Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

[PERSON] предявив позов до [PERSON] про вселення посилаючись на те, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Під час шлюбу вони побудували житловий будинок, що знаходиться по вул. Київській, 15 в м.Старокостянтинові, право власності на який було оформлено на його дружину. 23 грудня 1998 року [PERSON] з його згоди подарувала даний будинок їх спільній дочці [PERSON] Незважаючи на це, він з дружиною продовжували проживати у зазначеному будинку, оскільки іншого житла вони не мають. Останнім часом відповідачка змінила своє ставлення до нього. Спочатку забороняла користуватись речами домашнього вжитку, ховала продукти, забороняла відвідувати його дітям та онукам, а потім не допустила до будинку. Більше одинадцяти місяців він не має змоги проживати в будинку, на дверях якого замінені замки. Також замінений замок на хвіртці огорожі. 21 жовтня 2015 року в черговий раз відповідачка не пустила його до будинку. Тому він просить задовольнити позовні вимоги і вселити його у вказаний будинок. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідачка позов не визнала і пояснила, що [PERSON] з будинку не виганяла, а він сам вирішив проживати у прийомної дочки. З 11 листопада 2014 року він без поважних причин в будинку не проживає, намірів повернутись не проявляв і більше одного року в правоохоронні органи та до суду не звертався про його вселення. Оскільки позивач більше шести місяців без поважних причин не проживав в будинку, тому він відповідно до вимог ст.72 ЖК України втратив право на користування даним житловим приміщенням. З цих же підстав [PERSON] предявила позов до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Старокостянтинівського райсуду від 8 лютого 2016 року зазначені позови обєднані в одне провадження. В судовому засіданні [PERSON] та його представник зазначений позов не визнали, обґрунтовуючи тим, що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні житловим приміщенням, в якому він зареєстрований. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про вселення підлягають задоволенню, а позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1958 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання вони побудували житловий будинок, що знаходиться по вул. Київській, 15 в м.Старокостянтинові. Проте право власності на вказаний будинок було оформлено на дружину позивача. 23 грудня 1998 року [PERSON] зі згоди [PERSON] подарувала даний будинок їх спільній дочці [PERSON] Незважаючи на укладення вказаного договору, [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати у цьому будинку, оскільки іншого житла вони не мають і про це у них була попередня домовленість. В листопаді 2014 року між [PERSON] та його дружиною [PERSON] на грунті сімейних відносин виникла конфліктна ситуація. Із-за негативного ставлення до [PERSON] до [PERSON], постійних образ, він змушений був в холодну пору року проживати в хліві. Окрім того, йому було відмовлено в приготуванні їжі та пранні білизни. Позицію [PERSON] щодо ставлення до [PERSON] підтримала [PERSON] Оскільки [PERSON] із-за похилого віку та стану здоровя потребував стороннього догляду, 11 листопада 2014 року його тимчасово забрала до себе нерідна дочка [PERSON] Скориставшись даною обставиною, [PERSON] відмовляється допустити [PERSON] до користування житловим приміщенням належного їй будинку, в якому він зареєстрований, чинить всілякі перешкоди цьому, зокрема закриває на замки хвіртку огорожі та двері будинку, від яких у [PERSON] не має ключів. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], договором дарування, висновком складеним працівниками міліції Старокостянтинівського РВ УМВСУ в Хмельницькій області від 28.10.2015 року, даними домової книги про реєстрацію [PERSON] за адресою м.Старокостянтинів, вул.Київська, 15. Відповідно до вимог ч.4 ст.9, ч.1, 4 ст.156 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого\~приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Зі змісту ч.2 ст.64 ЖК України убачається, що такими особами є дружина власника, їх діти і батьки. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, житловий будинок, що знаходиться по вул. Київській, 15 в м.Старокостянтинові, побудований [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, а тому був їх спільною сумісною власністю, хоча правовстановлюючі документи були оформлені на останню. Зазначений житловий будинок [PERSON] зі згоди [PERSON] подарувала [PERSON] Після укладення даної угоди [PERSON] та [PERSON] залишились зареєстрованими в будинку та продовжували користуватись житловим приміщенням. Починаючи з листопада 2014 року [PERSON] як член сімї власника житлового будинку своїм негативним ставленням до [PERSON] створювала умови неможливі для спільного проживання, що змусило нерідну дочку [PERSON] тимчасово на зимній період забрати [PERSON] до себе. Скориставшись даною обставиною, [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] в користуванні зазначеним житловим приміщенням. Оскільки [PERSON], членом сімї якої є її батько [PERSON], чинить йому перешкоди у вселенні та користуванні житловим приміщенням належного їй житлового будинку, тому вимоги позивача про його вселення підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, то вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні [PERSON] та її представник не довели, що [PERSON] був відсутній без поважних причин понад один рік. Більше того, [PERSON] та її представник звертаючись з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням обгрунтовували його положеннями ст.71-72 ЖК України, які дані правовідносини не регулюють. Вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн. підлягають задоволенню, оскільки його представник адвокат [PERSON] на протязі 9 год.58 хв. приймала участь в судових засіданнях. Також з відповідачки слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі ст.9, 156 ЖК, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved