Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду із позовом до ДП «Трест «Олександріярозрізобуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що він до звільнення працював в ДП «Трест «Олександріярозрізобуд». 03 листопада 2014 року був звільнений з роботи за ст. 40 п.1 КЗпП України в звязку з ліквідацією підприємства. Після звільнення з роботи розрахунок із ним не був проведений, що порушує його законні права. Заборгованість по заробітній платі на час звільнення за період з травня 2014 року по листопад 2014 року склала 29 911 грн. 82 коп., що підтверджується довідкою від 03 липня 3015 року та довідкою №18 від 03 липня 2015 року, в якій вказано, що середньомісячний заробіток складає 3 581 грн. 99 коп. В судовому засіданні позивач наполягає на своїх вимогах щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на викладені обставини. Просить суд врахувати, що 30 листопада 2015 він на картковий рахунок отримав заборгованність по заробітній платі та компенсацію частини доходу у зхвязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати. Представник ДП «Трест «Олександріярозрізобуд» в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час, місце розгляду справи в суді. Причину неявки до суду не повідомив. Від представника відповідача до суду не надійшло письмових заперечень, заяв чи клопотань. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Правовідносини сторін врегулюванні ст. ст. 21, 24, 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 21, 115-117, 232-235, 239 КЗпП України, за змістом яких заробітна плата виплачується працівникам підприємства регулярно, але не рідше двох разів на місяць. У випадку порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яких строків. За змістом ст. 116 КЗпП України у випадку звільнення працівника, виплата всіх сум, що належить йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі не виплати звини власника, або уповноваженого ним органу звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, по день фактичного розрахунку. Суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року, який визначив, що при вирішенні трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого починається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатись про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка виплат всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Судом встановлено, що [PERSON] - позивач у справі до листопада 2014 року, тобто до звільнення працював в ДП «Трест «Олександріярозрізобуд», що підтверджується записами в трудовій книжці. 03 листопада 2014 року позивач був звільнений з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України в звязку з ліквідацією підприємства. Після звільнення з роботи розрахунок з позивачем не був проведений, що порушує його законні права. Заборгованість по заробітній платі станом на 15 січня 2014 року за період з березня 2013 року по квітень 2013 року складає 8 738 грн. 29 коп., що підтверджується довідкою від 15 січня 2014 року в якій вказано, що середньомісячний заробіток складає 1 766 грн. 67 коп. Суд приймає до уваги, що відповідач тривалий час не виплачував позивачу заборгованість по заробітній платі. Тільки 30 листопада 2015 на картковий рахунок позивач отримав заборгованність по заробітній платі та компенсацію частини доходу у зхвязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати. Суд дійшов висновку, що несвоєчасна виплата заробітної плати є порушенням трудового законодавства і є порушенням прав позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки порушене право підлягає захисту. Суд не приймає до уваги середній заробіток, вказаний в довідці № 18 від 03 липня 2015 року виданій ДП «Трест Олександріярозрізобуд» в якій вказано, що середньомісячний заробіток позивача складає 3 581 грн. 99 коп. За згодою позивача середній заробіток розрахований судом за два повні місяці роботи перед звільненням в сумі 2 845 грн. 54 коп. Всебічно зясувавши причини і умови, що призвели до порушення прав позивача суд вважає, що порушене право підлягає захисту і на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з листопада 2014 року по серпень 2015 року, тобто на час звернення до суду, виходячи із розміру середнього заробітку в сумі 2 845 грн. 54 коп. на місяць , що складає 28 455 грн. 40 коп. (2 845 грн. 54 коп х 10 міс. = 28 455 грн. 40 коп.). Суд не приймає до уваги середній заробіток, вказаний в довідці № 18 від 03 липня 2015 року в якій вказано, що середньомісячний заробіток позивача складає 3 581 грн. 99 коп. За згодою позивача середній заробіток розрахований судом за два повні місяці роботи перед звільненням в сумі 2 845 грн. 54 коп. Суд приймає до уваги, що за ухвалою суду позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації частини доходу у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за заявою позивача були залишені без розгляду. Оскільки позивача було звільнено від сплати державного мита, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судові витрати. Суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку в сумі 2 845 грн. 54 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial