Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

[PERSON] у своєму позові посилається на те, що з відповідачем перебувала в шлюбі з 2006 року по 2015 рік. Від шлюбу у них народилася дитина [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Вона не працює та разом з донькою перебуває на утриманні своїх батьків. Після розірвання шлюбу та припинення шлюбних стосунків відповідач не бере участі у вихованні дитини та матеріально не забезпечує. На момент звернення до суду з позовом відповідач в Україні офіційно не працевлаштований, однак з 2012 року працевлаштований в Невалайсен Пуутарха, в Фінляндії, де працює з погодинною оплатою 8,16 євро. Враховуючи матеріальне становище позивачки, дитини та відповідача, просила стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на дитину [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 5000 грн. щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, проте до початку підготовчого судового засідання представник позивача-адвокат [PERSON] подала на адресу суду письмову заяву, якою позовні вимоги збільшила та, з урахуванням щомісячного розміру доходів відповідача, який складає 1585,98 євро, що за курсом НБУ станом на 03.12.2018 року становить 50843,55 грн., а виплачена на руки заробітна плата становить близько 1335,55 євро, що становить 42802,51 грн., просила стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на доньку [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 10000 грн. щомісячно, до повноліття дитини, допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився та про причини свого незявлення суд не повідомив, однак його представник-адвокат [PERSON] до початку підготовчого судового засідання направив на адресу суду письмовий відзив у формі заперечення на позов, в якому позовні вимоги визнав частково з наступних підстав: Доводи позивача про те, що після розірвання шлюбу між сторонами відповідач не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини є надуманими, оскільки відповідач матеріально утримує дитину: купує продукти харчування та одяг, сплачує всі витрати за навчання та супутні потреби, дає кишенькові гроші на обіди, оплачує дозвілля, купує засоби особистої гігієни. Внаслідок вищенаведеного, [PERSON] не мала будь-яких підстав для звернення до суду з даним позовом. Крім того, з серпня 2017 року [PERSON] добровільно, без будь-якого судового рішення, сплачує аліменти на доньку, що підтверджується фіскальними чеками за 22.08.2017 року, 26.09.2017 року, 30.10.2017 року на загальну суму 8000 грн. Тобто, відповідач щомісячно сплачує на доньку аліменти в розмірі 2000 грн. Вважає, що [PERSON], як працездатна особа, повинна працювати, щоб нарівні з ним, забезпечувати свою дитину. Не заперечує, що відповідач працевлаштований в Фінляндії в Невалайсен Пуутарха, однак сам розмір заробітків є абсолютно іншим, а робота носить сезонний характер. На утриманні [PERSON] перебувають батьки-пенсіонери, які потребують систематичного лікування. Виходячи з наведеного, [PERSON] не взмозі сплачувати на користь [PERSON] аліменти на доньку в розмірі 5000 грн., а погоджується їх сплачувати в сумі 2000 грн. щомісячно, яка за нинішніх економічних умов, рівня заробітних плат, є виправданою та достатньою для гармонійного розвитку дитини, оскільки становить більше передбаченого ст.182 ч.2 СК України мінімального розміру. Вважає, що стягнення з [PERSON] аліментів у більшому розмірі порушуватиме майнові права та інтереси відповідача, тобто накладатиме на нього надмірний тягар, не забезпечуватиме принципу пропорційності та справедливого балансу між сторонами щодо участі кожного з батьків в матеріальному утриманні дитини, а також не відповідатиме правилам, закріпленим у ст.182 СК України. Просив відмовити в задоволенні позову про стягнення аліментів в сумі 5000 грн. та прийняти рішення про стягнення їх в сумі 2000 грн. щомісячно. За таких обставин та за наявності згоди позивачки та її представника, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Передбачених ч.4 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Ст.211 ч.3 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.4 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ст.247 ч.3 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи заяви сторін, відзив на позов, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим, однак підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.06.2007 року серії 1-МИ №051636, виданим Романковецькою сільською радою Сокирянського району Чернівецької області. З копії рішення Сокирянського районного суду від 24.11.2015 року встановлено, що шлюб, який зареєстрований 06.08.2006 року виконавчим комітетом Романковецької сільської ради Сокирянського району між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Згідно ксерокопії паспорта КР №917272, виданого 04.12.2006 року Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області позивачка зареєстрована за адресою: [INFO]. З довідки, виданої виконкомом Романковецької сільської ради від 23.11.2017 року №4528 встановлено, що [PERSON] проживає з донькою [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні матері. Дитина фізично здорова і на диспансерному обліку не перебуває. Згідно ксерокопії паспорта КР №695637, виданого 28.03.2002 року Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області та повідомлення Адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернівецькій області відповідач зареєстрований за адресою: [INFO]. З отриманих судом матеріалів виконаного на території Фінляндської Республіки судового доручення про надання доказів встановлено, що [PERSON] працевлаштований в Невалайсен Пуутарха та розмір його заробітної плати становить: за лютий 2017 року: нараховано 1161,44 євро, виплачено 996,27 євро; за березень 2017 року: нараховано 1571,36 євро, виплачено 1302,76 євро; за квітень 2017 року: нараховано 1366,40 євро, виплачено 1130,08 євро; за травень 2017 року: нараховано 1571,36 євро, виплачено 1302,76 євро; за червень 2017 року: нараховано 2742,33 євро, виплачено 2332,46 євро; за липень 2017 року: нараховано 1434,72 євро, виплачено 1211,17 євро; за серпень 2017 року: нараховано 1571,36 євро, виплачено 1328,34 євро; за вересень 2017 року: нараховано 1434,72 євро, виплачено 1211,17 євро; за жовтень 2017 року: нараховано 1503,04 євро, виплачено 1269,76 євро; за листопад 2017 року: нараховано 1503,04 євро, виплачено 1269,76 євро. Таким чином, за період з 01.02.2017 року по 30.11.2017 року середній розмір нарахованої [PERSON] заробітної плати становить 1585,98 євро, що за курсом НБУ станом на 05.01.2019 року (3131,6019 грн. за 100 євро) становить 49666,58 грн., а середній розмір виплаченої [PERSON] заробітної плати складає 1335,45 євро, що становить 41820,98 грн. Відповідач ухиляється від надання позивачці матеріальної допомоги на утримання дитини пропорційно до розміру своїх заробітків, однак довів факт добровільної сплати ним таких коштів за період з липня по жовтень 2017 року в сумі по 2000 грн. на місяць. В поданому на адресу суду відзиві він не заперечив ту обставину, що на день подання позову до суду він має нерегулярні, мінливі доходи. Стаття 180 СК України передбачає обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ст.184 Сімейного кодексу України суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді прав щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст.182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають значення. На обґрунтування своїх заперечень щодо позову відповідачем надано суду докази досягнення його батьками пенсійного віку та наявності у них захворювань, внаслідок яких вони потребують санаторно-курортного лікування, однак ним не надано докази того, що він фактично надає батькам таке матеріальне утримання, а також того, що він є єдиною дитиною батьків, яка зобовязана їх утримувати. Також, відповідач не довів в суді ту обставину, що він постійно в добровільному порядку надає матеріальне утримання дитині та розмір такого утримання. Разом з тим, суд враховує як обґрунтовані, твердження представника відповідача в тій частині, що згідно положень СК України дитину зобовязані утримувати обоє батьків, тобто те, що позивачка, як мати дитини, зобовязана також надавати їй матеріальне утримання, для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд враховує, що норми СК України не містять обовязку для суду щодо присудження розміру аліментів на дитину в твердій грошовій сумі, яка була б співмірною певній частці його заробітку (доходів), однак ст.182 СК України містить положення про обовязкове врахування судом матеріального становища платника аліментів. Таким чином, визначаючи розмір аліментів, суд, враховуючи положення ст.182 СК України, а також розмір добровільно сплачених відповідачем на користь позивачки аліментів на дитину, вважає, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивачки на неповнолітню дитину в твердій грошовій сумі в розмірі по 9000 грн., однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. При цьому, суд виходить з розумності та достатності вищезазначеного розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання неповнолітньої дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Так як позовна заява направлена до суду 28.09.2017 року, то аліменти слід стягувати саме з даної дати. Ч.1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка законодавством звільнена від сплати судового збору, його на користь держави необхідно стягнути з відповідача у розмірі 640 грн., який визначається на день звернення з позовом до суду. Згідно ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст.137 ЦПК України, витрати,\~повязані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~повязану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~доказів щодо\~обсягу наданих\~послуг і\~виконаних робіт\~та їх\~вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, згідно наданих представником позивача-адвокатом [PERSON] попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у звязку з розглядом справи від 28.12.2018 року (а.с.171-зв-172), Витягу з договору №143/17 про надання юридичної (правничої) допомоги від 01.08.2017 року (а.с.32) та копії платіжного доручення №1226992SB від 04.08.2017 року (а.с.174-зв.), квитанції від 20.04.2018 року (а.с.175) остання надала позивачці [PERSON] правничу допомогу щодо надання юридичних консультацій, підготовки адвокатських запитів для отримання інформації, клопотань до суду, представництва інтересів позивачки в суді, а також переклад та нотаріальне посвідчення документів, отриманих як судове доручення до іноземного суду про надання правової допомоги, на загальну суму 13730,85 грн. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на вказану норму закону, виходячи із складності даної цивільної справи, та обсягу наданих представником позивача юридичних послуг, беручи до уваги те, що судові засідання в даній справі не проводилися, у звязку з чим, представник позивача не брав участі в судових засіданнях, суд вважає, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу є надто завищеними та підлягають стягненню частково. Окрім цього, як встановлено з наданих стороною позивача доказів, витрати на здійснення письмового перекладу та нотаріальне завірення документів судового доручення, отриманих від Фінляндської Республіки в сумі 3720,00 грн., понесені особисто [PERSON], а не її представником-адвокатом, тому не можуть вважатися компенсацією витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, тому не відносяться до юридичних послуг. Враховуючи викладене суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати понесені на професійну правничу допомогу в сумі 9000 грн. На підставі ст.ст.180, 182, 183, 184, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: partial