Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Адвокат Ус Оксана Олександрівна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 06.07.2002 [PERSON] належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований син позивача [PERSON] . Відповідач вже декілька років не мешкає за місцем реєстрації. Проте, відповідач все одно вимушена сплачувати за нього всі комунальні послуги. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання відповідач відмовляється, у зв`язку з чим позивач не має можливості оформити субсидію. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що у відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №230114773, та копії договору дарування квартири від 06.07.2002 року серії ВАА №003202, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до копії будинкової книги, за адресою: [ADDRESS] , окрім позивача, зареєстрований [PERSON] . Позивач стверджує, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, не приймає участі у сплаті за комунальні послуги, квартирою не користуються та те, що залишається зареєстрованим за вищевказаною адресою порушує права позивача, як власника квартири. Наведене також підтверджується власною письмовою заявою відповідача, в якій він визнав позовні вимоги в повному обсязі та зазначив, що вже кілька років проживає та працює поза межами території України, а тому не має потреби у користуванні вказаною квартирою. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 72 Житлового кодексу України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки відповідач - [PERSON] не проживає за місцем його реєстрації, тому суд вважає, що він втратив право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить позивачу [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

Outcome: approved