Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

[PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» звернулось до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про відшкодування коштів, посилаючись на наступне. Між [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот», [PERSON] та Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут» було укладено договори № 253 від 07.07.2007 р. про підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» та № 253 від 24.06.2011 р. про підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст» за спеціальністю «електричні системи та мережі». Форма навчання денна. Навчання відповідача [PERSON], відповідно до зазначених договорів, здійснюється за рахунок позивача [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот». Згідно умов договору № 253 від 07.07.2007 р. загальна вартість навчання складає 18 960, 00 грн. Згідно умов договору № 253 від 24.06.2011 р. загальна вартість навчання складає 10 350, 00 грн. Між [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» та [PERSON], у звязку із навчанням останнього за рахунок позивача, було укладено Індивідуальний договір № 36/УЦ -98 від 14.12.2011 р. про цільову підготовку спеціаліста у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» по денній формі навчання на платній основі за рахунок коштів [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот». Відповідно до п. 1 зазначеного договору позивач бере на себе зобов'язання за рахунок власних коштів забезпечити навчання відповідача у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» по денній формі навчання за спеціальністю «електричні системи та мережі», а відповідач бере на себе зобов'язання успішно оволодіти знаннями за спеціальністю та після завершення навчання продовжити працювати у позивача. Відповідно до п. 3.4 Індивідуального договору №36/УЦ-98 від 14.12.2011 р. після закінчення навчального закладу, відповідач зобов'язаний пропрацювати на підприємстві позивача не менше 3-х років. Пунктом 3.6 зазначеного договору передбачено, що відповідач у повному обсязі відшкодовує позивачу грошові кошти, перераховані позивачем на користь учбового закладу за навчання відповідача, а також виплачену стипендію з урахуванням індексу інфляції у випадку звільнення за власним бажанням, або звільнення за ініціативою роботодавця згідно п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, ст. 41 Кодексу законів про працю України, до спливу строку, встановленого п. 3.4 цього договору. Отже, враховуючи, що строк навчання за договором №253 від 24.06.2011 р. закінчується 01.04.2013 р. Відповідач зобов'язується, відповідно до умов Індивідуального договору №36/УЦ-98 від 14.12.2011 р., пропрацювати на підприємстві позивача, як мінімум, до квітня 2016 р. (3 роки). Відповідно до наказу №0030-КП(ув) від 27.03.2015 р. відповідач був звільнений з підприємства позивача 30.03.2015 р. за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України за прогул, тобто до закінчення строку передбаченого п. 3.4. договору № 36/УЦ -98 від 14.12.2011 р. Таким чином, відповідачем не дотримано умов Індивідуального договору 36/УЦ -98 від 14.12.2011 р. в частині взятих на себе зобов'язань щодо відпрацювання на підприємстві позивача встановленого терміну після закінчення навчання, а, отже, кошти, сплачені позивачем на користь начального закладу за договорами № 253 від 07.07.2007 р. про підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» та № 253 від 24.06.2011 р. про підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст», повинні бути відшкодовані відповідачем на користь позивача у повному обсязі. Відповідно до умов договору №253 від 07.07.2007 р. позивачем на користь Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» було перераховано 18 960,00 грн. у якості оплати за навчання відповідача, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. Відповідно до умов договору № 253 від 24.06.2011 р. позивачем на користь Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» перераховано 10 350,00 грн.у якості оплати за навчання відповідача, що підтверджується відповідними дорученнями. Загалом сплачено за навчання, згідно зазначених договорів, 29 310, 00 грн. Умовами Індивідуального договору № 36/УЦ -98 від 14.12.2011 р. передбачено, що відповідач у разі розірвання трудового договору з позивачем до закінчення трирічного терміну, відшкодовує позивачу грошові кошти, перераховані позивачем на користь учбового закладу за навчання відповідача з урахуванням індексу інфляції. Інфляційне забезпечення складає 5 135, 13 грн. Три проценти річних від суми заборгованості відповідача складають 513,13 грн.. Отже, сума, яку відповідач зобов'язаний перерахувати на користь позивача у зв'язку з не дотриманням ним умов Індивідуального договору №36/УЦ-98 від 14.12.2011 р., з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 34 958,26 грн.. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача 34 958,26 грн., а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» [PERSON] не зявився. До початку судового засідання до суду надійшла його письмова заява про розгляд справи без його участі, в якій він підтримав позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що згідно п.п. 1.1, 2.2 Договорів № 253 від 07.07.2007 р. та № 253 від 24.06.2011 р., укладених між Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут» (далі виконавець) та [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» (далі замовник), [PERSON] (далі студент) предметом договорів є підготовка фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр» та підготовка фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст» за спеціальністю «електричні системи та мережі». Форма навчання денна. Виконавець і замовник досягли угоди, що загальна вартість підготовки студента згідно умов договору № 253 від 07.07.2007 р. складає 18 960, 00 грн., згідно умов договору № 253 від 24.06.2011 р. 10 350, 00 грн. Відповідно п.п. 1.1, 3.4, 3.6., 3.6.5. копії Індивідуального договору № 36/УЦ-98 від 14.12.2011 р., укладеного між [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» (далі роботодавець) та [PERSON] (далі студент), роботодавець бере на себе зобовязання за рахунок своїх коштів забезпечити навчання студента у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» на денній формі навчання за спеціальністю «електричні системи та мережі». Студент зобовязаний: Пропрацювати у роботодавця після закінчення навчання не менше трьох років. Повністю відшкодувати роботодавцю грошові кошти, перераховані ним за навчання в учбовому закладі, а також виплачену стипендію з урахуванням індексу інфляції у випадку звільнення за власним бажанням чи звільнення за ініціативою роботодавця згідно пунктів 3, 4, 7, 8 статті 40, статті 41 КЗпП України, до настання строку, встановленого п. 3.4 даного договору. З копій платіжних доручень № 3256 від 28.02.2011 р., № 9204 від 25.06.2010 р., № 1842 від 10.02.2010 р., № 8919 від 30.07.2009 р. (а.с.4-7) вбачається, що [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» перерахувало НТУ «Харківський політехнічний інститут» за навчання [PERSON] у навчальному закладі за договором № 253 від 07.07.2007 р. кошти в сумі 9 480, 00 грн. Таким чином витрати на навчання [PERSON] у навчальному закладі за договором № 253 від 07.07.2007 р. в сумі 9 480, 00 грн. підлягають задоволенню. Вимоги в іншій частині відшкодування коштів, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів, що він дійсно поніс витрати та сплатив за навчання 18 960,00 грн.. Витрати по сплаті коштів за навчання [PERSON] у навчальному закладі за договором № 253 від 24.06.2011 р. підтверджуються платіжними дорученнями № 12213 від 28.07.2011 р., № 1373 від 31.01.2012 р., № 11595 від 24.07.2012 р., (а.с. 8-10), а тому заявлені вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Копією виписки з наказу № 0030-КП (ув) від 27.03.2015 р. підтверджено, що 30.03.2015 р. [PERSON] звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с.25). Згідно наявного в матеріалах справи розрахунку суми відшкодування, наданого [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот», сума заборгованості відповідача з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних складає 34 958,26 грн.. З огляду на зазначене, суд доходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в загальному розмірі 23597,70 грн., яка складається з: суми заборгованості у якості відшкодування коштів, витрачених на навчання [PERSON], у розмірі 19830 грн., інфляційного збільшення суми заборгованості у розмірі 3172,80 грн. (1,14 * 1,022 * 1,004 * 0,99 * 0,992 * 1,023 * 0,987 = 1,160 (сукупний індекс інфляції); 19830 * 1,160 19830 = 3172,80 грн.) та 3% річних від суми боргу в розмірі 594,90 грн. (19830*3/100%=594,90 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно із п. 36 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 із змінами та доповненнями, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 02.11.2015 р. про сплату судового збору в сумі 1218,00 грн. Враховуючи те, що задоволено 67,50 % відсотків позовних вимог (34958,26 грн. від 23597,70 грн. складає 67,50 %), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 822,15 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1218грн. х 67,50%/100).

Outcome: partial