Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд із позовом про визнання за нею права власності на спадкове майно - земельну ділянку. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є спадкоємицею земельної ділянки площею 0.70 га в межах Прутівської сільської ради, після смерті [INFO] її матері [PERSON], яка в свою чергу фактично прийняла у спадщину вказану земельну ділянку після смерті її чоловіка, батька позивачки, [PERSON], який помер [INFO], так як постійно проживала з ним по [ADDRESS] однак юридично не оформила своїх спадкових прав на земельну ділянку. [PERSON] заповіту не вчиняла, спадкоємицею першої черги за законом є її дочка, Позивач - [PERSON]. На момент смерті матері, Позивач проживала разом із нею та сплачувала земельний податок за земельну ділянку, яка до смерті фактично належала її померлій матері. Таким чином, Позивач фактично прийняла спадщину, а саме, вищезазначену земельну ділянку. Позивач звернулася до Снятинської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області із заявою про прийняття спадщини. Проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа. Так як оригінал державного акту втрачено, позивач не може оформити за собою право власності на земельну ділянку у нотаріальному порядку, а тому просить суд визнати за нею [PERSON], [INFO] право власності на земельну ділянку площею 0.70 га в межах Прутівської сільської ради Снятинсьгаго району Івано-Франківської області, яка належала її померлій матері [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 01.03.2001 серії [NUMBER] Позивач подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задоволити, а справу просила розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні була відсутня, подала до суду заяву, де вказала, що позов визнає, проти задоволення позову не заперечує, справу просила розглядати у її відсутності. Голова Прутівської сільської ради Л.Іванійчук подав до суду заяву, де вказав, що позов визнає, проти задоволення позову не заперечує, справу просив розглядати без участі представника сільської ради. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №275 від 01.03.2001р. [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,7 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Прутівської сільскої ради Івано-Франківської області; із Свідоцтва серії [NUMBER] про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO]., а тому відповідно до вказаних документів Державний акт [PERSON] був йому виданий вже після його смерті; відповідно до повідомлення Першої снятинської ДНК №441/01-16 від 30.03.2016р. після смерті [PERSON], який помер [INFO]., його спадкоємцем за законом стала його дружина [PERSON]; Згідно довідки Прутівської сільської ради №137 від 02.02.2016р. [PERSON] на час смерті свого чоловіка [PERSON] проживала разом із ним та вони спільно вели господарство; Згідно довідки Прутівської сільської ради №198 від 16.02.2016р. [PERSON] на час смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]., проживала разом із нею та вели спільне господарство, а тому відповідно [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] та успадкову земельну частку пай, проте оформити право на спадщину у нотаріальному порядку відповідно до Відмови Першої Снятинської ДНК №181/02-14 від 16.02.2016р. вона не має змоги, оскільки втрачено оригінал державного акту. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб. Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п.г. ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п.1,2, ч.1 ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328,1218, 1268, ЦК України,

Outcome: partial