Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] у позові просять визнати незаконним і скасувати рішення [PERSON] від 08.04.2005 в частині погодження надати в оренду [PERSON] земельну ділянку №1482 площею 0,045 га, розпорядження РДА №447 від 25.07.2005 про надання наведеної ділянки в оренду, розпорядження РДА №925 від 03.10.2007 про оформлення права власності на цю земельну ділянку, визнати незаконним і скасувати державний акт серії ЯЛ №659808 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,09 га, яка складається із двох земельних ділянок №1482, 1484 у садовому товаристві «Акорд» масиву «Давидівський» Іванівської сільської ради Житомирського району в частині приватизації земельної ділянки №1482 площею 0,045 га. Свої вимоги мотивують тим, що [PERSON] незаконно перейшла у власність земельна ділянка, оскільки на ній була розташований садовий будинок, якого придбала [PERSON] Позивачі та їх представник вимоги підтримали. [PERSON] позов визнав. Пояснив, що він подав до [PERSON] лише заяву про надання йому в оренду земельної ділянки, будь-яких інших, передбачених ЗК України документів, він не додавав. [PERSON] у письмових запереченнях позов не визнав. Наполягав, що процедура надання відповідачу земельної ділянки була дотримана, на спірної земельній ділянці будь яких забудов не було. [PERSON] РДА до суду не зявився, про час та місце розгляду справи оповіщений у встановленому порядку. Суд визнав причини його неявки неповажною,розгляд справи відбувався за його відсутністю. [PERSON] третьої особи у суді наполягав, що подача наведеного позову зумовлена бажанням сторін позбавити колишню дружину відповідача права половину частини спільного майна подружжя, у тому числі збудованого на спірних земельних ділянках садового будинку. Зазначив, що позивачі вирішили порушити питання про скасування рішення, розпоряджень та державного акту на противагу рішенню суду, яким спірний будинок визнано спільним майном подружжя. Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини. Суд розглядає справу у межах заявлених вимог, на підставі змагальності та диспозитивності, на підставі перевірених доказів. Відповідно до ст.11 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.179 ЦПК предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги. Докази мають бути належні та допустимі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ст.с.57-59,п.4 ст.60 ЦПК). Як вбачається зі змісту позову, за заявою [PERSON] до Іванівської сільської ради, було припинено її право на користування земельними ділянками у ТОВ «Аккорд» на території Іваніської сільської ради площею 0,09 га за № №1481,1482(а.с.98). Ці обставини визнані сторонами. Підстави припинення права користування земельною ділянкою передбачені в ст. 141 ЗК України. Так, за бажанням землекористувача, на підставі заяви, його право на використання земельної ділянки припиняється в результаті добровільної відмови від цього права, про що приймається відповідне рішення. Рішенням двадцять другої сесії [PERSON] від 28.04.2005 було погоджено припинити право оренди земельних ділянок, що знаходяться в користуванні та оренді громадян та розташовані за межами села, серед яких, зокрема, земельні ділянки площею 0,09 га, якими користувалася [PERSON] (а.с.38). За заявою [PERSON], розпорядженням РДА №447 від 25.07.2005 спірні земельні ділянки №№ 1482, 1484 загальною площею 0,09 га в ТОВ «Акорд» було передано йому в оренду на 5 років [PERSON] (а.с. 41). У подальшому, розпорядженням голови РДА № 925 від 03.10.2007 ці земельні ділянки були передані [PERSON] у власність (а.с. 70) та відповідач отримав державний акт серії ЯЛ №659808 від 30.05.2011 (а.с. 18). Твердження позивачів про незаконність вказаних рішень РДА та [PERSON], з причин розташування на спірних земельних ділянках дачного будинку [PERSON], якого остання продала [PERSON], що, на їх думку, підтверджується розпискою від 25.04.2005, не відповідає вимогам закону. Так ст.182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державної реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом. Наведені вимоги ЦК кореспондуються зі ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» ( в редакції, чинній на той час), яка передбачає вичерпний перелік підстав для реєстрації права власності на нерухоме майно, серед яких, зокрема, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни нерухомого майна. Таким чином, належних та допустимих доказів, які б свідчили про право власності самої [PERSON] на садовий будинок позивачі не надали, а розписка, копія якої долучена до позову, не може бути належним доказом переходу права власності на житловий будинок до [PERSON] (а.с. 15). На земельній ділянці №1482 розташований садовий будинок, який за позовом третьої особи рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20.01.2014 визнано спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13-14). А тому посилання позивачів на обґрунтування незаконності оскаржуваних рішень на ч.2 ст.120 ЗК України, суд вважає безпідставним. Не може бути підставою для скасування розпоряджень РДА та рішення [PERSON] і доводи позивачів, про те, що садовий будинок, що розташований на спірних земельних ділянках є співвласністю подружжя [PERSON], а свідоцтво про право власності на цей будинок видано лише відповідачу [PERSON] Оскільки сам факт реєстрації нерухомого майна на одного з подружжя, не означає що воно належить саме цієї особі та не впливає на законність оспорюваних рішень. Таким чином, доводи позивачів щодо незаконності оскаржуваного рішення, розпоряджень, в основу яких покладено лише твердження про наявність садового будинку, не знайшли свого підтвердження в суді. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порушень вимог закону при прийняті оскаржуваних рішень судом не виявлено. Держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, органу державної влади, а тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішень, на підставі яких такий акт видано(Правова позиція ВСУ (справа № 6-12цс13 від 18.09.2013,справа № 6-93цс13) від 23.10.2013).Таким чином вимога про незаконність державного акту, х похідною та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed