Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Кунисівської сільської ради Городенківського району, в якому просять визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що власником та головою колгоспного двору по [ADDRESS] був їх батько [PERSON], який помер [INFO]. Заповіту не вчиняв. Після його смерті залишилося спадкове майно - житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою. На момент смерті [PERSON] з ним у вказаному господарстві проживала його дружина [PERSON]. Проживаючи на момент смерті разом із чоловіком, вона фактично прийняла спадщину, як спадкоємець першої черги за законом, стала власником спадкового житлового будинку, однак свої права юридично не оформила. Мама позивачів - [PERSON], померла [INFO] р. За життя вона вчинила заповіт, за яким все своє майно заповіла позивачам - [PERSON] та [PERSON]. Позивачі звернулися до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, проте їм було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з тим, що не визначені частки між членами бувшого колгоспного двору. Технічним паспортом на житловий будинок стверджено, що житловий будинок, який належав [PERSON], знаходиться по [ADDRESS], його ринкова вартість згідно звіту про оцінку житлового будинку становить 86250 грн. За вказаним домогосподарством закріплено земельну ділянку площею 0,60 га. В судовому засіданні представник позивачів - [PERSON] позов підтримала з наведених в ньому підстав, просить позов задовольнити. Пояснила суду, що позивачі на момент смерті матері не проживали разом з нею, і за їх позовом судом був визначений додатковий строк для прийняття спадщини. У визначений судом додатковий строк позивачі подали заяви нотаріусу про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса було відмовлено у видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок з посиланням на те, що будинок належав колгоспному двору, де частки кожного члена двору не були визначені. Одночасно пояснила, що на час ліквідації колгоспних дворів по [ADDRESS] проживали [PERSON], його дружина [PERSON], їх дочка [PERSON] та двоюрідний брат [PERSON] - [PERSON] Колишні члени колгоспного двору, які продовжували в ньому проживати після ліквідації колгоспних дворів, померли. Кунисівська сільська рада подала до суду заяву про розгляд справи без представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд, вислухавши представника позивачів, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Копією свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 26 грудня 1989 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради на підставі рішення цього ж виконкому № 246 від 13 грудня 1989 р. посвідчено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Кунисівці по вул. Гагаріна за № 2, дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 8418 від 29.01.2018 р., видана згідно архівних даних МБТІ станом на 31.12.2012 р., свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 158 за [PERSON] (головою колгоспного двору) зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 16.12.1989 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 246 від 13.12.1989 р., форма власності - приватна. Станом на 15.04.1991 року в зазначеному господарстві проживали: [PERSON], [INFO], - голова домогосподарства, [PERSON], [INFO], - дружина, [PERSON], [INFO], - дочка, [PERSON], [INFO], - брат, що підтверджується довідкою № 407, виданою виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 21.08.2017 року. [PERSON] помер [INFO] р., запис за № 2 від 10.01.2000 р. в книзі реєстрації актів про смерть, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 10 січня 2000 року Кунисівською сільською радою. Відповідно до чинного на час його смерті ЦК УРСР спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. [PERSON] помер [INFO]. в с. Кунисівці Городенківського району, актовий запис № 1 від 01.03.2013 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 01 березня 2013 року виконкомом Кунисівської сільської ради. На час його смерті був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. Копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 10 лютого 1965 р., свідчить, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], були подружжям, запис за № 1 в книзі записів актів громадянського стану про одруження від 31.01.1957 р. На час смерті [PERSON] ([INFO].) разом з ним по [ADDRESS] проживала дружина [PERSON], [INFO], що стверджується довідкою № 182, виданою виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради 13.06.2018 року. Отже, дружина спадкодавця [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка. Однак, свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок вона не отримувала. За заповітом, посвідченим 16 жовтня 2014 р. секретарем Кунисівської сільської ради Городенківського району, зареєстрованим в реєстрі за № 8, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на момент смерті і на що вона за законом матиме право, - заповіла [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] р. у віці 74 роки в с. Кунисівці Городенківського району, актовий запис № 11 від 21 жовтня 2014 р., про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 21 жовтня 2014 року виконкомом Кунисівської сільської ради Городенківського району. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина. [PERSON] на час смерті ([INFO] р.) проживала одна по [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 181, виданою виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради 13.06.2018 року. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13 листопада 1964 р. Кунисівським с/ЗАГСом вбачається, що батьками позивача [PERSON], [INFO], є: [PERSON] та [PERSON], запис за № 39 від 13 листопада 1964 р. Те, що позивачка [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON] та [PERSON], стверджується: копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 02 грудня 1971 р. Кунисівським сільським ЗАГСом Городенківського району, запис за № 40 та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 25.04.1991 р. Івано-Франківським міським відділом ЗАГС, з якого слідує, що після укладення 25.04.1991 р. шлюбу дружині присвоєне прізвище «[PERSON]» (запис за № 603 від 25.04.1991 р. в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу). Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 р. по справі № 342/912/17 (провадження № 2/342/626/2017), що набрало законної сили 17 листопада 2017 р., [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], визначено додатковий строк - два місяці з часу набрання рішенням законної сили для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України 2003 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Копією спадкової справи № 517/2017 р., наданою суду в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С., стверджено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] у строк, визначений судом, подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON]. Витягом № 50251364 про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданим 12.12.2017 року Першою Снятинською державною нотаріальною конторою, стверджено, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 61724552 (номер у нотаріуса 517/2017), спадкодавець - [PERSON], дата смерті: [INFO] р. До складу спадщини [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 466/02-31 від 16 березня 2018 р. позивачам відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], на житловий будинок [ADDRESS], що належав її чоловікові [PERSON], який помер [INFO] р., після смерті якого вона спадщину прийняла, однак не оформила своїх спадкових прав, з посиланням на те, що вищезгадане господарство відносилось до колгоспного двору, а отже кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 р., належить відповідна частка житлового будинку; частки в господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені. З копії технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що житловий будинок збудований в 1963 р., господарські будівлі та споруди - в 1964, 1975, 1980 роках. Як вбачається із звіту про вартість житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО «Придністров'я», ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] станом на 26 липня 2018 р. становить 86 250 грн. За домогосподарством закріплена земельна ділянка площею 0,60 га, що стверджується довідками № 181, 182, виданими 13.06.2018 р. виконавчим комітетом Кунисівської сільської ради. Судом встановлено, що позивачі, як спадкоємці за заповітом після смерті матері [PERSON] фактично стали власниками вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачами, як спадкоємцями за заповітом спадкодавця [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], судом не встановлено, позов визнається відповідачем - Кунисівською сільською радою, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позову. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 1216, 1217, 1222, 1223, 1233, 1241, 1258, 1261, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved