Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

[PERSON]І звернулась до суду з позовом Ужгородської міської ради Закарпатської області про стягнення безпідставно набутих коштів. Свій позов позивач мотивував тим, що 23 листопада 2006 року Ужгородська міська рада прийняла рішення №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» яким запровадила додаткові умови для отримання мешканцями м. Ужгород земельних ділянок у приватну власність. 05.02.2008 року рішення 4 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради №621 позивачці було передано у приватну власність земельну ділянку в районі вулиці Озерній, поз. №319 площею 0,08 га . Для отримання державного акту на право власності на землю вона зобов'язана була сплатити 20000 гривень, їй було надано рахунок для сплати вищевказаної суми коштів за кодом одержувача - 22108040 - місцевий бюджет на розрахунковий рахунок №31514931700002 МФО 812016. Вважаючи вимоги Ужгородської міської ради законними позивачка оплатила в бюджет міста Ужгорода на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури 20000 грн.. . В січні 2016 позивачці стало відомо про те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду по адміністративній справі №2-а- 1024/11 рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року №99 визнано незаконним та скасовано. Таким чином Ужгородська міська рада безпідставно володіла коштами в сумі 20000 грн. і після визнання рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року №99 незаконним, повинна була повернути вказані кошти, чого відповідачем не було здійснено . Виходячи з вищевикладеного, просить суд поновити строк звернення до суду про стягнення безпідставно отриманих коштів, стягнути з Ужгородської міської ради, а саме місцевого бюджету м. Ужгород на її користь 20000,00 грн., як безпідставно набутих грошових коштів. В судовому засіданні позивач [PERSON]І, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила такі задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Ужгородської міської ради, проти позову заперечила, просила суд відмовити в його задоволенні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків: 23 листопада 2006 року Ужгородська міська рада прийняла рішення №99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» яким запровадила додаткові умови для отримання мешканцями м. Ужгород земельних ділянок у приватну власність. Згідно рішення УМР від 23.11.2006 №99 при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва (крім пільгових категорій громадян, визначених законодавством) передбачені були обов'язкові наступні умови: 1_. Передплати до бюджету розвитку міста коштів на розвиток інженерних мереж з розрахунку 25 грн. за 1 кв.м. протягом 30 календарних днів з моменту підпису рішення сесії міським головою. Встановити, 50 % від одержаних коштів спрямовується на розвиток інфраструктури даного мікрорайону (виготовлення технічних умов розвитку інженерних мереж кварталу, винос земельної ділянки в натуру, профілювання доріг, тощо). Зобов'язати громадян, що одержали земельні ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку створити товариство забудовників для централізованого розвитку інфраструктури кварталу. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку (державний акт) видавати членам товариства забудовників. 3. У разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. 05.02.2008 року рішення 4 сесії 5 скликання Ужгородської міської ради №621 позивачці було передано у приватну власність земельну ділянку в районі вулиці Озерній, поз. №319 площею 0,08 га . Для отримання державного акту на право власності на землю вона зобов'язана була сплатити 20000 гривень, їй було надано рахунок для сплати вищевказаної суми коштів за кодом одержувача - 22108040 - місцевий бюджет на розрахунковий рахунок №31514931700002 МФО 812016. Вважаючи вимоги Ужгородської міської ради законними позивачка оплатила в бюджет міста Ужгорода на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури 20000 грн.. що підтверджується квитанцією від 27.10.2008 року №1 та отримала на руки державний акт сері ЯЕ№458684 на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд м. Ужгород в районі вулиці Озерної поз. №319 площею 0.08 га В січні 2016 року із Єдиного державного реєстру судових справ позивачці стало відомо про те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду по адміністративній справі №2-а- 1024/11 від 14.02.2013 року, яка набрала законної сили 20.03.2014 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду по справі №876/6629/13, рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року №99 визнано незаконним та скасовано. Постановами суду встановлено, що всі питання, пов 'язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівниитва житлового будинку на земельній ділянці та пов 'язані з цим витрати, в т.ч. і сплата коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно постанови КМУ від 24.01.2007 року №40 «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів», повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішенні питання її надання. Таким чином Ужгородська міська рада безпідставно володіла коштами в сумі 20000 грн. і після визнання рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року №99 незаконним, повинна була повернути вказані кошти, чого відповідачем не було здійснено У відповідності до ч. 2\~ст. 14 Конституції України\~право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. При цьому у розумінні\~ст. 24 Конституції України\~громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками. Відповідно до\~ст. 118 Земельного кодексу України\~громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва,. будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Процедура безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначена\~ст. 118 Земельного кодексу України, якою не передбачено можливість встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок. Крім того, згідно з ч. 2\~ст. 14 ЦК України\~особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Щодо посилання у запереченнях на позов представника відповідача на норми\~Закону України «Про планування і забудову території», положення даного закону не можуть бути підставою для прийняття рішення щодо обовязкової сплати коштів особами, якими подано клопотаннями до міської ради щодо безоплатного одержання у власність земельної ділянки та про втрату чинності таким рішенням, у разі несплати грошових коштів, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства. Частиною 3\~ст. 61 ЦПК України\~визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З контекстного аналізу зібраних доказів, суд прийшов до переконання, що зобовязання позивача сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Озерна , до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 15 ЦК України). Ст. 1212 ЦК України\~регламентовано обовязок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що Ужгородська міська рада після скасування постановою Ужгородського міськрайонного суду від , яка набрала законної сили, рішення Ужгородської міської ради , на підставі якого [PERSON] К , перераховано на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Озерна (поз.319) в розмірі 20 000,00 грн., використовує ці кошти безпідставно, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved