Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON] мотивувала вимоги тим, що на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03.11.2014 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ст. 128 КК України, в зв`язку з закінченням строків давності. 03.06.2011 року [PERSON] умисно штовхнула її двома руками, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у виді закритого перелому першого пальця правової стопи. Їй було призначене лікування, яке потягло значні матеріальні витрати, в тому числі на проведення обстежень, придбання ліків, прийняття сеансів масажу, посилене харчування, витрати на сторонню допомогу та інші витрати в загальному розмірі 10 000 грн., тому відповідно до ст. 1166, 1195 ЦК України просила стягнути завдану матеріальну шкоду з відповідача. Крім того, під час конфлікту [PERSON] сильно образила її, погрожувала фізичною розправою, використовувала ненормативну лексику. Від отриманих тілесних ушкоджень вона весь час відчувала біль у голові, спині та у нозі, змушена була тривалий час лежати у ліжку, що негативно вплинуло на загальний стан здоров`я та спричинило їй душевні страждання. На підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України оцінила компенсацію моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. і просила стягнути її з відповідачки. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов і пояснила, що 03.06.2011 року приблизно о 21.30 вона гуляла із собакою породи спаніель в дворі будинку, поруч із дитячим майданчиком і одна дівчинка злякалась собаки, почала плакати і побігла, а собака - за нею. Вона забрала собаку та мала намір зайти в під`їзд, але відчула, що її різко хтось вдарив зі спини і вона впала на бетонні сходи. Намагалась піднятись, але другий раз її знову хтось штовхнув і вона вдарилась головою та пальцями ноги об бетонні сходи, а коли повернулась побачила [PERSON], яка голосно і нецензурно висловлювалась, погрожувала вбивством. Піднявшись в квартиру зрозуміла, що отримала важку травму, струс головного мозку, тому викликала «швидку» і міліцію. Завдані [PERSON] тілесні ушкодження лікувала протягом тривалого часу, їй була накладена гіпсова пов`язка і до цього часу вона відчуває біль в нозі. Просила позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволити. Відповідач [PERSON] позов не визнала і пояснила, що між нею та [PERSON] вже відбувалась розмова з приводу вигулу собаки без повідка, а собака кидається до дітей, що граються на майданчику. 03.06.2011 року [PERSON] знову гуляла з собакою без повідка і собака злякала 3-річного хлопчика, а потім кинулась на її доньку, яка сильно заплакала і забігла в під`їзд. Вона бачила ці події з балкону, а коли вийшла з квартири дійсно почала сваритись із [PERSON], при цьому вони зіштовхнулись плечима, але тілесних ушкоджень [PERSON] не завдавала. При ухваленні рішення також просила врахувати, що її сім`я є багатодітною, вона є матір`ю п`ятьох дітей, одна дитина є інвалідом і страждає ДЦП. Враховуючи пояснення осіб, що беруть участь в справі, свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінального провадження та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, 03.11.2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України було закрите кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] за ст. 128 КК України і звільнено її від кримінальної відповідальності в звязку із закінченням строків давності. Органом досудового розслідування [PERSON] обвинувачувалась в тому, що 03.06.2011 року, у вечірній час, перебуваючи в дворі будинку № 3 по вул. Папаніна в м. Вінниці, в ході спілкування із [PERSON], на фоні виниклого непорозуміння, умисно штовхнула двома руками у правий бік [PERSON], внаслідок чого остання, не втримавшись на ногах, упала на сходи, що розташовані біля підїзду № 3 вказаного будинку та отримала тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичного експерта № 1333 від 25.07.2013 року у [PERSON] мали місце тілесні ушкодження: закритий перелом нігтьової фаланги 1 пальця правої ноги, синець та садно на задній поверхні грудної клітини зліва, синець на правому передпліччі, крововилив під нігтьову пластинку 3 пальця лівої кістки, закритий перелом нігтьової фаланги 1 пальця правої стопи, які за своїм характером належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого, понад 21 день, розладу здоровя. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] зазначила, що понесла витрати на лікування, в сумі 10\~000 грн., тому просила їх стягнути із [PERSON] відповідно до ст.ст. 1166, 1195 ЦК України. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні питання про наявність в діях [PERSON] вини суд враховує, що відповідно до ст. 61 ЦПК України лише вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК (п. 7 постанови ПВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»). Провадження у справі відносно [PERSON] закрите з нереабілітуючої обставини, але ст. 49 КК України носить імперативний характер і є обовязковою для застосування в разі наявності для цього підстав. Разом з тим, в судовому засіданні і під час розгляду кримінального провадження обвинувачена [PERSON] вину у вчиненні злочину не визнавала. ЇЇ вина у завданні [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості також не доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів. Так, допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були очевидцями події 03.06.2011 року повідомили суду, що в дворі будинку, де вони всі проживають по сусідству, собака [PERSON], яка була без повідка і намордника, кинулась на дитину [PERSON], дитина сильно злякалась і втекла, тому [PERSON] вибігла із своєї квартири і біля підїзду на сходах почала голосно сваритись із [PERSON] та намагалась схопити собаку. При цьому ні бійки ні штовханини не було, [PERSON] не падала і не кликала на допомогу. Нетривалий конфлікт закінчився тим, що [PERSON] зайшла у підїзд, а [PERSON] пішла в інший бік. Свідки повідомили, що тілесних ушкоджень у [PERSON] не було, а вся подія відбувалась на очах у багатьох. За клопотанням представника відповідача був оглянутий речовий доказ - відеозапис події 03.06.2011 року, який здійснив свідок [PERSON] на мобільний телефон та передав слідчому під час проведення досудового слідства. На відеозаписі зафіксований словесний конфлікт між [PERSON] та [PERSON], що відбувався на сходах біля підїзду будинку. Жінки стояли навпроти одна одної, [PERSON] не падала і ознак тілесних ушкоджень у неї не було. Обставини, зафіксовані на відео, відповідають тим, про які повідомили свідки в судовому засіданні. Позивач заперечила проти даного доказу, оскільки запис здійснений не з початку конфлікту. Разом з тим, інших доказів, які б підтверджували вину відповідача [PERSON] і спростовували її твердження про непричетність до завдання тілесних ушкоджень, позивач не надала. Суд також приймає до уваги акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 1572/1946 від 08.06.2011-01.09.2011 року, який був залучений до матеріалів справи і в якому зазначено, що [PERSON] була обстежена лікарем-неврологом і при цьому повідомила про обставини травми: «03.06.2011 року близько 21.30 під час прогулянки з собакою впала і вдарилась головою, викликала швидку медичну допомогу та була госпіталізована до МКЛ ШМД». Крім того, у виписці МКЛ ШМД № 8556 від 4.06.2011 року на імя [PERSON] зазначено обставини травми вулична, впала зі сходів. Суд враховує, що згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Частиною 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності за внутрішнім переконанням, суд прийшов до висновку, що вина [PERSON] у завданні [PERSON] тілесних ушкоджень не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. В підтвердження матеріальних витрат на лікування позивач надала довідку про вартість придбаних ліків на суму 2385,45 грн. Проте, довідка, що виписана самою [PERSON], не є належним і допустимим доказом матеріальної шкоди, оскільки суду не доведено, що вказані ліки за рецептами лікарів були призначені [PERSON] для лікування отриманих тілесних ушкоджень, а також не надано доказів витрат на придбання ліків (чеків, довідок або рахунків про їх вартість). Таким чином, оскільки позивач [PERSON] не довела заподіяння матеріальної шкоди, її розміру, а також в судовому засіданні не доведено протиправності дій відповідача [PERSON] та наявності причинного зв`язку між діями відповідача та завданою матеріальною шкодою, суд вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди не підлягає задоволенню. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою статті 1167 ЦК України. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди [PERSON] зазначила, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які спричинені завданими відповідачем тілесними ушкодженнями, протиправною, грубою поведінкою відповідача по відношенню до неї, а також у приниженні честі, гідності та репутації, тому просила стягнути 30 000 грн. Оскільки в судовому засіданні не була встановлена вина [PERSON] у завданні тілесних ушкоджень, а причиною виникнення словесного конфлікту, в ході якого [PERSON] голосно висловлювалась на адресу [PERSON], стало порушення [PERSON] правил щодо вигулу собак на території загального користування, що є обставинами, які мають істотне значення, суд вважає, що моральна шкода, про яку заявила позивач, відшкодуванню також не підлягає. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок держави.

Outcome: dismissed