Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до ПАТ АБ «Південний» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за наступними підставами. Як вказує позивач, 13.06.2018 року вона уклала з відповідачем кредитний договір, умови якого вона через певні причини належним чином не виконувала. У серпні 2020 року за місцем роботи вона отримала постанову приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату від 14.07.2020 року, ВП №62533580, з якої позивачка дізналася, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. було вчинено виконавчий напис №552 від 29.05.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Південний» заборгованості у сумі 6948,53 гривень, з яких 2175,54 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 1368,58 гривень - заборгованість за відсотками, 1000,00 гривень - витрати стягувача на правничу допомогу, 1500,00 гривень - витрати стягувача на оплату послуг нотаріуса, та винагорода приватного виконавця - 604,41 гривень. Позивач вважає зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус діяла поза межами нотаріального округу, до якого цей приватний нотаріус належить, при вчиненні виконавчого напису не було встановлено безспірність заборгованості позивачки перед ПАТ АБ «Південний». Також позивач зазначає про те, що нею не було отримано жодних вимог про сплату боргу, а кредитний договір, на якому вчинено виконавчий напис, не посвідчувався нотаріально. Перелічені обставини свідчать, на думку позивача, про суттєві порушення під час вчинення виконавчого напису вимог Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. На підставі вищевикладеного позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №552 від 29.05.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Бураковою О.І., а також стягнути з відповідача судові витрати. До судового засідання позивачка та її представник не з`явилися, надавши заяву з проханням слухати справу у відсутність сторони позивача, на задоволенні позову наполягає у повному обсязі. Представник відповідача надав відзив проти позову, в якому позов не визнає повністю, зазначаючи, що 13,06.2018 року між позивачкою та відповідачем було укладено кредитний договір, за яким позивачці було відкрито відновлювальну кредитну лінію з кредитним лімітом 2200,00 гривень. Позивачка зобов`язалася повернути кредит не пізніше 12.06.2019 року, а також сплатити проценти за користування кредитним коштами у розмірі 36% річних. Внаслідок невиконання цього зобов`язання, у позивачки перед позивачем станом на 16.04.2020 року виникла заборгованість у розмірі 3544,12 гривень, з яких 2175,54 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 1368,58 гривень - заборгованість за відсотками. Посилаючись на Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідач стверджує, що не існує обмежень щодо місця вчинення виконавчого напису нотаріусами. Також відповідач вважає цілком законними і підтвердженими суми 1500 гривень за вчинення нотаріальних дій та 1000 гривень за здійснення оплати послуг адвоката на підставі офіційно укладеного договору про надання правової допомоги. Крім того, у відзиві зазначено про направлення позивачці 03.04.2019 року вимоги про погашення заборгованості за місцем реєстрації місця проживання позивачки. Відповідач вважає, що, оскільки на момент подання документів нотаріусу для вчинення виконавчого напису спір між сторонами щодо розміру заборгованості за кредитним договором був відсутній, то неможна стверджувати про спірність суми заборгованості, стягнутої за виконавчим написом. Також сторона відповідача посилається на те, що нотаріусу були подані усі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, тому у нотаріуса були відсутні підстави для відмови у його вчиненні. На підставі наведених доводів представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Треті особи по справі до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву проти позову не надали. Приватний виконавець Котула А.М. надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, надані позивачем, суд приходить до наступного. Так, позивач зазначає про наявність між нею та відповідачем кредитного договору, укладеного 13.06.2018 року. Також позивач вказує на те, що в неї утворилася заборгованість перед відповідачем за вказаним кредитним договором. Сторона відповідача повністю підтверджує цей факт. Проте, позивач заявляє про незгоду із сумою заборгованості за вказаним кредитним договором, однак, не зазначає, з яких саме підстав вона не згодна з цією сумою та яку суму вона визнає. Жодних розрахунків позивач не надає. Крім того, позивач вказує, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бураковою О.І. було вчинено виконавчий напис №552 від 29.05.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АБ «Південний» заборгованості у сумі 6948,53 гривень, з яких 2175,54 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 1368,58 гривень - заборгованість за відсотками, 1000,00 гривень - витрати стягувача на правничу допомогу, 1500,00 гривень - витрати стягувача на оплату послуг нотаріуса. Цей факт також визнано стороною відповідача. При цьому, позивач посилається на ст.. 13-1 Закону України «Про нотаріат» та стверджує, що нотаріус Одеського нотаріального округу Буракова О. І. не мала права вчиняти спірний виконавчий напис. Згідно до вимог статті 13-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів. Однак, стороною позивача не наведено жодного доказу про те, що нотаріус Буракова О.І. здійснювала нотаріальну діяльність при вчиненні спірного виконавчого напису поза межами Одеського міського нотаріального округу. З огляду на наведене, цілком доречними є доводи сторони відповідача, якими відповідач вказує на відсутність таких доказів. Також позивач посилається на те, що нею не було отримано жодних повідомлень щодо добровільного погашення суми заборгованості. Проте, відповідачем надано копію такої вимоги до позивачки від 03.04.2019 року, до якої також долучено копію касового чеку про оплату відправлення кореспонденції та витяг з реєстру відправки замовної кореспонденції через поштове відділення №59 від 22.04.2019 року. При цьому, в обґрунтування своїх посилань позивачка зазначає п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення окремих видів нотаріальних дій, де регламентовано порядок вчинення виконавчого напису на іпотечних договорах. Крім того, позивач посилається на недоведеність безспірності заборгованості, відсутність нотаріального посвідчення договору, що унеможливлює вчинення на ньому виконавчого напису. Однак, на підтвердження своїх доводів сторона позивача не надає жодного доказу, також не клопотала перед судом про витребування необхідних доказів, з яких суд мав би можливість отримати інформацію щодо обставин, викладених позивачем (зокрема, копії нотаріальної справи). Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 89 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, тому вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову слід відмовити повністю, не підлягають стягненню з відповідачки судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed