Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] у квітні 2014 року, посилаючись на приписи ст.ст.164-166 СК України, звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав відносно їх малолітнього сина - [PERSON], [INFO], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період з 10 серпня 2002 року по 10 березня 2006 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, за час якого народився син [PERSON]. З грудня 2005 року і по цей час відповідач фактично не цікавиться життям дитини, не зустрічається з сином, лише щомісячно з нього стягуються аліменти у розмірі 200 грн. Іншої допомоги [PERSON] не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дарує подарунки на дні народження сина, не відвідував і не відвідує сина у дошкільному закладі, а з 2010 року і в школі. Отже, відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, по суті виклала факти вказані у позовній заяві, додатково вказала, що жодним чином не обмежувала відповідача у спілкуванні з сином, він самоусунувся від спілкування з ним, не цікавиться здоров'ям при цьому він знав, що син потребував тривалого і дорогого лікування. На даний час дитина навіть не знає свого біологічного батька в обличчя, а називає татом її теперішнього чоловіка, з яким вона має сім'ю і народила дитину. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, рахує, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав. Після розлучення він спілкувався з сином, однак потім позивач почала обмежувати його у спілкуванні з дитиною, забороняла забирати його до себе, дозволяла бачитись лише в її присутності. Дійсно син не знає, що він є його батьком, але яким чином можливо вирішити це питання пояснити не може, рахує, що коли син підросте, то сам вирішить чи спілкуватись йому з ним чин ні. На даний час він має іншу родину. Представник третьої особи - органу опіки та піклування у судовому засіданні підтримала позов [PERSON] та пояснила, що комісія з питань захисту прав дитини та служби у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради зробила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Прокурор за результатами розгляду справи зробила висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, адже для того є усі підстави і це буде відповідати інтересам дитини. Допитана у судовому засіданні свідок на стороні позивача [PERSON] пояснила, що є головою батьківського комітету класу де навчається син сторін і вона ніколи не бачила в школі відповідача і завжди думала, що батьком дитини є [PERSON] - цивільний чоловік позивача, у якого з [PERSON] дуже близькі і відверті відносини. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є кумою сторін і дійсно відповідач після розлучення з позивачкою не відвідує сина [PERSON], не вітає його з днем народження і того ніхто не обмежував в спілкуванні з сином. [PERSON] пояснила, що є матір'ю позивачки і може підтвердити те, що вихованням онука [PERSON] займається лише її дочка та її чоловік [PERSON]. Спочатку після розлучення відповідач дійсно відвідував сина, це як правило відбувалось в неї вдома, але потім, десь з 2007 року, перестав приділяти дитині увагу, а зараз [PERSON] знає лише одного батька [PERSON] Ніхто ані відповідачу ані його батькам не чинив перепони у спілкуванні з [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив, що з 2008 року живе однією сім'єю з позивачкою і її сином [PERSON], який став для нього також сином і називає його батьком. Також у них народилася дочка [PERSON]. З моменту коли вони з позивачкою стали жити однією сім'ю він жодного разу не бачив відповідача. Свідок на стороні відповідача [PERSON] пояснила, що є матір'ю відповідача і може стверджувати те, що син не спілкувався з онуком із-за того, що позивач не дозволяла це робити, вірніше дозволяла але лише в її присутності чи присутності своєї матері, а це, зокрема її, не влаштовувало, тому вони і перестали інтересувати. [PERSON] у суді пояснила, що близько 4 років тому просила позивачку дозволити відповідачу поспілкуватись з сином, але та відмовила. Заслухавши пояснення сторін, допитавши їх свідків, з'ясувавши позицію прокурора, дослідивши письмові докази та вивчивши матеріали справи, суд знаходить, що позовні вимоги [PERSON] підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Встановлено, що [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON], які 10 березня 2006 року розірвали між собою шлюб. /а.с.6, 7/ З довідки від 27 січня 2014 року КП «ЖЕК №10» видно, що позивач, її син [PERSON] та дочка [PERSON] проживають в [ADDRESS]. /а.с.10/ [PERSON] навчається у 4в класі Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №30, про що свідчить довідка №117 від 01.04.14 р. і як встановлено з його характеристики, батьками дитини являються [PERSON] та [PERSON], які займаються вихованням дитини, а [PERSON] жодного разу в школі не з'являвся. /а.с.8, 9/ З довідки дитячої поліклініки №2 м. Чернігова встановлено, що здоров'ям дитини - [PERSON] піклується лише його мати [PERSON] /а.с.11/ Надані відповідачем копії фіскальних чеків свідчать про те, що він перераховував позивачу аліменти, в середньому, 210 грн на місяць. /а.с.22-23/ Згідно акту обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] у квартирі [ADDRESS] встановленою, що дитина живе в сім'ї [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з сестрою [PERSON], [INFO] У квартирі є всі необхідні меблі та побутова техніка, санітарний стан приміщення добрий. Кімната, яку займає [PERSON], облаштована диваном, тумбою, кріслом, двома столами-тумбами, сервантом, столом, комп'ютером з підключенням до мережі Інтернет. /а.с.40/ Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини та служби у справах дітей, затвердженого рішенням виконкому Деснянської районної у місті Чернігові ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с.38, 39/ Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Згідно преамбули Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці. Сімейним кодексом України визначено чіткий перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей і відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3 роз'яснив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених ст.164 СК України, а також при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, повинен з'ясувати безліч обставин, які дають підстави для позбавлення таких прав щодо дитини. Звідси виходить, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, можливо лише при повному, всебічному та об'єктивному з'ясування всіх обставин, оскільки позбавлення таких прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Встановлені судом обставини справи та матеріали надані позивачем і органом опіки та піклування містять безспірні докази, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання сина [PERSON], винної його поведінки у свідомому нехтуванні своїми обов'язками. Зокрема достовірно встановлено, що з 2007 року, тобто протягом 7 років відповідач в порушення вимог ст.ст.150, 155, 180 СК України ухиляється від виконання обов'язків батька по вихованню та належного утримання свого сина, зокрема: утримувати дитину до досягнення нею повноліття, виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний і моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною освіти. Дитина не знає його як батька і починаючи з 2008 року виховується іншою особою, яку рахує своїм батьком. Відповідач достовірно знаючи про захворювання сина [PERSON], адже як було встановлено в суді він був присутній при огляді дитини лікарем психіатром, не надав матеріальної допомоги на його лікування, не потурбувався про його хід і наслідки, про те, як він навчався у дошкільному навчальному закладі і вже протягом 4 років у школі, жодного разу не відвідував його у день народження. Суд бере до уваги, що відповідач сплачує аліменти, однак звертає увагу на те, що щомісячне перерахування ним на утримання дитини 210 грн не може забезпечити його належне утримання, адже для дитини віку сина відповідача прожитковий мінімум становить 1286 грн на місяць. При цьому [PERSON] не надав жодного доказу того, що він надає іншу допомогу на утримання дитини. Не заслуговує на увагу та позиція відповідача, що позивач нібито чинила йому перепони у спілкуванні з сином, адже навпаки у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що позивач дозволяла бачитись відповідачу і його батькам з [PERSON], однак в присутності її або ж її матері, зважаючи на його захворювання і цю обставину відповідач не спростував і погодився, що в подальшому перестав бачитись з дитиною з тим, що не травмувати його психіку. Не звертався відповідач і до органу опіки та піклування із заявами про визначення часу та місця спілкування з дитиною, свідомо самоусунувшись від виховання дитини, погодившись з такою ситуацією, яка його цілком влаштовувала. Не зміг відповідач пояснити в суді і те, яким чином він зможе на даний час виховувати сина, який його навіть не знає в обличчя і рахує батьком іншого чоловіка, який виховує його з 4 років, при цьому відповідач має іншу сім'ю. Підсумовуючи вищевикладене, в першу чергу враховуючи інтереси малолітнього [PERSON],

Outcome: approved