Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , звернулась до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача, посилаючись на те, що вона є матір`ю [PERSON] . Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24.09.2012 року її дочку визнано недієздатною та позивача призначено опікуном. [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи, перебуває на диспансерному обліку в Полтавському обласному психоневрологічному диспансері, постійно приймає підтримуюче лікування. [PERSON] дізналась, що 19.03.2014 року її дочка уклала кредитний договір з АТ КБ «ПриватБанк» та отримала кошти у розмірі 5558,25 грн., як позику. Просила визнати даний кредитний договір недійсним. Ухвалою суду від 10.02.2020 року відкрито спрощене позовне провадження по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, представник позивача адвокат Павлюк І.О., в судове засідання не з`явився, попередньо надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує, просив задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи Служба у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради в судове засідання не з`явився, попередньо надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, які не з`явилися в судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Встановлено, що відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 24.09.2012 року [PERSON] визнана недієздатною, їй призначений опікун [PERSON] ( а.с. 7). Вказане рішення набрало законної сили 05.10.2012 року та на час розгляду справи не скасоване. Також встановлено, що на час отримання кредиту та розгляду справи [PERSON] не поновлена в дієздатності, є інвалідом третьої групи, перебуває на обліку в Полтавському обласному психоневрологічному диспансері ( а.с. 8). 19.03.2014 року [PERSON] , будучи визнаною недієздатною, уклала з АТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір №SAMDNWFC00002779779. Відповідно до умов цього договору недієздатна [PERSON] отримала кредит у розмірі 5558.25 грн. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Із наведеного вище убачається, що на день укладення договору про отримання кредиту ( 19.03.2014) [PERSON] була визнана недієздатною та не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення такого договору, що ґрунтується на положеннях ч. 2 ст. 41 ЦК України, яка передбачає, що недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Ч. 2 ст. 215 ЦПК України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Отже недійсність кредитного договору, а саме договору, який укладений 19.03.2014 року між недієздатною [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» від 19.03.2014 року встановлена законом, а тому визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 06 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом Суд не приймає пояснення представника позивача про застосування до вказаних правовідносин ст. 225 ЦПК України, оскільки положення цієї статті стосуються правових наслідків вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, а у вказаній справі правочин укладений недієздатною особою. Позивач звільнена від сплати судового збору, а тому питання про судові витрати судом не вирішується.

Outcome: dismissed