Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Адвокат Кузнецов І.С. звернувся до суду з зазначеною заявою в інтересах [PERSON] , в якій просить стягнути з [PERSON] 20 016 грн. 60 коп. основний борг за договором позики, інфляційні нарахування в розмірі 339 грн. 67 коп. і 3% річних в сумі 386 грн. 25 коп. За змістом заяви 22 лютого 2019 року відповідач отримав від позивача в борг 800 доларів США на умовах позики до 01.08.2019 року, про що була складена відповідна розписка. Оскільки відповідач не повернув у зазначений час грошові кошти, вважає, що поверненню підлягає позика 20 016 грн. 60 коп., як еквівалент 800 доларів США, сума інфляційних нарахувань за період прострочення повернення боргу з 02.08.2019 року по час звернення до суду - 23.03.2020 року, що дорівнює 339 грн. 67 коп. і 3% річних за цей же період в сумі 386 грн. 25 коп. Відповідач в відзиві на позов проти позову заперечує, пояснив, що не має перед позивачем ніяких боргових зобов`язань, вважає, що позивачем не надано суду належних доказів існування договору позики, оскільки розписка не містить чітко прописаних реквізитів сторін, не має чітко визначеного предмета в частині визначення валюти платежу, а саме долари якої країни малися на увазі в розписці, просить в позові відмовити. Сторони, повідомлені судом про час і місце розгляду справи, в суд не з`явились, позивач просить розглядати справу без його виклику. Справа розглянута судом в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. Судом ухвалюється заочне рішення. Дослідивши позов і відзив на нього, додані позивачем докази - боргову копію розписки, роздруківку інформації з сайту НБУ про курс долару, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в зв`язку з недоведеністю, укладення договору позики, виходячи з такого. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Такий договір є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у встановлений договором строк. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась і Верховним Судом у постановах від 10.12.2018 р. у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 р. у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019 р. у справі № 604/1038/16. Позивачем на підтвердження укладення договору позики від 22.02.2019 р. надано копію письмової розписки, що складена відповідачем (а.с.6). Згідно з її текстом [PERSON] [NUMBER] , зовов`язується віддати 800 доларів до 01.08.2019 р. [PERSON] . Відповідач заперечує отримання в борг від позивача будь яких грошових коштів, а надана копія розписки не підтверджує його укладення. Зміст наданої розписки є суперечливим та не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачем у борг певної грошової суми від позивача. З тексту розписки не вбачається моменту передання грошових коштів позивачем відповідачеві, що є обов`язковою умовою для того, щоб договір вважався укладеним. Крім того, зміст розписки дозволяє його тлумачити неоднозначно, наприклад, що мова йде не про позику, а про зберігання, або про зобов`язання самого відповідача надати позивачеві до певного часу суму грошових коштів, наприклад, на відшкодування шкоди, тобто неможливо однозначно зрозуміти, що предметом договору, що засвідчений цією розпискою, є саме позика. Таким чином, суд дійшов висновку, що надана позивачем на підтвердження укладення договору позики з відповідачем розписка не відповідає вимогам чинного законодавства, що пред`являються до договорів позики, а саме - розписка не містить посилання на момент передання грошових коштів позивачем відповідачеві, а також що ці кошти передані у борг, а, оскільки факту і моменту передання грошових коштів у борг позивачем відповідачеві не підтверджено, договір позики вважається таким, що не укладений, отже, юридичні наслідки між сторонами в виді зобов`язання не настають. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення вказаної суми як боргу за договором позики. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд покладає всі понесені позивачем судові витрати на нього.

Outcome: dismissed