Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON] мотивував позов тим, що на підставі договору дарування частки квартири від 27.02.2016 року він є власником 1/2 частки квартири № 3 за адресою: м. Вінниця, вул. Андрія Первозванного (вул. Стахурського), будинок № 34. На даний час за адресою: м. Вінниця, вул. Андрія Первозванного (вул. Стахурського)[ADDRESS] зареєстрований та постійно проживає [PERSON], [INFO], та зареєстрований, але з 07.02.2000 року не проживає відповідач [PERSON], [INFO], на яких нараховуються комунальні платежі. Відповідач коштів на утримання квартири не надає. Факт реєстрації [PERSON] в житловому приміщенні позбавляє [PERSON] отримати житлову субсидію. На підставі ст. 16, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України позивач просив визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житлом - квартирою № 3 в будинку № 34 по вул. А. Первозванного (вул. Стахурського) в м. Вінниці. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позов підтримав відповідно до обставин, викладених в заяві. Суду пояснив, що позивач та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] (вул. Стахурського) в м.Вінниці, по ? частці. В квартирі фактично проживає [PERSON], оплачує комунальні послуги. Він є людиною з інвалідністю ІІ групи, мав намір оформити субсидію, однак, йому було відмовлено у звязку з тим, що у квартирі зареєстрований ще відповідач, який фактично не користується житлом з 2000 року, комунальних послуг не оплачує. Договір щодо порядку користування житлом між співвласниками квартири не укладався, особовий рахунок між співвласниками не поділений. Вважає, що скасування реєстрації відповідача [PERSON] у квартирі не вплине на його право власності, тому просив задоволити даний позов на підставі ст. 405 ЦК України. Проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] позов підтримав, суду пояснив, що позивач та відповідач є співвласниками квартири, однак протягом 18 років в квартирі відповідач не проживає, не цікавився цим житлом, речей його немає, за комунальні послуги не сплачує. Він сам проживає в квартирі і несе витрати по утриманню житла та сплати комунальних послуг, не може оформити субсидію, тому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений за адресою реєстрації місця проживання, відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. Враховуючи згоду представника позивача суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до\~ст. 280-282 ЦПК України\~заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом вчинені наступні процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 10.10.2018 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житлом. [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO] (Стахурського), 34, кв. 3, був залучений до участі в справі як третя особа без самостійних вимог на стороні позивача (а.с. 27). 13.11.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 41). Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування частки квартири від 27.02.2016 року [PERSON], [INFO], є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 12-14). На запит суду КП «ВООБТІ» 26.11.2018 року повідомило, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 61945 право спільної власності на квартиру [ADDRESS] станом на 29.12.2012 року зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] (а.с. 45). В судовому засіданні представник позивача і третя особа на стороні позивача без самостійних вимог [PERSON] також визнали, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], його частка становить ?. Станом на 22.10.2018 року [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 33). Особовий рахунок на квартиру № 3 за адресою: м. Вінниця, вул. А. Первозванного, 34, оформлений на [PERSON], який з 06.01.2016 року у цій квартирі зареєстрований (а.с. 23). З акту, складеного 27.09.2018 року, посвідченого керівником ЖЕК № 12 [PERSON] вбачається, що зареєстрований в [INFO] [PERSON] у цій квартирі не проживає з 07.02.2000 року (а.с. 22). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу права власності на квартиру, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ЦК України. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав правовою підставою позову ст. 405 ЦК України, проте дана норма до вказаних правовідносин застосуванню не підлягає. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як було встановлено в судовому засіданні станом на день розгляду справи позивач та відповідач є співвласниками квартири № 3 за адресою: м. Вінниця, вул. А. Первозванного, 34. Відповідач не є членом сімї позивача. Між ними порядок користування квартирою не встановлювався, особові рахунки співвласників квартири не поділені. Разом з тим, статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, обрання [PERSON] іншого постійного місця проживання не позбавляє його права володіння та користування майном, що належить йому на праві власності, оскільки право власності є абсолютним.\~ Тому до даних правовідносин не підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України, яка є правовою підставою позову [PERSON], оскільки ця норма регулює право користування чужим майном і встановлює право членів сім`ї власника житла на користування ним (особистий сервітут).\~ В п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року роз`яснено, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Кнституції України, ст.ст. 316-319 ЦК України), то власник на підставі ст. 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений з нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин. Враховуючи наведені обставини, норми закону, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки позивач є людиною з інвалідністю ІІ групи (а.с. 11) і при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір», судові витрати у даній справі слід залишити за рахунок держави.

Outcome: dismissed