Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

[PERSON] мотивував позов тим, що 05.07.2013 року між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» був укладений договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21134, реєстраційний номер [NUMBER]. На момент продажу автомобіль був знятий з обліку в органах ДАІ, вартість визначна в 25100 грн. Відповідно до п.4.2 продавець зобовязався передати покупцю товар після внесення повної суми платежу, що підтверджуватиметься квитанцією. Відповідно до п.6.1 право власності на товар, купівля-продаж якого здійснюється відповідно до даного договору, переходить від продавця до покупця в момент фактичної передачі товару та документів на нього. При цьому ризики випадкової втрати чи пошкодження товару переходять від продавця до покупця з моменту фактичної передачі товару. До підписання даного договору відповідач надав позивачеві для ознайомлення наступні документи: копію рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 25.02.2013 року №136/31/13-ц про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу транспортного засобу АТ «Ощадбанк» в особі філії Вінницьке обласне управління, копію висновку про вартість майна предмету продажу станом на 23.11.2012 року, копію облікової картки №19211894 від 06.06.2013 року щодо зняття автомобіля з реєстраційного обліку. Також був предявлений автомобіль, ключі, транзитний номер 02АК6304, свідоцтво про реєстрацію САР019820. На виконання умов договору позивач 05.07.2013 року гроші в сумі 25\~100 грн., згідно квитанції №40337640, проте банк не передав йому автомобіль. Позивач неодноразово звертався із вимогою до відповідача передати товар, проте заступник начальника Філії Вінницького обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» безпідставно відкладав передачу автомобіля, а згодом почав уникати спілкування. Відповідно до вимог ст.ст. 16, 328, 334, 526, 611 ЦК України позивач просив визнати за ним право власності на автомобіль ВАЗ 21134, 2011 р.в., зеленого кольору, кузов/рама ХТА211340В5036634, двигун №111835555484 та зобовязати ПАТ «Державний ощадний банк України» передати йому даний транспортний засіб, ключі від нього, транзитний номер 02АК6304, свідоцтво про реєстрацію САР019820. Ухвалою суду від 21.12.2015 року в якості співвідповідача залучено [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та пояснила, що [PERSON] сплатив кошти за автомобіль, що підтверджується квитанцією, і правомірно набув права власності, проте не може зареєструвати в ДАІ автомобіль на своє імя, оскільки банк не передав йому цей транспортний засіб. Згодом він дізнався, що автомобіль зареєстрований за [PERSON] сином заступника начальника філії. Оскільки право [PERSON] порушене, банк гроші не повернув, просила визнати за позивачем право власності на спірний автомобіль та зобовязати ПАТ «Державний ощадний банк України» передати [PERSON] автомобіль ВАЗ 21134, 2011 р.в., кузов/рама ХТА211340В5036634. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Суду пояснив, що він кілька років співпрацював із [PERSON] як уповноваженим представником банку з приводу придбання автомобілів, що перебували у заставі банку. Автомобіль ВАЗ 21134 він вирішив придбати для себе, тому в приміщенні кабінету заступника начальника філії [PERSON]він передав йому кошти в сумі 25100 грн., а [PERSON] вніс гроші в касу банку від його імені та віддав квитанцію. Він підписав договір купівлі-продажу та акт приймання-передачі автомобіля, проте автомобіль він одразу не отримав, оскільки був спір із господарем і [PERSON] йому сказав зачекати. Потім він почав звертатись із усними і письмовими скаргами, але автомобіль так йому і не передали. Наголосив, що він свої кошти заплатив за транспортний засіб, [PERSON] йому грошей не позичав. В даний час автомобіль належить сину [PERSON], проте його права порушені і він просив позов задоволити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, подав письмові заперечення (а.с. 30-31). Суду пояснив, що згідно договору купівлі-продажу колісного транспортного засобу від 05.07.2013 року банк, в особі заступника начальника управління [PERSON], продав [PERSON] автомобіль ВАЗ 21134, який перебував в заставі по кредитному договору і був знятий з обліку для продажу. Кошти в сумі 25\~100 грн. були внесені в касу банку 05.07.2015 року (заява на переказ готівки №40337640) та в повному обсязі зараховані банком в рахунок погашення боргу [PERSON] Згідно акту приймання-передачі транспортного засобу від 05.07.2013 року [PERSON] отримав цей транспортний засіб, а також свідоцтво про реєстрацію САР №019820, ключі, транзитний знак 02АК6304. Таким чином, сторони виконали свої зобовязання у повному обсязі, тому позов [PERSON] вважає безпідставним. Також зазначив, що з приводу передачі автомобіля [PERSON] проводиться службове розслідування. Свідок [PERSON] суду пояснив, що станом на 05.07.2013 року він працював заступником начальника філії ПАТ «Державний ощадний банк» і відповідав за погашення проблемних кредитів. З [PERSON] був знайомий протягом тривалого часу, оскільки він неодноразово придбавав заставні автомобілі. Також він виявив бажання придбати автомобіль ВАЗ 21134, тому 05.07.2013 року були підготовлені і підписані договір купівлі-продажу автомобіля та акт прийому-передачі, однак за домовленістю із [PERSON] кошти в сумі 25100 грн. він сплатив в касу банку свої, оскільки [PERSON] пояснив, що не мав такої суми. Він передав [PERSON] договір купівлі-продажу, але автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та ключі не передавав. Оскільки [PERSON] грошей йому не повернув, за його вказівкою довідка-рахунок була виписана на його сина [PERSON] і автомобіль тепер перебуває у його власності. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що спірний автомобіль був в заставі банку і з метою його продажу за рішенням суду він зняв автомобіль з обліку, а в подальшому за дорученням виписав довідку-рахунок в ПП «Гермес» на імя [PERSON] Хто сплачував кошти за автомобіль не знає, а із розмов з [PERSON] він зрозумів, що між [PERSON] та [PERSON] були стосунки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював на посаді провідного економіста в ПАТ «Державний ощадний банк України» і влітку 2013 року [PERSON] виявив бажання придбати автомобіль ВАЗ 21134. У його присутності позивач передав [PERSON] гроші 25100 грн., які останній сплатив через касу і квитанцію віддав [PERSON], проте автомобіль не був йому переданий. [PERSON] деякий час [PERSON] сказав, що розрахувався із [PERSON] і він відмовився від автомобіля, тому довідку-рахунок слід виписати на його сина, що і було зроблено. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 25.02.2013 року №136/31/13-ц звернуто стягнення на предмет застави автомобіль марки ВАЗ 21134, реєстраційний номер [NUMBER], 2011 р.в., кузов/рама ХТА211340В5036634, двигун №111835555484, що належав на праві власності [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ САК180435 (а.с. 8-9). За рішенням суду ПАТ «Державний ощадний банк України» надано право від імені [PERSON] укласти договір купівлі-продажу будь-яким способом із іншою особою-покупцем, зняти автомобіль з обліку в органах ДАІ, а також надано всіх повноважень, необхідних для продажу. 05.07.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» -[PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого продавець зобовязався продати, а покупець зобовязався купити та оплатити вартість транспортного засобу (п. 1.1). Предметом договору, відповідно п.2.1 договору, є транспортний засіб марки ВАЗ модель 21134, реєстраційний номер [NUMBER], 2011 р.в., зеленого кольору, кузов/рама ХТА211340В5036634, двигун №111835555484. Відповідно до п.2.2 договору товар на момент продажу знятий з обліку в органах ДАІ. Вартість транспортного засобу становить 25\~100 грн. (п.3.1). Відповідно до п.4.2 продавець зобовязується передати покупцю товар після внесення повної суми платежу, що підтверджуватиметься квитанцією. Відповідно до п.6.1 право власності на товар, купівля-продаж якого здійснюється відповідно до даного договору, переходить від продавця до покупця в момент фактичної передачі товару та документів на нього. При цьому ризики випадкової втрати чи пошкодження товару переходять від продавця до покупця з моменту фактичної передачі товару. Покупець зобовязався здійснити розрахунок за товар та підписати акт приймання-передачі транспортного засобу (п.7.1). Продавець зобовязався передати товар та передати покупцеві всі необхідні документи для експлуатації автомобіля та реєстрації його в органах ДАІ та попередньо зняти товар з обліку в органах ДАІ (п.7.2). Сторони по договору домовились, що за неналежне виконання своїх зобовязань, несуть відповідальність згідно законодавства України та умов цього договору (п.8.1). Відповідно до звіту ТОВ «Експертно-консалтинговий центр» (а.с. 10) ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21134, держномер АВ 7929ВК, шасі ХТА211340В5036634, 2011 р.в. станом на 23.11.2012 року складає 25\~084,00 грн. Відповідно до облікової картки №19211894 від 06.06.2013 року на момент продажу автомобіль був знятий з обліку у Липовецькому ВРЕР (а.с. 11). Згідно копії квитанції № 40337640 від 05.07.2013 року за реалізоване майно по кредиту [PERSON] від [PERSON] надійшла сума в розмірі 25\~100 грн. (а.с. 12). Позивач пояснив, що оригінал квитанції не зберігся, проте в судовому засіданні і позивач і представник відповідача визнали, що кошти в сумі 25\~100 грн. надійшли в рахунок оплати по договору купівлі-продажу автомобіля, тому в силу ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. В судовому засіданні також було встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» 05.07.2013 року був підписаний акт прийому-передачі, відповідно до якого на підставі договору купівлі-продажу продавець передав, а покупець отримав транспортний засіб типу легковий комбі В, марки ВАЗ модель 21134, 2011 року випуску, зеленого кольору, держномер АВ 7929ВК, шасі ХТА211340В5036634, двигун 111835555484. Автомобіль повністю відповідає положенням договору купівлі-продажу. Разом із автомобілем продавець передав, а покупець отримав : свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії САР№019820; ключ запалення 1 шт.; транзитний номерний знак «02АК6304» (а.с. 37). Оригінал акту на огляд наданий не був, оскільки представник відповідача [PERSON] пояснив, що він не зберігся. Поте, на підставі досліджених в судовому засіданні письмових доказів, пояснень позивача та показань свідків, було встановлено, що фактично автомобіль не був переданий [PERSON] Так, на підставі заяви представника ПАТ «Державний ощадний банк України» та наданого пакету документів 20.07.2013 року ПП «Гермес» на імя [PERSON] була видана довідка-рахунок в звязку з придбанням автомобіля за ціною 25\~804 грн. (а.с. 71-82). Згідно повідомлення регіонального сервісного центру у Вінницькій області від 11.01.2016 року №27/2-101 (а.с. 67) згідно бази даних АІС «ДАІ-2000» УДАІ УМВС України у Вінницькій області та Єдиного державного реєстру МВС 26.07.2013 року, транспортний засіб марки ВАЗ 21134, кузов ХТА211340В5036634, був зареєстрований у центрі надання послуг, повязаних із використанням транспортних засобів №8007 м. Києва (ВРЕР 7) за [PERSON] (реєстраційна картка додана, а.с. 67, 68). Станом на день розгляду справи по суті автомобіль перебуває у власності [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що за договором він придбав автомобіль і має право зареєструвати право власності в ДАІ. Представник відповідача також визнав, що між банком та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу. Так, відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобовязаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 665 ЦК України якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до ст. 620 цього Кодексу. Разом з тим, оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу, має свої особливості. Відповідно до положень Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 (в редакції, станом на 05.07.2013 року) документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи і скріплені печаткою, зокрема: - довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Згідно п.9, п. 10 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. На транспортні засоби оформляються та видаються реєстраційні документи, зразки яких затверджуються Кабінетом Міністрів України, та закріплюються номерні знаки, які відповідають вимогам стандартів. Відповідно до вказаних норм довідка-рахунок від 20.07.2013 року серії ААВ №221425, видана ПП «ВТП «Гермес», є документом, що підтверджує правомірність придбання [PERSON] транспортного засобу. Право власності він зареєстрував у ВРЕР 26.07.2013 року (а.с. 67). В судовому засіданні було встановлено, що довідка-рахунок про придбання [PERSON] спірного автомобіля не видавалась і його право власності на автомобіль зареєстроване не було. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України). Згідно ст. 620 ЦК України у разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання. Частиною 2 ст. 620 ЦК України визначено, що кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ вже передана третій особі у власність або в користування. Разом з тим, оскільки станом на день розгляду справи по суті власником майна є [PERSON], правомірність набуття ним права власності позивачем не спростована і відповідні позовні вимоги не предявлені, крім того, даний договір не оспорений самими сторонами ПАТ «Державний ощадний банк України» або [PERSON], суд вважає, що позов в частині визнання за [PERSON] права власності на спірний автомобіль задоволенню не підлягає. Крім того, позивач предявив вимоги про зобовязання ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії Вінницьке обласне управління передати йому транспортний засіб, проте в судовому засіданні було достовірно встановлено, що автомобіль ВАЗ 21134 не перебуває у володінні ПАТ «Державний ощадний банк України», а перебуває у власника [PERSON], тому підстав для задоволення позову в цій частині також немає. В судових дебатах представник позивача [PERSON] просила зобовязати [PERSON] передати [PERSON] автомобіль. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 31 ЦПК України позивач має право змінити предмет або підставу позову до початку розгляду справи по суті шляхом подання письмової заяви, проте такої заяви від представника позивача не надходило. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, суд прийшов до висновку, порушені права позивача не підлягають захисту в обраний ним спосіб. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed