Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з наведеним позовом до [PERSON], мотивуючи тим, що вона є матір'ю, а відповідач [PERSON] є батьком малолітніх [PERSON], [INFO] року народження та [PERSON], [INFO] року народження. Після розірвання шлюбу з відповідачем, діти залишились проживати з позивачкою. Відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків щодо малолітніх дітей, участі у їх вихованні не бере, не цікавиться їхнім станом здоров'я, духовним та моральним розвитком, не бажає зустрічатись з дітьми. Діти проживають з позивачкою та перебувають на її повному утриманні у зв'язку з цим позивачка просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей та стягувати з нього аліменти в розмірі по 500 грн. щомісячно. 23 квітня 2014 року позивачка збільшила позовні вимоги в частині розміру аліментів В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. Позивачка суду пояснила, що до 2010 року вони з відповідачем проживали однією сім'єю. З 2011 року відповідач дітьми не цікавиться, не спілкується з ними, діти його не знають. Одного разу приходила мати відповідача із хресною однієї із дівчат, але позивачка їх не впустила в квартиру бо діти їх не знають. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання дітей по 400 грн., суду пояснив, що відповідач перебуває за кордоном у Франції, офіційно не працює. Кошти на утримання дітей відповідач надавав. Позивачка не бажає щоб відповідач спілкувався з дітьми через мережу СКАЙП. Умислу відповідача на ухилення від виконання своїх обов'язків немає. Він не може повноцінно виконувати свої обов'язки оскільки фізично перебуває за межами України, а по телефону позивачка не дозволяє йому спілкуватись з дітьми. Після повернення на територію України відповідач хоче виконувати у повній мірі свої батьківські обов'язки. Представник Органу опіки та піклування в судовому засіданні суду пояснив, що орган вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав відповідача. Участь у вихованні дітей відповідач не бере, оскільки фізично не перебуває на території України, але має намір повернутись на територію України та брати участь у вихованні своїх дітей. Вина відповідача в умисному ухиленні від виконання батьківських обов'язків не доведена. Представник прокуратури в судовому засіданні вважав за недоцільне позбавлення батьківських прав відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що є сусідкою позивачки та перебуває з нею у хороших відносинах, а відповідача вона ніколи не бачила. Дітьми займається позивачка, відповідач та його родичі до дітей не приходили. Те що відповідач перебуває за кордоном їй відомо від позивачки. Діти про батька не говорять. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачки та перебуває з нею у хороших відносинах, суду пояснила, що раз або два бачила відповідача коли позивачка ще була вагітною. Дітей виховує позивачка, діти доглянуті, охайні, про батька діти не згадують. Свідок [PERSON], якає матір'ю відповідача, суду пояснила, що з позивачкою вона не спілкується, із сином спілкується по телефону, оскільки він перебуває за кордоном. Вихованням дітей займається позивачка, син вихованням дітей не займається бо перебуває за кордоном, у Франції. Син їй телефонував і розказував, що передав автобусами речі для дітей, гроші, разом з матір'ю позивачки у Франції купував дитячі речі для дітей. Позивачка не дозволяє сину спілкуватись з дітьми, не розказує дітям що це їх батько. Коли син перед судовим засідання зателефонував до позивачки і попросив покликати дітей, то діти навіть не знали що він їх батько. Відповідач хоче повернутись в Україну та бачитись і виховувати дітей. З онуками свідок бачилась в 2011 році, позивачка дітей в село не привозить, а свідок сама немає можливості їздити, оскільки займається господарством. Минулого року в липні вона з дочкою приїхали до позивачки щоб побачитись з дітьми, але позивачка їх не впустила в квартиру. Свідок [PERSON], яка є рідною сестрою відповідача, в судовому засіданні суду пояснила, що з позивачкою вона не спілкується, а з відповідачем спілкується через мережу СКАЙП. Відповідач їй розказував, що раніше позивачка показувала дітей через мережу СКАЙП, а згодом заблокувала відповідача, тому він не може їй подзвонити. Відповідач також розказував свідку, що через матір позивачки, яка також знаходиться в Франції, передавав речі для позивачки та дітей, гроші. Від дітей відповідач не відмовлявся та не відмовляється. Коли свідок зі своєю матір'ю приїхали до позивачки, то позивачка не впустила їх в квартиру. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 26 липня 2009 року та (а.с.8,9) [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю [PERSON] та [PERSON], [INFO] року народження. 20 грудня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з матір'ю, прізвище змінено на дошлюбне «[PERSON]» (а.с.10). [PERSON] разом з доньками [PERSON] та [PERSON] проживають в [ADDRESS] (а.с.11). Відповідач [PERSON] перебуває на території Республіки Франція, вказане вбачається із висновку Органу опіки та піклування, пояснень позивачки, представника відповідача, показів свідків. Орган опіки та піклування у своєму висновку вказує на не доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO] року народження, оскільки батько хоче спілкуватись та брати участь у вихованні дітей, однак на даний час це фізично не може зробити, бо не перебуває на території України. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Однак, як зазначається в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, покази свідків, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, судом не встановлено вини відповідача в умисному невиконанні належним чином своїх батьківських обов'язків. Крім того, згідно ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. В даному випадку, суд вважає, що поведінку відповідача щодо своїх дітей, ще можна змінити, оскільки він має намір повернутись в Україну та приділяти увагу вихованню своїх дітей, а позивачка зобов'язана розказувати дітям про їхнього батька та про причини його відсутності для їх повноцінного духовного та морального розвитку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про позбавлення батьківських прав слід відмовити. Що стосується вимоги позивачки про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідачем не надано доказів про його матеріальне становище та стан здоров'я, те що він перебуває за кордоном та офіційно не працевлаштований. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1100 грн. підлягає до часткового задоволення, в розмірі який суд вважає достатнім для нормального життя дитина, а саме: по 700 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Також суд звертає увагу позивачки, що батьки зобов'язані рівноцінно утримувати дітей. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 1032 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 1286 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача також слід стягнути на користь держави судові витрати. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165, 166, 180-182 Сімейного кодексу України, п. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. ст. 3, 4, 10, 11, 59, 60 ЦПК України,

Outcome: partial