Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] в січні 2019 року звернулись до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути в солідарному порядку з рахунків Головного управління Національної поліції в Одеській області та Прокуратури Одеської області на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 50\~000 грн. До суду сторона позивача не зявилась. Від [PERSON] і від [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача - Прокуратури Одеської області надав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачам у задоволенні вимог. Представник ГУ Національної поліції в Одеській області надав відзив на позов і просив відмовити [PERSON] і [PERSON] у задоволенні позову. Представник третьої особи ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області пояснення (заперечення) за позовом не надав, про час і місце слухання справи сповіщений. Суд вивчив матеріали справи і дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Малиновського райсуду м. Одеси від 14.12.2017 року зобов1язано начальника [PERSON] в м. Одеса ГУНП України в Одеській області невідкладно внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань в порядку ст..214 КПК України за заявою [PERSON], надану ним до [PERSON] 08.11.2017 року. Позивач стверджує, що в порушення вимог ст..214 КПК України його не повідомлено про початок досудового розслідування та витяг з ЄРДР ні [PERSON] ні прокурором Одеської місцевої прокуратури №2, що жодної слідчої-процесуальної дії за його - [PERSON]- участі не здійснено, рішення по справі не прийняте, його права та права його родини не захищені і не поновлені, особи, які скоїли правопорушення, до відповідальності не притягнуті, шкоду, завдану протиправним діянням, не відшкодовано. Посилаючись на положення ст.23 ЦК України позивачі вимагають стягнути в солідарному порядку з ГУ Нацполіції в Одеській області і Прокуратури Одеської області на відшкодування моральної шкоди 50\~000 грн., стверджуючи, що бездіяльність органів досудового розслідування спричиняє їм душевні страждання, вони переносять нервові стреси у звязку із незахищеністю від скоєних злочинів. Відповідачі позов не визнають і стверджують, що позовні вимоги є безпідставними і тому не підлягають задоволенню. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 16 ЦК України визначає - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК Українив визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,1174\~цього\~Кодексу). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] оскаржувалась бездіяльність посадових осіб [PERSON] в м.Одеса ГУНП України в Одеській області, ця бездіяльність посадових осіб судовим рішенням визнана незаконною. Позивач доводить , що підстав для відшкодування моральної шкоди встановлені ухвалою [PERSON] райсуду м.Одеси бездіяльність посадових осіб [PERSON] Суд дійшов висновку про відсутність спеціальних підстав для застосування\~статті 1176 ЦК України. [PERSON] зазначає, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі\~статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. З позову [PERSON] не вбачається в чому полягає моральна шкода для позивача, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, до позову не надані належні доказі на підтвердження розміру моральної шкоди. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України обовязок доказування і подання доказів законом покладено на сторону. У даному випадку позивачева сторони свій обовязок щодо надання належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог не виконала. При наведених обставинах суд дійшов висновку, що позов [PERSON] і [PERSON] про відшкодування моральної шкоди є недоведеним.

Outcome: dismissed