Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що шлюб з відповідачем зареєстрували 16.08.2011 р. у відділі РАЦС № 2адміністрації міського округу м.Волзький Волгоградської області. В шлюбі у них народився [INFO] син [PERSON] . З моменту реєстрації шлюбу погляди на їх спільне проживання та погляди на життя стали взаємно протилежними, між ними постійно почали виникати сварки, а тому спільне проживання виявились неможливим. З 2016 р. з відповідачем остаточно розійшлись, в зв`язку з чим повернулася з дитиною на батьківщину в с.Крушанівка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області і фактично припинили шлюбні відносини. Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим, а спільне проживання із ним та збереження сім`ї неможливим. Її спроби примирення з відповідачем не принесли жодних результатів. Позивач просить суд винести рішення яким шлюб з відповідачем розірвати. В суді позивач позов підтримала, просить його задовольнити, не заперечила щодо винесення заочного рішення по справі. Суду позивач пояснила, що фактично спільне проживання з відповідачем припинили в 2013 р., з того часу відповідач ні нею, ні сином не цікавився, жили з сином окремо від відповідача, знімали квартиру, не підтримували подружні відносини, можливо з того часу відповідач кілька разів приїздив до них; в липні 2019 р. виїхала із сином на Україну до батьків де і проживають зараз разом, перебування в шлюбі із відповідачем суперечить її особистим інтересам, просить судові витрати по справі віднести за її рахунок. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся в порядку встановленому Мінською Конвенцією про правову допомогу і правових відносинах по цивільним, сімейним та кримінальних справам, від 22.01.1993 р. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі на підставі протоколу судового засідання від 10 січня 2020 р. Волжського міського суду Волгоградської області Російської Федерації згідно якого судове доручення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області України про вручення документів і виконанні окремих процесуальних дій було повернуто без виконання через повторну неявку [PERSON] який належним чином був повідомлений про судові засідання по розгляду судового доручення. Враховуючи, що відзив відповідач суду не подав, суд вважає за можливе розгляд справи провести на підставі наявних в ній доказів із винесенням заочного рішення у справі оскільки відносно цього не заперечив позивач в суді. Заслухавши пояснення позивача, його пояснення в якості свідка, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб 16 серпня 2011 р. у відділі РАЦС № 2 адміністрації міського округу м.Волжський Волгоградської області Російської Федерації, про що складено актовий запис № 610. Відповідач є громадянином Російської Федерації. В шлюбі у сторін народився [INFO] син [PERSON] . Спільне проживання сторін видалось невдалим. В зв`язку з різними поглядами на життя, різні характери, в сім`ї часто виникали сварки та непорозуміння, що призвело до поступово погіршення сімейних стосунків та припинення шлюбних відносин з 2013 р. Сторони тривалий час не підтримують шлюбні стосунки, проживають окремо. Влітку 2019 р. позивач разом із сином виїхала з Російської Федерації на Україну, з того часу проживає в своїх батьків в с.Крушанівка Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, де і зареєстрований з серпня 2019 р. їх спільний з відповідачем син. Позивач миритися з відповідачем не бажає оскільки це суперечить її інтересам. Вказані обставини підтверджуються наданими суду позивачем доказами - копією свідоцтва про народження сина, довідками про реєстрацію місця проживання її та дитини, її поясненнями в суді в якості свідка. Відповідно до закону України України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Ст. 28 Мінської Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993р. ратифіковану Україною(із застереженнями Законом N 240/94-ВР від 10.11.94 р.) та Російською Федерацією, передбачено, що по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Відповідно ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. П. 3 ч. 2 ст. 18 СК України передбачено, що способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Згідно ст. 55 СК України подружжя зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи обставини справи, надані суду позивачем докази, її пояснення в якості свідка, суд вважає, що подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому підстав для збереження сім`ї немає.

Outcome: approved