Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

[PERSON] року звернулася до суду з позовом до [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідачка в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі, але вона була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просить задовольнити. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив те, що відповідачка [PERSON] багато років не проживає в спірній квартирі [ADDRESS], комунальні послуги не сплачує, особистих її речей немає На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, свідка, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є приватною власністю та згідно із свідоцтвом № 2274 про право власності на житло від 04 вересня 1997 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02 лютого 2008 року належить на праві спільної часткової власності в рівних долях [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-12). В спірній квартирі зареєстрована, але не проживає з квітня 2015 року [PERSON], що підтверджується актом про непроживання № 163 (а.с.16). В квітні 2015 року відповідач забрала свої речі та виїхала з квартири. Місце проживання не відоме. Реєстрація відповідача в спірній квартирі має формальний характер, але порушує права позивачів щодо вільного розпорядження своєю власністю, більш того, змушує витрачати особисті кошти на оплату житлово-комунальних послуг за особу, яка не проживає в квартирі. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принціип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову, оскільки відповідач не проживає в квартирі більше шести місяців, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири.

Outcome: approved