Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування вимог вказує, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2007 року, який рішенням Кам»янець-Подільського міськрайонного суду від 12.08.2015 року розірваний. Під час спільного проживання з відповідачем за спільні кошти проводилось інвестування будівництва квартири [ADDRESS]. 20.01.2014 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на зазначену квартиру. Вважає, що квартира набута під час спільного проживання, тому просить визнати її спільною сумісною власністю подружжя, провести поділ квартири та визнати за ними право власності по ? спірної квартири за кожним. В суді позивач та її представник позов підтримали, просять задовольнити. В суді представник відповідача позов не визнав, заперечив проти його задоволення з тих підстав, що спірна квартира є особистою власністю відповідача, оскільки була придбана за позичені ним кошти. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав Судом встановлено, що з 04 листопада 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кам»янець-Подільського міськрайонного суду від 12 серпня 2015 року розірваний. 09.06.2008 року між [PERSON] та відділом капітального будівництва УМВСУ в Хмельницькій області був укладений інвестиційний договір № 4/1443-08 на будівництво квартири [ADDRESS]. 10 вересня 2013 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 в якій сторони домовились щодо адреси об»єкту інвестування та суми інвестицій, яка складає 83 200,00 грн. З метою виконання умов вказаного договору про інвестування щодо внесення грошової суми, що сплачується за об'єкт інвестування, в розмірі 88 000,00 грн позивач звернулася до ВАТ «Ерсте Банк» для отримання кредитних коштів. 26 серпня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 014/28521/3/22048 , відповідно до положень ст. 1 якого банком було надано кредит у розмірі 14 300 доларів США на споживчі цілі, які були використані на фінансування інвестування будівництва житла - спірної квартири. На виконання умов договору про інвестування відповідач сплатив на рахунок будівельної компанії згідно квитанції № 17 від 30 липня 2008 року грошові кошти в сумі 26 400,00 грн та згідно квитанції № 34 від 27 серпня 2008 року внесено 61 600 грн. Згідно довідки № 24 від 31 жовтня 2013 року, виданої відділом капітального будівництва УМВСУ в Хмельницькій області [PERSON], згідно інвестиційного договору № 4/1443-08 на участь у будівництві житла від 09.07.2008 року та додатку № 1 від 19.10.2012 року до вказаного договору, виконано в повному обсязі зобов»язання в частині оплати вартості в сумі 83 200,00 грн за квартиру [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 20.01.2014 року квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] Станом на 16 вересня 2013 року виготовлений технічний паспорт на квартиру. Під час спільного проживання позивачем за спільні кошти погашений кредит. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У разі поділу майна за ст.70 СК України, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як роз'яснено у п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано доказів, що інвестування спірної квартири відбулось за рахунок особистих коштів відповідача. Наявність в нього боргових зобов»язань не підтверджено жодним доказом. Враховуючи досліджені у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 551,20 грн на користь держави, оскільки позивач від сплати судового збору звільнена. З врахуванням наведеного,

Outcome: approved