Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь несплачену суму боргу за договором позики в розмірі 182\~160 гривень 00 копійок; а також стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1876 гривень 30 копійок. Позов обґрунтований тим, що між позивачем та відповідачем 16.01.2019 року був укладений договір позики у вигляді розписки, у відповідності до якого відповідач отримав від позивача позику в розмірі 6600 (шість тисяч шістсот) доларів США та зобов`язався повернути запозичену суму в повному обсязі в термін до 20 серпня 2019 року. Однак, на сьогоднішній день відповідач вказану суму отриманих коштів не повернув. В зв`язку з тим, що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, позивач вимушена звернутися до суду. Протоколом автоматизованого розподілу від 18.08.2020 року справу було передано в провадження судді Пантилус О.П. 02 вересня 2020 року справа передана в провадження судді Діденко Є.В. на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку. Ухвалою судді Діденко Є.В. від 04.09.2020 року позовну заяву залишено без руху і надано строк позивачу для усунення недоліків. Ухвалою судді від 16.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 13 листопада 2020 року. 13.11.2020 року розгляд справи не відбувся через перебування судді на лікарняному. Судове засідання призначено на 16 грудня 2020 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, відзив на позовну заяву не надіслав, судова повістка направлялась йому за зареєстрованим місцем проживання, і була отримана ним 28.11.2020 року. На підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. З метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без участі відповідача, на підставі ст. 280 ЦПК України за наявними у справі доказами. Відповідно до\~ст.247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. 16.01.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 6600 доларів США, передача грошових коштів підтверджена розпискою, яка складена відповідачем. Згідно ч. 1ст. 1046\~ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. А згідно ч. 2\~ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю юридичною природою договір позики є реальною оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Суд вважає, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів борг, зобов`язання їх повернення у визначену в ній дату; а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу. Цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування. Але відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу вказану суму боргу у строк, вказаний у розписці, доказів повернення даного боргу суду не надав. Крім того, згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно офіційного курсу гривні до долара США встановленого Національним банком України вбачається, що станом на 10.08.2020 року (на момент подання позову) 1 долар США становив 27,6 грн. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] не виконав зобов`язання по умовах договору позики і станом на 20.08.2020 року не повернув [PERSON] кошти в сумі 6600 доларів США, що еквівалентно 182 160,00 грн. У позовній заяві [PERSON] надано також розрахунок трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 5464,80 грн. Проте, позовні вимоги про стягнення такої суми позивачкою не заявлені, і тому виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства суд позбавлений можливості вирішити питання про стягнення цієї суми. В цій частині позивачка не позбавлена права звернутись до суду із окремим позовом. У зв`язку з тим, що позовна вимога про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню, відповідно до ст.ст.133,141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1876,30 грн., який сплачено позивачем при подачі позову. На підставі\~викладеного і\~

Outcome: approved