Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася у вересні 2018 р. до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що із 21 квітня 2010 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в сторін народився син [PERSON]. Однак спільне життя подружжя не склалося, і шлюб було розірвано рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 15.09.2015 р. Спільний син [PERSON] з моменту народження був зареєстрований за місцем проживання відповідача, а фактично проживав із позивачем. Після того, як відповідач [PERSON] зареєстрував новий шлюб, став наполягати щоб [PERSON] прописала сина за її адресою. Позивач зазначає, що за останні 3 роки [PERSON] бачився із сином 3 рази, хоча вона всіляко намагалася сприяти їх зустрічам. На всі спроби вийти на зв'язок із сином для спілкування [PERSON] повідомив, що має бажання відмовитись від дитини та написати заяву про позбавлення батьківських прав, зазначивши що має іншу сім'ю. Як наслідок, 31.08.2018 р. відповідач зробив відповідну нотаріально засвідчену заяву. [PERSON] ніяким чином не піклується про сина, не бажає надавати жодної підтримки, не проявляє будь-якої заінтересованості щодо його побуту. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Позов просила задовольнити із підстав викладених у позовній заяві. Також повідомила, що із самого початку відповідач допомагав матеріально сину, а потім перестав це робити. Наразі із сином [PERSON] не спілкується, не виявляє бажання зустрічатись із дитиною і сам прагне, щоб його позбавили батьківських прав. З приводу стягнення аліментів [PERSON] не зверталась. Відповідач у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином у розумінні ЦПК України. Заяв про відкладення судового розгляду не подавав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідача у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Представник третьої особи у судове засідання також не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином. До суду подав заяву, в якій просив здійснити судовий розгляд без присутності представника служби у справах дітей, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов. Також надав висновок органу щодо позбавлення батьківських прав.. Суд, заслухавши пояснення позивача та покази свідків, дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що сторони із 21.04.2010 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області, актовий запис № 509. Від шлюбу в подружжя народився син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві, актовий запис .№ 2266. Згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 01.09.2015 р. вказаний шлюб розірвано (справа № 760/12692/15-ц). Допитана під присягою у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що є матір'ю позивача, відповідача [PERSON] майже немає в житті її онука. Він завжди повідомляв, що в нього немає часу займатись вихованням сина, оскільки той має свою сім'ю. Матеріально внука [PERSON] він не забезпечує, про сина не дбає і ним не цікавиться. Аналогічні за змістом пояснення надав також свідок [PERSON] (чоловік позивача), повідомивши, що починаючи із 2015 року той його не бачив, лише одного разу приїздив. Власним сином відповідач не займається, подарунки не передає, взагалі з ним не спілкується. Як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON], [INFO], надав заяву від 31.08.2018 р., засвідчену приватним нотаріусом КМНО Данчук К.М., що зареєстрована в реєстрі за № 1181, згідно якої надав згоду на позбавлення його батьківських прав, щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], заявивши що довгий час не надає матеріальної допомоги дитині, не спілкується з дитиною із серпня 2017 року, із цього часу не приймає участі в його вихованні. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, Постанови від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання для його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 цієї постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, з аналізу правових норм, які регулюють вказані правовідносини, вбачається, що для позбавлення батьківських прав необхідним фактом є те, що особа має реальну можливість виконати свої батьківські обов'язки, але не вчиняє для цього відповідних дій, не проявляє щонайменшої батьківської турботи, на підставі чого надав згоду на позбавлення його батьківських прав. Отже, підсумовуючи наведене, оцінюючи з'ясовані обставини справи, що перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вказаного позову, оскільки відповідач не виконує покладені на нього батьківські обов'язки щодо своєї неповнолітньої дитини. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved