Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 21.12.2019 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , Приватного підприємства «ВЄЛ», Приватного підприємства «ЛТС», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.1-3), у якому посилаючись на викладені обставини просить стягнути солідарно із відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 210\~092,99 грн. станом на 10.12.2019 року за кредитним договором №208334 від 18.09.2009 року. Позовна заява мотивована тим, що 18 вересня 2009 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №208334, відповідно до умов якого банк надав останній кредит в сумі 992\~500,00 грн., строком до 18.09.2015 року. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника між банком та ПрП «ВЄЛ», ПрП «ЛТС», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] укладено договори поруки, відповідно до умов яких поручителі зобов`язались перед банком відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов`язань, в повному обсязі, що виникли з кредитного договору. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав надавши кредит [PERSON] , але в порушення умов кредитного договору позичальник несвоєчасно і не у повному розмірі здійснював повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами процентів у порядку і на умовах встановлених кредитним договором, у зв`язку із чим, станом на 10.12.2019 року має заборгованість по кредитному договору у розмірі 210\~092,99 грн., у зв`язку із чим, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2020 року відкрито провадження у вказаній справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.43). Відповідач [PERSON] , ПрП «ВЄЛ», ПрП «ЛТС» фактично ухвалу про відкриття спрощеного провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримали (про що свідчать конверти із відправленнями, що повернулись до суду із поштовою. Відміткою «за закінченням терміну зберігання»), проте за змістом ч.7, п.4 ч.8, ст.128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачам, оскільки надсилались за адресою їх місця проживання та місцезнаходження, зареєстрованих у встановленому законом порядку. Відзиву та пояснень на позов не надавали. Співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] надали відзиви на позов, в яких посилаючись на викладені обґрунтування просять відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строки позовної давності (а.с.60-62,63-66). Згідно із ч.13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 18 вересня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №208334, відповідно до умов якого банк надав останній кредит в сумі 992\~500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування в розмірі 28% річних, строком повернення 18 вересня 2015 року (а.с.14-16, 18). 18 вересня 2009 року між банком та приватним підприємством «ВЄЛ» укладено договір поруки №\~334-3 (а.с.19). 18 вересня 2009 року між банком та приватним підприємством «ЛТС» укладено договір поруки №\~334-4 (а.с.20). 18 вересня 2009 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки №\~334-5 (а.с.21). 18 вересня 2009 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки №\~334-6 (а.с.22). 18 вересня 2009 року між банком та [PERSON] укладено договір поруки №\~334-7 (а.с.23). Відповідно до умов вищевказаних договорів поруки, поручителі відповідають перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором №208334 від 18.09.2009 року, в тому ж розмірі що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржників обов`язків за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. За змістом ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Позивач умови кредитного договору виконав - кредит надав, але позичальник в порушення умов кредитного договору допустив прострочення повернення кредитних коштів, у зв`язку із чим, станом на 10.12.2019 року його заборгованість перед банком складає суму 210\~092,99 грн. (а.с.4-5). Про наявність заборгованості за кредитним договором відповідачі повідомлялись шляхом направлення банком засобами поштового зв`язку, вимог про повернення коштів від 24.10.2019 року (а.с.6-13). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2018 в справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18). Слід зауважити, що в п.11,12 договорів поруки №№334-3,334-5, 334-6, 334-7 від 18.09.2009 року сторони прийшли до згоди, що строк (позовна давність) в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 5 (п`ять) років. Отже, зважаючи на вище вказане заяви співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] про застосування строків позовної давності щодо вимог до поручителів не можуть бути застосовані, так як у відповідності до положень ч.1 ст. 259 ЦК України де зазначено, - що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, - сторони погодили збільшити строк позовної давності до 5 років, а тому спливає цей строк лише 18.09.2020 року. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, згідно змісту ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно зі ст. 141 ЦПК України, суд приходить висновку, що сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню з відповідачів.

Outcome: approved