Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

[PERSON] працювала на ТОВ фірмі « ЕЛАВУС ЛТД » майстром виробничого цеху. 28.01.2014 року вона була звільнена з роботи за ст. 36 п. 1 КЗпП України за згодою сторін. На час звільнення з роботи ТОВ фірма « ЕЛАВУС ЛТД » нарахувало їй заробітну плату за період з серпня 2013 року по грудень 2013 року в сумі 20047 грн. 47 коп. , але виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів відмовилося. Відповідно до судового наказу від 26.03.2014 р. виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова з ТОВ фірми « ЕЛАВУС ЛТД» було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2013 року по листопад 2013 року в розмірі 17924 грн. 48 коп.. За грудень 2013 року ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД» нарахувало, але не виплатило заробітну плату в розмірі 2122 грн. 99 коп. та у зазначеній частині рішення суду про стягнення заборгованості відсутнє. Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м .Харкова з ТОВ фірма « ЕЛАВУС ЛТД « було стягнуто на її користь середній заробіток з 28.01.2014 року по 25.02.2014 рік в сумі 4453 грн. 17 коп.. На час звільнення з посади в порушення вимог діючого закону ст. ст. 115 -116 КЗпП України, відповідач не виплатив належну позивачці заробітну плату. З вини підприємства виникла заборгованість перед позивачкою за грудень 2013 року в сумі 2122 грн. 99 коп., яка повинна не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором. Компенсація за затримку виплати заробітної плати, нарахованої після 01.01.2001 р., розраховується у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159 « Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати». З 28.01.2014 р. по теперішній час остаточний розрахунок не проведено. Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з ТОВ фірма « ЕЛАВУС ЛТД» було стягнуто на її користь середній заробіток з 28.01.2014 року по 25.02.2014 рік. Згідно п.2,п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати » затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи , що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата. Згідно п. 8 « Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна заробітна плата назначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні ) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством,- на число календарних днів за цей період. Таким чином середня денна заробітна плата складає 2415, 09 грн. виходячи із наступного розрахунку( 2704, 83+2122, 99)/20= 241 грн. 39 коп.. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає період з 26.02.2014 р. по 05.01.2015 р., а саме 214 робочих днів складає 51657 грн. 46 коп.. Компенсація за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 05.01. 2015 р. з урахуванням індексу інфляції становить 4208 грн. 09 коп.. Також позивачка вважає необхідним стягнути з відповідача моральну шкоду згідно ст. 23 ЦК України в сумі 3000 грн. 00 коп., яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Позивачка [PERSON] наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Приймаючи до уваги викладене, те, що позивачка просить суд провести заочний розгляд справи,то у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим розглядати справу у порядку ст. 77, 169 п. 2, 3 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідка [PERSON], дослідивши інші докази в їх сукупності з іншими доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з того, що позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, не виплаченого середнього заробітку за час невикористаної щорічної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона працювала у відповідача на посаді майстра виробничого цеху до 28.01.2014 року, звільнилась з ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД» за згодою сторін, за пунктом 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, згідно наказу ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД» про припинення трудового договору наказ № 6- к від 28.01.2014 р.. За відпрацьований період на посаді майстра виробничого цеху на ТОВ «ЕЛАВУС ЛТД» заробітна плата товариством позивачці не виплачувалась і на день її звільнення також не була виплачена. З серпня 2013 року по грудень 2013 року в сумі 20047 грн. 47 коп. з 28.01.2014 року по 25.02.2014 року в сумі 4453 грн.17 коп.. Допитаній свідок у судовому засіданні [PERSON], допитаний в засіданні який працював у відповідача інженером-економістом, надав свідчення на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Зазначав, що у цей період було звільнено близько сорока чоловік без виплати розрахунку при звільненні. Представник відповідача в суд не з'являється, причини неявки суду не повідомляє. Позовні вимоги не оспорює, письмові заперечення суду не надав. Спірні правовідносини є трудовими правовідносинами та регулюються нормами трудового законодавства ст. 94, 95, 115, 116, 117, 231-233 КЗпП України; Законом України «Про оплату праці»; п. 3 розділу 2, п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року; постанови ПВС України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»; п. 20 Постанови ПВС України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», відповідно до яких при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Судовим розглядом встановлено, що 28 .01 2014 року позивачка написала заяву про звільнення її за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 10). Наказом № 5 к від 28.01 .2014 року ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД» вона була звільнена 28 01. 2014 року згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином з огляду на вимоги закону та відомості, що містяться у матеріалах справи, ще під час перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ фірма «ЕЛАВУС ЛТД», відповідач неодноразово порушував умови та терміни виплати належних позивачці сум, в зв'язку з чим і утворилась заборгованість. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як встановлено, в день звільнення розрахунок по заборгованості з заробітної плати позивачці не був сплачений, до теперішнього часу заборгованість по заробітній не сплачена. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі, з урахуванням та компенсацією за невикористані дні щорічної відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до п. 21 Постанови Пленуму № 13 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Положенням п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, встановлено, що у всіх інших випадках, не пов'язаних з обчисленням середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки, збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно наказу про звільнення (а.с. 10 ), розрахункових листів (а.с. 11.) середньоденна заробітна плата позивачки становила з розрахунку ( 2704, 83 + 2122, 99 )/ 20 + 241 грн.39 коп.. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає період з 26.02.2014 р. по 05.01. 2015 р. - 214 робочих днів, тобто 51857 грн. 46 коп. ( 241 грн. 39 коп.* 214 ),компенсація за нараховану заробітну плату станом на 05.01. 2015 р. з урахуванням індексу інфляції становить 4208 грн. 09 коп.. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження моральних страждань позивачки у розмірі 3000,00 грн. та їх заподіяння з вини відповідача, а отже суд відмовляє в зазначеній частині позовних вимог. На підставі ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до п. 2 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за 1 місяць. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., відповідно до суми задоволених позовних вимог. В іншій частині позовних вимог - відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial