Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 15 травня 2018 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 21 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання виконав, кредит надав, але відповідач [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконав, допустив прострочення повернення кредиту, внаслідок чого за ним станом на 31 березня 2018 року утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 26\~944,81 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом у розмірі 4\~346,47 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21\~077,16 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 250,00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1\~271,18 грн. Оскільки, відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутися до суду і просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 26\~944,81 грн. та судові витрати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15 лютого 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 21 березня 2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 13\~ст. 7 ЦПК України. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив застосувати строки позовної давності. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що 21 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7). Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 31 березня 2018 року виникла заборгованість, розмір якої підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 4-6). Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності. Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається\~\~з моменту порушення строку його погашення. Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа місяця, то\~початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Відповідно до умов договору, укладеного 21 березня 2008 року між\~ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Останній платіж внесено відповідачем 30 вересня 2010 року. Отже, з 01 жовтня 2010 року розпочався строк позовної давності для звернення позивача до суду за захистом порушених прав, однак позивач звернувся до суду з даним позовом лише 15 травня 2018 року. З урахуванням того, що позивач пред'явив вимоги до відповідача, з порушенням строків позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не підлягають задоволенню, у звязку з чим відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed