Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до ОСББ «Світанок», в якому просила встановити факт проживання позивачки однією сім'єю з [PERSON] з квітня 2007 року по день його смерті [INFO], визнати за позивачкою право на спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги спадкування після смерті [PERSON], а також визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 22,8 кв.м, житловою площею 12,3 кв.м. Ухвалою суду від 29.01.2015 року за заявою представника позивачки до участі у справі в якості співвідповідача залучено Одеську міську раду (а.с. 39). Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що вона з 2007 року постійно проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. Вказана квартира була передана [PERSON] та [PERSON] в спільну часткову власність в порядку приватизації відповідно розпорядження органу приватизації від 30 листопада 2006 року № 198791. Позивачка зазначає, що у 2006 році вона переїхала до м. Одеси, та [PERSON] (знайома матері позивачки) запропонувала [PERSON] жити у них, оскільки вони з [PERSON] проживали одні. [PERSON] стверджує, що з квітня 2007 року за вищезазначеною адресою вона проживала разом з [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, з якими мала відносини як онуки з дідусем і бабусею. Позивачка зазначає, що окрім спільного проживання, вони вели сумісний побут, разом господарювали, піклувалися один про одного, здійснювали догляд за квартирою, сплачували комунальні послуги за квартиру, в якій проживали. [PERSON] вказує, що [INFO] померла [PERSON]. Позивачка з [PERSON] продовжували проживати разом та підтримувати родинні відносини. Оскільки [PERSON] на момент смерті дружини [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину за законом у вигляді 1/2 частини вищезазначеної квартири. [INFO] помер [PERSON]. [PERSON] вказує, що на день його смерті вона проживала разом із ним. До Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] звернулася 30 квітня 2014 року, та за її заявою була заведена спадкова справа після смерті [PERSON]. 25 вересня 2014 року [PERSON] отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачкою не надано документів, які підтверджують родинні відносини із спадкодавцем, а також не надано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивачка вважає, що вона є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом згідно ст. 1264 ЦК України як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю понад 5 років до часу відкриття спадщини. [PERSON] також вказує, що після смерті [PERSON] в квартирі було наявне лише розпорядження органу приватизації, а оригінали правовстановлюючих документів на квартиру відсутні, що унеможливлює, на думку позивачки, оформлення свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. Викладені обставини зумовили звернення [PERSON] до суду із даним позовом. У судове засідання представник позивачки не з'явився, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на задоволенні позову, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 110). Голова ОСББ «Світанок» у судове засідання не з'явилася, подала до канцелярії суду заяву, в якій позов визнала, справу просила розглянути за її відсутності (а.с. 44). Представник Одеської міської ради у судове засідання повторно не з'явився, сповіщений належним чином (а.с. 66, 109). Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України за згодою представника позивачки Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності (по ? кожному) на підставі свідоцтва про право власності, виданого УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради належала квартира за адресою: [ADDRESS], загальною площею 22,8 кв.м, житловою площею 12,3 кв.м (а.с. 112-116). Згідно витребуваної судом інформації Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції та КП «БТІ» Одеської міської ради підтвердили, що станом на момент розгляду справи спірна квартира зареєстрована за [PERSON] та [PERSON]. Будь-які обтяження щодо даної квартири відсутні (а.с. 95-96, 111). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 120). Зі змісту витребуваної ухвалою суду копії спадкової справи, заведеної Третьою Одеською державною нотаріальної конторою, вбачається, що 15.05.2012 року тобто в межах встановленого законом шестимісячного строку із заявою про прийняття спадщини звернувся її чоловік [PERSON] (а.с. 119, 128). Відповідно до положень ч. 3 ст. 1268 та ст. 1269 ЦК України [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON], оскільки проживав разом із нею на час відкриття спадщини та, крім того, своєчасно подав нотаріусу заяву про її прийняття. Свідоцтво про право на спадщину після смерті дружини [PERSON] не встиг отримати, оскільки помер [INFO] (а.с. 82). Судом було витребувано також копію спадкової справи, заведеної Третьою Одеською державною нотаріальної конторою після смерті [PERSON] (а.с. 67-90), з якої слідує, що заяву про прийняття спадщини подала лише позивачка [PERSON] (а.с. 72). В матеріалах спадкової справи наявна копія заповіту [PERSON] на [PERSON] (а.с. 86), однак дана особа разом зі спадкодавцем не мешкала та із заявою про прийняття спадщини не зверталася. У самому заповіті відсутні відомості щодо місця проживання цієї особи, що унеможливило її залучення судом до участі у справі. Постановою державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 25.09.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачкою не надано документів, які підтверджують родинні відносини із спадкодавцем, а також не надано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 90). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з квітня 2007 року проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, з якими мала відносини як онуки з дідусем і бабусею. За твердженням позивачки, не спростованого під час розгляду справи, окрім спільного проживання, вони вели сумісний побут, разом господарювали, піклувалися один про одного, здійснювали догляд за квартирою, сплачували комунальні послуги за квартиру, в якій проживали. Зазначені посилання [PERSON] щодо сумісного проживання підтверджуються довідкою (випискою з домової книги про склад сім'ї та прописку) від 7 лютого 2010 року (а.с. 13), довідкою (випискою з домової книги про склад сім'ї та прописку) від 15.12.2014 року (а.с. 14), актом обстеження житлових умов заявника від 08.08.2011 року, виданої на ім'я [PERSON] (а.с. 15-16), актом обстеження житлових умов заявника від 30.09.2014 року, виданої на ім'я [PERSON] (а.с. 17-18), письмовими поясненнями бухгалтера ОСББ «Світанок» [PERSON] (а.с. 20) та письмовими поясненнями [PERSON], яка була з 2000 року головою правління ОСББ «Світанок» (а.с. 19), а також довідкою ОСББ «Світанок» № 8 від 01.10.2014 року. З вказаних документів вбачається, що [PERSON] (а.с. 29) дійсно проживала разом з [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю, вела з ними сумісне господарство з весни 2007 року. Відповідно до положень ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, тобто [INFO]. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При викладених обставинах у суду не виникає сумнівів в тому, що позивачка [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] з квітня 2007 року по день його смерті [INFO], тобто більше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та задовольняється судом. Суд не вбачає підстав для визнання за позивачкою права на спадкування за законом як спадкоємця четвертої черги спадкування після смерті [PERSON], оскільки встановлення судом факту її проживання однією сім'єю із [PERSON] більше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини автоматично робить її спадкоємцем четвертої черги спадкування, а тому відсутні підстави для зазначення в резолютивній частині рішення про наявність у [PERSON] такого права. Разом із тим, судом задовольняються вимоги в частині визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 22,8 кв.м, житловою площею 12,3 кв.м, оскільки іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду підтвердити це право неможливо. Статтями 1216, 1217, 1220, 1223 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину як спадкоємець четвертої черги спадкування за законом, оскільки проживала разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, із заявою про відмову від спадщини не зверталась, спадкоємці першої, другої та третьої черг спадкування за законом як і спадкоємець за заповітом разом зі спадкодавцем не мешкали та до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталися. При викладених обставинах, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та задовольняються судом. Задовольняючи позов, суд враховує, що відсутність у [PERSON] оригіналу правовстановлюючого документу призвела до неможливості оформити прийняття спадщини та зареєструвати право власності за позивачкою у нотаріальному порядку, а іншим шляхом окрім звернення до суду захистити право [PERSON] неможливо. Відповідно до п. 4.12, 4.14, 4.15, 4.18 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє, зокрема, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Аналіз вищезазначених положень Інструкції дозволяє суду дійти висновку, що відсутність у позивачки оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 30.11.2006 року спричиняє неможливість Третьої Одеської державної нотаріальної контори видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину. Наведене свідчить про обґрунтовану відмову Третьої Одеської державної нотаріальної контори видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину та вказує на правильність висновку суду про відсутність інших способів підтвердження права [PERSON] на спадщину окрім як шляхом звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає в рішенні, у зв'язку із чим суд вважає за необхідне встановити наступний порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, це рішення, у разі набрання ним законної сили, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 22,8 кв.м, житловою площею 12,3 кв.м., згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Outcome: partial