Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

[PERSON] , з урахуванням поданих клопотань про залучення до участі у справі співвідповідачів від 16 листопада 2020 року (а.с.57), від 13 січня 2021 року (а.с.112-116, 119-120) та уточнення позовних вимог, звернулась до суду з позовом про стягнення моральної шкоди в розмірі по 3\~000 євро (в еквіваленті до гривні) з кожного з відповідачів, завданої їх незаконною бездіяльністю з урахуванням рішення Європейського Суду з захисту прав людини від 27 липня 2004 року «Ромашов проти України». На обґрунтування позову посилається на те, що до вересня 2015 року вона мешкала в м. Макєєвка Донецької області, а у зв`язку з проведенням антитерористичної операції з вересня 2015 року вимушена була переїхати до с. Новопокровка Солонянського району Дніпропетровської області, де тимчасово мешкає по [ADDRESS] . 11 липня 2020 року вона направила засобами поштового зв`язку заяву на ім`я начальника Солонянського ВП Стриги О. М., в якій зазначала про те, що на протязі п`яти років мешкання в смт Новопокровка її сусіди: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проявляють відносно позивачки на ґрунті національної нетерпимості та ненависті злобну ворожнечу. Також зазначила, що вказані особи незаконно збирають, тобто здійснюють крадіжку на земельній ділянці, якою користувався [PERSON] , а на теперішній час користується позивачка: горіхи, абрикоси, яблука, малину, калину, квіти троянд, виноград та інш. Зі слів мешканців села, позивачці відомо, що до її приїзду в село, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] користувалися двором будинку, в якому вона зараз мешкає для випасу гусей, качок та для покосу трави. Після її приїзду, вказані особи стали чинити їй перешкоди, погрожувати її життю, а також з корисних мотивів почали здійснювати крадіжку шиферу, цегли, шлакоблоку та погрожували їй особистою розправою шляхом відрізання голови косою, проломлення голови сапою. У зв`язку з викладеним, позивачка подала до Солонянського ВП заяву про можливе вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 129, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 197? КК України, згідно якої просила внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань далі ЄРДР) та розпочати досудове розслідування. Однак такі відомості не були внесені до ЄРДР, а ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2020 року було зобов`язано начальника Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області невідкладно внести до ЄРДР відповідні відомості за заявою позивачки від 11 липня 2020 року або визначити відповідну особу для вчинення вказаних дій та надати заявниці витяг з ЄРДР. Позивачка зазначає, що відповідач [PERSON] ухилився від виконання такої ухвали суду, порушив ч. 1 ст. 214 КПК України, положення наказу Генеральної прокуратури № 139 від 06 квітня 2016 року та до цього часу не видав їй витяг з ЄРДР, не розпочав досудове розслідування по всім статтям, чим заподіяв позивачці моральну шкоду. За таких же підстав [PERSON] вважає, що і відповідач [PERSON] , який є заступником [PERSON] також ухилився від виконання своїх посадових обов`язків, оскільки також допустив бездіяльність. Крім того, позивачка вважає, що бездіяльність відповідача - Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області полягає у нездійсненні належного контролю, керівництва та усунення порушень в бездіяльності структурного підрозділу, яким є Солонянське відділення поліції та яке в свою чергу очолювали відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Також позивачка вважає, що бездіяльність [PERSON] , [PERSON] полягала в тому, що вони не внесли відомості до ЄРДР за її заявою від 11 липня 2020 року; не видали їй витяг з ЄРДР; як керівники не організували своєчасного направлення слідчо-оперативної групи; не здійснили огляд місця події; не приступили до досудового розслідування по викладеним в заяві позивачки фактам; не визнали її потерпілою та не допитали її; не створили слідчу групу; не провели обшук за місцем мешкання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; не арештували майно; не вжили заходи для повернення викраденого шиферу, цегли, шлакоблоків; не прийняли заходи для взяття під варту [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; а також не вжили заходи для захисту її порушених прав. Тому вважає, що відповідачами в порушення чинного законодавства не були вжиті всі необхідні заходи для проведення досудового розслідування, а також не вжиті заходи для проведення слідчих дій, які зазначених в 41 пункті заяви від 11 липня 2020 року. З посиланням на практику Європейського Суду з захисту прав людини, зокрема на рішення «Ромашов проти України», позивачка просила стягнути з кожного з відповідачів по 3 000 євро моральної шкоди, зазначивши, що суд під час визначення розміру моральної шкоди зобов`язаний врахувати стан її здоров`я, як потерпілої, тяжкість вимушених змін в її житті внаслідок умисної незаконної бездіяльності відповідачів. Також зазначила, що внаслідок незаконних дій відповідачів вона вимушена докладати додаткових зусиль для забезпечення безпеки її життя, а довготривала стресова ситуація, пов`язана з незаконною бездіяльністю відповідачів підірвала її душевну рівновагу, порушила сон, привела до дискомфорту, порушення стану здоров`я, а також до відсутності впевненості у завтрашньому дні та до депресії. Зазначає, що порушився звичайний уклад її життя, життєві зв`язки, а звернення з позовом до суду викликало негативні наслідки нервового характеру. Тому вважає, що сума в розмірі 3\~000 євро є найбільш адекватною та справедливою за завдані їй фізичні та моральні страждання. У частині позовних вимог до Державного казначейства України зазначила, що відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку зокрема, здійснює безспірне списання кошів державного та місцевого бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Тому, без пред`явлення з боку позивачки вимог до вказаного відповідача та без наявності претензій в його бездіяльності та порушенні її прав, просила зобов`язати здійснити безспірне списання з єдиного казначейського рахунку на її користь моральну шкоду на підставі рішення суду по вказаній справі. Ухвалою суду від 17 листопада 2020 року було задоволено клопотання позивачки та залучено до участі у справі співвідповідачів [PERSON] начальника Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, [PERSON] - старшого слідчого слідчого відділу Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (а.с.65-66). Заявою від 13 січня 2021 року позивачка уточнила свої вимоги та просила суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] також по 3000 євро (в еквіваленті до гривні) оскільки 20 жовтня 2020 року їй телефонувала особа, яка представилася як старший слідчий Романенко І. А. та стала вимагати, щоб позивачка приїхала до Солонянського ВП для допиту, на що позивачка відмовилася. Після цього до неї приїздили офіцер поліції [PERSON] , який вручив позивачці повістку про виклик до слідчого Романенко І. А. на 05 листопада 2020 року, на що вона написала «не приїду у зв`язку з відсутністю коштів». Після цього до позивачки 02 листопада 2020 року приїздили оперуповноважені [PERSON] , [PERSON] , які з порушенням вимог КПК України вручили повістку про виклик до слідчого та намагалася допитати її як потерпілу. Також позивачка посилається на те, що побоюється за своє життя, а тому не бажає та боїться з`являтися до Солонянського ВП. Тому вважає, що [PERSON] , як керівник Солонянського ВП та [PERSON] , як слідчий не виконують належним чином свої посадові обов`язки, проявляють протиправну бездіяльність та грубо порушують права позивачки. Ухвалою від 14 січня 2021 року було задоволено клопотання позивачки та залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] - слідчого відділу Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, у зв`язку з тим, що під час підготовки справи до розгляду по суті з`ясувалося, що останній призначений слідчим у кримінальних провадженнях за заявою від 11 липня 2020 року, а тому він також є суб`єктом спірних правовідносин (а.с.119-120,124). У судове засідання 08 квітня 2021 року позивачка, яка зареєстрована в підсистемі «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.32,33,т.2) - не з`явилася, причини нявки суду не повідомила. З`ясувавши думку представника відповідача адвоката Снігура А. С. суд постановив здійснювати розгляд справи за відсутності позивачки, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явилися.\~Про час\~та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, згідно якої він зазначив, що позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні (а.с.178, т.1). Представники Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області, Державного казначейства України, які про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. 05 листопада 2020 року відповідач Головне управління Національної поліції України у Дніпропетровській області подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову (а.с.39-55,т.1). У відзиві зазначено, що 09 вересня 2020 року до Дніпровського ВП ГУНП надійшли звернення [PERSON] від 04 вересня 2020 року на гарячі лінії Департаменту ДВБ Національної поліції України, Національної поліції України, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Міністерства внутрішніх справ України щодо невнесення відомостей до ЄРДР за заявою [PERSON] від 30 липня 2020 року та неналежного проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях №12020040570000434, №12020040570000435, № 12020040570000436, №12020040570000437, №12020040570000438, №12020040570000439, розпочатих слідчим відділенням Солонянського ВП Дніпровського ВП ГУНП. За даним фактом було проведено перевірку, під час якої було встановлено, що на підставі ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області, 17 серпня 2020 року слідчим відділенням Солонянського ВП Дніпровського ВП ГУНП внесені відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальних провадженнях №12020040570000434 за ч. 2 ст. 127 КК України, №12020040570000435 за ч. 2 ст. 129 КК України, №12020040570000436 за ч. 2 ст. 185 КК України, №12020040570000437 за ч. 1 ст. 190 КК України, №12020040570000438 за ч. 2 ст. 197? КК України, № 12020040570000439 за ч. 2 ст. 186 КК України. 28 вересня 2020 року прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 кримінальні провадження №12020040570000436 за ч. 2 ст. 185 КК України, №12020040570000437 за ч. 1 ст. 190 КК України об`єднані в одне кримінальне провадження за №12020040570000436. Щодо проведеної перевірки Дніпровським ВП ГУНП листом від 30 вересня 2020 року за №45/2-Р/52,53,56,58 було повідомлено [PERSON] про те, що досудове розслідування по вказаним кримінальним провадженням триває, а її процесуальний статус не визначений. Вважають, що позивачем [PERSON] не надано до суду належних доказів, що на момент звернення останньої із позовною заявою до суду з боку ГУНП були наявні порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Стосовно відшкодування моральної шкоди зазначають, що дії органу слідчого відділення Солонянського ВП Дніпровського ВП ГУНП незаконними судом не визнавались, а тому вважають доводи позивача щодо незаконності дій безпідставними та необґрунтованими. В частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 євро відповідач, з посиланням на п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 (зі змінами) та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами) вважає, що позивачка не надала суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, стану та стосунків внаслідок бездіяльності, на думку останньої, слідчого відділення Солонянського ВП Дніпровського ВП ГУНП. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а розгляд справи здійснювати за відсутності представника Головного управління Національної поліції (а.с.43, т. 1). Ухвалою від 16 лютого 2021 року були залишені без розгляду відзиви на позов, подані Державним казначейством України та Солонянським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції України у Дніпропетровській області (а.с.181-183, т. 1). З`ясувавши думку представника відповідача адвоката Снігура А. С. суд постановив здійснювати розгляд справи за відсутності представників відповідачів та відповідачів, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Снігур А. С. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, зазначивши що він є необґрунтованим, мотивованим лише мовними кліше позивачки. Також посилався на те, що [PERSON] з 16 жовтня 2020 року не займає посаду начальника Солонянського ВП, а під час виконання ним своїх посадових обов`язків до їх складу не входило здійснювання досудового розслідування, в тому числі і по кримінальним провадженням, відомості про які були внесені до ЄРДР за заявами позивачки. Посилався на те, що посадовою інструкцією начальника відділення поліції не передбачено здійснення та організація досудового розслідування. Вважає, що позивачка не довела завдання їй моральної шкоди, як не обґрунтувала і розмір такої шкоди, яку оцінила в 3000 євро. Тому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення адвоката Снігура А. С., дослідивши докази в їх сукупності вважає, що заявлені вимоги позивачки не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»). У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України, постанова Верховного Суду від 28 березня 2018\~ року у справі № П/9901/370/18). Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] засобами поштового зв`язку відправила на адресу Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області заяву від 11 липня 2020 року, в якій зазначила про можливе вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 129, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 197? КК України (а.с.8-17,т.1). Згідно вказаної заяви [PERSON] просила внести відомості до ЄРДР, направити їй витяг; розпочати досудове розслідування; створити слідчу групу; заявила відвід слідчому Дяченко А. Б.; просила проводити досудове розслідування із застосуванням повної цифрової аудіо та відео фіксації; провести огляд місця події; провести обшуки за місцями мешкання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; взяти їх під варту; накласти арешт на їх майно; вжити заходи стосовно повернення викраденого майна; стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] моральну шкоду в розмірі 300\~000 грн.; вжити заходи стосовно\~повернення земельної\~ділянки,\~якою користувався\~ [PERSON] ;\~здійснити виїмку\~зразків для\~проведення матеріально-технічної\~експертизи шиферу;\~провести допити\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ;\~зібрати відомості,\~що характеризують\~ [PERSON] \~та [PERSON] ;\~вирішити питання\~щодо негайного\~звільнення [PERSON] \~від займаної\~ним посади;\~зібрати повну\~інформацію та\~дати оцінку\~факту патологічної\~жадібності [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] ;\~призначити поліграфічне\~дослідження на\~сучасних багатоканальних\~комп`ютерних поліграфах\~з одночасним\~паралельним цифровим\~аудіо-відеозаписом\~допитів,\~в тому\~числі провести\~цифровий аудіо-відеозапис\~передтестової та\~післятестової бесіди\~поліграфологів з\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] ;\~призначити безконтактні\~дослідження [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~на поліграфі;\~в порядку\~досудового розслідування\~призначити судово-відеофонографічну\~експертизу [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ;\~призначити комплексну\~експертизу з\~оцінки мови\~і невербальної\~поведінки [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~психоаналітиками,\~психологами,\~судовими психіатрами,\~афазіологами,\~патопсихологами,\~психопатологами,\~психофізіологами,\~експертами-філологами,\~судовими авторознавцями;\~провести допити\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~методом «допити\~без запитань»;\~в порядку\~досудового розслідування\~провести психодіагностику\~почерку [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~з інтервалом\~в дві\~години;\~в порядку\~досудового розслідування\~провести фоносемантичний\~аналіз текстів\~ [PERSON] ,\~Ганжи В.П.,\~Ганжи Т.Н.;\~в порядку\~досудового розслідування\~при допитах\~проводити запис\~змін розмірів\~зіниць очей\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ;\~призначити генетичний\~аналіз ДНК\~для визначення\~«генів агресивності»,\~«генів злочинності»\~у [PERSON] ,\~Ганжи В.П.,\~Ганжи Т.Н.;\~призначити комплексний\~аналіз стану\~організмів,\~а також\~змін в\~тканинах різних\~органів і\~порушень роботи\~мозку [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ;\~призначити [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~комплексні дослідження\~окорухової системи;\~використовувати можливості\~криміналістичної гіпології\~при підготовці\~до допитів\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та проводити\~такі допити\~із застосуванням\~музичного фону;\~ призначити\~ дослідження\~ хімічного\~дисбалансу в\~організмі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ;\~призначити клінічні\~випробування схильності\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~до проявів\~жорсткості,\~включаючи аналіз\~крові на\~вміст хімікатів,\~токсинів;\~призначити клінічні\~дослідження для\~діагностування органічних\~розладів центральної\~і периферичної\~нервової системи\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ;\~проводити допити\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~з використанням\~методів біоритмології;\~витрати на\~проведення \~експертиз покласти\~на [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ;\~в порядку\~досудового розслідування\~призначити та\~провести всі\~інші необхідні\~слідчі дії,\~які в\~обов`язковому порядку\~узгодити з\~позивачкою (а.с.9-17,т.1). У зв`язку з невнесенням відомостей до ЄРДР, [PERSON] звернулася до слідчого судді зі скаргою в порядку ст. 303 КПК України. Ухвалою слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2020 року було зобов`язано начальника Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області невідкладно внести до ЄРДР відомості щодо можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 129, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 197? КК України за заявою позивачки від 11 липня 2020 року або визначити відповідну особу для вчинення вказаних дій та надати заявниці витяг з ЄРДР. У задоволенні скарги [PERSON] в частині зобов`язання Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області негайно розпочати досудове розслідування було відмовлено (а.с.18-19, т. 1). Згідно Довідки про результати розгляду звернення позивачки від 30 вересня 2020 року, складеної заступником начальника СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Захаренком Ю. та слідчим Чесноковою Т. (далі Довідка) (а.с.50-51, т. 1) судом встановлено, що на виконання вказаної ухвали суду до ЄРДР 17 серпня 2020 року були внесені відомості та розпочато досудове розслідування у кримінальних провадженнях: № 12020040570000434 за ч. 2 ст. 127 КК України; № 12020040570000435 за ч. 2 ст. 129 КК України; № 12020040570000436 за ч. 2 ст. 185 КК України; № 12020040570000437 за ч. 1 ст. 190 КК України. 28 вересня 2020 року прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дякуном Г.Г. кримінальне провадження № 12020040570000436 за ч. 2 ст. 185 КК України та кримінальне провадженні № 12020040570000437 за ч. 1 ст. 190 КК України об`єднані в одне кримінальне провадження № 12020040570000436 за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 190 КК України. Крім того, 17 серпня 2020 року до ЄРДР були внесені відомості та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12020040570000438 за ч. 2 ст. 197? КК України, а також у кримінальному провадженні № 12020040570000439 за ч. 2 ст. 186 КК України. \~ \~ \~ \~Таким чином судом встановлено, що відомості за заявою позивачки від 11 липня 2020 року були внесені до ЄРДР за всіма вказаними нею правовими кваліфікаціями. Судом встановлено, що згідно відомостей, які вказані в Довідці, проведення досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень було доручено старшому слідчому СВ Солонянського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітану поліції Романенко Інні Анатоліївні. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснювався прокурорами Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дякуном Г. Г., Ткаченком О. О., Кривцуном М. О. Контроль за проведенням досудового розслідування кримінальних проваджень №№№ 12020040570000434, 12020040570000435, 12020040570000436, 12020040570000437, 12020040570000438, 12020040570000439 було покладено на заступника начальника начальника СВ Солонянського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Феденко Ярослава Івановича. Також згідно відомостей, зазначених в Довідці, опитана під час перевірки слідчий Романенко І. А. пояснила, що у неї у провадженні перебувають вказані кримінальні провадження, які розпочаті на підставі ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області. На стадії досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень процесуальний статус [PERSON] не визначено. Слідчі дії не проводилися, оскільки провадження перебували на вивченні у прокуратурі, а потім слідча Романенко І. А. з 28 серпня 2020 року по 10 вересня 2020 року перебувала на лікарняному. Також слідча пояснила, що нею було направлено повістку про виклик [PERSON] для проведення допиту та визнання її потерпілою (а.с.51,т.1). У Довідці зазначено, що досудове розслідування триває, а слідчим проводяться слідчі (розшукові) дії, про підозру нікому не повідомлено. За результатами проведеної перевірки було запропоновано вказати слідчому Романенко І. А. на необхідність активізації досудового розслідування по даним кримінальним провадженням, а також на необхідність проведення слідчих (розшукових) дій, а заступнику начальника - начальнику СВ Солонянського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції Феденко Я. І. рекомендовано встановити належний контроль за організацією досудового розслідування та вжити заходи щодо його активізації, прийняття рішень і про виконану роботу доповісти до 20 жовтня 2020 року. В той же час [PERSON] з позовом до суду звернулася в серпні 2020 року (а.с.1,т.1), а ухвалою від 19 жовтня 2020 року було відкрито провадження по справі (а.с.30,т.1). Тобто судом встановлено, що позов подано одночасно зі зверненнями позивачки до ГУ НП в Дніпропетровській області. Також судом встановлено, що 30 вересня 2020 року на адресу позивачки Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області направило лист (а.с.52,т.1) згідно якого повідомило про те, що було проведено перевірку стану здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень, відомості про вчинення яких внесені до ЄРДР за її заявою від 11 липня 2020 року. Також повідомлено про те, що досудове розслідування триває, слідчим проводяться необхідні слідчі дії, про підозру нікому не повідомлено. Одночасно позивачці було роз`яснено, що згідно вимог ст. 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Повідомлено про надання вказівок та взяття організацію досудового розслідування на контроль. Таким чином, судом з`ясовано, що досудове розслідування по кримінальним провадженням, відомості по яким були внесені до ЄРДР на підставі заяви позивачки, здійснювалося слідчою Романенко І. А., а докази про її бездіяльність суду не надані. Судом встановлено, що відповідача [PERSON] згідно наказу від 05 жовтня 2020 року №270о/о було переміщено на посаду заступника начальника сектору превенції Новокодацького відділення поліції Дніпровського відділу поліції, звільнивши з посади начальника Солонянського відділення поліції з 06 жовтня 2020 року (а.с.59,89 т.1). Наказом від 05 жовтня 2020 року №270о/о відповідачку [PERSON] переміщено на посаду начальника Солонянського відділення поліції з 05 жовтня 2020 року (а.с.59 зворот, 88, т.1). Таким чином і відповідач [PERSON] , і відповідачка [PERSON] під час здійснення досудового розслідування очолювали Солонянське відділення поліції, яке є органом досудового розслідування. Відомості про те, яку саме посаду займав відповідач [PERSON] матеріали справи не містять. \~У ст. ст. 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. У ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у\~порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.\~Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними. Звернувшись до суду, [PERSON] у своєму позові не просить суд визнати незаконною бездіяльність відповідачів щодо проведення досудового розслідування кримінальних проваджень, відомості по яких внесені до ЄРДР за її заявою. Хоча згідно поданих клопотань від 16 листопада 2020 року, від 03 лютого 2021 року, від 15 лютого 2021 року про зобов`язання відповідачів надати докази вчинення дій, перелічених в п.п. 10,11 позову від 21 серпня 2020 року, докази вчинення дій по 41 пункту, зазначеному в заяві позивачки від 11 липня 2020 року, просила суд в разі ненадання таких доказів - визнати обставини не вчинення таких дій встановленими. Ухвалою від 16 лютого 2021 року (а.с.181-183, т.1) в задоволенні такого клопотання було відмовлено. Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, а кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Згідно із ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. \~Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України.\~Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у ч. 1 ст. 303 КПК України. Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст. ст. 314316 цього Кодексу. Тобто кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок розгляду скарг, які позивачка фактично заявляла під час розгляду справи за правилами цивільного судочинства. За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року по справі № 641/8857/17 дійшла висновку про те, що вимоги про визнання незаконними дій, бездіяльності органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях мають вирішуватися за правилами КПК України. Проте позивачка не надала суду доказів в частині того, що у порядку встановленому законом, бездіяльність або будь-які дії відповідачів, як представників органу досудового розслідування були визнані судом незаконними. Судом встановлено, що згідно повістки про виклик, [PERSON] була викликана на 05 листопада 2020 року для допиту в якості потерпілої у кримінальному провадженні № 12020040570000434 (а.с.117-118, т. 1), що також підтверджено і заявами самої позивачки, які містяться в матеріалах справи. Тобто самою позивачкою не заперечується факт того, що її викликали до Солонянського ВП для проведення допиту, на який вона не з`явилася, оскільки побоюється за своє життя. Під час розгляду справи [PERSON] також надала суду клопотання про забезпечення безпеки особи під час розгляду справи від 12 березня 2021 (а.с. 236-246, т.1), яке ухвалою від 12 березня 2021 року було залишено без задоволення саме у зв`язку з тим, що норми Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь в кримінальному судочинстві» не застосовуються під час розгляду справи в порядку ЦПК України. Суд вважає, що підстави стверджувати про те, що відповідачка [PERSON] , як слідча, а також керівники Солонянського ВП відповідачі [PERSON] та [PERSON] здійснювали бездіяльність в частині невиконання своїх обов`язків щодо здійснення досудового розслідування відсутні. Згідно листа Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 21 грудня 2021 року (а.с.121,т.1) в даних кримінальних провадженнях слідчим було призначено відповідача [PERSON] роз`яснено позивачці право отримати документ, що підтверджує прийняття її заяви на реєстрацію і право подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи, звернувшись до слідчого з письмовою заявою відповідно ст. 60 КПК України. Проте позивачка в заяві про залучення вказаної особи в якості співвідповідача не зазначила в чому саме полягає його бездіяльність, обмежившись лише посиланням на те, що він має загальний обсяг прав та обов`язків з іншими відповідачами, а в кримінальних провадженнях не проведено слідчі дії, які зазначені в заяві позивачки (а.с.199, зворот, т. 1). Суд вважає, що вказаний лист спростовує посилання [PERSON] про існування факту бездіяльності в частині здійснення досудового розслідування. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачка, достовірно знаючи про розгляд справи судом, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх посилань, а кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Таким чином, фактично позивачкою навіть не вказано в чому саме полягає бездіяльність слідчого Чернявського Ю. О., як і не надано суду доказів стосовно його дій або бездіяльності на стадії досудового розслідування. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. (ст.55 Конституції України). У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про вілшкодування моральної (немайнової) шкоди»). В пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Суд вважає, що за відсутності доказів про існування незаконної бездіяльності відповідачів, відсутній і причинно-наслідковий зв`язок з моральними стражданнями, про які зазначає позивачка в позові та які вона оцінює в 3\~000 євро і просить стягнути з кожного відповідача, крім Державного казначейства України. Так, загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. У разі відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 ст. 1176 ЦК України, відповідно до якої така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України, згідно якої, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 25 травня 2015 року №6-440цс16. Оскільки в даному спорі позивачкою [PERSON] не доведено існування незаконного рішення, дії чи бездіяльності відповідачів, як фізичних осіб і як посадових осіб, а також відсутні докази незаконної бездіяльності відповідача юридичної особи під час здійснення ними своїх повноважень, тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Суд зазначає, що доказів визнання судом бездіяльності відповідачів щодо не вчинення будь-яких дій під час проведення досудового розслідування кримінальних проваджень, відомості про які внесені до ЄРДР за заявою позивачки від 11 липня 2020 року, суду не надано та не доведено, а судом не встановлено. [PERSON] подала суду клопотання про постановлення окремої ухвали на адресу Міністерства внутрішніх спав, Національної поліції України, прокурора та Державного бюро розслідувань, якою поставити до відмова про порушення законодавства з приводу поданого нею позову (а.с.21, 206-211,т.1). Статтею 262 ЦПК України передбачено, що суд,\~виявивши при\~вирішенні спору\~порушення законодавства\~або недоліки\~в діяльності\~юридичної особи,\~державних чи\~інших органів,\~інших осіб,\~постановляє окрему\~ухвалу,\~незалежно від\~того,\~чи є\~вони учасниками\~судового процесу. Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено. Оскільки судом не встановлено наявність такої бездіяльності, тому і підстави для постановлення окремої ухвали, що є правом суду відсутні. Крім того, в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази, які підтверджують факт проведення досудового розслідування по вказаним провадженням, факт виклику позивачки на допит в якості потерпілої, факт роз`яснення їй порядку отримання процесуальних документів (а.с.121,т.1), що спростовує її позовні вимоги, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивачки, завдання їй моральних страждань діями чи бездіяльністю відповідачів, а позивачкою не надано доказів спричинення моральної шкоди та наявності причинного-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями або бездіяльністю відповідачів та їх вини в її заподіянні, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивачки моральної шкоди задоволенню не підлягають. При цьому суд не переходить до оцінки питання в частині розміру моральної шкоди, яку просила стягнути позивачка з кожного з відповідачів, оскільки підстави для стягнення такої шкоди відсутні. В частині посилань [PERSON] на рішення ЄСПЛ «Ромашов проти України» суд зазначає, що розмір стягнутої в цій справі моральної шкоди, а також обставини даної справи не є аналогічними та ідентичними тим обставинам, які розглядаються судом за позовом [PERSON] . Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, витрати по справі покласти на позивача.

Outcome: dismissed