Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 15.10.2013 року ним по пошті було отримано наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАС САВУА Україна» (надалі по тексту - Відповідач) № 123-к від 07.10.2013 року про його звільнення за одноразове грубе порушення трудових обов'язків з 08.10.2013 року, однак в порушення вимог чинного трудового законодавства в день звільнення Відповідач йому трудову книжку не видав. Тому, Позивач направив Відповідачу заяву за № 3 від 15.10.2013 року, яку Відповідач отримав 18.10.2013 року, в якій, зокрема, просив Відповідача повідомити можливу дату та час, коли він зможе отримати трудову книжку. Проте, до дня подачі позову Позивач трудової книжки від відповідача не отримав. Тому позивач просив суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача видати йому його трудову книжку з внесенням відповідного запису, видати наказ про новий день звільнення, стягнути з Відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 09.10.2013 року по день ухвалення рішення суду, та 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, яка проявилася в душевних переживаннях з приводу протиправної поведінки відповідача по затримці у видачі дублікату трудової книжки, не реагуванням на звернення позивача. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просив у позові відмовити в повному обсязі, оскільки трудову книжку позивачу не було видано та не було направлено поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, так як під час проведення перевірки діяльності Позивача було виявлено відсутності його трудової книжки на підприємстві, про що Позивача відразу було повідомлено, а також було запропоновано повернути трудову книжку на підприємство. Зокрема, відсутність трудової книжки Позивача пояснюється тим, що оскільки Позивач за своєю посадою здійснював керівні повноваження на підприємстві, у тому числі й у сфері трудових відносин та до часу свого звільнення мав доступ до трудової книжки, то забрав трудову книжку, яка на даний час знаходиться у нього. Крім того, представник Відповідача зазначив, що дублікат трудової книжки Позивачу не видавався, оскільки Позивач не звертався до Відповідача із заявою про видачу дубліката трудової книжки, хоча Відповідачу неодноразово пропонувалось звернутись із відповідною заявою й у разі такої заяви Позивача, дублікат був би йому відразу виданий. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Так, в ході судового розгляду справи встановлено, що Позивач працював з 16.01.2012 року у Відповідача на посаді операційного директора, з якої був звільнений. Фактичне розірвання трудового договору та припинення трудових відносин Позивача з Відповідачем відбулося з 08.10.2013 року на підставі наказу № 123-к від 07.10.2013 року на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП (а. с. а. с. 24, 138). Разом з тим, при звільненні Позивача трудову книжку йому Відповідачем не було видано, оскільки ще 16.09.2013 року було виявлено факт відсутності трудової книжки Позивача на підприємстві. Зокрема, cт. 48 КЗпП України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу і дійсно п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на працівників передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення; при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про зазначенні обставини Відповідач, ще до звільнення Позивача 08.10.2013 року, листом № 234-09 від 16.09.2013 року повідомив Позивача, а саме, що 16.09.2013 року було виявлено факт відсутності його трудової книжки в сейфі на підприємстві, де вона зберігалась, й крім того, Відповідач просив повернути трудову книжку (а. с. 61). Проте, зазначений лист повернувся Відповідачу за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується відповідним поштовим відправленням. Крім того, листом від 04.10.2013 року Відповідач пропонував Позивачу повернути трудову книжку (а. с. а. с. 97, 98). Зокрема, судом встановлено, що Позивач працюючи на відповідній посаді у Відповідача здійснював керівні повноваження, у тому числі й у сфері трудових відносин та до часу свого звільнення мав доступ до трудової книжки. Зазначенні обставини підтверджуються трудовим контрактом Позивача з Відповідачем, показаннями свідків [PERSON], [PERSON] й тому твердження представників Відповідача, що трудова книжка Позивача знаходиться у нього, а не у Відповідача є обґрунтованими. Разом з тим, відповідно до п. 5.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 у разі втрати трудової книжки власник або уповноважений ним орган за місцем останньої роботи видає дублікат трудової книжки на підставі відповідної заяви. Проте, Позивач у відповідь на пропозиції представників Відповідача з такою заявою до Відповідача не звертався, й зазначена обставина визнана сторонами, які беруть участь у справі. Разом з тим, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, відповідно до частини 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проте, належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження доводів позовної заяви ні Позивачем, ні його представником суду не надані. Також, доказів, що трудова книжка Позивача втрачена з вини Відповідача ні Позивачем, ні його представником суду не надані. Тому, доводи Позивача та представника Позивача про те, що Відповідач не виконав покладеного на нього трудовим законодавством обов'язку щодо видачі трудової книжки, а також не направив йому повідомлення про необхідність отримання трудової книжки є безпідставними. Оскільки, в судовому засіданні не встановлено порушення Відповідачем прав Позивача, то й підстави для задоволення вимог Позивача про видачу йому його трудової книжки з внесенням відповідного запису, видачу наказу про новий день звільнення, стягнення з Відповідача на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 09.10.2013 року по день ухвалення рішення суду, та 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, також відсутні, і тому, позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАС САВУА Україна» задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed