Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач),про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 28.01.2015 року між відповідачем та ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» було укладено договір про надання юридичних послуг. Відповідно до умов договору, відповідач повинна була сплатити товариству винагороду за позитивний результат у розмірі 3 % від реально повернутої суми. ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» виконало свої зобов`язання за договором, однак, відповідач з ним за надані послуги не розрахувалася, внаслідок цього у неї виникла заборгованість перед товариством в розмірі 6 000 гривень за надані послуги, а також заборгованість за пенею в розмірі 21 900 гривень, з розрахунку 1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, відповідно до договірних умов. В подальшому, ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» відступило право вимог ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ», а те, в свою чергу, відступило право вимоги позивачу, у зв`язку з чим, остання просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 27 900 гривень та витрати на професійну правову допомогу. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03.12.2018 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач відзив у встановлений строк не подала, у судове засідання не з`явилася, явку свого представника не забезпечила, про час та місце розгляду справи судом повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 28.01.2015 року між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» було укладено договір № 28/01/15-2 про надання юридичних послуг. Згідно з п. 1.1 вказаного договору відповідач доручає, а юридична фірма бере на себе зобов`язання надавати відповідачу послуги на умовах та в порядку, визначеному цим Договором у представленні інтересів щодо повернення депозитного вкладу за договором банківського вкладу № ДФ-121489-2601 (депозиту) від 06.01.2015 року та за договором банківського вкладу № ДФ-119789-2601 від 05.12.2014 року у ПАТ «Енергобанк». Відповідно до умов додатку № 1 до договору про надання юридичних послуг від 28.01.2015 року № 28/01/15-2 винагорода за позитивний результат складає 3 відсотки від ціни позову, яка має бути сплачена протягом двох діб після фактичного отримання коштів від боржника. У разі прострочення виплати відповідач сплачує пеню у розмірі 1 % від суми винагороди за кожен день прострочення. У випадку відмови від юридичних послуг, підписання мирової угоди, відмови у позову в суді вважається, що юридичною фірмою виконано замовлення повністю та отримано позитивний результат (а.с. 87-89). 12.03.2018 року між ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» та ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ» було укладено договір відступлення права вимоги № 12-03-18/2347 від 12.03.2018 року, відповідно до умов якого ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» відступило право вимоги до відповідача за зобов`язаннями в розмірі 6 000 гривень з правом нарахування всіх штрафних санкцій, передбачених договором про надання юридичних послуг № 28/01/15-2 від 28.01.2015 року (а.с. 90-91). 20.03.2018 року між ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги № 2347-01, відповідно до умов якого остання отримала право вимоги до відповідача за зобов`язаннями в розмірі 6 000 гривень з правом нарахування всіх штрафних санкцій, передбачених договором про надання юридичних послуг № 28/01/15-2 від 28.01.2015 року (а.с. 12). 30.03.2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою про досудове врегулювання спору, у якій просила виконати зобов`язання за договоромпро надання юридичних послуг № 28/01/15-2 від 28.01.2015 року (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Стаття 903 ЦК України передбачає, що замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором, якщо договором передбачено надання послуг за плату. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Підпункт г) пункту 3.1 договору про надання юридичних послуг № 28/01/15-2 від 28.01.2015 року передбачає, що замовник (відповідач) зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати послуги юридичної фірми. Відповідно до п. 1.1 договору юридична фірма взяла на себе зобов`язання представляти інтереси відповідача із повернення депозитного внеску. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав інформацію, що 24.04.2015 року відповідач отримала гарантовану суму відшкодування в розмірі 200 000 гривень, яку їй було виплачено як вкладнику ПАТ «Енергобанк» (лист від 21.10.2019 року № 27-15081/19). Відтак, судом встановлено виконання ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» зобов`язань за договором про надання юридичних послуг № 28/01/15-2 від 28.01.2015 року. Оскільки відповідач свої зобов`язання із сплати юридичних послуг в розмірі 3 % від суми 200 000 гривень (6 000 грн) не виконала, їй було нараховано пеню в розмірі 1 % від суми заборгованості, але не більше ніж за один рік. Сума нарахованої пені склала 6 000 * 0,01 * 365 = 21 900 гривень. Загальний розмір заборгованості, разом зі штрафними санкціями становить 27 900 гривень. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку про порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо погашення заборгованості за надані юридичні послуги та сплати пені за порушення строків виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги те, що позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір в сумі 768,40 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19 450 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Стороною позивача надано договір про надання адвокатських послуг № 21/1 від 15.03.2018 року, додаток № 1 до договору, додаток № 2 до договору, однак, не було надано доказів на підтвердження фактичного понесення позивачем витрат в розмірі 19 450 гривень. Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved