Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON] у квітні 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житлом, вказавши, що він є власником квартири за адресою [ADDRESS]. Також [PERSON], разом зі своєю дружиною [PERSON] та сином [PERSON] є співвласниками квартири за адресою [ADDRESS]. Син позивача - [PERSON] проживає без реєстрації шлюбу із [PERSON] та є біологічним батьком [PERSON] [INFO], хоча в свідоцтві про народження відомості про батька дитини записані зі слів матері згідно ст. 135 Сімейного кодексу України. Фактично [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS], а [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS]. При цьому відповідачі мають формальну реєстрацію у квартирі по вулиці [ADDRESS], хоча ніколи там не проживали. Позивач не підтримує з [PERSON] ніяких відносин, в той же час реєстрація відповідачки та її сина у квартирі належній позивачу істотно впливає на розмір оплати комунальних послуг вартість яких постійно зростає, та які позивачу як пенсіонеру дуже важко оплачувати. За таких обставин позивач вважав, що оскільки відповідачка [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] за власної ініціативи, без поважних причин не проживає за місцем реєстрації більш ніж один рік то їх необхідно визнати такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини викладені у позові. Додатково просив суд врахувати, що [PERSON] є власником окремої двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] та із незрозумілих причин не бажає зареєструватися сама та зареєструвати свого сина у власній квартирі. Крім того він ніколи не створював ніяких перешкод [PERSON] та її сину у виборі місця проживання, та на даний час не ставить питання про її виселення із квартири за адресою [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], діючи в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина позовні вимоги не визнала, пояснивши, що хоча вона і не претендує на проживання та користування квартирою [PERSON] за адресою [ADDRESS], однак хоче щоб в неї та сина залишилася реєстрація за вказаною адресою. Не заперечувала, що більше дванадцяти років не проживає за місцем своєї реєстрації у квартирі [PERSON] по вулиці [ADDRESS], а її син [PERSON] взагалі там ніколи не проживав. Пояснила, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], разом з яким та з сином [PERSON] за власним бажанням проживає у квартирі за адресою [ADDRESS]. Не заперечувала, що її та сина реєстрація у квартирі по вулиці [ADDRESS] є формальною. При цьому [PERSON] ходить до школи розташованої біля будинку по [ADDRESS] де вони фактично проживають. Визнала, що на підставі договору довічного утримання із [PERSON] з 2011 року вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS], однак реєструватися у вказаній квартирі вона побоюється, оскільки на її думку це може не сподобатися [PERSON] і та розірве укладений з нею договір довічного утримання. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, обґрунтувавши це тим, що проти позову заперечує матір неповнолітнього [PERSON]. Суд вислухавши сторони, представника органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази, допитавши свідка встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником квартири за адресою [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посвідченням Черкаського об'єднаного бюро технічної інвентаризації від 02.06.1992 року (а.с. 8). [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 9). Згідно довідки та акту житлово-будівельного кооперативу №80 від 07.04.2015 року у квартирі за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 13.02.2001 року та [PERSON] з 29.09.2004 року, а особовий рахунок відкрито на [PERSON]. При цьому [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації фактично не проживають більше 10 років (а.с. 11-12, 23). Факт не проживання [PERSON] та [PERSON] за місцем реєстрації більше 10 років без поважних причин підтвердила і допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON]. Позивач [PERSON] з 1996 року по теперішній час зареєстрований за адресою [ADDRESS], що підтверджується відміткою в його паспорті (а.с. 13). Відповідно до Договору довічного утримання від 19.04.2011 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання є власником квартири загальною площею 50,5 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м. розташованої за адресою [ADDRESS]. Право власності [PERSON] зареєстроване у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 41-43). [PERSON] народився 16.07.2003 року, та його матір'ю у свідоцтві про народження записана [PERSON], а відомості про батька дитини вказані зі слів матері (а.с. 44). Оскільки ніяких сімейних відносин між [PERSON] з одного боку та [PERSON] і [PERSON] з іншого боку не має, то відповідачі не є членами сім'ї власника житла квартири за адресою [ADDRESS], а отже на них не розповсюджуються положення ст. 405 ЦК України. З урахуванням обставин справи та досліджених доказів суд приходить до висновку, що у спірній квартирі, яка на праві приватної власності належить [PERSON], відповідач [PERSON] має статус наймача, а [PERSON] члена сім'ї наймача. Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК Української РСР у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї (у квартирі, що належить громадянинові на праві приватної власності) за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем реєстрації без поважних причин більш як 10 років, при цьому відповідачем не повідомлено суду про існування будь-яких перешкод для реалізації свого права на користування житлом у спірній квартирі. Жодні права неповнолітньої дитини - [PERSON] при задоволенні позовних вимог [PERSON] не будуть порушені, оскільки у квартирі позивача по вулиці [ADDRESS] [PERSON] ніколи не проживав та не проживає, місце фактичного проживання дитини за адресою [ADDRESS] не змінюється, а зареєструватися сама та зареєструвати свого сина [PERSON] має можливість у власній квартирі по [ADDRESS]. При цьому доводи [PERSON], про те, що вона боїться, що [PERSON] розірве з нею договір довічного утримання є надуманими, оскільки реєстрація власника житла із дитиною у своїй квартирі не є підставою для розірвання договору довічного утримання. За таких обставин суд, оцінивши докази надані позивачем приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити, та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], оскільки вони не проживають у вказаній квартирі більше шести місяців, без поважних причин. На підставі ст.ст. 71, 163 ЖК Української РСР,

Outcome: approved