Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернулась до [PERSON] (надалі Відповідая-1), [PERSON] (надалі Відповідач-2) про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою №9 будинку №2 по вул. Толстого в м. Івано-Франківську, виселення та зняття з реєстраційного обліку. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є її чоловіком, з яким вона офіційно не розлучена, але разом не проживають, а [PERSON] є її рідною дочкою, яка з сімєю проживає за іншою адресою. Позивач змушена самостійно оплачувати комунальні послуги за житло. Позивач є власником квартири [ADDRESS], право власності підтверджується Договором дарування квартири від 26.06.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, технічним паспортом від 09.09.2005 року. Реєстрація місця проживання відповідачів у вищевказаній квартирі, право власності на яку належить Позивачу, порушує права Позивача як власника даної квартири на вільне розпорядження даною квартирою. Посилаючись на норми закону щодо захисту прав власника, Позивач просила визнати Відповідачів такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до суду повторно не зявилися, явку уповноваженого представника до суду не забезпечили, про причини неявки суду не сповістили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, шляхом поміщення повідомлення в засобах масової інформації ( а.с.27). Письмового відношення Відповідачів до заявлених позовних вимог до суду не надходило. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідачі про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не подано, зважаючи на заяву Позивача, в якій вона не заперечувала проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до договору дарування квартири від 26.06. 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №6-488, [PERSON] передав у власність [PERSON] Ємілії Василівни безоплатно квартиру №9 в м. Івано-Франківську по вул. Толстого, буд. №2, а [PERSON] Прийняла в дар вищевказану квартиру. ( а.с.4) Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.07.2007 року власником двохкімнатної квартири [ADDRESS] є [PERSON] Ємілія Василівна ( а.с.5). Відповідно до довідки від 08.07.2016 року, №18, виданої Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку Версія за даною адресою зареєстровані: -[PERSON] , [INFO] , уповноважений власник, -[PERSON], [INFO], чоловік, прописаний, але в даній квартирі не проживає, -[PERSON], [INFO], дочка,прописана, але в даній квартирі не проживає. ( а.с.8). Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду з даним цивільним позовом про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Підставою заявлених позовних вимог Позивачем зазначено те, що [PERSON], [PERSON] більше року не проживають у вказаній квартирі. [PERSON] придбав Позивачу квартиру, коли вона працювала за кордоном і не проживав у ній, а [PERSON] проживала в даній квартирі до 2012 року, поки Позивач не купила їй іншу квартиру, в яку Відповідач перейшла жити з сімєю. Відповідач [PERSON] проживає з іншою жінкою за іншою адресою, Відповідачі не знялися із зареєстрованого місця проживання, згоди на зняття з реєстрації в добровільному порядку не надають. Позивач змушена оплачувати комунальні послуги за Відповідачів, на підтвердження чого подала копії квитанцій ( а.с. 10-14), не може оформити субсидію. Згідно із\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи, що квартира №81, будинку № 78 на вулиці В.Івасюка в м. Івано-Франківську належить Позивачу на праві власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З позовної заяви випливає, що Відповідачі не проживають в квартирі №9, будинку №2, що по вулиці Толстого в м. Івано-Франківську понад один рік. Докази, які спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні. Отже, право на користування житлом було набуто Відповідачем, а після остаточного виїзду з даної квартири та встановлення факту не проживання більше року по місцю реєстрації, Відповідачі втратили таке право на користування житлом. При цьому, зі змісту чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, випливає, що оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сімї права користування помешканням. Отже, враховуючи те, що Відповідачі не проживають в квартирі №9 будинку № 2, що по вулиці Толстого в м. Івано-Франківську понад рік, не несуть витрат по утриманню житла, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь Позивача понесені ним судові витратив розмірі 551,20 грн. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.317,391,405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: approved