Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Адвокат Старовойтов О.В. в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово - цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, яку мотивовано тим, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстровані син позивача - [PERSON] та онук позивача - [PERSON] . Відповідачі за адресою реєстрації тривалий час не мешкають. Батьками онука є [PERSON] та [PERSON] 13.11.2012р. між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб. У заяві про розірвання шлюбу [PERSON] було повідомлено про те, що після розірвання шлюбу [PERSON] залишатиметься проживати разом з матір`ю. В теперішній час [PERSON] мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою її реєстрації: [ADDRESS] . Син позивача [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання не мешкає більше одного року, так як він поїхав до Російської Федерації, де наразі працює та фактично мешкає. Тому, [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом і просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 12.03.2021р. від законного представника відповідача [PERSON] , [PERSON] до суду надійшов відзив, в якому [PERSON] заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначає, що позов не обґрунтований, вимоги є незаконними та такими, що погіршують житлові права та законні інтереси її малолітнього сина [PERSON] . Посилання, що [PERSON] та їх малолітній син [PERSON] , [INFO] тривалий час не мешкають в зазначеній квартирі не відповідають дійсності та не підтверджуються належними доказами, тобто є голослівними. Доводи позивача, що в позовній заяві про розірвання шлюбу від 10.08.2012р. вона повідомила суд, що після розірвання шлюбу малолітній син залишатиметься мешкати з нею нічого не доводять, оскільки в заочному рішенні суду від 13.11.2012р. за її позовом про розірвання шлюбу не визначено конкретне місце проживання дитини, тобто не вирішено з ким із батьків залишається проживати їх малолітній син [PERSON] після розірвання шлюбу. У зв`язку із чим, сторони домовились, що чотири дні на тиждень син буде проживати з нею, за адресою її фактичного проживання: [ADDRESS] , а три дні - із його батьком - іншим відповідачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Посилання позивача, що вона проживає за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] не відповідають дійсності, оскільки зазначена невелика однокімнатна квартира належить її матері - пенсіонерці [PERSON] , а вона проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . На даний момент ні вона, ні її колишній чоловік [PERSON] не мають на праві власності будь-якого житла, а відтак, позбавивши сина права користування вказаною в позові квартирою, він залишиться без будь-якого житла, що порушує його житлові права та є неприпустимим. Доводи, що її бувший чоловік [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] більше одного року, так як виїхав у Російську Федерацію, де він, начебто працює та фактично мешкає, не відповідають дійсності, вводять в оману суд, з тим щоб позбавити її малолітнього сина права на житло. Її колишній чоловік [PERSON] постійно проживає в Луганській області, якщо і виїжджав за межі України до Російської Федерації, то на нетривалий час, приблизно на тиждень і відразу ж повернувся до м. Сєвєродонецьк, оскільки у Російській Федерації у нього не склалось із роботою та житлом, а відтак посилання про його відсутність більше року за адресою його реєстрації та проживання не відповідають дійсності. Представник позивача [PERSON] у вступному слові позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Додатково пояснив, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . У зазначеній квартирі зареєстровані син позивача та онук позивача, які не проживають у квартирі постійно протягом тривалого часу, а саме понад один рік. Наразі позивач тяжко хворий та потребує операції на яку йому необхідна велика сума грошових коштів. У зв`язку із цим, позивач намагається продати квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак, покупець не бажає купувати квартиру позивача із зареєстрованими в ній особами. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з позовом та просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] у вступному слові позов до себе визнав. Додатково пояснив, що з 2012 року, після розірвання шлюбу з [PERSON] його син мешкає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Він мешкає разом зі своїм братом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] він не мешкає, приходить до квартири тільки для того, щоб звірити лічильники. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він іноді приїжджає у гості до батька за адресою: [ADDRESS] , йому відомо, що батько у дядька не мешкає. Представник відповідача [PERSON] у вступному слові позов не визнала та пояснила, що вона з червня 2014р. разом із сином проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . За місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] вона не проживає, оскільки зазначена квартира, загальною площею у 18кв.м. є дуже маленькою. Квартира по [ADDRESS] належить її матері, зареєструвати за цією адресою сина вона не має змоги. На даний час вона не має у власності будь-якого житла. Представник Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово - цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області Шарнікова І.І. у судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву в якій заперечувала проти позовних вимог згідно висновку за №873 від 08.10.2020 року. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача [PERSON] та матір`ю відповідача [PERSON] . У 1999 році протягом трьох років вона доглядала свою маму у селі Містки Сватівського району. Після смерті матері вона продала житловий будинок у селі Містки та за ці кошти вони придбали на ім`я чоловіка квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказану квартиру вони придбали, для того, щоб на будь-який випадок у них були грошові кошти. У 2008 році їх син [PERSON] одружився та разом зі своєю дружиною [PERSON] мешкав за вказаною адресою. Від шлюбу у них народився син [PERSON] . У 2012 році [PERSON] та [PERSON] розлучились, а їхнього онука [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] без відома її чоловіка. Наразі, її чоловік дуже хворіє та потребує операції яка коштує близько 120 000грн. Вказана сума є непосильною, а тому їм необхідно продати квартиру. Реєстрація відповідачів у квартирі заважає їм здійснити продаж квартири. У квартирі за адресою: [ADDRESS] на даний час ніхто не проживає, її син [PERSON] навідується до квартири, інколи бере з собою сина [PERSON] . Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст.319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до абзацу 2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії договору дарування квартири серії АЕЕ №642471, посвідченого 25.10.2001р. приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Лопатенком В.В., зареєстрованого в реєстрі за №5960, [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстроване у Сєвєродонецькому міському бюро технічної інвентаризації від 31.07.2002р. Згідно копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку від 26.08.2020р. №12538, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані - [PERSON] та [PERSON] . З копії заочного рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13.11.2012р. встановлено, що шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №407 від 08.08.2008р. між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Згідно копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] від 13.03.2009р., [PERSON] , [INFO] зареєстрована з 13.11.1998р. за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської військово - цивільної адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області №873 від 08.10.2020р., з метою захисту житлових прав неповнолітнього [PERSON] , Орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення [PERSON] права користування жилим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання щодо визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд звертає увагу на наступне. Статтею 160 Сімейного кодексу України визначено право батьків на визначення місця проживання дитини. Так, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Житлові права охороняються законом за винятком випадків, коли вони здійснюються всупереч із призначенням цих прав чи з порушення. [PERSON] , [INFO] є сином відповідача [PERSON] та онуком позивача [PERSON] , фактично проживав у квартирі позивача як член його сім`ї з часу свого народження до припинення сімейних відносин його матері [PERSON] з батьком [PERSON] . У зв`язку із припиненням сімейних відносин із відповідачем [PERSON] , мати [PERSON] разом зі своєю малолітньою дитиною [PERSON] (відповідачем у справі) переїхали до іншого місця проживання. На час вибуття із спірного житла відповідач [PERSON] був малолітньою особою, яка самостійно не могла визначати своє місце проживання, а тому, суд вважає, що за [PERSON] , [INFO] збереглося право на користування житлом за зареєстрованим місцем проживання, незважаючи на факт зміни постійного місця проживання та сам факт не проживання в спірному житловому приміщенні. Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. Крім того, право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини). Не можна вважати не поважною причину не проживання дитини у спірному житлі її проживання в іншому місці з одним із батьків, оскільки малолітня дитина в силу свого віку не має достатнього обсягу цивільної дієздатності самостійно визначати місце свого проживання. Маючи право проживати за зареєстрованим місцем проживання за місцем проживання будь-кого з батьків, дитина може реалізувати його лише за досягнення певного віку. Не впливає на поважність причин не проживання дитини і наявність у того з батьків, з ким вона фактично проживає, права власності на житло, оскільки наявність майнових прав у батьків дитини не може бути підставою для втрати її особистих житлових прав. Визначальним у цьому випадку є забезпечення найкращих інтересів дитини. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №206/4028/18, від 04 липня 2018 року у справі №711/4431/17, від 07 липня 2021 року у справі №554/3289/20. Таким чином, аналізуючи досліджені судом докази та враховуючи судову практику щодо даних правовідносин, в судовому засіданні встановлено, що стороною позивача не було доведено того, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Крім того, не доведено відсутності відповідача [PERSON] за місцем реєстрації без поважних причин. Суд, не заперечуючи право [PERSON] вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, вважає, що обраний спосіб захисту більшою мірою порушуватиме права дитини [PERSON] , [INFO] аніж захищатиме права позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Стосовно позовної вимоги про визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , то суд з урахуванням визнання відповідачем [PERSON] позову в цій частині, а також враховуючи ту обставину, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: partial