Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулися до суду з позовними вимогами до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, мотивуючі позовні вимоги тим, що позивачу на праві приватної власності належить зазначена квартира, у якій зареєстровані відповідачі, які не є членами сім'ї позивача або його родичами. З жовтня 2012 року вони не проживають за зазначеною адресою. Відповідачі з позивачем не спілкується, участь у витратах на житлово-комунальні послуги не приймають. З урахуванням наведеного та посилаючись на статтю 319, 391, 405 ЦК України позивач, уточнивши у порядку ст. 31 ЦПК України свої позовні вимоги, остаточно просив суд: усунути йому перешкоди у користування власністю - квартирою [ADDRESS], шляхом зняття відповідачів [PERSON], [PERSON] з реєстраційного обліку за зазначеною адресою (а.с. 36). У судовому засіданні позивач - [PERSON] підтримав позовні вимоги, з вищевикладених підстав просив суд їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства, заяв про відкладення розгляду справи або проведення без їх участі суду не надавали. З урахуванням згоди позивача, належного повідомлення відповідачів, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши усі наявні по справі докази та матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що на теперішній час [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування та витягом з реєстру (а.с.6-7,8). До укладання вищезазначеного договору дарування 05.10.2010 року (реєстр №2899), квартира [ADDRESS], належала на праві власності [PERSON], який є батьком позивача. За ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Як зазначив у судовому засіданні позивач, його батько [PERSON] помер [INFO] року. Однак, як пояснював у судовому засіданні позивач, відповідачі не є та ніколи не були членами його сім'ї та з жовтня 2012 року не проживають у спірній квартирі. З довідки №541 від 06.12.12 року виданої Житлово-експлуатаційною дільницею №6 вбачається, що відповідачі були членами сім'ї колишнього власника спірної квартири, а саме [PERSON] - батька позивача. (а.с.10) Виходячи з наведеного слідує, що відповідачі були членами сім'ї колишнього власника зазначеної квартири, договірні відносини з позивачем як новим співвласником квартири відносно проживання у квартирі відсутні. Тому слідує вважати, що у зв'язку із припиненням права власності на квартиру, відповідачі втратили право користування цим будинком, оскільки їх права похідні від прав колишнього власника квартири, членами сім'ї якого вони були. У сенсі ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України ста ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст.ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом правових норм , які регулюють об'єм житлових прав члена сім'ї колишнього власника слідує, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Тобто виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права на цей будинок, відповідно - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком; в разі припинення сімейних відносин з власником будинку колишні члени його сім'ї втрачають право користування ними жилим приміщенням при зміні власника будинку (квартири). Суд приймає до уваги пояснення свідків [PERSON], [PERSON], які у судовому засіданні підтвердили факт не проживання з жовтня 2012 року відповідачів [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі. У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками у справі. Відомості про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Причин поважності відсутності відповідачів у вищезазначеному домоволодінні або наявності факту домовленості про це між відповідачами та позивачем, судовим розглядом не встановлено. З огляду на вищенаведене позовні вимоги [PERSON] - підлягають задоволенню. Суд не вирішує питання щодо повернення позивачу сум судових витрат, понесених ними під час розгляду справи у суді, оскільки позивач в судовому засіданні на цьому не наполягав. На підставі статей 383, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved