Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

Акціонерне товариство «Акцент - Банк» (після зміни організаційно-правової форми та назви Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - Акціонерне товариство «Акцент-Банк») 28 жовтня 2020 року звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №SAMABWFC00000850897 від 29.01.2017 року в сумі 36 596 грн. 52 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 16 399 грн. 47 коп.; заборгованості по відсоткам в сумі 18 747 грн. 05 коп. та пені в сумі 1450 грн. Також просить стягнути з відповідача у відшкодування понесених витрат по оплаті судового збору 2102 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на положення ст.ст. 634, 1054 ЦК України та положення про зобов`язання, вказуючи, що 29.01.2017 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № SAMABWFC00000850897 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач наддав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і банк у будь-який момент може змінити, зменшити, збільшити або анулювати кредитний ліміт. Підписана Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил Банківських послуг А-Банку разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає кредитний \~ \~ \~ \~ договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов вказаного договору АТ «А-Банк» надав відповідачу кредит встановив кредитний ліміт. В порушення договірних зобов`язань відповідач зобов`язання за вищевказаним договором не виконав, у зв`язку з чим у нього станом на 25.09.2020 утворилась заборгованість в сумі 36 596 грн. 52 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 16 399 грн. 47 коп. та заборгованості по відсоткам в сумі 18 747 грн. 05 коп. та пені в сумі 1 450 грн. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при зверненні до суду подав заяву в якій просив розглянути справу у відсутність представника. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка отримання судової повістки. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. 29.01.2017 року [PERSON] та представником ПАТ «А-Банк», правонаступником якого є АТ «А-Банк», підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг. А також, що він ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення і погоджується, з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитись з їх змінами на сайті А-банку. До вказаної Анкети-заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна». Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість\~\~відповідача за вказаним кредитним договором станом на 25.09.2020 року становить 36 596 грн. 52 коп. та складається з заборгованості за кредитом в сумі 16 399 грн. 47 коп.; заборгованості по відсоткам в сумі 18 747 грн. 05 коп. та пені в сумі 1450 грн. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені\~законом\~як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за\~законом\~надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~ розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 29.01.2017 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення суми наданої банком позики (кредитного ліміту) та відповідальності (пені) за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом та пеню як відповідальність за порушення зобов`язання зі своєчасного повернення кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, розмір неустойки, крім складеного позивачем розрахунку заборгованості за договором, посилався на\~Умови та правил надання банківських послуг в А-Банку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», як невід`ємні частини спірного договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами та правилами та тарифами користування кредитною карткою «Універсальна» ознайомився відповідач та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, відповідальності за порушення зобов`язання у виді пені та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах та порядку їх нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що при розгляді даної справи до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~щодо договору приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ «А-Банк», тобто позивач міг додати до позовної заяви документ у редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, відповідальності за порушення зобов`язання, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк», Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», на що є посилання в анкеті-заяві, підписаній [PERSON] не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг в А-Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані відповідачем [PERSON] , а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві, яка безпосередньо підписана відповідачем. Оскільки лише цей факт може свідчити про прийняття [PERSON] запропонованих банком умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року\~у справі «Парафія\~греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні\~проти Франції», заява № 17862/91,\~§ 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W.\~проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). В Україні визнається і діє принцип верховенства права.\~Конституція України\~має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України\~і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у\~статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою\~статті 1 ЦК України\~цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у\~статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів»\~(далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті\~19\~Резолюції Генеральної\~Асамблеї ООН\~«Керівні принципи\~для захисту\~інтересів споживачів»,\~прийняті 09\~квітня 1985\~року №39/248\~на 106-му\~пленарному засіданні\~Генеральної Асамблеї ООН\~зазначено,\~що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від\~22 листопада 1996 року № 543/96-В\~«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зазначає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та\~Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] позивач дотримав вимог закону щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив з ним саме ті умови, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Суд приходить\~до висновку,\~що Витяг\~з Умов\~та правил\~надання банківських\~послуг у\~АТ «А-Банк»,\~Тарифи користування\~кредитною карткою\~«Універсальна» та\~Витяг з\~Умов та\~правил надання\~банківських послуг\~в А-Банку\~не містять\~підпису відповідача,\~тому їх\~не можна\~розцінювати як\~частину кредитного\~договору № SAMABWFC00000850897, укладеного між сторонами 29.01.2017 шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у вигляді кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами, та відповідальності у виді пені, тому правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 16 399 грн. 47 коп.; заборгованості по відсоткам в сумі 18 747 грн. 05 коп. та пені в сумі 1450 грн. відсутні. Відповідно до ст. ст.12,13,\~81 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК\~випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем не доведено наявності заборгованості відповідача за тілом кредиту у вказаній в позовній заяві та розрахунку сумі, оскільки кредитний ліміт встановлений позивачем на виконання умов договору в жодному документі не визначений, доказів розміру фактично отриманих [PERSON] коштів суду не надано. Жодний складений позивачем документ не містить відомостей щодо отримання відповідачем будь-якої суми кредитних коштів. Суд вважає, що позивачем безпідставно, без узгодження з відповідачем, проводилось нарахування пені, відсотків, автоматичне зарахування коштів на погашення процентів, а не на погашення заборгованості за отриманими коштами. Тобто, наданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим, зазначення суми заборгованості за кредитом лише в розрахунку позивача не є достатнім доказом отримання відповідачем кредитних коштів, про стягнення яких заявлено позовні вимоги. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не доведені, а тому задоволенню не підлягають. Суд, з урахуванням правового висновку викладеного в постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, вважає, що АТ «А-Банк» має право відповідно до ст.530 ЦК України, вимагати від відповідача [PERSON] повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, якщо фактично отримані та використані ним кошти в добровільному порядку банку не повернуті. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed