Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

адвокат Галько Р.В. в інтересах [PERSON] 25.06.2021 звернувся з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] , мотивуючи тим, що шлюб між сторонами розірвано, що вони мають дітей [PERSON] , 2007 р.н., [PERSON] , 2008р.н., [PERSON] , 2009р.н. і [PERSON] , 2011р.н., що діти проживають з батьком [PERSON] , він займається їх вихованням, діти мають належні побутові умови, батько забезпечує їм достатній освітній, культурний та духовний розвиток, відповідачка батьківських обов`язків не виконує, матеріального утримання дітям не надає, не бере участі у їх вихованні, не піклується про їх розвиток, інше, просить позов задовольнити. В суді позивач [PERSON] позов підтримав, пояснив, що діти проживають з ним, він займається їх вихованням, створив їм належні побутові умови піклується розвитком дітей, що відповідачки дітьми не цікавиться, не провідує їх, матеріального утримання не дає, що перешкод у спілкуванні з дітьми відповідачці він не чинить, дав інші пояснення, просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] висловився на підтримання позову, також пояснив, що з часу придбання його довірителем житла у 2017 році, діти [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] проживають з останнім. Відповідачка [PERSON] 06.10.2021 подала заяву у якій позов заперечила (а.с.51). В судове засідання 24.11.2021 не з`явилась причин неявки не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належно (а.с.60). Представник третьої особи підтримала висновок комісії з питань захисту прав дитини Комарнівської міської від 08.09.2021 №7 щодо доцільності визначення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Заслухавши позивача та його представника, представника третьої особи, свідка, вивчивши матеріали справи, оглянувши справу № 1305/1300/2012 та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статей 160-161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 11 ЗУ «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. З пояснень позивача, із матеріалів цивільної справи суду № 1305/1300/2012, копій свідоцтв про народження (а.с.7-11) убачається, що рішенням суду від 08.08.2012 шлюб між сторонами розірвано, що вони мають четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Із довідок Комарнівської міської ради Львівської області № 57 від 07.05.2021 і № 82 від 07.06.2021, Підзвіринецької ЗЗСО І-ІІІ ступенів № 21 від 07.05.2021, із акта обстеження умов проживання від 31.08.2021 (а.с.15-18, 39) убачається, що діти [PERSON] , 2007р.н., [PERSON] , 2009р.н. та [PERSON] , 2011р.н. навчаються у Підзвіринецькій ЗЗСО І-ІІІ ступенів, проживають без реєстрації з батьком [PERSON] на [ADDRESS] , що діти доглянуті, забезпечені харчуванням, мають усі належні умови для проживання, навчання та дозвілля. З показань в суді неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , убачається, що він з братом [PERSON] та сестрою [PERSON] понад два роки проживають з батьком, він дбає про них, забезпечує усім необхідним, вони мають хороші умови для проживання, що мати мало ними цікавиться, спілкується з ними хіба по телефону, проживає за кордоном, була в них один різ в січні 2020 року, вони надалі бажають проживати із батьком, він має 14 років і самостійно визначився із місцем проживання при батькові. Із висновку комісії з питань захисту прав дитини Комарнівської міської від 08.09.2021 №7 (а.с.37-38) убачається, що комісія вважає за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Беручи до уваги вищенаведене, забезпечуючи інтереси дітей, а також, ураховуючи ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до батька, їх вік, сталі соціальні зв`язки, що позивач має необхідні умови для участі у вихованні дітей та інші обставини справи, суд вважає доцільним визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Покликання відповідачки [PERSON] у заяві від 06.10.2021 (а.с.51), що вона категорично заперечує позов, суд бере до уваги, але розцінює як таке, що з урахуванням аналізу вищенаведених доказів, не може бути підставою до відмови у задоволенні позову. Відповідно до положень ст.ст. 139, 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки в користь позивача 908 грн. судових витрат (а.с.1).

Outcome: approved