Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] (надалі Позивачі) 11 січня 2014 року звернулися до суду із позовом до Димитровської селищної ради м. Олександрія, Кіровоградської області (надалі Відповідач) про визнання прав забудовника в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті їх батька та чоловіка [PERSON], який помер [INFO] залишилася спадщина на належне йому майно та майнові права, а саме: житловий будинок разом з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Після смерті спадкодавця вони звернулися із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не можуть через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, про що свідчить постанова державного нотаріуса № 3675/02-31 від 19 грудня 2013 року. Відповідно даних Олександрійського МБТІ вказаний житловий будинок реєстрації не має і відповідно - відсутній правовстановлюючий документ. Зважаючи на викладене вони змушені звертатися до суду із позовом про визнання за ними прав та обов'язків забудовника в порядку спадкування спадкового майна. В судове засідання позивачі з'явилися, наполягають на позовних вимогах, посилаючись на викладені обставини. Представник Димитровської селищної ради м. Олександрія в судове засідання не з'явився, в листі до суду не заперечує проти позовних вимог, просить суд прийняти рішення по закону. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та оцінивши досліджені докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 22, 182, 328, 392, 657, 1223, 1261, 1268, 1270-1275 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Відповідно до вимог прикінцевих та перехідних положень до ЦК України Цивільний кодекс України в редакції 2004 року застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] у віці 58 років помер [PERSON] - батько та чоловік позивача, що підтверджуються копіями свідоцтв про народження та одруження позивачів та про смерть спадкодавця. Після його смерті залишилося спадкове майно та майнові права, а саме: житловий будинок разом з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці по [ADDRESS], який до цього часу не успадкований. Суд приймає до уваги, що за життя спадкодавець не складав та не посвідчував у нотаріуса заповіту щодо свого майна, яке буде належати йому на день смерті. Суд приймає до уваги, що позивачі, звернувшись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом не можуть через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, про що свідчать постанови державного нотаріуса від 04 грудня 2013 року та від 19 грудня 2013 року. Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались. Суд також приймає до уваги, що відповідно даних Олександрійського МБТІ вказаний житловий будинок не значиться як реєстрований і відповідно відсутній правовстановлюючий документ. Судом враховано, що відповідно до ст. 1261 ЦК України позивачі є спадкоємцями першої черги після смерті свого батька та чоловіка і згідно ст. 1268 ЦК України вони є такими, що прийняли спадщину, оскільки після відкриття спадщини вони звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Звернення до суду свідчить про те, що Позивачі від спадщини не відмовляються, що дає суду підстави для того, щоб визнати їх спадкоємцями за законом на спадкове майно та майнові права, що раніше належали спадкодавцю [PERSON], який помер [INFO] Суд дійшов висновку, що факт не оформлення спадкодавцем у встановленому порядку права власності на будинок, що розташований [ADDRESS] не є перешкодою для визнання прав забудовника на вказане нерухоме майно за позивачем, оскільки спадкодавцем до його смерті не була проведена державна реєстрація нерухомого майна і відповідно був відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Про те, що померлий за життя користувався будинком [ADDRESS] разом із господарськими будівлями, що знаходяться на присадибній земельній ділянці, свідчить акт від 27 травня 1970 року, згідно якого була надана [PERSON] земельна ділянка під забудову по [ADDRESS]. Зазначені обставини вказують на те, що відповідно до вимог ст. ст. 181, 392 ЦК України та відповідно до вимог ст.ст. 1217-1222 ЦК України є наявним право позивачів про визнання за ними прав та обов'язків забудовника житлового будинку в порядку спадкування на будинок та прилеглі прибудинкові споруди, на які не видавалось свідоцтво про право власності та не було зареєстрованим в Олександрійському МБТІ як нерухоме майно, тобто не видавалося раніше будь-кому свідоцтво про право власності та відсутня правова реєстрація цієї садиби в БТІ. Суд дійшов висновку, що вказане будівництво відбулось на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах, але після закінчення будівництва будинок не було здано в експлуатацію, тому до спадкоємців переходить право забудовників на оформлення зазначеного будинку у встановленому законом порядку, а сам будинок слід вважати до здачі його в експлуатацію незавершеним будівництвом. Викладене є підставою для суду встановити права та обов'язки забудовника за позивачами на житловий будинок [ADDRESS], що залишився у спадок після смерті їх батька та чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved