Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 7 квітня 2015 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №500975120, згідно якого вона отримала 28644-86 грн. з відсотковою ставкою за користування кредитом 15, 99% на строк 8 квітня 2020 року. Свої зобов`язання за цим кредитним договором у зв`язку із складними життєвими обставинами виконати не змогла. 17 лютого 2016 року Березівським районним судом Одеської області було розглянуто цивільну справу №494/143/16-ц та винесено заочне рішення про стягнення з неї 33005-58 грн. з яких: за кредитом - 27687-98 грн., за відсотками - 2183-92 грн. та комісія - 2133-68 грн. На підстав виконавчого листа №494/143/16-ц, виданого 15 березня 2016 року Березівським районним судом Одеської області старшим державним виконавцем Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 23 червня 2017 року було відкрито виконавче провадження №53343238. Згідно цього виконавчого провадження щомісячно з її заробітної плати стягувалося 20 % на користь ПАТ «Альфа-Банк» для погашення боргу за вказаним кредитним договором. У зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі зазначеного рішення суду та на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» 13 листопада 2019 року виконавче провадження №53343238 було закінчено, арешт з майна було знято та скасовано інші заходи примусового виконання рішення суду. Відповідно до вищевикладеного борг за кредитним договором №5097120, який було укладено між нею та ПАТ «Альфа-Банк» 7 квітня 2015 року, було повністю виплачено у листопаді 2019 року. Починаючи з вересня 2020 року, вона дізналася, що з заробітної плати проводяться відрахування та відкрито виконавче провадження. В ході проведених нею заходів виявлено, що 3 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Малковою М.В. було відкрито виконавче провадження №62940140 на підставі виконавчого напису №17949 від 14 серпня 2020 року, здійсненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. Вона звернулася у письмовій формі до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової М.В. із заявою про надання їй копій документів виконавчого провадження №62940140 від 3 вересня 2020 року. На початку жовтня 2020 року вона отримала копії документів вказаного виконавчого провадження, а саме: копію виконавчого напису №17949 від 14 серпня 2020 року, здійсненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., копію заяви стягувача про примусове виконання рішення та копію постанови про відкриття виконавчого провадження №62940140 від 3 вересня 2020 року. Вивчивши вказані вище документи, дізналася, що виконавчий напис нотаріуса було здійснено на підставі боргу за вищевказаним кредитним договором, який було укладено між мною та публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» 7 квітня 2015 року, але мною було повністю погашено борг за даним кредитним договором, про свідчить постанова старшого державного Березівського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про закінчення виконавчого провадження № 53343238 від 13.11.2019 року у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого документу. З тексту виконавчого напису №17949 від 14 серпня 2020 року їй стало відомо, що ПАТ «Альфа-Банк» було укладено договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 21 червня 2016 року та правонаступником усіх прав та обов`язків є ТОВ «Кредитні Ініціативи», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 019-1 КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року є ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 ВІД 16 січня 2019 року є відповідач, тобто ТОВ «Вердикт Капітал». В свою чергу, у відповідності до ст.ст.516,517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, оскільки ні ПАТ «Альфа-Банк», ні ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ні ТОВ «Фінансова компанія ВЕСТОХІЛЛСВЕСТА» жодного разу не повідомили її про зміну кредиторів, не надали жодного документу, який би доводив факт зміни кредитора. В даному випадку були порушені її права, як боржника, що є недопустимим згідно чинного законодавства України. 23 червня 2017 року Березівським міжрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на адресу ПАТ «Альфа-Банк» було направлено копію постанови по виконавчому провадження №53343238, згідно якого з моїх доходів стягувався борг за кредитним договором №5097120, який було укладено між нею та ПАТ «Альфа-Банк» 7 квітня 2015 року. У свою чергу ПАТ «Альфа-Банк» всупереч вищевказаних положень закону не повідомили ні її, ні виконавчу службу про зміну кредитора, не надали жодного документу у підтвердження даного факту, тому борг за кредитним договором №5097120 стягувався на реквізити ПАТ «Альфа-Банку» відповідно до виконавчого листа 494/143/16/ц від 15 березня 2016 року, який було видано Березівським районним судом Одеської області. Отже, оскільки ні вона, ні Березівський міжрайонний відділ державної виконавчої служби жодного разу не були повідомлені про неодноразові зміни кредиторів, не надали належних документів у підтвердження та відповідно до ст.516 ЦК України виконання нею обов`язку за Кредитним договором №5097120 первісному кредитору є належним виконанням, тому вважає, що зобов`язання за цим договором виконані належно та в повному обсязі. Крім того, вона також зазначає, що у виконавчому написі та заяві про примусове виконання рішення невірно вказана адреса її проживання, а саме « [ADDRESS] », оскільки за даною адресою вона ніколи не проживала та навіть тимчасово не знаходилася там. Все своє життя вона проживає та працює у м. Березівка Одеської області. Місце реєстрації та місце проживання її є ідентичними, тобто « [ADDRESS] ». Саме ця адреса вказана у Кредитному договорі №500975120 від 7 квітня 2015 року. Також вважає, що адреса її перебування вказана саме м.Київ навмисно, щоб виконавче провадження було відкрито саме там, адже відповідно до п. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника». На неодноразові звернення у письмовій формі та у телефонному режимі до ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» з тим, що вона виплатила даний борг, відправляла у електронному варіанті копії виконавчого провадження, але на її звернення не реагували, тому вимушена звернутися суду за захистом. У зв`язку з цим, просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №17949 від 14 серпня 2012 року, здійснений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші її доходи. У судове засідання [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилась, однак своєю заявою від 30 червня 2021 року просить розглядати справу без її участі у зв`язку з карантином, встановленим на території України, та на задоволенні позову наполягає з підстав відсутності заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «Альфа-банк» від 7 квітня 2015 року. Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи відповідач та приватний нотаріус Горай О.С., у судове засідання не з`явились та про причини своєї неявки суду не повідомили. Крім того, від приватного виконавця Малкової М.В. надано клопотання про розгляд справи без її участі з ухваленням судового рішення на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Позивач у поданій до суду заяві просить справу розглянути у його відсутність. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливост Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 1054 ЦК України передбачається, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст.ст.526,610,611 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно\~ст.ст.34,87,88\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~вчинення виконавчого\~напису визначено\~нотаріальною дією,\~що вчиняють\~нотаріуси;\~для стягнення\~грошових сум\~або витребування\~від боржника\~майна нотаріуси\~вчиняють виконавчі\~написи на\~документах,\~що встановлюють\~заборгованість,\~перелік документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів,\~встановлюється Кабінетом\~Міністрів України; нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Наведені норми чинного законодавства свідчать, що нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМ України №1172, чи подані всі передбачені цим Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 17 лютого 2014 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з останньої на користь ПАТ «Альфа-Банк» 33005-58 грн. і судовий збір 1378 грн. (а.с.11). 23\~червня 2017\~року старшим державним виконавцем Березівського міжрайонного відділу ДВС було прийняте рішення про звернення стягнення на доходи [PERSON] , згідно виконавчого листа №494,143/16-ц від 15 березня 2016 року про стягнення на користь ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором 33005-58 грн. і судового збору 1378 грн. (а.с.12). \~ \~ \~ \~13 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Березівського міжрайонного відділу ДВС постановлено закінчити заходи примусового виконання рішення суду від 15 березня 2016 року у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документу №494,143/16-ц від 15 березня 2016 року, про що також свідчать платіжні документи щодо сплати позивачкою боргу за вказаним виконавчим листом (а.с.13,14-32). Однак 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за Кредитним договором від 7 квітня 2015 року на загальну суму 51503-14 грн. (а.с.37). 2 вересня 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до приватного виконавця Малкової М.В. із заявою про примусове виконання виконавчого напису №17949 щодо звернення стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за Кредитним договором від 7 квітня 2015 року на загальну суму 51503-14 грн. (а.с.43). 3 вересня 2020 року приватним виконавцем Малковою М.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №17949 від 14 серпня 2020 року та копії постанови з цього приводу направлено позивачці та ТОВ «Вердикт Капітал» для виконання та до відома (а.с.34,44). 7 вересня 2020 року приватним виконавцем Малковою М.В. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, тобто позивачки за виконавчим написом №17949 від 14 серпня 2020 року (а.с.46). Згідно ст.516 та ч.2 ст.517 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, aлe якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням; боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов?язанні. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст.77 ЦПК України регламентує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. З наведених норм процесуального закону свідчить, що сторона, а в даному випадку відповідач, який не з`явився у судове засідання та на якого покладався тягар доведення своїх заперечень, повинен був під час розгляду цієї справи обґрунтувати з наданням відповідних належних доказів наявність обставин, що з достовірністю могли б підтвердити його матеріально-правові заперечення проти позову та наявність необхідних умов для покладання на позивача юридичної відповідальності. Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року роз`яснюється, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Незважаючи на встановлений процесуальним законом порядок доказування та не звертаючи увагу на вимоги ст.ст.12,13 ЦПК України, відповідач не обґрунтував своє заперечення та, взагалі, своє ставлення до вимог позову, які могли б мати юридичне значення для вирішення справи відповідно до положень ст.263 ЦПК України. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може грунтуватися на припущеннях. Слід також зазначити, що згідно положень ст.ст.76,95 ЦПК України, доказами, як це зазначається вище, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які що мають значення для вирішення справи; письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Пунктом 13\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №2\~від 31\~січня 1992\~року роз`яснюється,\~що при\~вирішенні справ,\~пов`язаних з\~оскарженням відмови\~у видачі\~виконавчого напису\~або його\~видачею,\~судам слід\~мати на\~увазі,\~що відповідно\~до статей\~34,36,87,88\~Закону України\~«Про нотаріат»\~виконавчий напис\~може бути\~вчинено нотаріусом\~і за\~умови,\~що наявність\~безспірної заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем\~підтверджується документами,\~передбаченими спеціальним\~нормативним актом\~з цього\~приводу,\~і що\~з дня\~виникнення права\~вимоги минуло\~не більше\~трьох років,\~а у\~випадках,\~коли законом\~або договором\~встановлено інший\~строк давності\~-\~не минув\~цей строк.Таким спеціальним\~нормативним актом\~є постанова\~Кабінету Міністрів\~України№1172\~від 29\~червня 1999\~року «Про\~затвердження переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів».\~Відповідно до\~п.1\~цього нормативного\~акту для\~виконавчого напису\~подаються:\~оригінал нотаріально\~посвідченої угоди,\~що передбачає\~право звернення\~стягнення на\~заставлене майно,\~і документи,\~що підтверджують\~безспірність заборгованості\~боржника та\~встановлюють прострочення.Тому безспірність\~в розумінні\~ст.88\~ЗУ «Про\~нотаріат» є\~не доведеність\~боргу,\~що є\~елементом судового\~процесу,\~а факт\~існування між\~кредитором та\~боржником правовідносин,\~при яких\~вважається (презумується)\~наявність боргу,\~а документи,\~передбачені Переліком\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~проводиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженим КМУ\~-\~не письмові\~докази наявності\~боргу,\~а докази\~наявності згаданих\~вище правовідносин.Дана позиція повністю відповідає Правовій позиції Верховного Суду України, викладеної в його постанові від 20.05.2015 р. №6-158цс15 від 20 травня 2015 року та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.05.18 р. справа №307/1580/17 провадження №61- 5271св18 від 17 травня 2018 року. Аналогічної позиції дотримувався і Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який в своїх ухвалах від 9 вересня 2015 року по справі №490/2908/15-ц та від 18 травня 2016 року по справі №6-6347св15, де вказав, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Враховуючи наведене, суд за недоведеністю обставини, які б могли свідчити, що боржник, тобто позивачка була письмово повідомлена про заміну кредиторів у кредитному зобов`язанні, дійшов висновку, що ризик настання несприятливих для нього наслідків несе новий кредитор, тобто відповідач. Отже, з цього слідує, що виконання позивачкою свого обов`язку, про що йдеться у постанові державного виконавця від 13 листопада 2019 року, первісному кредиторові, тобто ПАТ «Альфа Банк», необхідно вважати належним виконанням кредитних зобов`язань, а тому позов є таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved