Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON]\~ (надалі також позивач) звернувся до суду з позовом до Соснівської сільської ради Глухівського району Сумської області (надалі також відповідач) про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом. Позивач обґрунтовував позов тим, що 17.09.2015 року помер його дядько [PERSON], який проживав в [INFO]. За життя [PERSON] користувався\~ земельною ділянкою, площею 3,44 га, яка складається з двох земельних ділянок, площею 2,7647 га та 0,6732 га, розташованої на території Соснівської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 039065 від 28.03.2002 р., а також земельною ділянкою його дружини [PERSON], яка померла 28.03.2012 р. в с. Катеринівка Глухівського району, площею 3,37 га, яка складається з двох земельних ділянок, площею 2,7646 га та 0,6043 га, розташованої на території Соснівської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-СМ № 039066 від 28.03.2002 р., бо він прийняв спадщину після смерті дружини, так як на день смерті був зареєстрований та проживав разом з нею в одному будинку в с. Катеринівка Глухівського району. У відповідності до заповіту за р. № 2629, посвідченого 25.09.2007 р. державним нотаріусом Глухівської райдержнотконтори, спадкоємцем вказаного майна є [PERSON], однак останній від прийняття спадщини письмово відмовився на його користь. Крім того, від прийняття спадщини відмовилися спадкоємці по закону попередніх черг, а саме - донька та сестра померлого [PERSON] Оскільки державні акти були втрачені, і нотаріус відмовила йому у видачі відповідно свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, він не може оформити спадщину після померлого дядька, і тому просить визнати за ним право власності на зазначені земельні ділянки в порядку спадкування за законом. \~ \~ \~ \~ В судове засідання позивач та його представник не зявились, проте представник позивача надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, справу просить розглянути у їх відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву, у якій просить розглянути справу за їх відсутності, позов визнають. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши та дослідивши письмові докази і матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Статтею 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, що передбачено п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серія І-СМ № 039066, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів та виданий 28.03.2002 р. головою Глухівської райдержадміністрації, підтверджує, що [PERSON], яка проживає в [INFO], є власником земельної ділянки, площею 3.37 га, у межах згідно з планом, яка розташована на території Соснівської сільської ради Глухівського району Сумської області (а.с. 12). А згідно Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка на підставі державного акта від 29.03.2002 Серія І-СМ № 039066 (а.с. 32-34). Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку Серія І-СМ № 039065, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів та виданий 28.03.2002 р. головою Глухівської райдержадміністрації, підтверджує, що [PERSON]І, який проживає в [INFO], є власником земельної ділянки, площею 3.44 га, у межах згідно з планом, яка розташована на території Соснівської сільської ради Глухівського району Сумської області (а.с. 15). А згідно Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка на підставі державного акта від 29.03.2002 Серія І-СМ № 039065 (а.с. 37-39). Оголошення в газеті «Глухівщина» № 23 від 30.03.2016 р. підтверджує, що дійсно державні акти на право приватної власності: Серія І-СМ № 039065 на імя [PERSON] та Серія І-СМ № 039066 на імя [PERSON], загублені (а.с. 30) . Свідоцтвом по смерть І-БП № 1900566 від 03.04.2012 р. стверджується, що [PERSON] померла 28.03.2012 р. у с. Катеринівка Глухівського району Сумської області у віці 76 років (а.с. 10), а відповідно до довідки Соснівської сільської ради № 32 від 18.02.2016 р. підтверджується, що [PERSON], яка померла 28.03.2012 р., проживала в [INFO]. На час смерті з нею був зареєстрований та проживав чоловік [PERSON], який прийняв спадщину після смерті свої дружини (а.с. 28) Свідоцтвом по смерть VІ-ИК № 631448 від 18.09.2015 р. стверджується, що [PERSON] помер 17.09.2015 р. у пос. Софрино-1 Пушкінського району Московської області (а.с. 13), а відповідно до довідки Соснівської сільської ради № 31 від 18.02.2016 р. підтверджується, що останнє місце проживання [PERSON], який помер 17.09.2015 р. було с. Катеринівка, вул. Центральна, 60, Глухівського району, Сумської області. На час смерті з ним ніхто не був зареєстрований та не проживав (а.с. 29). Згідно з заповітом [PERSON] та [PERSON], зареєстрованих 25.09.2007 р. за № 2629 та № 2630, вони на випадок смерті заповідали все своє майно [PERSON]В (а.с. 11, 14). Відповідно до письмової заяви від 09.12.2015 року, останній відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] (а.с. 16). Крім того, відповідно до письмових заяв спадкоємців по закону попередніх черг, [PERSON] донька померлих (а.с. 20-21), та [PERSON] сестра [PERSON] (а.с. 23-26), відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 19, 22) Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. \~Згідно з положенням ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно з положенням ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Оскільки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини після смерті [PERSON] на користь позивача, про що свідчить їх заяви (а.с. 16, 19, 22), то єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] Враховуючи, що померлі [PERSON] та [PERSON] за життя отримали Державні акти на право власності на земельні ділянки, то вони набули право, яке позивач може успадкувати після їх смерті. За таких обставин суд доходить до висновку, що позивач успадкував право на земельні ділянки, належні спадкодавцю [PERSON]І, та в установленому порядку не може одержати правовстановлюючі документи на вказане майно, а тому успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку. У пунктах 39-40 свого рішення від 24.04.2014 р. по справі «Будченко проти України» (Budchenko v. Ukraine), заява № 38677/06, Європейський суд з прав людини наголошував на тому, відсутність існування механізму реалізації відповідного законодавчого положення становить втручання у право за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні. Враховуючи, що позивач позбавлений будь-яким способом отримати дублікати державних актів на право приватної власності на землю, які видавалися спадкодавцю, через відсутність відповідного порядку, і вказана обставина перешкоджає позивачу оформити спадщину в нотаріальній конторі, а також з урахуванням того, що відповідач не заперечує проти задоволення позову і будь-яких доказів на спростування обставин зазначених у позові не надано, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки\~є законними, і задовольняє позов. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 15, 16, 328, 1216, 1217, 1218, 1223, 1225, 1265, 1268 ЦК України, п. «г» ч. 1 ст. 81, п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України, ст. 1 Першого протоколу Конвенції з прав людини та основоположних свобод,

Outcome: approved