Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

[PERSON] позов мотивував тим, що відповідно до свідоцтва про право власності № 4067 від 09.09.2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно йому на праві спільної часткової власності належить 23/25 частки домоволодіння по вул. Бучми, 1 в м.Вінниці, що складається з житлового будинку з прибудовами «А»: тамбур 2-1, кухня 2-2, кімната 2-3, загальною площею 27,1 кв.м., у тому числі житловою 9,2 кв.м; житлового будинку «К»: веранда 3-1, кухня 3-2, санвузол 3-3, кімнати 3-4, 3-5, 3-6, коридор 3-7, загальною площею 91,4 кв.м., в тому числі житловою 55,0 кв.м.; гаража «З»; сараю «Д»; погребу «п/Д»; убиральні «Ж». [PERSON] є співвласником даного домоволодіння, йому належить 2/25 часток відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, але оскільки на момент отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину права [PERSON] на житловий будинок «К», гараж «З», три сараї «Г», «В», «д», вбиральню «У», сіни «а4», ще не були зареєстровані, то спадкове майно [PERSON] визначалось як 37/50 часток зареєстрованого на той час домоволодіння (літ. «А»). Враховуючи те, що із [PERSON] не вдалось домовитись щодо виділу його частки, відповідно до ст.ст. 356, 364 ЦК України позивач просив встановити, що у праві спільної власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Бучми, 1, [PERSON] належить 23/25 часток, а [PERSON] 2/25 частки; виділити [PERSON] в натурі 23/25 частки у домоволодінні, що розміщене за адресою: м. Вінниця, вул.. Бучми, 1 належні йому на праві спільної часткової власності, а саме: у житловому будинку з прибудовами «А»: тамбур 2-1, кухня 2-2, кімната 2-3, загальною площею 27,1 кв.м. у тому числі житловою 9,2 кв.м.; у житловому будинку літ. «К»: веранда 3-1, кухня 3-2, санвузол 3-3, кімнати 3-4, 3-5, 3-6, коридор 3-7, загальною площею 91,4 кв.м., в тому числі житловою 55,0 кв.м; гараж літ. «З»; сарай літ. «Д»;, погріб літ. «п/Д»; убиральня літ «Ж» (а.с. 2-3, 146). Крім того, позивач зазначав, що домоволодіння розташоване на земельній ділянці, площею 0,0800 га, кадастровий номер 0510100000:03:027:0004, за адресою: м. Вінниця, вул. Бучми, 1, яка належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку від 11.07.2005 року, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради від 22.12.2004 року № 960. Проте, позивач вважає, що за ним слід визнати право власності на 23/25 часток у спільній частковій власності на земельну ділянку, враховуючи наступні обставини. Так, 17.09.2003 року між Вінницькою міською радою та [PERSON], [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки з метою будівництва та обслуговування жилого будинку. 05.04.2004 року згідно акту прийняття до експлуатації індивідуального житлового будинку та господарських споруд, було введене в експлуатацію завершене будівництвом (новостворене) нерухоме [PERSON] Взамін свідоцтва про право на спадщину від 28.01.1992 року та на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 1872 від 27.08.2009 року про затвердження зміни часток будинковолодіння [PERSON] було видано свідоцтво про право власності № 4067 від 09.09.2009 року. Тобто, на момент набуття земельної ділянки у спільну сумісну власність, частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної часткової власності на будинковолодіння вже були визначені та більше не змінювались, тому відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України його частка у земельній ділянці становить 23/25. Протягом усього часу спільного володіння майном, співвласникам не вдалося укласти угоду про порядок користування землею, оскільки [PERSON] вважає, що йому належить 37/50 часток земельної ділянки та не погоджується на меншу долю. Уточнюючи свої вимоги (а.с. 146) позивач просив: визнати за [PERSON] право власності на 23/25 часток у спільній частковій власності на земельну ділянку, розміщену за адресою: м. Вінниця, вул. Бучми, 1, кадастровий номер 0510100000:03:027:0004. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити. Позивач пояснив, що бажає виділити будинковолодіння в натурі з метою отримання окремого номеру та в разі необхідності подальшого продажу. Представник просив врахувати, що [PERSON] за згодою [PERSON] добудував свою частину домоволодіння і здав в експлуатацію, тому з 05.04.2004 року є власником 23/25 часток. Відповідач отримав свідоцтво про право власності 11.08.2004 року після прийняття будинку в експлуатацію, зареєстрував своє право в БТІ 13.08.2004 року, коли будинок вже існував. Оскільки земельна ділянка знаходилась в оренді у [PERSON] та їх батька, а після його смерті сторони набули ділянку у спільну сумісну власність, відповідно до вимог ч. 4 ст. 120 ЗК України частки повинні визначатись відповідно до часток у нерухомому майні. Оскільки експертом визначено, що реальний поділ земельної ділянки відповідно до часток в будинковолодінні неможливий, просив визнати за [PERSON] право власності на 23/25 часток земельної ділянки. Визначену експертом частку позивача в домоволодінні 22/25 вважає неправильною. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що в 1986 році рішенням суду було поділене нерухоме майно: власником 37/50 став батько [PERSON], а 13/50 мати [PERSON] Спадщину після смерті матері в 1992 році прийняв [PERSON] З того часу будинком користувались батько та позивач. В їх користуванні була земельна ділянка площею 0,08 га. Після смерті батька спадщину 37/50 часток в 2004 році прийняв відповідач [PERSON] і зареєстрував своє право в БТІ. Просила врахувати, що офіційних дозволів на виконання позивачем будівельних робіт [PERSON] не надавав, а виконком безпідставно врахував нові будівлі і затвердив частку позивача - 23/25, видавши в 2009 році про це відповідне свідоцтво. Крім того, вважає, що частка позивача вже визначена, свідоцтво про право власності позивача і рішення виконкому від 27.08.2009 року не скасовані, тому підстав для повторного визначення частки [PERSON] немає. Оскільки земельна ділянка у сторін перебуває у спільній сумісній власності їх частки є рівними, тому підстав для визнання за позивачем права власності на 23/25 часток ділянки немає. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи на будинковолодіння № 1 по вул. Бучми в м. Вінниці, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 16.10.1986 року був поділений будинок, розташований в м. Вінниці, вул. Бучми, 1 та присуджено на праві особистої власності [PERSON] 13/50 часток будинку, у склад якого увійшло приміщення 1-3, [PERSON] 37/50 часток будинку, у склад якого увійшли приміщення 1-1, 1-2, сарай «Б» (а.с. 42). Після смерті [PERSON] спадкоємцем 13/50 часток став [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.01.1992 року. 17.09.2003 року земельна ділянка, площею 0,0800 га, передана в оренду від Вінницької міської ради [PERSON], [PERSON] В 2002 2003 роках позивач [PERSON] самовільно добудував на вказаній ділянці другий житловий будинок. Відповідно до акту від 05.04.2004 року, затвердженого рішенням виконкому ВМР № 695 від 13.04.2004 року, житловий будинок загальною площею 91,4 кв.м., житловою площею 55,0 кв.м., що збудований забудовником [PERSON] самовільно, був прийнятий до експлуатації (а.с. 8). 29.10.2003 року помер [PERSON] і спадкоємцем 37/50 часток домоволодіння став [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.08.2004 року, виданим Другою вінницькою державною нотаріальною конторою. Право власності зареєстроване в реєстрі 13.08.2014 року. Оглянувши матеріали інвентаризаційної справи на будинковолодіння № 1 по вул. Бучми в м. Вінниці, в судовому засіданні було встановлено, що 17.07.2009 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до КП «ВМБТІ» зі спільною заявою про перерахунок часток в зв`язку з прийняттям нового будинку до експлуатації. КП «ВМБТІ» був проведений відповідний розрахунок і 27.08.2009 року виконком Вінницької міської ради прийняв рішення № 1872 про затвердження зміни часток. Згідно пункту 1.3 рішення в зв`язку зі зведенням сіней «а2» тамбуру «а3», сараю «Д», погребу «п/Д», убиральні «Ж», житлового будинку «К», гаража «З» та прийняттям їх в експлуатацію актом прийняття в експлуатацію від 23.01.1990 р., затвердженим рішенням виконкому Староміської райради від 21.03.1990 р. № 80 та актом прийняття до експлуатації індивідуального житлового будинку та господарських споруд від 05.04.2004 року, затвердженим рішенням виконкому Вінницької міської ради від 13.04.2004 року № 695: -у власність [PERSON] переходить 23/25 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, у будинку «А» з прибудовами: тамбур 2-1, кухня 2-2, кімната 2-3, загальною площею 27,1 кв.м., в тому числі житловою 9,2 кв.м.; в житловому будинку «К» веранда 3-1, кухня 3-2, санвузол 3-3, кімнати 3-4, 3-5, 3-6, коридор 3-7, загальною площею 91,4 кв.м., в тому числі житловою 55,0 кв.м; гараж «З», убиральня «Ж», сарай «Д», погріб «п/Д». -у власність [PERSON] переходить 2/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, у будинку «А» з прибудовами: кімната 1-3 загальною площею 16,3 кв.м, в тому числі житловою 16,3 кв.м, сарай «Б». На підставі цього рішення 09.09.2009 року виконкомом Вінницької міської ради [PERSON] видане свідоцтво про право власності № 4067 на частину домоволодіння (замість свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 28.01.1992 року № 2-421). Реєстрація права власності за [PERSON] проведена КП «ВМБТІ» 29.09.2009 року, реєстраційний номер 28398151. [PERSON] свідоцтво про право власності на 2/25 часток не отримав і право власності не зареєстрував. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.03.2016 року, що набрало законної сили 10.05.2016 року на підставі ухвали Апеляційного суду Вінницької області, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 13.04.2004 року № 695 «Про затвердження актів прийняття до експлуатації самовільно споруджених житлових будинків» та від 27.08.2009 року № 1872 «Про зміну часток в будинковолодінні», визнання недійсним свідоцтва про право власності. Згідно технічного паспорту на житловий будинок № 1 по вул. Бучми в м. Вінниці, виготовленого 15.09.2014 року на земельній ділянці площею 800 кв.м. розташовані: житлові будинки «А», «К», прибудови «А1», «а2», «а4», тамбур «а3», сараї «Б», «В», «Г», «Д», «д», убиральні «Ж», «У», погріб «п/Д», гараж «З», огорожа № 1-5. Самовільно збудований сарай «д» (а.с. 43-46). Обґрунтовуючи позовні вимоги про виділ [PERSON] в натурі частки у домоволодінні позивач обрав правовою підставою позову ст.ст. 356, 364 ЦК України. Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 3 статті 364 ЦК України визначено, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Проте, в судовому засіданні встановлено, що частка [PERSON] виділена в натурі, становить відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру його частки у власності і зареєстрована у встановленому законом порядку. Рішення виконкому від 27.08.2009 року про затвердження зміни часток і свідоцтво про право власності [PERSON] від 09.09.2009 року не скасовані. Суд вважає, що права позивача відповідачем не порушені і підстав для повторного виділення 23/25 частки із перерахуванням тих самих приміщень, які зазначені в свідоцтві про право власності від 09.09.2009 року, немає. Висновок експерта від 23.07.2015 року № 166, згідно якого частка [PERSON] відповідно до фактичного користування приміщеннями в будинку, становить 22/25, а [PERSON] 3/25, суд оцінює критично, оскільки у частки експерт зарахував сарай «Г», убиральню «У», на які відсутні правовстановлюючі документи. Крім того, сторони просили не приймати до уваги висновок, експерта в частині визначення часток, оскільки не погоджуються із ним. Також слід зазначити, що після надходження висновку експерта в частині визначення часток позивач не змінив позовних вимог і наполягав на виділенні йому саме 23/25. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання за ним права власності на 23/25 часток земельної ділянки по вул. Бучми, 1 в м. Вінниці, суд враховує наступне. Відповідно до рішення Вінницької міської ради від 22.12.2004 року № 960 передано безоплатно в спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку № 1 по вул. Бучми в м. Вінниці, площею 800 кв.м., що належала їм на підставі договору оренди від 13.10.2003 року (а.с. 9). 11.07.2005 року [PERSON] та [PERSON] був виданий державний акт серії ЯА № 509948 на право спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0800 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:03:027:0004 (а.с. 6). Відповідно до ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 статті 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, щ перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частини. Частиною 5 статті 89 ЗК України визначено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Статтею 372 ЦК України також визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки експертом не вирішувалось питання щодо варіантів поділу земельної ділянки, виходячи з того, що частки співвласників є рівними, а між сторонами існує спір щодо поділу ділянки, суд вважає необхідним визначити розмір часток [PERSON] та [PERSON] у праві спільної власності на земельну ділянку, площею 0,0800 га, кадастровий номер 0510100000:03:027:0004, що розташована по вул. Бучми, 1 в м. Вінниці, по ?. Позивач пред`явив вимоги про поділ земельної ділянки із визначенням часток відповідно до часток в домоволодінні, проте такий поділ не відповідатиме вимогам ст. 89 ЗК України, ст. 372 ЦК України. Також позивач посилався на ч. 4 ст. 120 ЗК України, і зазначав, що його частка в будинковолодінні змінилась 05.04.2004 року, ще до набуття у власність ділянки, під час перебування ділянки в користуванні на підставі договору оренди, тому право на ділянку слід визначити пропорційно до часток осіб у праві власності на житловий будинок. Проте, суд враховує, що зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок, що стались у зв`язку з прибудовою, перебудовою або надбудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку користування та розпорядження земельною ділянкою. Крім того, визнання за позивачем права власності на 23/25 часток земельної ділянки явно ущемляє законні права відповідача [PERSON], позбавляє його можливості належно користуватись своєю частиною будинку, суперечить архітектурно-будівельним нормам і правилам, що також відображено у висновку експертизи № 166 від 23.07.2015 року (план-схема в додатку № 2 до висновку). При цьому експертом визначено що в разі встановлення частки [PERSON] у праві власності на домоволодіння в розмірі 3/25 (еавіть на частку більше, ніж йому належить), площа, що необхідна для обслуговування його будівлі, повинна бути більшою, ніж площа, яка відповідає 3/25 часткам (0,0096 га) (аркуш 15-16 висновку). Твердження відповідача про те, що при поділі земельної ділянки слід виходити з розміру часток на будинок, які були у сторін (попередніх власників) при первісному виникненні права спільної часткової власності на будинок, також суд вважає безпідставним, оскільки на підставі державного акту від 11.07.2005 року сторони вже набули право спільної сумісної власності на ділянку, тому застосуванню підлягають ч. 5 ст. 89 ЗК України та ст. 372 ЦК України. Враховуючи те, що позовна вимога [PERSON] про поділ земельної ділянки задоволена частково, а при зверненні до суду з позовом він сплатив судовий збір в розмірі 1195,83 грн. (а.с. 153), суд вважає необхідним відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача половину сплаченого судового збору, в розмірі 597,91 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved