягу з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 13 лютого 2020 року № 156 «Про розгляд питань органу опіки та піклування» виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини: [PERSON] , [INFO] . За змістом частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статей 141, 180 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які безсумнівні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, а також досліджує соціально-побутових умов життя та матеріального становища відповідача. В ході розгляду справи Судом встановлено, що Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо спілкування та виховання дитини. У висновку щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав від 13.02.2020 року №156 зазначено, що у письмових поясненнях, поданих 05.11.2019 року та 26.11.2019 року в службу у справах дітей, [PERSON] підтверджує факти, викладені у позові, зазначивши, що [PERSON] з 2014 року перебуває у Російській Федерації, з того часу не спілкувалася, не телефонувала. Згідно із характеристикою Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради від 02.10.2019 року №02.2 -19/359 [PERSON] працює в ДНЗ №23 «Солов`ятко» на посаді охоронця, проявив себе як хороший та добрий батько, дані обставини підтверджує також і характеристика з місця роботи. Відповідно до довідки, виданої ДНЗ №23 «Солов`ятко» від 02.10.2019 р. №123, заробітна плата [PERSON] за квітень-вересень 2019 року складає 36 680, 53 грн. Відповідно до інформації Угорницької ЗОШ від 09.12.2019 року вихованням [PERSON] займається батько, [PERSON] , бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] , батьківські збори відвідує батько. За період навчання [PERSON] в школі мати батьківські збори не відвідувала жодного разу, успіхами дитини не цікавиться. Матір дитини [PERSON] було запрошено в службу у справах дітей, однак вона не з`явилася, телефон не обслуговується. Працівниками служби 10.12.2019 року на електронну адресу відповідача надіслано листа з повідомленням про те, що розглядається дана справа, однак відповіді від Відповідачки не надійшло. Комісією залишено письмове запрошення до службит у справах дітей для [PERSON] , однак вона не з`явилася. Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд, враховуючи конкретний зміст висновку органу опіки та піклування (Витяг з рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 13 лютого 2020 року № 156 «Про розгляд питань органу опіки та піклування»), вважає його повним, всебічним та достатньо обґрунтованим, оскільки в ході розгляду даної цивільної справи викладені в ньому обставини у відповідній частині знайшли своє підтвердження. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] , є обгрунтованим, таким, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 222, 224, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved