Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернувся до суду з вказаним позовом та просить визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує особисте немайнове право [PERSON] на повагу до його честі, гідності та ділової репутації інформацію, поширену [INFO] у випуску програми телевізійної служби новин «ТСН 19:30» Президентом України [PERSON], а саме: «Пан [PERSON] є злочинець…»; зобов'язати Президента України [PERSON] спаростувати інформацію, поширену [INFO] в сюжеті випуску програми телевізійної служби новин «ТСН 19:30» про [PERSON] не пізніше 15 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили; зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» не пізніше 15 днів з моменту набрання рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену відносно [PERSON], шляхом зачитування ведучим випуску програми телевізійної служби новин «ТСН 19:30» резолютивної частини рішення суду. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що Президент України [PERSON] [INFO] під час перебування в Одесі публічно, без будь-яких застережень, заявив про те, що «Пан [PERSON] є злочинець», що було поширено у випуску програми телевізійної служби новин «ТСН 19:30». Така інформація, на його думку, є неправдивою, негативною та порушує особисті немайнові права позивача. Позивач вказує, що вказана інформація була оприлюднена [INFO] телеканалом «1+1» та на даний час міститься в мережі Інтернет на веб-сторінках телеканалу ([INFO] та youtube ([INFO]).. Так, згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з положеннями процесуального закону, загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. 06.10.2017, 06.11.2017 року на адресу відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС в м. Києві направлено запит щодо уточнення місця реєстрації відповідача (а.с. 14). 20.11.2017 року ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено розгляд провадження на 04.04.2018 року на 14-30 год. (а.с. 18). 03.04.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позову заяву від Відповідача-2, - ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (а.с.29-30). 04.04.2018 року засідання було знято з розгляду, у звязку із перебуванням судді у засіданні з розгляду кримінального провадження№, до 17.05.2018 року до 17-00 год. (а.с. 34). 17.05.2018 року в засіданні оголошено перерву, у зв'язку із неявкою для Відповідача-1, до 02.07.2018 року до 14-30 год. (а.с. 40-41). 02.07.2018 року засідання було знято з розгляду, у зв'язку із перебуванням судді в іншому засіданні до 03.08.2018 року (а.с.46). 03.08.2018 року в засіданні було оголошено перерву до 29.08.2018 року до 17-00 год., у зв'язку із задоволенням клопотання представника ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» про відкладення розгляду справи (а.с. 58-59). 29.08.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд провадження до судового розгляду, по справі оголошено перерву до 20.09.2018 року до17-00 год. 20.09.2018 року по справі оголошено перерву до 27.09.2018 року до 16-30 год., у зв'язку із неявкою учасників процесу. 27.09.2018 року по справі оголошено перерву до 12.10.2018 року до 15-10 год., для повторного повідомлення представника позивача про дату, час судового засідання. У засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] в засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні повністю. Заперечуючи проти задоволення позову, представники відповідача зазначили про те, що позивачем не доведено факт поширення відповідачами недостовірної, негативної інформації стосовно позивача. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх шляхом дослідження наявних в матеріалах справи доказів, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова Пленуму № 1) при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Як зазначено у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. На підтвердження факту поширення відповідачами інформації про позивача ним надано 2 компакт-диски з відеороликами. Судом, за результатами вивчення вказаних компакт-дисків та перегляду у судовому засіданні відеофайлів, збережених на них, встановлено, що дата створення відповідних файлів є відмінною від 7 жовтня 2016 року - тобто, відповідні відеоролики не є записом ефіру [INFO] випуску програми телевізійної служби новин «ТСН 19:30». Як вбачається зі змісту позовної заяви та пояснено представником позивача у судовому засіданні, на наданих компакт-дисках містяться відеоролики, скопійовані з мережі Інтернет (за посиланнями[INFO]). При цьому представник відповідача - Президента України [PERSON], вказав, що за зазначеними вище гіперпосиланнями такі відеоролики відсутні. Цей факт визнано представником позивача в судовому засіданні. Враховуючи викладене, оскільки вказане позивачем джерело поширення відповідної інформації (мережа Інтернет за вказаними у позовній заяві посиланнями) не містить відповідних відеороликів, ним не доведено достовірність та відповідність реальним подіям зазначених відеозаписів, а відтак такі компакт-диски не можуть бути визнані судом належними та допустимими доказами. Згідно з ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач просить суд зобов'язати відповідача- Президента України [PERSON], спростувати відповідну інформацію, а відповідача - ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» спростувати інформацію шляхом зачитування ведучим випуску програми телевізійної служби новин «ТСН 19:30» резолютивної частини рішення суду. Ч.6 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до положень п. 12 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (ч. 3 ст. 175 ЦПК України). Позивачем в якості підстави позову вказано на оприлюднення інформації телеканалом «1+1» (у випуску новин). В той же час, як встановлено судом, позивачем не надано доказів виходу в телевізійний ефір телеканалу «1+1» випуску програми телевізійної служби новин «ТСН 19:30» [INFO] із сюжетом стосовно [PERSON]. Надані позивачем компакт-диски, які могли б підтвердити поширення інформації у мережі Інтернет, не є належними та допустимими доказами такого поширення. За приписами ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не виконаний його процесуальний обов'язок та не доведений факт поширення Президентом України [PERSON] та ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» недостовірної негативної інформації стосовно позивача у телевізійному ефірі телеканалу «1+1» у випуску програми телевізійної служби новин «ТСН 19:30» [INFO]. Отже, в процесі судового розгляду не знайшли свого підтвердження факти порушення прав позивача, яка полягали би у приниженні його честі та гідності, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed