Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Афенді В.П., звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , третя особа - Управління освіти з гуманітарних питань Очаківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 26 листопада 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . З моменту укладення шлюбу і по теперішній час відповідач постійно зловживає спиртними напоями, перебуваючи у нетверезому стані скандалить, свариться. Відповідач не працює, участі у вихованні дітей не приймає, матеріально забезпечує дітей дуже рідко. Шлюбні стосунки припинилися, спільне господарство не ведеться. Крім того, вважає, що місце проживання дітей треба вирішити у судовому порядку. Перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо дітей, не має наміру. Посилаючись на викладене, просила розірвати шлюбу між нею та відповідачем, визначити, що діти будуть проживати з нею за адресою її постійного мешкання: [ADDRESS] , стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, на адресу суду від представника позивачки надійшла заява у якій він просить залишити для розгляду одну вимогу - про розірвання шлюбу, вимогу позивачки про визначення місця проживання дитини - залишити без розгляду. Також просив розглядати справу без його участі та участі позивачки, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, ухвалив розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 листопада 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 26 листопада 2010 року (а.с.11). Від шлюбу народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.12, 13). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до вимог ст. 110 цього Кодексу, якою закріплено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу. Обмеження права на подання позову, визначені ч. 2 ст. 110 СК України, судом не встановлені. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи той факт, що позивачка наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач не надав заперечень проти позову, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам та порушуватиме принцип добровільності шлюбу, визначений ст. 24 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Що стосується вимоги про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду. Задовольняючи заяву представника позивачки про залишення вимоги про визначення місця проживання дитини без розгляду, суд виходить з того, що право ініціювати та припиняти судовий розгляд належить виключно позивачеві. Позивач обирає спосіб захисту порушеного права та користується усіма правами, наданими йому законом. Тому вимога позивачки про залишення вимоги про визначення місця проживання дитини без розгляду підлягає задоволенню. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати. При вирішенні вказаних вимог позивачки суд застосовує такі норми права. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 13 листопада 2020 року між адвокатом Афенді В.П. та [PERSON] було укладено угоду на надання юридичної допомоги (а.с.16). Відтак, право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 12 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій). Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018р.). Крім того, згідно квитанції від 17.11.2020 року позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати у розмірі 2840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved