Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Адвокат Довбня Олександр Володимирович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 06 лютого 2014 року по 01.06.2021 року в сумі 191 067, 50 гривень на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Мотивуючи свою заяву тим, що згідно рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] зобов`язаний щомісячно сплачувати аліменти в розмірі ј частини всіх видів доходів на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної сили 09.06.2014 року. На підставі виданого виконавчого листа розпочато виконавче провадження. Відповідач не виконує свої зобов`язання зі сплати аліментів згідно рішення суду та за період часу з 06.02.2014 року по 01.06.2021 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 191 067, 50 грн.. Позивачка вважає, що заборгованість виникла з вини відповідача і у відповідності зі ст. 196 СК України вона має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення на її користь на утримання неповнолітньої дитини. У зв`язку з не виконанням відповідачем обов`язку зі сплати аліментів, покладеного на нього рішенням суду, вимушена звернутися до суду із вищевказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про день час та місце розгляду справи. Представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Представник третьої особи вважається належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, будь - яких клопотань від них не надходило. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11 червня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 347 ( а.с.12). Сторони мають неповнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с. 13). На підставі рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 травня 2014 року стягнуто з [PERSON] аліменти в розмірі ј частини з усіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з 06.02.2014 року та до досягнення дитиною повноліття ( а.с. 14-15). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] 19 березня 2021 року розірвано, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, яке набрало законної сили 19.04.2021 року (а.с. 17-18). Дублікат виконавчого листа від 29 травня 2014 року видано 30 грудня 2020 року, про що міститься відмітка в виконавчому листі ( а.с.20-21). Постановою державного виконавця Іванішиною Д.В. від 03.06.2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 65664201 з примусового виконання виконавчого листа № 2/212/1589/14, виданого Жовтневим районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 30 грудня 2020 року (а.с. 23-24). Згідно із розрахунком заборгованості, проведеним ПОКРОВСЬКИМ ВІДДІЛОМ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ ПІВДЕННО-СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ (М. ДНІПРО) [PERSON] станом на 01.06.2021 року має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки в розмірі ј всіх видів заробітку, становить 191067, 50 гривень (а.с.26-27). Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК) встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Незалежно від пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання до виконавчої служби, відповідач мав виконувати це рішення. Відповідачем не наведено поважності причин неналежного виконання рішення суду після відкриття виконавчого провадження. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК). Статтею 84 СК гарантовано право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Так само аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (частина перша статті 80 СК). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Так, згідно з частиною першою статті 196 СК у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а, отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Зокрема, законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), який Суд враховує відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК. Так, в даних правовідносинах матеріалами справи підтверджено, що у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується розрахунками наданими державним виконавцем (а.с. 26-27), що є підставою для застосування до нього відповідальності за прострочення їх сплати. Наданий позивачкою розрахунок пені по аліментам на дитину в розмірі 2 025 264, 34 гривні (а.с. 3-4) відповідає обставинам справи, перевірений судом на відповідність методу та правильності розрахунку, відповідачем не спростований і приймається судом при визначенні розміру заборгованості за пенею. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної? ? палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19. Належних доказів, які б свідчили про те, що несплата аліментів виникла з незалежних від відповідача причин, останній суду не надано. При цьому, оскільки сума пені перевищує суму заборгованості, стягненню підлягає у розмірі 100% відсотків заборгованості, що відповідає змісту статті 196 СК в розмірі 191067, 50 гривень. Таким чином надані стороною позивача докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені). В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачкою. В ситуації, що розглядається докази про матеріальний та сімейний стан відповідача не подавались, а тому відсутні підстави для зменшення розміру неустойки відповідно до частини другої статті 196 СК. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України та ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи, що спір є майновим з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в даному випадку становить 1910 гривень 67 копійок.

Outcome: approved