Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до суду 24.11.2015р. з позовом до [PERSON] (відповідач), в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення позивачем 23 річного віку. Відповідач позовні вимоги визнав частково та зазначив, що погоджується зі стягненням аліментів в розмірі 1500грн на місяць. В судове засідання сторони не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд розглянути справу у його відсутність. Відповідач також надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази судом встановлені наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Позивач народився 10.01.1996р., а відповідач є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7). На теперішній час позивач досягнув повноліття, але продовжує навчання на контрактній основі на денному відділенні Черкаського факультету Національного університету «Одеська юридична академія», що підтверджується відповідним індивідуальним договором №ЧКд6-13-0047 про підготовку фахівця бакалавра від 12.08.2013р. (далі Договір, а.с.8). Згідно п.3.1 Договору, навчання позивача триватиме до отримання ним освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра, за виключенням випадків, встановлених п.3.2 цього Договору. Платником за зазначеним Договором є відповідач. Відповідно до п.2.3 Договору розмір плати за навчання складає 12630грн на рік. У зв'язку з навчанням на денній формі позивач позбавлений можливості належним чином працевлаштуватися, а тому потребує додаткової матеріальної допомоги. Відповідач проживає окремо від позивача і в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги. За таких обставин між сторонами уклалися правовідносини щодо обовязку батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які регулюються главою 16 Сімейного кодексу України. Згідно ст.198 СК батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Позивач є студентом вищого навчального закладу денної форми навчання, а тому потребує матеріальної допомоги. В свою чергу відповідач є повнолітньою та працездатною особою, який має стабільний постійний дохід, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу своєму сину. До такого висновку суд дійшов зважаючи на ті обставини, що в позові зазначено, що відповідач офіційно працевлаштований, а відповідач своєю заявою від (а.с.15) не заперечив цього факту і зазначив про його спроможність сплачувати аліменти в розмірі 1500грн на місяць. Відповідно до ч.1 ст.200 СК суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Статтею 182 СК передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що позивач вимагає стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, на місяць. Разом з тим, позивач не обґрунтував та не надав суду доказів того, що визначення розміру аліментів в частці від доходів відповідача задовольнить матеріальні потреби позивача. Так позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності постійного та стабільного доходу у відповідача та його розміру, що в контексті положень ч.1 ст.61 ЦПК є обовязком позивача. Натомість позивач зазначив, що нижча межа розміру аліментів не має бути меншою за неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що відповідно до п.5 підр.1 р.ХХ Податкового кодексу України складає 17грн. У свою чергу відповідач зазначив про його спроможність сплачувати аліменти на користь позивача в розмірі 1500грн на місяць, що значно перевищує нижчу межу, яку визначив позивач. Відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 вересня 2015р. складає 1378грн на місяць. Таким чином, визначення розміру аліментів, які відповідач сплачуватиме на користь позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 1500грн на місяць гарантуватиме позивачеві визначений законом прожитковий мінімум матеріального забезпечення на місяць, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти саме в твердій грошовій сумі в розмірі 1500грн на місяць. Стосовно періоду протягом якого мають стягуватися аліменти, то відповідно до ч.1 ст.191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а згідно ч.2 ст.199 СК право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Тому вимоги позивача про стягнення на його користь аліментів до досягнення ним 23 річного віку, а не до закінчення ним навчання у вищому навчальному закладі, не є обґрунтованою. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо судових витрат, то відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то з відповідача на користь держави має бути стягнутий половина судових витрат, тобто судовий збір в розмірі 487,20грн. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК рішення суду про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial