Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявою в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу. Заявники у своїй заяві покликаються на те, що з 09 серпня 2014 року вони перебувають у шлюбі. Від шлюбу у них є неповнолітній син: [PERSON] [INFO] . Із початку укладення шлюбу їх сімейне життя складалось добре, проте, протягом останніх двох років сімейні стосунки погіршились, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Вже як два роки вони проживаємо окремо, не ведуть спільне господарство і припинили фактичні шлюбні відносини. Спільне сімейне життя не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем, більше того, вони втратили почуття любові один до одного. Їх сім`я припинила своє існування остаточно, поновлення шлюбних відносин є не можливим. Просять шлюб розірвати. Заявники,які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду, у судове засідання не з`явилися, подали до суду письмові клопотання про розгляд заяви без їх участі, підтримують вказану заяву в повному обсязі, просять її задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити. Згідно ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-якого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 09 серпня 2014 року, про що зроблений актовий запис № 1962, від сумісного життя мають сина: [PERSON] [INFO] , два роки вони проживаємо окремо, подружні стосунки припинені. Спору з приводу виховання дитини не виникає. Внаслідок різниці в характерах та поглядах на життя у сім`ї виник стійкий конфлікт, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, втратили почуття любові та поваги, миритися не бажають. Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з`ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з`ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, розлад носить стійкий і тривалий характер, збереження сім`ї неможливе, подальше збереження родини суперечить інтересам сторін і веде до загострення взаємовідносин, шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, та права їх дитини, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved