Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

[PERSON] пред'явив до [PERSON] позов та просить визнати відповідача, такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS], та зняти її з реєстраційного обліку. Заявлені вимоги позивач аргументує тим, що цей будинок перейшов у його власність, як іпотечне майно, внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за договором позики, укладеним між сторонами. Відповідач виселилася з будинку добровільно, однак з реєстраційного обліку не знялась, що порушує права позивача, які він просить захистити в судовому порядку. За позовом [PERSON] відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Під час розгляду справи, представник позивача позов підтримав, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не сповістили. Враховуючи заяву представника позивача про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи, відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та встановивши певні обставини, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що з метою задоволення вимог [PERSON], як іпотекодержателя за договором позики, [PERSON] та [PERSON], як іпотекодавці, передали у власність [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (надалі будинок), про що свідчить договір від 24.10.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Отже позивач набув право власності на житловий будинок правомірно. Право власності [PERSON] зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.10.2013 року. Згідно довідки (виписки з будинкової книги про склад сім`ї та прописку) №731 від 20.12.2013 року особовий рахунок за адресою розташування будинку відкритий на [PERSON] За цією ж адресою, до цього часу, перебуває на обліку і відповідач [PERSON], що підтверджено довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 21.01.2014 року. [PERSON] продовжує перебувати на реєстраційному обліку у будинку, незважаючи на те, що вона не є його власником, не є членом родини власників, не несе тягар по його утриманню та не проживає за місцем реєстрації. Зазначені обставини підтверджують безпідставність перебуванням [PERSON] на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS]. Відповідач самостійно з обліку не знімається та своєю бездіяльністю створює позивачу перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів, як власника будинку. Позивач вимушено несе додаткові витрати із власного бюджету. Суд виходить з положень ст. 391 ЦК України, якими зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Припинення дії, якою порушується право та можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, є одними із способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених ст.16 ЦК України. Отже, виходячи з вище перелічених правових висновків та обставин, встановлених при розгляді справи, вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] підлягають задоволенню оскільки є законними, обґрунтованими та доведеними суду. Одночасно суд критично ставиться до позовних вимог [PERSON] в частині зобов'язання зняти [PERSON] з реєстрації у житловому будинку. Відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. П. 3.1 «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого Наказом МВС України від 22.11.2012 року № 1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421, передбачена можливість здійснити зняття з реєстрації місця проживання особи на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно з ч. 20 ст. 4 положення про Державну міграційну службу України реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб є виключною функцією Державної міграційної служби України. Таким чином, зняття особи з реєстрації не входить до компетенції суду, однак суд може встановити порядок виконання рішення суду, визначивши, що при умові набрання рішенням, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, законної сили воно є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації у житловому будинку.

Outcome: partial