Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, з подальшими уточненнями, до [PERSON] (далі - відповідач), яку просить визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Харківської області, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про державну реєстрацію про право власності від 22 червня 2004 року зазначена квартира належить на праві приватної спільної часткової власності йому і членам його сім'ї: дружині - [PERSON], доньці - [PERSON], по 1/3 частини кожному, які в цій квартирі зареєстровані. У 2009 році відповідач зареєструвала шлюб з громадянином Росії [PERSON] в м. Ярославль Російської Федерації. Після укладення шлюбу їй як жінці присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON]. У березні 2013 року відповідач зі спірного житлового приміщення виїхала та вселилася до чоловіка в житлове приміщення, розташоване за адресою: Російська Федерація, [ADDRESS]. З моменту виїзду і по даний час вона фактично зареєстрована та постійно проживає з чоловіком за вказаною адресою. Даний факт підтверджений випискою з будинкової книги. При виїзді з спірного житлового приміщення відповідач повідомила, що їде назавжди і не бажає збереження за собою права користування спірним житлом. Позивач у позові також зазначає, що з березня 2013 року відповідач не вживала жодних заходів для реалізації належного їй права користування спірним жилим приміщенням, він та його дружина, зі свого боку, перешкод для проживання за старим місцем реєстрації відповідачу не чинили. Виїхавши зі спірної квартири, відповідач забрала всі свої речі, що свідчить про її намір більше не повертатися. В порушення вимог ст. 156 ЖК України, з моменту виїзду вона не несе обов'язків по оплаті житла і комунальних витрат, не приймає участі в поточному ремонті житлового приміщення, таким чином решта проживаючих в квартирі громадян змушені нести витрати по утриманню квартири з розрахунку трьох зареєстрованих у ній громадян, хоча відповідач лише формально в ній зареєстрована, всі квитанції про проведену оплату комунальних платежів знаходяться у нього. З зазначених підстав вимушений звернутися з зазначеним позовом до суду за захистом своїх порушених прав власника. Від сторін у судове засідання надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач уточнений позов підтримав в повному обсязі, відповідач позов визнала. Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін за наявними у справі доказами. Згідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва серії [NUMBER] про державну реєстрацію про право власності від 22 червня 2004 року, квартира № 21 за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] - по 1/3 частини кожному (а.с.4). Згідно довідки Чугуївського КЖРЕП за № 270 зареєстровані за місцем проживання за зазначеною адресою: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.5). У березні 2013 року відповідач виїхала зі спірного житлового приміщення, факт вибуття підтверджений штампом у закордонному паспорті про перетин держкордону в ПП Долбіно 02 березня 2013 року (а.с.19). Таким чином, відповідач з березня 2013 року не є членом сім'ї позивача, і оскільки у позивача особисто з відповідачем не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у спірній квартирі, позивач має право на захист своїх прав власника і вимагати визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що обставини, на які позивачі посилалися у позові, як на підстави своїх вимог, - обґрунтовані. Суд вважає, що відсутність відповідача у квартирі [ADDRESS] Харківської області понад рік свідчить про те, що [PERSON] добровільно залишила зазначене житлове приміщення, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, є підстави для її визнання особою, яка втратила право на користування спірною квартирою. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. На підставі наданих позивачем доказів суд вважає, що відповідач відсутня у спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин, і визнає її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні, та відсутня будь-яка домовленість між сторонами з цього приводу. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного та,

Outcome: approved