Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення процентів, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за Договором позики від 27.12.2011 року, за період з 28.10.2016 року по 01.07.2019 року, у розмірі у розмірі 722,58 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 01.07.2019 року становить 18914,97 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що 27.12.2011 року відповідач [PERSON] позичив у неї 9000,00 доларів США, зі строком повернення - два роки. Свої обов`язки по поверненню позики відповідач не виконав, тому вона звернулася до суду з позовом про стягнення коштів. Крім того, у зв`язку з несплатою [PERSON] боргу по позиці вона звернулася до суду з позовом про стягнення з позичальника процентів за користування чужими коштами. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.11.2014 року у справі №344/5923/14-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.01.2015 року, задоволено її позов до [PERSON] про стягнення процентів за користування коштами та три проценти річних за договором позики від 27.12.2011 року. Судом вирішено стягнути з [PERSON] в її користь 1595,46 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу Національного банку України, станом на дату ухвалення рішення становить 24027,63 грн. Розмір процентів за користування коштами, задоволений судом згідно рішення у справі №344/5923/14-ц, нарахований за період з 27.12.2011 року по 23.04.2014 року. В подальшому вона заявила до стягнення в судовому порядку з [PERSON] три проценти річних, нараховані з 24.04.2014 року по 27.10.2016 року у розмірі 678,46 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 03.06.2019 року становить 18216,46 грн. Дані вимоги заявлені у межах справи №344/14386/16-ц, яка розглядається Івано-Франківським міський судом. На час подання позову [PERSON] не виконав в повному обсязі зобов`язань щодо сплати боргу згідно рішення суду. Дані обставини змушують її, у відповідності до закону, вимагати від нього отримання компенсації трьох процентів річних за наступні періоди, тобто з 28.10.2016 року по 01.07.2019 року. У процесі розгляду справи позивачка збільшувала позовні вимоги. Відповідно до заяви від 19.11.2020 року [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь три проценти річних, нараховані за період з 24.04.2014 року по 19.11.2020 року у розмірі 1775,43 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 19.11.2020 року становить 49 901,48 грн. та 200 000,00 грн. моральної шкоди. Позивачка в судове засідання не прибула, у прохальній частині позовної заяви просить здійснювати розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2014 року з [PERSON] задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів за користування коштами та три проценти річних за договором позики від 27 грудня 2011 року та стягнуто на користь [PERSON] 1595,46 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу Національного банку України, станом на дату ухвалення рішення становить 24027,63 грн. Рішення набрало законної сили 26.01.2015 року, згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області, якою рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2014 року залишено без змін (а.с. 3-4). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Предметом спірного договору позики є іноземна валюта - долари США та розмір одержання процентів його умовами не передбачено. Однак частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. За змістом статті 1 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України» (далі - Закон № 679-XIV) облікова ставка НБУ - один із монетарних інструментів, за допомогою якого НБУ встановлює для банків та інших суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України (стаття 2 Закону № 679-XIV). Пунктом 1 частини першої статті 15 цього Закону передбачено, що правління НБУ приймає рішення, зокрема про встановлення та зміну облікової та інших процентних ставок Національного банку. Відповідно до статті 27 Закону № 679-XIV НБУ встановлює порядок визначення облікової ставки та інших процентних ставок за своїми операціями. Частиною другою статті 46 вказаного Закону НБУ здійснює дисконтну валютну політику, змінюючи облікову ставку НБУ для регулювання руху капіталу та балансування платіжних зобов`язань, а також коригування курсу грошової одиниці України до іноземних валют. Можна зробити висновок, що облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16. Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18. Враховуючи викладене вище, що позика отримана в іноземній валюті, умовами укладеного між сторонами договору розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами не передбачено, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог позову про стягнення з [PERSON] три проценти річних, нараховані за період з 24.04.2014 року по 19.11.2020 року у розмірі 1775,43 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 19.11.2020 року становить 49 901,48 грн. Крім того, позивачка заявила позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати зокрема у порушенні права власності та при настанні інших негативних наслідків. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди позивачка не підтвердила належними доказами спричинення їй моральних страждань. Також позивачкою не підтверджено наявними в матеріалах справи доказами і те, що саме неправомірними діями відповідача їй було завдано моральну шкоду, не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою моральною шкодою. Позивачкою не зазначено з яких міркувань вона виходила, визначаючи суму моральної шкоди у розмірі 200 000 грн., розрахунку розміру моральної шкоди позивачкою також не надано. За таких обставин, позовна вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення. На пiдставi викладеного,

Outcome: dismissed