Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] (через представника) звернулась до суду з позовом до товариства з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», акціонерне товариство «Укрсиббанк», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального Гуревічов Олег Миколайович, Лебединський міський відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 8547, вчинений 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічевим О.М. про стягнення заборгованості на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у вересні 2021 року [PERSON] дізналась про наявність виконавчого провадження та спірного виконавчого напису, оскільки не змогла використати кошти на картковому рахунку, відкритого для отримання соціальних виплат на дитину. Про підставу для накладення арешту на рахунок, а саме спірний виконавчий напис позивач дізналась лише після того, як її представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження. [PERSON] вважає, що спірний виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства, оскільки вона не укладала ніяких договорів з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Кредитних коштів від цих організацій позивач також не отримувала, з повідомленнями чи іншою інформацією про зміну кредиторів в зобов`язаннях не обізнана, листів чи повідомлень про наявність заборгованості перед ТОФ «Фінансова компанія управління активами» або ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про необхідність її сплатити не отримувала. Як свідчить виконавчий напис № 8547 від 29.01.2020, ТОФ «Фінансова компанія управління активами» на підставі договорів про відступлення права вимоги набув прав кредитора за кредитним договором № 92986186000 від 02.05.2015 року, укладеним між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] . Нотаріусу не було надано доказів отримання такої вимоги позивачем. При цьому відповідач не міг надати нотаріусу кредитного договору оскільки позивач не укладала з ним ніяких угод. Нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, а тому спірний виконавчий напис, на її думку, не підлягає виконанню. Ухвалою від 27.10.2021, до відкриття провадження у справі, судом забезпечено позов [PERSON] шляхом зупинення стягнення на підставі спірного виконавчого напису. Ухвалою від 01.11.2021 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились. Представник позивача звернулась до суду із заявою у якій просила справу розглядати без їх участі. Також представник просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» витрати на правничу допомогу, понесені позивачем в сумі 2100,00 грн. ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до суду надіслало письмову заяву у якій позовні вимоги визнало. Просить вимоги [PERSON] задовольнити в частині визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню та стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» судовий збір в розмірі 454,00 грн. (50 % за звернення до суду з позовом) та 227,00 грн. (50 % за подання заяви про забезпечення позову). Представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просить відмовити в повному обсязі у зв`язку з неналежним відповідачем по справі, оскільки предметом спору є скасування виконавчого напису, де стягувачем є інше товариство. Представник АТ «Укрсиббанк» у судове засідання також не з`явився, у відзиві на позов просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог до АТ «Укрсиббанк», оскільки останнє не є учасником спірних правовідносин. Приватний нотаріус Гуревічов О.М. та державний виконавець у судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Враховуючи неявку в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. 29.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8547 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», якому товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», відступлено право вимоги пі підставі договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018 року, якому в свою чергу акціонерним товариством «Укрсиббанк», на підставі договору факторингу № 35 від 17.03.2016 року, відступлено право вимоги за кредитним договором № 92986186000 від 02.05.2015 року, укладеним між акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] на загальну суму 6057,38 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16.03.2016 по 20.01.2020 (а.с. 14). Постановою старшого державного виконавця Лебединського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) від 15.04.2021 відкрито виконавче провадження № 65164015 про примусове виконання виконавчого напису № 8547 від 29.01.2020 та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 6057,38 грн. (а.с. 25 зворот. стор.). Також, постановою державного виконавця від 20.07.2021 накладено арешт на рахунки [PERSON] (а.с. 28 зворот. стор.). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Аналіз п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. В межах даної справи відповідачем не надано доказів того, що документи, надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису, підтверджували б безспірність заборгованості позивача. А саме відсутній доказ того, що позивачу направлялась вимога про усунення порушень за кредитним договором і така вимога була отримана позивачем. Таким чином позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. За таких обставин сума заборгованості [PERSON] не є безспірною. Крім того, у постанові від 13.10.2021 по справі № 554/6777/17 Верховний Суд зазначив, що на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Також, як встановлено судом із копії спірного виконавчого напису від 29.01.2020, його вчинено на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Однак таким пунктом Перелік був доповнений постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 року, яка постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, була визнана незаконною та нечинною в частині. Таким чином, спірний виконавчий напис від 29.01.2020 вчинено приватним нотаріусом Герувічовим О.М. з порушенням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки пункт 2 такого Переліку на момент видачі напису був нечинним. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 21.09.2021 по справі № 910/10374/17. Враховуючи викладене вище, позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису від 29.01.2021 № 8547 таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та АТ «Укрсиббанк», виходячи із наступного. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Наведене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14.08.2019 по справі № 519/77/18. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та АТ «Укрсиббанк» є неналежними відповідачами по даній справі, оскільки стягувачем за спірним виконавчим написом є виключно ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а тому вимоги до вказаних осіб є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо питання про розподіл судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат про надання правничої допомоги адвокат Мачула А.А. надала: ордер Серії ВІ 1059918, виданий 19.10.2021 (а.с. 42); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ПТ № 3792 від 23.03.2021 (а.с. 41); договір № 45-2021 від 15.09.2021 про надання професійної правової (правничої) допомоги, укладений між адвокатським об`єднанням «ТЕМИС» та [PERSON] (а.с. 112-115); звіт про обсяг наданої професійної правової (правничої) допомоги до договору про надання правової допомоги № 45-2021 від 15.09.2021 (а.с. 108-109). Відповідно до п. 3.1 договору № 45-2021 від 15.09.2021, розмір гонорару становить 2100,00 грн. Враховуючи обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, враховуючи складність даної справи, зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення розміру витрат на правничу допомогу та стягнення з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь позивача 2100,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до початку розгляду справи по суті визнало позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та при зверненні із заявою про забезпечення позову в загальному розмірі 681,00 грн. Також, сума судових витрат у вигляді судового збору в загальному розмірі 681,00 грн. підлягає стягненню з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь позивача.

Outcome: partial