Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

[PERSON] у вересні 2018 року звернулась до суду із позовом до Державного підприємства «Дослідне Господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України» (далі - ДП «ДГГІТНААН України»), в обґрунтування якого зазначила, що наказом в.о. директора ДП «ДГГІТНААН України» за № 133-В/ос від 16.07.2018 року її було відсторонено від роботи техніка з племінного обліку ІІ категорії до закінчення розгляду кримінальної справи по факту крадіжки комбікорму з СТФ або винесенню вироку суду. Вказаний наказ вважає незаконним, оскільки останній є неконкретним, в ньому не зазначені правові підстави для відсторонення від роботи, відсутнє посилання на конкретне кримінальне провадження, не зазначено стосовно кого проводиться розслідування. Фактично вона була позбавлена роботи на підприємстві на невизначений тривалий час, її сім`я була залишена без засобів для існування. Належна їй трудова книжка залишається на підприємстві, що позбавило її можливості працевлаштуватись в іншому місці. На теперішній час відсутні будь-які докази, щодо притягнення її до адміністративної або кримінальної відповідальності. Просила скасувати, як незаконний наказ № 133-В/ос від 16.07.2018 року по ДП «ДГГІТНААН України» в частині відсторонення «з 16.07.2018 року від роботи техніка з племінного обліку ІІ кат. [PERSON] до закінчення розгляду кримінальної справи по факту крадіжки комбікорму з СТФ або винесення вироку суду»; поновити її на посаді техніка з племінного обліку ІІ категорії ДП «ДГГІТНААН України»; стягнути з ДП «ДГГІТНААН України» на її користь понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 15.11.2018 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучений директор ДП «ДГГІТНААН України» [PERSON] За клопотання позивача, ухвалою суду від 03.03.2019 року провадження в частині позовних вимог про поновлення на посаді закрито. Позивач та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надав суду відзив, в якому виклав заперечення проти позову, зазначивши, що позовні вимоги не ґрунтуються на законодавстві України, оскільки кримінально-процесуальним кодексом України передбачається відсторонення особи від посади в разі вчинення посадового або іншого злочину і якщо той може негативно впливати на хід досудового або судового слідства. Відсторонення працівника може передувати звільненню працівника. Відсторонення [PERSON] було здійснено у зв`язку з встановленням факту крадіжки комбікорму з СТФ до закінчення розгляду кримінальної справи або винесення вироку суду. Даний захід має превентивний характер та має за мету відвернення та/або попередження ще більших негативних наслідків, так як [PERSON] займає посаду техніка з племінного обліку та має безпосередній доступ до комбікорму на території свиноферми, звідки була здійснена крадіжка 14.07.2018 року. Факт крадіжки підтверджено витягом з ЄРДР за № 12018220260000650 від 14.07.2018 року. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, надав суду телефонограму про розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] перебуває у трудових правовідносинах із ДП «ДГГІТНААН України». З 15.08.1990 року [PERSON] працює на посаді зоотехніка, з 08.04.2007 року за нею закріплені обов`язки обліковця КРС по чорно-рябої породи з оплатою 20% ставки зоотехніка-селекціонера (а.с. 21-24). В провадженні СВ Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 12018220260000350 від 14.07.2018 року, згідно витягу з ЄРДР вбачається, що 13.07.2018 року невстановлена особа, з території Свиноферми ДП ДГ «Гонтарівка» скоїла крадіжку насіння, а саме комбікорму (а.с. 25). На ДП «ДГГІТНААН України» 16.07.2018 року при інвентаризації залишків кормів на СТФ було виявлено нестачу комбікорму в кількості 270 кг. (а.с. 26-30). Наказом в.о. директора ДП «ДГГІТНААН України» від 16.07.2018 року за № 133-В/ос, відсторонено від роботи техніка з племінного обліку ІІ кат. [PERSON] та бригадира СТФ [PERSON] до закінчення розгляду кримінальної справи по факту крадіжки комбікорму з СТФ або винесення вироку суду (а.с. 8). Згідно із ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. Частиною 2 ст. 154 КПК України передбачено, що відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог ст. 158 цього Кодексу. Із наведених норм права вбачається, що підставою для відсторонення працівника від роботи в інших випадках, передбачених законодавством, є процесуальний документ, винесений у встановленому законом порядку. Разом з тим, під час судового розгляду не встановлено законних підстав, передбачених КЗпП України, для відсторонення [PERSON] від роботи. Також суд звертає увагу на відсутність належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що [PERSON] є повідомленою про підозру по будь-якому кримінальному провадженню та ухвали слідчого судді про відсторонення останньої від посади. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсторонення [PERSON] від роботи не відповідає нормам чинного законодавства, внаслідок чого оскаржуваний наказ в.о. директора ДП «ДГГІТНААН України» є незаконним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню. Окрім цього, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2018 року складає 1762 грн. 00 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення із відповідача на користь Держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. Також приписами ч. 1 ст. 26 ЗУ від 05 липня 2012 року за № 5076-VI «Про адвокатуру таадвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Між [PERSON] та адвокатом Лазебним Ю.О. 21.09.2018 року укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 51). Цей договір про надання правових послуг по своїй формі і змісту відповідає також вимогам статті 27 ЗУ від 05 липня 2012 року № 5076-УІ, а також в цілому діючому законодавству України. Згідно із ст. 30 Закону України від 05 липня 2012 року за № 5076-УІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як передбачено ст. 15 ЦПК України - учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України), та становлять одну із складових судових витрат (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року за № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. [PERSON] сплатила адвокатові гроші кошти у сумі 4000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією-угодою № 17 від 21.09.2018 року на вказану суму (а.с. 7). При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку що стягненню підлягають документально підтверджені обґрунтовані витрати на професійну правничу допомогу. З урахуванням обставин справи, обсягу наданих адвокатом Лазебним Ю.О. правових послуг, критерію розумності їхнього розміру, з ДП «ДГГІТНААН України» на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved