Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Військово-цивільної адміністрації м.Сєвєродонецьк Луганської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що [INFO] помер дядько позивача - [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . На ім`я позивачки спадкодавець залишив заповіт, посвічений 07.07.1995 року за № 163 секретарем селищної ради. З метою отримання спадщини позивач звернулась до нотаріуса, однак з`ясувалося, що у договорі дарування, який засвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок, посвідченого Борівською селищною радою 02.11.1976 № 272, прізвище власника зазначено як « [PERSON] » та не співпадає з прізвищем спадкодавця, де у свідоцтві про його смерть у графі «Прізвище» зазначено - « [PERSON] ». На підставі викладеного представник позивача просив суд визнати за позивачем право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, вирішення справи просив залишити на розсуд суду. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , уродженка селища Борівське міста Сєвєродонецька Луганської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 1153 від 13.11.2012, виданої виконкомом Борівської селищної ради, [PERSON] мешкала в [ADDRESS] , та вела спільне господарство з дядьком [PERSON] по день його смерті [INFO] . Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , уродженець селища Борівське міста Сєвєродонецька Луганської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки № 90 від 10.03.2021, за адресою [ADDRESS] дійсно був зареєстрований та мешкав громадянин [PERSON] , [INFO] , з 21.01.1980 року по день своєї смерті [INFO] . Відповідно до копії заповіту від 07.05.1995 року, посвідченого секретарем селищної ради Черножуковою В.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 163, [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, та взагалі все, на що він буде мати законне право на день своєї смерті, [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.11.2012, [PERSON] , помер [INFO] у віці 76 років, в селищі Борівське міста Сєвєродонецька Луганської області, про що складено відповідний актовий запис за №86. Згідно з копією договору дарування від 02.11.1976, посвідченого виконавчим комітетом Ради депутатів трудящих Лисичанського району Ворошиловградської області за реєстром № 272, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] отримав у дар [PERSON] . Відповідно до листа Державного нотаріуса Другої Сєвєродонецької нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) Сергієнко А.С., неможливо встановити факт належності документа, що підтверджує право власності на спадкове нерухоме майно за померлим [INFO] [PERSON] у зв`язку з тим, що у договорі дарування, посвідченого Борівською селищною радою 02.11.1976 року за № 272, прізвище власника зазначено як « [PERSON] » та не співпадає з прізвищем спадкодавця, де у свідоцтві про його смерть у графі «Прізвище» зазначено - « [PERSON] ». Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд враховує наступне. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Враховуючи положення ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як передбачено ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно до приписів ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зі змісту ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). Також відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Суд зазначає, що розбіжність у прізвищі власника у договорі дарування 02.11.1976, посвідченого виконавчим комітетом Ради депутатів трудящих Лисичанського району Ворошиловградської області за реєстром № 272, та прізвищі спадкодавця у свідоцтві про його смерть серії [NUMBER] від 12.11.2012 виникла у зв`язку з помилкою в прізвищі власника, зазначеному у вказаному договорі, а саме замість належного « [PERSON] » помилково зазначено « [PERSON] ». Окрім того, предмет даної справи стосується права позивача на спадкування належного їй за заповітом майна, а тому вказана помилка суттєво впливає на права позивача та фактично позбавляє її можливості прийняти спадщину. Таким чином, з матеріалів справи судом встановлено, що саме до позивача перейшло в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок, що належав [PERSON] , який розташований за адресою: [ADDRESS] . Отже, суд вважає обставини, викладені заявником в обґрунтування своїх вимог, доведеними, підтвердженими належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування підлягає задоволенню.

Outcome: approved