Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу, Гамзатова Аліна Анатоліївна (третя особа-1), Приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва, Клітченко Оксана Анатоліївна (третя особа-2), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Предметом позову є визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу, Гамзатовою Аліною Анатоліївною 05 жовтня 2019 року, під реєстровим номером 6126, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 32018,16 грн. заборгованості за кредитним договором №482032761 від 31 грудня 2013 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для надання заяв по суті справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року, вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису від 05 жовтня 2019 року, під реєстровим номером 6126. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2020 року витребувано докази. Аргументи сторін Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням, оскільки: 1.Не було встановлено безспірності заборгованості, оскільки спірний виконавчий напис вчинено на підставі кредитного договору укладеного між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», № 482032761 від 31.12.2013 року. Однак, позивач вказаного кредитного договору не укладав, а за фактом вчинення шахрайських дій невстановленою особою, яка, використовуючи паспортні дані позивача, уклала кредитний договір, відкрито кримінальне провадження за № 12014040340001590 від 17.04.2014. Кримінальні провадження за іншими фактами вчинення шахрайських дій об`єднані в одне кримінальне провадження за № 120130340008785 від 13.12.2013, в якому позивач визнана потерпілою. Незважаючи на те, що кредитний договір не укладався, ПАТ «Альфа-Банк» повідомив позивача про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 482032761 від 31.12.2013 до TOB «Дата Майнінг Груп» на підставі договору факторингу від 08.12.2014, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», ЄДРПОУ 41264766 (за договором факторингу № 2019-1ДМГ/ВЕСТА від 14.01.2019), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», ЄДРПОУ 36799749 (за договором про відступлення права вимоги № 06-01/19/2 від 16.01.2019. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Броварського НОКО Гамзатова Аліна Анатоліївна, подала до суду пояснення третьої особи з додатками (прошито та пронумеровано на 34 аркушах). У поясненнях третя особа повідомила про те, що при вчиненні виконавчого напису нею повністю дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172, зокрема нею до вчинення виконавчої дії була встановлена особа заявника, перевірена його правосуб`єктність та повноваження представника; перевірено відповідність змісту заяви про вчинення виконавчого напису, вимогам закону; перевірено відповідність оригіналу документа, на якому має бути вчинено виконавчий напис, вимогам закону; перевірено умови вчинення виконавчого напису; перевірено належність оригіналу документа, на якому має бути вчинений виконавчий напис до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів; перевірено строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис. Зазначила про те, що заявник, окрім заяви та оригіналу кредитного договору надав виписку з рахунку про стан заборгованості позивача на день звернення. Крім того, заявник надав документ, який підтверджує факт попереднього відправлення позивачу вимоги про сплату боргу (копії реєстру поштового відправлення). Діючим законодавством не передбачено права нотаріуса вирішувати чи втручатись у спір між стягувачем і боржником у тому числі щодо суми стягнення. Тому підтвердження факту попереднього надіслання стягувачем на адресу боржника повідомлення про стягнення заборгованості достатньо для забезпечення гарантій боржника на оскарження права стягувача на стягнення. При цьому зауважено, що до спірних правовідносин не застосовуються положення п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якою врегульовано порядок звернення стягнення на заставлене майно в разі порушення основного договору, забезпеченого іпотекою і передбачають направлення нотаріусом іпотекодавцю та боржнику (якщо він є відмінним від іпотекодавця) вимог про усунення порушень. Лише у цьому пункті Інструкції є вимога про вчинення виконавчого напису після спливу 30 днів з моменту отримання письмової вимоги. Аналогічні положення містить наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Пункт 3.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не регулює спірні правовідносини. Не застосовується до спірних правовідносин і ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Позивач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна, в судове засідання не з`явилася, в письмових поясненнях просила розглядати справу за її відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до копії кредитного договору № 482032761 між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено 31.12.2013 кредитний договір. Відповідно до довідки вих. №100539-23.1 від 31.10.2019, виданої ПАТ «Альфа-Банк», у позивача відсутня заборгованість за кредитним договором № 482032761 у зв`язку з відступленням права вимоги до ТОВ «Дата Майнінг Груп» на підставі договору факторингу від 08.12.2014. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач отримав претензію від відповідача, копію якої позивачем додано до матеріалів справи (вих. №13881142 від 02.10.2019), про стягнення заборгованості за кредитним договором № 482032761 від 31.12.2013, укладеним між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк», у сумі 31368,16 грн. Як вбачається із підстав позову, позивач зазначає про те, що не укладала кредитного договору, тоді як останній було укладено невстановленою особою, з використанням паспортних даних позивача. Відповідно до копії постанови слідчого слідчого відділу Нікопольського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 22 листопада 2019 року , [PERSON] визнано потерпілою у кримінальному провадженні 120130340008785 від 13.12.2013. Як вбачається із вказаної постанови, в провадженні СВ Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120130340008785 від 13.12.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України. Зазначено про те, що 31.12.2013 р. в денний час, невідома особа, незаконно використавши паспортні данні на ім`я гр. [PERSON] в магазині «Ельдорадо» по вул. І.Богуна. 2, в м. Нікополь, Дніпропетровської обл., в відділенні ПАТ «Альфа Банку» підробивши документ, оформила кредитний договір № 482032761, на підставі чого було перераховано на рахунок TOB «ДІЄСА» в якості оплати 16785,76 грн., за ніби то придбаний товар, що підтверджується Меморіальним ордером № 2112.2 від 03.01.2014 р., чим спричинила ПАТ «Альфа Банку» матеріальний збиток на вищевказану суму. Оцінка суду. Щодо наявності заборгованості перед стягувачем. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як вбачається із наданих нотаріусом копій договорів, 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та TOB «Дата Майнінг Груп» укладено договір факторингу, відповідно до п.1.1. якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за виплату, а клієнт зобов`язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку №1 до договору. В подальшому, 14 січня 2019 року між TOB «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» (ЄДРПОУ 41264766) укладено договір факторингу № 2019-1ДМГ/ВЕСТА, відповідно до п.2.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку 1-1 до договору, що додається до даного договору на паперовому носії. В подальшому, 16 січня 2019 року, між ТОВ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та відповідачем укладено договір відступлення права вимоги № 06-01/19/2, відповідно до п. 2.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає новому кредитору належне йому право вимоги до боржників за договорами, перелік яких міститься в додатку 1-1 до договору, що додається до даного договору на паперовому носії та сплатити за нього ціну права вимоги. Однак, з наданих копій договорів не вбачається, що нотаріусу на момент вчинення виконавчого напису надано докази про те, що відбулось відступлення прав вимоги саме за договором № 482032761 від 31.12.2013, оскільки вказані договори не містять інформації про конкретні договори, права вимоги за якими переходять, тоді як в розпорядженні нотаріуса бути відсутні додатки до самих договорів, акти прийому передачі, докази сплати ціни договору, з якими й пов`язувалося виникнення права вимоги. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Як вбачається із підстав позову, позивач зазначає про те, що не укладала кредитного договору, тоді як останній було укладено невстановленою особою, з використанням паспортних даних позивача. Відповідно до копії постанови слідчого слідчого відділу Нікопольського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 22 листопада 2019 року [PERSON] визнано потерпілою у кримінальному провадженні 120130340008785 від 13.12.2013. Як вбачається із вказаної постанови, в провадженні СВ Нікопольського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120130340008785 від 13.12.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України. Зазначено про те, що 31.12.2013 р. в денний час, невідома особа, незаконно використавши паспортні данні на ім`я гр. [PERSON] в магазині «Ельдорадо» по вул. І.Богуна. 2, в м. Нікополь, Дніпропетровської обл., в відділенні ПАТ «Альфа Банк» підробивши документ, оформила кредитний договір № 482032761, на підставі чого було перераховано на рахунок TOB «ДІЄСА» в якості оплати 16785,76 грн., за ніби то придбаний товар, що підтверджується Меморіальним ордером № 2112.2 від 03.01.2014 р., чим спричинила ПАТ «Альфа Банк» матеріальний збиток на вищевказану суму. При цьому, як вбачається з наданих нотаріусом копій договорів, договір факторингу між ПАТ «Альфа-Банк» та TOB «Дата Майнінг Груп» укладено, ще 30 вересня 2014 року, тобто за наявності кримінального провадження, відкритого ще 13 грудня 2013 року. Як вбачається з матеріалів справи, заява про вчинення виконавчого напису була подана 03 жовтня 2020 року, а спірний виконавчий напис вчинено 05 жовтня 2019 року, тоді як позивач була визнана потерпілим у кримінальному провадженні 22 листопада 2019 року. Вказана хронологія подій дозволяє суду виключити ту обставину, що відповідач був обізнаний про спірний характер кредитного договору та відповідно зловживава правом на захист нотаріусом, з наміром завдати шкоди позивачу, що є недопустимим згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р., оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису у приватного нотаріуса були відсутні докази про те, що відбулось відступлення прав вимоги, саме за договором № 482032761 від 31.12.2013, також в матеріалах справи відсутні докази дійного переходу прав вимоги за договором до відповідача, тобто відсутні докази заборгованості саме перед стягувачем. Крім цього, суд бере до уваги також і те, що підставою позову є також укладення кредитного договору невстановленою особою з використанням паспортних даних позивача, а тому суд не може зробити висновок про наявність доказів, які безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором відповідної заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при зверненні до суду із вказаним позовом було сплачено 840,80 грн. судового збору. Позовні вимоги задоволені повністю, а тому судовий збір потрібно покласти на відповідача.

Outcome: approved