Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач») про стягнення з [PERSON] на його користь 503,22 грн. матеріальної шкоди та 10 000,00 грн. моральної шкоди. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема, як зазначив Позивач в судовому засіданні, 28 грудня 2017 року внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм [PERSON] було спричинено наїзд на Позивача його транспортним засобом. Вказаними діями Позивачу було завдано матеріальної шкоди в сумі 503,22 грн. (придбання лікарських препаратів), а також моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, шоковому стані, почутті тривоги та неспокою, порушенні сну, втомлюваності, і яку Позивач оцінює розміром у 10 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог Позивач також посилався на наявність постанови слідчого про закриття кримінального провадження, яким [PERSON] фактично визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху України, що призвело до наїзду на пішохода. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в поданому до суду письмовому відзиві на позов. Зокрема, обґрунтовуючи заперечення на позов, Відповідач в судовому засіданні покликався на те, що він не здійснював наїзду на пішохода [PERSON] , у зв`язку з чим не завдавав йому ні матеріальної, ані моральної шкоди. Крім того, представник Відповідача в судовому засіданні покликався на недоведеність Позивачем як самого факту завдання йому моральної шкоди, так і заявленого до відшкодування її розміру у 10 000,00 грн. Заслухавши пояснення Позивача, Відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 29 грудня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за №12017090010005350 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 Кримінального кодексу України. Так, 28.12.2017 близько 12 год.40 хв. В м. Івано-Франківську по вул. Старозамкова неподалік житлового будинку №2А невстановлений водій автомобіля марки «Honda CRV», р.н. [NUMBER] , рухаючись по пішохідній доріжці, вчинив наїзд на [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження. Згідно Висновку судово-медичної експертизи №905 від 26.01.2018 року при проведенні СМЕ [PERSON] будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено. в наданих медичних документах вказані діагнози, не підтверджені об`єктивними даними і не можуть враховуватися в судово-медичних підсумках. У зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] ознак складу злочину, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України (враховуючи те, що потерпілим не отримано будь-яких тілесних ушкоджень), Постановою слідчого слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 06 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження (а.с.5-7) було закрито кримінальне провадження №12017090010005350 від 29.12.2017 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Як зазначено у вказаній постанові про закриття кримінального провадження, досудовим слідством встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулася унаслідок порушення Правил дорожнього руху України зі сторони (водія) [PERSON] , який всупереч вимогам пунктів: п.2.3 б), який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі; п.11.3. Забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1, 26.2та 26.3 цих Правил. п.12.3, який зобов`язує водія у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Крім того, в постанові про закриття кримінального провадження від 06 грудня 2018 року зазначено про те, що в діях [PERSON] наявний склад адміністративного правопорушення. Постановою інспектора ВП ГУНП в Івано-Франківській області про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №388314 від 27 грудня 2018 року (а.с.47) [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ч.1 ст.122 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. Як підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської квитанції про сплату штрафу (а.с.45), 27 грудня 2018 року [PERSON] добровільно сплатив штраф у розмірі 255,00 грн., накладений на нього згідно постанови №388314. В той же час, як вбачається зі змісту вищевказаної Постанови серія АР №388314 від 27 грудня 2018 року (а.с.47), [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 28.12.2017 року о 12 год. 40 хв. В м. Івано-Франківську на вул. Старозамковій, 2А, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Honda CRV», н.з. [NUMBER] , здійснив рух по пішохідній доріжці, не переконавшись в безпеці, та здійснив наїзд на пішохода гр. [PERSON] . Відповідач [PERSON] , який в даній цивільній справі заперечував проти позовних вимог, посилаючись на відсутність події адміністративного правопорушення (не здійснення ним наїзду на пішохода [PERSON] ), не надав суду доказів на підтвердження того, що, у разі незгоди, Постанова серії АР №388314 від 27 грудня 2018 року оскаржувалася ним у встановленому чинним законодавством порядку. Навпаки, [PERSON] , отримавши зазначену Постанову серії АР №388314 від 27 грудня 2018 року (в якій чітко зазначено про здійснення ним наїзду на пішохода гр. [PERSON] ), добровільно сплатив визначений у ній штраф (що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською квитанцією), тим самим, фактично, визнавши свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП. Враховуючи вищевикладене, Суд звертає увагу на те, що обставини, встановлені Постановою слідчого слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 06 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження та Постановою інспектора ВП ГУНП в Івано-Франківській області про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №388314 від 27 грудня 2018 року, - в частині, чи мали місце відповідні дії та чи вчинені вони відповідною особою, - не спростовані Відповідачем та повинні бути враховані судом при розгляді даної цивільної справи про відшкодування моральної та моральної шкоди Посилаючись на наявність вищевказаних рішень, а також на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди 28 грудня 2017 року з вини [PERSON] Позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди, [PERSON] звернувся до суду з даним цивільним позовом про стягнення з Відповідача матеріальної шкоди, пов`язаної з придбанням лікарських засобів в розмірі 503,22 грн., та моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. Стосовно позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди в розмірі 503,22 грн. Суд вважає за необхідне зазначити наступне. В обґрунтування даної позовної вимоги Позивач покликалася на те, що в результаті ДТП, яке мало місце 28 грудня 2017 року з вини Відповідача, йому було завдано тілесних ушкоджень у вигляді наїзду на ліву стопу, у зв`язку з чим він витрачав відповідні кошти, пов`язані з лікуванням даного ушкодження. На підтвердження даних обставин Позивачем надано суду копії касових чеків з аптечного закладу (а.с. 8), зі змісту яких вбачається, що ним придбавалися медикаменти на загальну суму у 503,22 грн. Частинами 1-3 статті 22 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини 1,2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частинами 1,2,5 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. В той же час, зі змісту Постанови слідчого слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 06 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження вбачається, що в результаті порушення [PERSON] правил дорожнього руху громадянин [PERSON] будь-яких тілесних ушкоджень не отримав. Згідно Висновку експерта №905 від 26.01.2018 року (а.с.51-52) при проведенні СМЕ [PERSON] Б. будь-яких тілесних ушкоджень не виявлено. Вказані тілесні ушкодження в карті виїзду швидкої медичної допомоги: «На згинальній поверхні тилу стопи зліва (латерально) набряк, шкіра бліда, пошкоджена», не підтверджені даними судово-медичної експертизи, яка проводилася на други день після отримання ним тілесних ушкоджень. В наданих медичних документах вказані діагнози: «Забій лівого кульшового суглобу, забій лівого стегна, забій лівої гомілки, частковий розрив зв`язок плюсно-фалангових суглобів лівої стопи», не підтверджені об`єктивними даними і не можуть враховуватися в судово-медичних підсумках. Таким чином, в ході проведення в рамках кримінального провадження судово-медичної експертизи, експертом встановлено відсутність будь-яких тілесних ушкоджень у [PERSON] Причинного зв`язку між зазначеними у виписці з історії хвороби (а.с.39-42) та довідці МКЛ №1 від 28.12.2017 року (а.с.9) ушкодженнями [PERSON] та діями саме [PERSON] з порушення правил дорожнього руху, - Позивачем в даній цивільній справі не доведено. Крім того, зі змісту наданих Позивачем чеків (а.с.8) вбачається, що відповідні лікарські засоби (система для фізрозчинів, шприц, вугілля активоване, корвітин порошок) придбавалися ним 02 та 04 січня 2018 року, тобто пізніше в часі, аніж мало місце ДТП 28 грудня 2017 року. Крім того, Позивачем не доведено того факту, що вказані лікарські засоби (система для фізрозчинів, шприц, вугілля активоване, корвітин порошок) пов`язані саме з лікуванням лівої стопи, яку, як стверджував Позивач, було ушкоджено транспортним засобом Відповідача. Враховуючи вищезазначене, Суд приходить до висновку про недоведеність Позивачем як самого факту завдання йому матеріальної шкоди Відповідачем, так і її розміру, у зв`язку з чим в задоволенні позовної вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача матеріальної шкоди в розмірі 503,22 грн. слід відмовити. Стосовно позовної вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн., Суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши доводи Позивача щодо завданої йому моральної шкоди, форм її прояву, заявленого до відшкодування розміру завданої моральної шкоди у 10 000,00 грн., Суд звертає увагу на те, що належних доказів на підтвердження саме такого розміру завданої моральної шкоди Позивачем Суду не надано. Так, обґрунтовуючи форми прояву завданої йому моральної шкоди, Позивач покликався на те, що внаслідок наїзду на нього він перебував у шоковому стані, відчував тривогу та неспокій, протягом тривалого часу в нього був порушений сон, з`явилось відчуття втомлюваності. Враховуючи зазначене, проаналізувавши пояснення Позивача в судовому засіданні щодо форм прояву завданої йому моральної шкоди, зважаючи на те, що наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт вчинення Відповідачем [PERSON] порушення правил дорожнього руху в частині наїзду на пішохода, - Суд приходить до висновку про те, що в рамках даної цивільної справи Позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди [PERSON] . Разом з тим, Суд звертає увагу на те, що в рамках даної цивільної справи доказуванню підлягає не лише факт завдання моральної шкоди та конкретних форм її прояву, а й заявлений до відшкодування розмір у 10 000,00 грн. Доказів на підтвердження того, що розмір моральної шкоди Позивачу за наслідками дій Відповідача становить саме 10 000,00 грн., - Позивачем Суду не надано. При цьому Суд враховує недоведеність Позивачем в рамках даної цивільної справи факту завдання йому фізичного болю внаслідок дій Відповідача, оскільки не доведено завдання будь-яких тілесних ушкоджень. Отже, враховуючи конкретні обставини спірних правовідносин, враховуючи висновки Постанови слідчого слідчого відділу Івано-Франківського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області від 06 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження та Постанови інспектора ВП ГУНП в Івано-Франківській області про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №388314 від 27 грудня 2018 року, характер поведінки сторін після ДТП, спосіб вчинення ДТП, її наслідки, зважаючи на відсутність завданих Позивачу тілесних ушкоджень, Суд вважає обґрунтованими вимоги Позивача щодо відшкодування розміру моральної шкоди у 1000,00 грн., оскільки вважає вказаний розмір розумним, справедливим та адекватним способом відновлення порушеного немайнового права Позивача. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Проаналізувавши доводи Позивача, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, що в даній цивільній справі Позивачем доведено факт спричинення йому моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн., а тому позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Судові витрати слід розподілити відповідно до статті 88 ЦПК України. Отже, враховуючи принцип пропорційності задоволених та відхилених позовних вимог, стягненню з [PERSON] на користь державного бюджету підлягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 73,16 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 22, 23, 1167, 1187 Цивільного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial