Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулися до суду з первісним позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Під час нового розгляду справи [PERSON] неодноразово змінювала позовні вимоги та після надання суду останньої заяви про уточнення позовних вимог, просила суд: визнати право власності [PERSON] на ? частку нежитлового приміщення в селі Соснівка, Пустомитівського району, Львівської області по вулиці Стефаника, 51 по вулиці Стефаника, 51; визнати право власності [PERSON] на ? частку нежитлового приміщення в місті Львові, по вул. Русових, 10; визнати право власності [PERSON] на автомобіль [NUMBER]; визнати право власності [PERSON] на автомобіль [NUMBER]; провести поділ корпоративних прав [PERSON] на частку в розмірі 23 % статутного капіталу Приватного підприємства «Ефективна відгодівля тварин-захід» (ідентифікаційний номер 33420204) шляхом визнання за [PERSON] права на частку у розмірі 11,5 % статутного капіталу та майна Приватного підприємства «Ефективна відгодівля тварин-захід» (ідентифікаційний номер 33420204); відступити від рівності часток враховуючи істотні обставини; поділити сплачені після розірвання шлюбних стосунків кредитні зобовязання; залишити у власності [PERSON], декори на вікна, люстри, побутову техніку, компютер, принтер та інше рухоме майно. Позивачка [PERSON] за первісним позовом свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, протягом останніх трьох років відповідач мав стосунки з іншою жінкою, від позашлюбних відносин у відповідача під час шлюбу народилась дитина. Відповідач [PERSON] витрачав спільні кошти сімї на потреби іншої жінки та позашлюбної доньки, у тому числі на відпочинок за кордоном. Позивач стверджує, що більшість майна під час шлюбу набуто за рахунок її особистих коштів від підприємницької діяльності. Вона вказує на те, що займалася бізнесом з 1989 року зароблені кошти зберігала на депозитах батьків. Зазначає, що відповідач [PERSON] за час шлюбу не мав значних доходів. За час шлюбу набуте майно, а саме: автомобіль Toyota «Prado» 2006 р.в.; ? частина нежитлового приміщення загальною площею 60,9 м кв., що знаходиться за адресою м. Львів вул. Русових,10; автомобіль [PERSON] «Ауріс» д.н. [NUMBER]; 25% нежитлового приміщення загальною площею 304,4 м кв., що знаходиться в с. Соснівка, Пустомитівського району по вул. Стефаника, 51; меблі, техніка, декори та інше рухоме майно, а також кредитні зобовязання у банку ВАТ «Банк Універсальний» та «Укрсоцбанк» та корпоративні права в ПП «Ефектинва відгодівля тварин-захід». [PERSON] звернувся із зустрічними вимогами до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ майна, визнання недійсними договорів, витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому після надання заяв про уточнення позовних вимог, просив суд: визнати недійсними договори, відповідно до яких відбувся перехід права власності на майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], зокрема ? частки нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., яке знаходиться у місті Львові по вул. Русових, 10; ? частки нежилого приміщення загальною площею 304,4 кв.м, яке знаходиться за адресою; Пустомитівський район, с. Соснівка вул. Стефаника, 51 в користь [PERSON] та автомобіля [PERSON] «Ауріс» р.н. [NUMBER] 1,6 л., 2008 року випуску в користь [PERSON]; витребувати зазначене вище майно з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON]; поділити майно подружжя, що є спільною сумісною власністю, присудивши [PERSON] автомобіль [PERSON] Прадо 2006 року випуску № кузова JTEBL29J665027234 р.н. ВС 1641СВ зареєстрований МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у м.Червоноград Львіської області (попередній р.н. [NUMBER]); ? частина нежилого приміщення загальною площею 60,9 м кв., яке знаходиться в м.Львів вул. Русових,10; автомобіль [PERSON] р.н. [NUMBER] 1,6 л., 2008 року випуску; ? частки нежилого приміщення загальною площею 304,4 м кв., яке знаходиться за адресою: Пустомитівський район, с. Соснівка, вул. Стефаника,51; меблі та речі домашнього вжитку; в рахунок частини коштів, що становили спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON], а також особистих коштів [PERSON], що були використані [PERSON] в особистих інтересах (для збільшення статутного капіталу ТОВ «Український сувенір», яке не є предметом позову про поділ майна) та в рахунок виконаних [PERSON] кредитних зобовязань. Просить судові витрати покласти на [PERSON] Відповідач [PERSON] зустрічні позовні вимоги мотивує тим,що за час шлюбу ним разом з [PERSON] було набуто спільне майно, а саме: автомобіль [PERSON] «Прадо» 2006 року випуску № кузова JTEBL29J665027234 р.н. ВС 1641СВ зареєстрований МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у м.Червоноград Львіської області (попередній р.н. [NUMBER]). ? частина нежилого приміщення загальною площею 60,9 м кв., яке знаходиться в м. Львів по вул. Русових,10; Автомобіль [PERSON] «Ауріс» р.н. [NUMBER] 1,6 л., 2008 року випуску; ? частки нежилого приміщення загальною площею 304,4 м кв., яке знаходиться за адресою: Пустомитівський район, с. Соснівка, вул. Стефаника,51; меблі та речі домашнього вжитку за переліком. Вказує на те, що разом з [PERSON] ним укладено кредитні договори 27 вересня 2007 року з ВАТ «Банк Універсальний» на суму 130000 доларів США та кредитний договір від 28 серпня 2008 року з АКБ «Укрсоцбанк» на суму 23554 доларів США. Зазначає, що за час шлюбу придбав у [PERSON] 23% статутного капіталу ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід». Покликається на те, що вказана частка придбана ним за особисті заощадження. Вказує на те, що [PERSON] використала отримані у ВАТ «Банк Універсальний» 130000 доларів США за кредитним договором від 27 вересня 2007 року для поповнення статутного капіталу належного їй ТОВ «Український сувенір», яке не є предметом поділу. Зазначає, що по суті кредитний договір від 27 вересня 2007 року з ВАТ «Банк Універсальний» на суму 130000 доларів США було укладено не в інтересах сімї. Стверджує, що його невідшкодована частка виплачена по кредиту становить 78839,68 доларів США. Звертає увагу на те, що після припинення шлюбу [PERSON] відчужила ? частки нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., яке знаходиться у місті Львові по вул. Русових, 10; ? частки нежилого приміщення загальною площею 304,4 кв.м, яке знаходиться за адресою; Пустомитівський район, с. Соснівка вул. Стефаника, 51 в користь [PERSON] та автомобіля [PERSON] р.н. [NUMBER] 1,6 л., 2008 року випуску в користь [PERSON]. Відповідні договори укладенні без його згоди а тому повинні бути визнані недійсними судом, а майно підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння. У судовому засіданні позивачка та її представник уточнені позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеним у позові, змінах, уточненнях і доповненнях позовних вимог. Просять суд первісний позов задоволити в розмірі вказаному у заяві про уточнення позовних вимог, у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити у звязку із її безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеним у фабулі зустрічних вимог, змін і доповнень до зустрічного позову. Просив зустрічні уточнені вимоги задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися та не надали суду жодних пояснень про своє відношення до позову. Суд заслухавши думку учасників процесу вирішив слухати справу без участі відповідачів [PERSON] та [PERSON] на підставі наявних в матеріалах справи доказах на підставі ст.169 ЦПК України.. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позови, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Аналогічне встановлено ст.22 Кодексу про шлюб та сімю(щодо майна придбаного на час дії цього кодексу - до 01 квітня 2004 року). Згідно до ст.69 СК України, ст.29 Кодексу про шлюб та сімю України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України, ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю України, ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як розяснено у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні відмовився від проведення експертизи щодо оцінки вартості майна і така прийнята судом. Так, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 57-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Конституційний суд України у своєму рішенні № 17-рп від 19 вересня 2012 року дійшов наступних висновків: «Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.06.2000року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1СГ №082445 від 29.06.2000 року виданим відділом реєстрації актів громадського стану Франківського району м. Львова про що зроблено відповідний актовий запис 245 (Том-1 а.с.11), який розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2009 року, ухвалою апеляційного суду Львівської області 25 лютого 2010 року вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін (Том-1 а.с.215-216). Згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 листопада 2009 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області 25 лютого 2010 року встановлено, що з лютого 2009 року сторони подружніх відносин не підтримують, а з серпня цього року разом не проживають і не ведуть спільного господарства, сімя розпалася. Дані обставини відповідно до ст. 61 ЦПК України не потребують доказування та мають преюдиційне значення. Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2003 року [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу купили частку у квартирі [ADDRESS] (Том-1 а.с.59) та 11.03.2004 року купили частку у квартирі [ADDRESS](Том-1 а.с.60). Вказані частки у квартирах були зареєстровані на [PERSON] Після чого вказані квартири були переведені в нежитлове приміщення, а тому 1/2 частина нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., розташоване в м. Львові по вул. Русових, 10 та зареєстроване за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом на право власності на частку в нежитловому приміщенні серії САВ №725173 від 11.07.2008 року та витягом на реєстрацію права власності майно за № 20327994 від 23.09.2008 року. Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтування [PERSON] позовних вимог та стосовно 1/2 частки нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м, розташованого в м. Львові по вул. Русових, 10, та визнання на нього права приватної власності [PERSON], зводяться по суті тільки до її усних та письмових тверджень і ніяким чином не доведено, що саме гроші, які були отримані від продажу 1/4 частини квартири [ADDRESS] у 1997 році, від депозитних договорів її батьків, були використані з метою придбання такого майна. Доводи [PERSON] про наявність правових підстав визнання 1/2 частина нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м, розташованого в м. Львові по вул. Русових, 10 приватною власністю є неналежними, оскільки остання не довела та не надала суду переконливих доказів, що придбання такої частки майна відбулось за рахунок її особистих коштів. З позовних вимог [PERSON] вбачається, що він визнає, що вказані приміщення є спільною сумісною власністю подружжя. Відтак, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що 1/2 частина нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м, розташованого за адресою: в м.Львів вул. Русових, 10 на момент припинення шлюбу були спільною сумісною власністю подружжя. Судом встановлено, що на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 вересня 2008 року, що набрало законної сили 15 вересня 2008 року, за [PERSON] та іншими особами визнано право власності на нежитлову будівлю ([PERSON] -1 а.с.107-108). На підставі зазначеного рішення суду за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частку нежитлового приміщення в селі Соснівка, Пустомитівського району, Львівської області по вулиці Стефаника, 51. Вказане майно побудовано під час шлюбу на підставі договору про сумісну діяльність учасників з селянським фермерським господарством «Терещенко». Сторонами не доведено, що будівництво здійснювалося за особисті кошти когось з подружжя. [PERSON] та [PERSON]. А тому суд приходить до висновку, що ? частка нежитлового приміщення в селі Соснівка, Пустомитівського району, Львівської області по вулиці Стефаника, 51 по вулиці Стефаника, 51, на момент припинення шлюбу відносилося до спільної сумісної власності подружжя. Крім цього, за період перебування у шлюбі [PERSON] придбав у власність автомобіль марки TOYOTA «Prado», 2006 року виписку д н.з. ВС 1641 СВ (попередній д.н.з. [NUMBER] ). Фактично віднесення цього майна до складу спільної сумісної власності подружжя не заперечувалося [PERSON] та [PERSON] Окрім того, віднесення автомобіля до складу спільного сумісного майна подружжя підтверджено рішенням Франківського районного суду міста Львова від 21 грудня 2009 року у справі №2-3828/09, яке має преюдиційне значення. А тому суд приходить до висновку, що автомобіль марки TOYOTA «Prado», 2006 року виписку д н.з. ВС 1641 СВ (попередній д.н.з. [NUMBER] ), на момент припинення шлюбу відносився до спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено судом, матеріалами справи підтверджується, що 28 серпня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір №607/32-376/08 на купівлю автотранспортного засобу TOYOTA, марки «Auris», 2008 року виписку д.н.з. [NUMBER] на суму 23554 дол. США на строк до 2015 року зі сплатою 12% річних (Том-1 а.с.13-15), [PERSON] надавав згоду на отримання даного кредиту, та 27 вересня 2007 року в забезпечення виконання даного кредитного договору уклав договір поруки №607/376/08 від 28.08.2008 року з ПАТ «Укрсоцбанк». Крім цього, укладено договір застави №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання кредитного договору №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року надано в заставу транспортний засіб TOYOTA, марки «Auris», 2008 року виписку д.н.з. [NUMBER] Як вбачається із детального розпису вартості кредиту, зазначеної реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту №607/32-376/08 в ПАТ «Укрсоцбанк» від 28.08.2008 року, що загальна сума кредитних зобовязань (тіло + відсотки) [PERSON] за період 28.08.2008 року по 27.08.2015 року становило 33568,83 дол. США. Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» за вих №18-254 від 22.02.2011 року, що по кредитному договору №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року в період шлюбу сторін з 28.08.2008 року по серпень 2009 року було сплачено 5828,50 дол. США, що включало борг та відсотки за вказаним кредитом. Із квитанцій про погашення кредиту та квитанції від 31.08.2011 року №FJB1124360700047, які долучені до матеріалів справи, що після припинення шлюбу за період з 10.08.2009 року по 31.08.2012 року [PERSON] за особисті кошти сплатила кредитне зобовязання за кредитним договором №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року на суму 27740,33 дол. США (13568, 00 дол. США + 14172,33 дол. США =27740,33 дол. США) Тобто, на момент припинення шлюбу подружжям було виплачено 5828,50 дол. США. Решта кредиту була погашена [PERSON] уже після припинення шлюбу, в сумі 27740,33 долари США. Суд приходить до висновку, що на момент припинення шлюбу Автомобіль [PERSON] був спільною сумісною власністю подружжя оскільки придбаний за час шлюбу, за рахунок кредитних коштів отриманих за договорами укладеними за згодою подружжя, в інтересах сімї. Судом встановлено, що [PERSON] є засновником ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід». Згідно договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 18 серпня 2008 року, [PERSON] у період шлюбу відчужила [PERSON] 23 % частки; згідно з рішенням засновників ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід», частки Статутному капіталі підприємства поділені таким чином: [PERSON] - 2%, [PERSON] - 23 %, у власності інших осіб - 75% ([PERSON] - 1 а.с. 137,142). Встановлено та не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] перебуваючи у зареєстрованому шлюбі продала, а відповідач [PERSON] купив у неї 23% статутного капіталу ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід». Укладення такого договору між подружжям не заборонено законом. Сторонами не доведено, що під час укладення договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід» сторони погодили якийсь інший режим права власності членів подружжя відмінний від спільної сумісної власності. [PERSON] не подано суду належних та переконливих доказів того, що для купівлі частки у [PERSON] ним використано кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя. Частина 1\~статті 61 СК України\~передбачає, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 Сімейного кодексу України від\~\~19 вересня 2012 року № 1-8/2012\~статті 61 СК України\~міститься тлумачення вищенаведеної норми закону згідно якого статутний капітал та майно приватного підприємства є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини 1\~статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому суд приходить до висновку що частка 23% ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід», набута [PERSON] та [PERSON] згідно чинному законодавству і є спільним майном подружжя, що також підтверджується і вчиненим правочином, а саме угодою купівлі-продажу від 18 серпня 2008 року. При цьому, [PERSON] не набував вказану частку в порядку спадкування, ні в дар на підставі договору дарування, та суду не надано останнім належних доказів, що [PERSON] кошти у розмірі 132802 гривень сплачені [PERSON] за вказану частку є його особистими коштами. Суд дає віри, наданим в судовому засіданні поясненням [PERSON], що така відчужила частку 23% корпоративних прав ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід» [PERSON] з метою, щоб її бізнес залишився у власності подружжя і приносив її спільно із [PERSON] дохід в інтересах сімї, а тому через відчуження корпоративних прав, [PERSON] має можливість правомочності в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом і статутними документами. Як вбачається із п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за №11 від 12.12.2007 року при вирішенні питання про поділ майна у вигляді акцій, частки (паю, долі) у фондах корпоративних господарських організацій судам слід виходити з того, що питання їх поділу вирішується залежно від виду юридичної особи, організаційно-правової форми її діяльності, характеру правовідносин подружжя з цим субєктом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. У відповідності до вимог ч.1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Верховний Суд України з приводу зазначеного у своїх розясненнях наданих у п.п.23,24 постанови Пленуму ВСУ України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та за ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд вважає, що частка в статутному капіталі 23% ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід» є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки така частка статутного капіталу придбана [PERSON] за кошти, спільно нажиті в шлюбі. При цьому всупереч положенням ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України [PERSON] не надав суду доказів, які вказують про те, що дане майно є його особистим, куплене за його особисті кошти, подаровані або успадковані, жодним чином не обґрунтували свого висновку, а матеріали справи не містять доказів, що це майно є особистим. Сторонами не заперечувалося, що інше рухоме майно, що знаходяться в квартирі за адресою м. Львів вул. Костелівка,1/9, а саме: шкіряний гостинний гарнітур (диван, диван, крісло), журнальний стіл, декори на вікна в гостинну, спальний гарнітур, декори на вікна в спальні, 2-ві люстри, меблі в коридорі, спортивне обладнання, кухонні меблі, витяжка, пральна машина, стіл, 6 стільців, декори на вікна в кухні, духовка вбудована, плита варочна вбудована, сателітарна антена з двома ресиверами, компютер, принтер, дві картини, холодильник, телевізор, порохотяг, тумба під телевізор та посуд, віднесено до складу спільної сумісної власності подружжя. Суд не бере до уваги твердження [PERSON] про те, що компютер та принтер були забрані позивачкою, оскільки таке твердження нічим не підтверджене. Окрім того, вказане майно є предметом поділу незалежно від того, у кого з співвласників воно знаходиться. У суду відсутні підстави недовіряти оцінці сторін, оскільки сторони не заперечували, що вказане майно придбано під час шлюбу за спільні кошти. Згідно заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] також просить суд поділити сплачені після розірвання шлюбу кредитні зобовязання, а [PERSON] просить присудити в рахунок сплачених ним коштів на виконання кредитних зобовязань усе спільне майно подружжя. Згідно заявлених вищенаведених первинних та зустрічних позовних вимог сторін, судом встановлено, що 27 вересня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Банк Універсальний» укладено кредитний договір №19/347-07к на суму 130000 доларів США на строк до грудня 2010 року(Том-1а.с.55-57), за умовами якого позичальник отримала кошти на споживчі цілі. [PERSON] надавав згоду на отримання даного кредиту, та 27 вересня 2007 року в забезпечення виконання даного кредитного договору уклав разом із [PERSON], [PERSON] та банком ВАТ «Банк Універсальний» договір іпотеки, предметом якого була квартира за адресою: м.Львів, вул. Кастелівка,1/9, посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу [PERSON] та договір поруки від 27.10.2007 року з банком ВАТ «Банк Універсальний». Із заяви на видачу готівки №544 та на підставі такої виданої квитанції видно, що [PERSON] згідно кредитного договору №19/347-07к від 27.09.2007 року отримала на руки 130000 доларів США. Згідно довідки №011/466 від 26.10.2009 року та розрахунку кредитного зобовязання по кредиту ПАТ «Банк Універсальний» №19/347-07к від 27.09.2007 року станом на 26.10.2009 року не існувало простроченої заборгованості згідно вказаного кредитного договору та сума кредиту (тіло кредиту) становило 30129,13 дол. США та сума відсотків за жовтень 178,30 дол. США, та станом на 10.11.2009 року існував борг у розмірі 16440,08 дол. США - проценти за використання кредиту. Як вбачається із виписки по рахунку №29093579200001, погашення кредиту за кредитним договором №19/347-07к від 27.09.2007 року, що [PERSON] погашено кредитні зобовязання з 10.07.2007 року по 31.03.2008 року на загальну суму 99871 дол. США, в тому числі 28.11.2007 року одним платежем у розмірі 57264 дол. США. Вказані платежі були здійснені в період шлюбу. Сторонами не доведено, що вказана сума була сплачена кимось з них за рахунок особистих коштів. Згідно довідки ПАТ «Банк Універсальний» №016/307 від 20.06.2012 року та виписки по рахунку долученому до довідки, що за період 10 серпень 2009 року 10 жовтня 2012 року, а саме після припинення шлюбних відносин [PERSON] оплачено 9612,84 дол. США. за кредитним договором №19/347-07к від 27.09.2007 року. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], останній для погашення заборгованості згідно кредитного договору №19/347-07к від 27.09.2007 року, здійснив оплату наступними платежами, а саме: 08 грудня 2010 року - платіж на суму 1236 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням № 011В520103420011 від 08.12.2010 року; 09 грудня 2010 року - платіж на суму 130 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 011В520103430015 від 09.12.2010 року; 24 лютого 2011 року - платіж на суму 1235,13 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням № 011В520110550002 від 24.02.2011 року; 18 квітня 2011 року - платіж на суму 1178 дол. США, що підтверджується платіжним дорученням № 011В520111080004 від 18.04.2011 року; 10 червня 2011 року - платіж на суму у розмірі 1179,42 дол. США, що підтверджується заявою на переказ готівки № 011В601111610046 від 10.06.2011 року; 28 липня 2011 року - платіж на суму у розмірі 581 дол. США, що підтверджується заявою на переказ готівки № 011В601112090020 від 28.07.2011 року; 29 вересня 2011 року - платіж на суму 1010 дол. США, що підтверджується заявою на переказ готівки № 011В601112720028 від 29.09.2011 року; 29 вересня 2011 року - платіж на суму у розмірі 133 гривень, що підтверджується заявою на переказ готівки №011В601112720029 від 29.09.2011 року та 18 липня 2013 року - платіж на суму у розмірі 28839,68 дол. США, що підтверджується заявою на переказ готівки № 011В601131990005 від 18.07.2013 року. При цьому, рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 березня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 51432 грн., яку [PERSON] вніс на погашення кредитного договору № 19/347-07 від 27 вересня 2007 року після припинення шлюбних відносин, згідно платіжних документів, а саме: 08 грудня 2010 року, 09 грудня 2010 року, 24 лютого 2011 року, 18 квітня 2011 року, 10 червня 2011 року, 28 липня 2011 року та 29 вересня 2011 року. Рішення набрало законної сили та на підставі вказаного рішення суду було [PERSON] видано виконавчий лист 19.04.2013 року. На підставі даного виконавчого листа 19.04.2013 року державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ згідно Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] зазначених коштів, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №37944730 від 16.05.2013 року. Крім цього, [PERSON] 18 липня 2013 року внесено в касу банку 28839,68 дол. США, чим повністю виконано зобовязання перед ПАТ «Банк Універсальний» по кредитному договору № 19/347-07 від 27 вересня 2007 року, що підтверджується довідкою, виданою ПАТ «Банк Універсальний» вих. №011/334 від 29 липня 2013 року. Тобто, без врахування коштів спір по яких уже вирішено рішенням Апеляційним судом Львівської області від 25 березня 2013 року за кредитним договором №19/347-07 від 27 вересня 2007 року з ПАТ «Банк Універсальний» після припинення шлюбних відносин подружжям сплачено наступні кошти: [PERSON] - 9612,84 дол. США.; [PERSON] - 28839,68 дол. США. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, що знайшло своє підтвердження матеріалами справи, 28 серпня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір №607/32-376/08 на купівлю автотранспортного засобу TOYOTA, марки «Auris», 2008 року виписку д.н.з. [NUMBER] на суму 23554 дол. США на строк до 2015 року зі сплатою 12% річних (Том-1 а.с.13-15), [PERSON] надавав згоду на отримання даного кредиту, та 27 вересня 2007 року в забезпечення виконання даного кредитного договору уклав договір поруки №607/376/08 від 28.08.2008 року з ПАТ «Укрсоцбанк». Крім цього, укладено договір застави №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання кредитного договору №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року надано в заставу транспортний засіб TOYOTA, марки «Auris», 2008 року виписку д.н.з. [NUMBER] Як вбачається із детального розпису вартості кредиту, зазначеної реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту №607/32-376/08 в ПАТ «Укрсоцбанк» від 28.08.2008 року, що загальна сума кредитних зобовязань(тіло + відсотки) [PERSON] за період 28.08.2008 року по 27.08.2015 року становило 33568,83 дол. США. Згідно довідки ПАТ «Укрсоцбанк» Вих №18-254 від 22.02.2011 року, що по кредитному договору №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року в період шлюбу сторін з 28.08.2008 року по серпень 2009 року було сплачено 5828,50 дол. США, що включало борг та відсотки за вказаним кредитом. Із квитанцій про погашення кредиту та квитанції від 31.08.2011 року №FJB1124360700047, які долучені до матеріалів справи, що після припинення шлюбу за період з 10.08.2009 року по 31.08.2012 року [PERSON] за особисті кошти сплатила кредитне зобовязання за кредитним договором №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року на суму 27740,33 дол. США (13568, 00 дол. США + 14172,33 дол. США =27740,33 дол. США) Тобто, на момент припинення шлюбу подружжям виплачено 5828,50 дол. США. Решта кредиту була погашена [PERSON] уже після припинення шлюбу, в сумі 27740,33 долари США. [PERSON] не сплачував після припинення шлюбу грошових коштів на виконання кредитного договору з ПАТ «Укрсоцбанк» від 28 серпня 2008 року №607/32-376/08. Тобто, без врахування коштів спір по яким вирішено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 березня 2013 року за кредитним договором №19/347-07 від 27 вересня 2007 року з ПАТ «Банк Універсальний» та кредитним договором №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року з ПАТ «Укрсоцбанк» після припинення шлюбних відносин подружжям сплачено наступні кошти: [PERSON] 37\~353,17 доларів США (9612,84 дол. США. + 27740,33 долари США); [PERSON] - 28839,68 дол. США. Тобто, за зобовязаннями за кредитними договорами подружжя [PERSON] сплатила на 8513,49 доларів США (37\~353,17 - 28839,68) що перевищує оплату, здійснену [PERSON] Із розяснень Пленуму Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вбачається, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст. 65 СК України). Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд враховує, що при поділі спільної сумісної власності подружжя зобовязання між подружжям не розподіляються, а враховуються. При цьому суд вважає, що при визначені сум сплачених подружжям за кредитними договорами не потрібно враховувати кошти у розмірі 51432 грн., які [PERSON] вніс на погашення кредитного договору № 19/347-07 від 27 вересня 2007 року після припинення шлюбних відносин, згідно платіжних документів, а саме: 08 грудня 2010 року, 09 грудня 2010 року, 24 лютого 2011 року, 18 квітня 2011 року, 10 червня 2011 року, 28 липня 2011 року та 29 вересня 2011 року, суд вважає, що підстав для повторного врахування зазначених коштів у розмірі 51432 грн. немає, так як судом уже прийнято рішення з цього питання у спорі між тими ж сторонами. [PERSON] серед іншого просить суд збільшити його частку в спільному майні подружжя в рахунок частини коштів, що становили спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON], а також особистих коштів [PERSON], що були використані [PERSON] в особистих інтересах (для збільшення статутного капіталу ТзОВ «Український сувенір», яке не є предметом позову про поділ майна) та в рахунок виконаних [PERSON] кредитних зобовязань. Обґрунтовуючи цю частину позовних вимог [PERSON] посилається на те, що підписаний [PERSON] кредитний договір №19/347-07к від 27 вересня 2007 року з ВАТ «Банк Універсальний» на суму 130000 доларів США, укладено не в інтересах сімї, а в інтересах [PERSON] Такий договір, на думку [PERSON] не повинен створювати обовязків для другого з подружжя, що передбачено ч.4.ст.65 СК України. [PERSON] вказує на те, що суд повинен компенсувати йому майном подружжя кошти внесені на виконання кредитного договору за час шлюбу в сумі близько 90\~000 доларів США, та його особисті кошти сплачені за кредитним договором після розірвання шлюбу в сумі 35253,23 доларів США. [PERSON] стверджує, що його невідшкодована за кредитом частка становить 78839,68 долари США. З цього питання судом встановлено, що 27 вересня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Банк Універсальний» укладено кредитний договір №19/347-07к на суму 130000 доларів США на строк до грудня 2010 року(Том-1а.с.55-57), за умовами якого позичальник отримала кошти на споживчі цілі. [PERSON] надавав згоду на отримання даного кредиту, та 27 вересня 2007 року в забезпечення виконання даного кредитного договору уклав разом із [PERSON], [PERSON] та банком ВАТ «Банк Універсальний» договір іпотеки, предметом якого була квартира за адресою: м.Львів, вул.Кастелівка,1/9, посвідчений приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу [PERSON] та договір поруки від 27.10.2007 року з банком ВАТ «Банк Універсальний». Із заяви на видачу готівки №544 та на підставі такої виданої квитанції видно, що [PERSON] згідно кредитного договору №19/347-07к від 27.09.2007 року отримала на руки 130000 доларів США. Суд вказує на те, що, [PERSON] надавав [PERSON] згоду на укладення згаданого договору, виступав поручителем та передав в іпотеку належну йому квартиру. Суд вважає, що відповідні дії [PERSON] спростовують його посилання на те, що кредитний договір не був укладений в інтересах сімї, а в інтересах виключно [PERSON] Матеріалами справи підтверджується, що укладення кредитного договору №19/347-07к від 27 вересня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Банк Універсальний» було з метою придбання приміщення по вул. Кульпарківській, 115 у м.Львові в ПП «ФІЛ». 20.08.2007 року була укладена угода про завдаток та отримано прибутковий касовий ордер від 20.08.2007 року та квитанція до прибуткового ордеру №513-п від 20.08.2007 року, що свідчить про отримання ПП «ФІЛ», від [PERSON] 1000 гривень згідно угода про завдаток від 20.08.2007 року та технічний паспорт на комерційну нерухомість. Однак угода купівля-продажу приміщення по вул. Кульпарківській, 115 у м. Львові між ПП «ФІЛ» та [PERSON] не відбулась у звязку відмовою на сесії Львівської міської ради в оренді земельної ділянки, на якій знаходиться вказане приміщення, а тому 01.11.2007 року ПП «ФІЛ» повідомленням за вих. №10 повідомило [PERSON] від 01.11.2007 року про неможливість укладення договору. Суд звертає увагу на те, що саме по собі використання коштів подружжя отриманих у кредит на цілі не погоджені іншим з подружжя не тягне за собою визнання кредитного договору таким, що укладений не в інтересах подружжя. Суд не бере до уваги посилання [PERSON] на те, що кошти отримані [PERSON] за кредитним договором були використані нею на поповнення статутного капіталу ТОВ «Український сувенір», оскільки [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цієї обставини. Натомість, анкетою-заявою на отримання кредиту від 11.09.2007 року, підписаною [PERSON], де у графі «мета кредиту» зазначено «купівля нерухомості», висновком кредитного спеціаліста щодо можливості видачі кредиту від 20.09.2007 року, в якому зазначено вид кредиту придбання комерційної нерухомості, що додатково підтверджує, що такий кредит отриманий з метою придбання приміщення по вул. Кульпарківській, 115 у м. Львові в ПП «ФІЛ». Розпорядженням від 27.09.2007р. з матеріалів кредитної справи від 27.09.2007 року ПАТ «Банк Універсальний» та самого тексту вказаного договору підтверджується, що кредитний договір №19/347-07к надано фізичній осіб [PERSON], як споживчий в інтересах сімї. Однак з таких не вбачається, що такий видавався з цільовим призначенням - поповнення статутного капіталу ТзОВ «Український сувенір». Крім цього, [PERSON] підтвердив, що вказаний кредит був нецільовим, під час слухання цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу відповідно до висновку №1590 експертного дослідження матеріалів та засобів відеозвукозапису по заяві гр. [PERSON] складеного 01.06.2012 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз. Також, із виписки по рахунку №29093579200001, щодо погашення кредиту за кредитним договором №19/347-07к від 27.09.2007 року вбачається, що 28.11.2007 року [PERSON] одним платежем погашено кредитні зобовязання у розмірі 57264 дол. США, що еквівалентно згідно курсу Національного банку України станом на 28.11.2007 року 289183,20 гривень. Як вбачається із довідок про доходи [PERSON] вих. №11 від 10.10.11 року виданих ВКПП «Меріа» та форми ОК-5 Пенсійного фонду України індивідуальних відомостей про застраховану особу, що заробітна плата [PERSON] за 2002-2009 рр. становила на загальну суму 26255,67 гривень. Відповідно до відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України від 03.05.2012 року та копії трудової книжки [PERSON], що місцем роботи [PERSON] до 2009 року було ВКПП «Меріа», а з квітня 2010 року ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід». Із форми ОК-5 Пенсійного фонду України індивідуальних відомостей про застраховану особу від 01.11.2011 року видно, що доходи [PERSON] під час подружнього життя становили на загальну суму 33017,18 гривень. Крім цього, довідкою ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід» від 13.11.2009 року за №113 підтверджується, що за час існування підприємства дивіденди засновникам не виплачувались, в тому числі [PERSON] та [PERSON] не мали доходів від такого бізнесу. Під час шлюбу сторони продали 1/2 частину земельної ділянки в с.м.т. Східниця Львівської області по вул. Котляревського, 17»є» в 2007 році за 76500 гривень, яку придбали під час шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 21.06.2005 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дохід подружжя за весь шлюбу був невеликим. Невеликий розмір спільного доходу спростовує твердження [PERSON], що подружжя мало достатньо коштів для заощаджень та для дострокового повернення кредиту за кредитним договором №19/347-07к від 27.09.2007 року одним платежем у розмірі 57264 дол. США. - 28.11.2007 року. Натомість підтверджує, що [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу змогли достроково повернути кредит тільки з невикористаних кредитних коштів через не укладення договору купівліпродажу нерухомого майна, яке вище зазначалось. Протоколом зборів №1/10 від 10.10.2006 року зборів засновників ТзОВ «Український сувенір» вирішено приватизувати орендоване приміщення ТзОВ «Український сувенір» по вул. Городоцька, 35 у м.Львові, а тому зазначене підвереджує, твердження [PERSON] про те, що підготовка до приватизації приміщення по вулиці Городоцькій, почалась в 2006 році, а тому [PERSON] з 2006-2007рр. збирала кошти з метою придбання вказаного приміщення. Із виписки з особистого гривневого р/р №26200012758000 [PERSON]М в ПАТ «Банк Універсальний» вданої 10.03.2011 року та довідки про рух коштів по рахунку №26006239909001 ТзОВ «Український сувенір» за період з 26.0.2007 по 30.10.2007 року вих. №1035 від 14.03.2011 року видно, що [PERSON] мала особистий рахунок у ПАТ «Банк Універсальний». На вищезазначений рахунок було покладено 27.09.2007 року кошти у національній валюті у розмірі 632220 гривень та 04.10.2007 року, 08.10.2007 року з такого рахунку трьома різними внесками в національній валюті внесено кошти у розмірі 29750 гривень, 635200 гривень та 2000 гривень на р/р №26006239909001 ТзОВ «Український сувенір» в ПАТ «ПриватБанк» на поповнення статутного капіталу ТзОВ «Український сувенір» з метою придбання орендованого приміщення ТзОВ «Український сувенір» по вул. Городоцька, 35 у м.Львові. Судом встановлено, що такі кошти отриманні [PERSON] від доходів із бізнесу належного її та її батьків [PERSON]Я та [PERSON], а також з закритих за цей період належних їм депозитних договорів протягом 2006 року по 2007 рік у ВАТ КБ «Хрещатик», АКБ «Імексбанк», ТОВ «Фінанси та Кредит», ВАТ «Біг Енергія», ТОВ «Укрпромбанк», АКБ «Форум», ВАТ «УБРП», АБ «Діамант» та ін. що підтверджується належними доказами - квитанціями, довідками та депозитними договорами, що містяться у матеріалах справи. Поповнення статутного капіталу ТзОВ «Український сувенір» відбулось за особисті кошти [PERSON], оскільки були, отримані від її батьків. Вказане підтверджується показами допитаного в судовому засіданні свідка - [PERSON]Я (батька [PERSON]М.), який підтвердив, що він разом із дружиною [PERSON]А постійно зберігали особисті кошти доньки, для чого від власного імені відкривали депозитні рахунки в різних банках, [PERSON] також зазначив, що коли в доньки виникала необхідність в коштах, він знімав кошти та віддавав їй. [PERSON] вказав на те, що давав грошові кошти донці з метою придбання орендованого приміщення ТзОВ «Український сувенір» по вул. Городоцька, 35 у м. Львові для особистого бізнесу, з депозитних договорів. Спростовується також матеріалами справи твердження [PERSON] про те, що вказані кошти поповнювались із бюджету подружжя, оскільки наданим відомостям сумарний дохід їх сімї за весь період шлюбу складав 135772,67 гривень, в тому числі заробітна плата та продаж 1/2 частини земельної ділянки в с.м.т. Східниця Львівської області по вул. Котляревського, 17»є» в 2007 році, що унеможливлює повернення сторонами під час шлюбу достроково кредит на суму 99871 дол. США, а тому суд вважає, що повернення такої суми відбулось за рахунок невикористаних кредитних коштів згідно кредитного договору №19/347-07к від 27.09.2007 року. За таких обставин суд не має підстав враховувати під час поділу спільного майна подружжя суми коштів сплачених подружжям на виконання кредитного договору укладеного в інтересах сімї, в спосіб визначений [PERSON] також не довів, що 635\~000 грн. внесено до статутного капіталу ТзОВ «Український сувенір» без його відома та згоди, також ним не доведено, що ці кошти були спільними. У суду відсутні підстави враховувати зазначені кошти під час поділ майна подружжя. Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що на момент припинення шлюбу, у спільній сумісній власності подружжя перебувало наступне майно та зобовязання: автомобіль [PERSON] Прадо 2006 року випуску № кузова JTEBL29J665027234 р.н. ВС 1641СВ зареєстрований МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у м.Червоноград Львіської області (попередній р.н. [NUMBER]); ? частина нежилого приміщення загальною площею 60,9 м кв., яке знаходиться в м.Львів вул.Русових,10; автомобіль [PERSON] р.н. [NUMBER] 1,6 л., 2008 року випуску; ? частки нежилого приміщення загальною площею 304,4 м кв., яке знаходиться за адресою: Пустомитівський район, с. Соснівка, вул. Стефаника,51; частку в розмірі 23 % статутного капіталу ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід»; шкіряний гостинний гарнітур (диван, диван, крісло), журнальний стіл, декори на вікна в гостинну, спальний гарнітур, декори на вікна в спальні, 2-ві люстри, меблі в коридорі, спортивне обладнання, кухонні меблі, витяжка, пральна машина, стіл, 6 стільців, декори на вікна в кухні, духовка вбудована, плита варочна вбудована, сателітарна антена з двома ресиверами, компютер, принтер, дві картини, холодильник, телевізор, порохотяг, тумба під телевізор та посуд. Також, на момент припинення шлюбу у подружжя були невиконані зобовязання за кредитним договором №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року з ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 27740,33 долари США (сплачено [PERSON] 27740,33 долари США). Та за кредитним договором №19/347-07к від 27 вересня 2007 року з ПАТ «Банк Універсальний» на суму 38452,52 долари США (сплачено після припинення шлюбу [PERSON] - 9612,84 дол. США. [PERSON] - 28839,68 дол. США). Вказане майно та зобовязання за кредитними договорами було у спільній сумісній власності подружжя на момент припинення шлюбних відносин та підлягали поділу та врахуванню при визначенні частки кожного з подружжя на момент припинення шлюбу. Проте, під час визначення обсягу майна, яке повинно бути поділене між членами подружжя на час розгляду справи, суд враховує, що, 10 жовтня 2010 року Франківським районним судом міста Львова позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, а саме: поділено спільне майно, присудивши [PERSON]: автомобіль ТОЙОТА «АУРІС» 1,6 л.\~право на частку в розмірі 12,5% від доходів (дивідендів)\~ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід»; кредитні зобовязання за кредитним договором №19/347_07к від 27 вересня 2007 року та договором кредиту №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року; визнано за [PERSON] право власності\~на автомобіль TOYOTA «PRADO» 2,7 л, 2006 р.в., 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 60,9 м.кв., що знаходиться за адресою місто Львів, вул. Русових, 10; 25% нежитлового приміщення загальною площею 304,4 м кв., що знаходиться в селі Соснівка, Пустомитівського району, Львівської області по вулиці Стефаника, 51. Також судом частково задоволено Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON]. Присуджено [PERSON] право на частку в розмірі 12,5% від доходів (дивідендів)\~ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід»,меблі, техніку, декори та ін. рухоме майно, що знаходяться в квартирі за адресою м.Львів вул.Костелівка,1/9 а саме: шкіряний гостинний гарнітур (диван, диван, крісло), журнальний стіл, декори на вікна в гостинну, спальний гарнітур, декори на вікна в спальні, 2-ві люстри, меблі в коридорі, спортивне обладнання, кухонні меблі, витяжка, пральна машина, стіл, 6 стільців, декори на вікна в кухні, духовка вбудована, плита варочна вбудована, сателітарна антена з двома ресиверами, компютер, принтер, дві картини, холодильник, телевізор, порохотяг, тумба під телевізор, посуд. Частку статутного капіталу ПП «Ефективна відгодівля тварин - захід залишено у власності відповідача та позивачки без змін, а саме: [PERSON] -23%; [PERSON] 2%. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2011 року рішення Франківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2010 року залишено без змін (т.3, а.с.145-147). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю від 21 вересня 2011 року рішення Франківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2011 року скасовано, та справу направлено на новий розгляд до Франківського районного суду міста Львова (т.3, а.с.175-181). Як визнається сторонами ? частки нежитлового приміщення за адресою: м. Львів, вул. Русових, 10, ? частки нежитлового приміщення за адресою: с. Соснівка, вул. Стефаника, 51 та автомобіль [PERSON] під час перебування справи в Вищому спеціалізованому суду з розгляду цивільних справ були відчужені [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON]. Згідно з частиною 2 статті 74 та частиною 1 статті\~71 Сімейного кодексу України, спільне сумісне майно ділиться між подружжям в натурі. При цьому до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Відповідно до пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4\~ст. 65 СК). Відповідно до наведеного, предметом поділу може бути тільки те спільне майно, яке є наявним у подружжя на час розгляду справи. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що на момент розгляду справи у власності подружжя є лише наступне майно: автомобіль [PERSON] Прадо 2006 року випуску № кузова JTEBL29J665027234 р.н. ВС 1641СВ зареєстрований МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у м. Червоноград, Львіської області (попередній р.н. [NUMBER]); частку в розмірі 23 % статутного капіталу ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід»; шкіряний гостинний гарнітур (диван, диван, крісло), журнальний стіл, декори на вікна в гостинну, спальний гарнітур, декори на вікна в спальні, 2-ві люстри, меблі в коридорі, спортивне обладнання, кухонні меблі, витяжка, пральна машина, стіл, 6 стільців, декори на вікна в кухні, духовка вбудована, плита варочна вбудована, сателітарна антена з двома ресиверами, компютер, принтер, дві картини, холодильник, телевізор, порохотяг, тумба під телевізор та посуд. Також, судом встановлено, що після припинення шлюбу подружжям виконано зобовязання за кредитним договором №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року з ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 27740,33 долари США (сплачено [PERSON] 27740,33 долари США). Та за кредитним договором №19/347-07к від 27 вересня 2007 року з ПАТ «Банк Універсальний» на суму 38452,52 долари США (сплачено [PERSON] - 9612,84 дол. США. [PERSON] - 28839,68 дол. США). В суду відсутні підстави для поділу майна подружжя, яке на момент розгляду справи знаходиться у власності інших осіб. Стосовно позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON]Л та [PERSON] про визнання недійсними договорів, відповідно до яких відбувся перехід права власності на майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], зокрема ? частки нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., яке знаходиться у місті Львові по вул. Русових, 10; ? частки нежилого приміщення загальною площею 304,4 кв.м, яке знаходиться за адресою; Пустомитівський район, с.Соснівка вул..Стефаника, 51 в користь [PERSON] та автомобіля [PERSON] р.н. [NUMBER] 1,6 л., 2008 року випуску в користь [PERSON] та витребування зазначеного вище майна з незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. [PERSON] не надано суду договорів на підставі яких [PERSON] відчужила автомобіль [PERSON] р.н. [NUMBER] 1,6 л., 2008 року випуску в користь [PERSON] та ? частки нежилого приміщення загальною площею 304,4 кв.м, яке знаходиться за адресою; Пустомитівський район, с. Соснівка, вул. Стефаника, 51 в користь [PERSON]. Проте, факт відчуження вказаного майна [PERSON] сторонами визнається. В матеріалах справи є договір дарування від 24 червня 2010 року, відповідно до якого ? частки нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., яке знаходиться у місті Львові по вул. Русових, 10 відчужені [PERSON] на користь [PERSON] Зі змісту, договору вбачається, що на момент відчуження приміщення було власністю [PERSON] на підставі рішення Франківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2010 року. Право власності [PERSON], зареєстроване 22 червня 2010 року Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації» за № 24803171. Сторонами також не заперечується, що на момент укладення договорів про відчуження автомобіля [PERSON] р.н. [NUMBER] 1,6 л., 2008 року випуску в користь [PERSON] та ? частки нежилого приміщення загальною площею 304,4 кв.м, яке знаходиться за адресою; Пустомитівський район, с. Соснівка, вул. Стефаника, 51 в користь [PERSON], їх власником була [PERSON] на підставі рішення Франківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2010 року. Право власності [PERSON], було належним чином зареєстровано у відповідних державних реєстрах. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Частиною другою статті 369 ЦК України встановлено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Таким чином, укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. У цій справі, 10 жовтня 2010 року Франківським районним судом міста Львова присуджено [PERSON]: автомобіль ТОЙОТА «АУРІС» 1,6 л., 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 60,9 м.кв., що знаходиться за адресою місто Львів, вул. Русових, 10; 25% нежитлового приміщення загальною площею 304,4 м кв., що знаходиться в селі Соснівка, Пустомитівського району, Львівської області по вулиці Стефаника, 51. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2011 року рішення Франківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2010 року залишено без змін (т.3, а.с.145-147). Наведене свідчить, що на час укладення спірних договорів набувачі не знали і не могли знати про те, що спірне майно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] і що для укладення договорів [PERSON] необхідна згода [PERSON] Сторони договорів не знали та не могли знати, про те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2011 року рішення Франківського районного суду міста Львова від 10 жовтня 2010 року та ухвала Апеляційного суду Львівської області від 05 травня 2011 року будуть скасовані а справу направлено на новий розгляд до Франківського районного суду міста Львова (т.3, а.с.175-181). [PERSON], [PERSON] та [PERSON] діяли добросовісно, керувалися чинними рішенням судів та відповідними записами в державних реєстрах, щодо власників майна. На момент відчуження майна [PERSON] не перебувала в шлюбі. Окрім того, на момент укладення спірних договорів, згода [PERSON] не вимагалася, оскільки майно було особистою приватною власністю [PERSON] На день укладення договору не було жодних підстав запитувати згоду [PERSON] на відчуження спірного майна. Верховний суд України у правовій позиції за справою № 6-1912цс15 дійшов до подібних висновків. У звязку з чим суд відмовляє [PERSON] в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсними договорів, відповідно до яких відбувся перехід права власності на майно, що є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], зокрема ? частки нежитлового приміщення загальною площею 60,9 кв.м., яке знаходиться у місті Львові по вул. Русових, 10; ? частки нежилого приміщення загальною площею 304,4 кв.м, яке знаходиться за адресою; Пустомитівський район, с. Соснівка вул..Стефаника, 51 в користь [PERSON] та автомобіля [PERSON] р.н. [NUMBER] 1,6 л., 2008 року випуску в користь [PERSON]. [PERSON] також просить суд витребувати майно з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом із тим слід зазначити, що згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Субєктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Статтею 369 ЦК України\~передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься й у ч. 1\~ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). За змістом\~ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладені норми матеріального та процесуального права та встановлені судом обставини справи, зокрема, те, що на момент припинення шлюбу спірне майно належало на праві спільної сумісної власності подружжю [PERSON] та [PERSON] та вибуло з володіння подружжя на підставі скасованого рішення суду, суд приходить до висновку, що [PERSON] самостійно не має права вимагати повернення вказаного майна у спільну з [PERSON] сумісну власність. У справі відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] делегували [PERSON] повноваження звернутися до суду із цією позовною вимогою, враховуючи, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, а розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, що суперечить положенням ст. 396 ЦК України. При цьому, суд також вважає неможливим задоволення цієї позовної вимоги частково, шляхом витребування частки [PERSON] у спільному майні подружжя, оскільки відповідно до пунктом 19 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності» визначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, предявлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Частиною 1 статті 184 Цивільного кодексу України визначено, що річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Спірне майно, яке [PERSON] намагається витребувати є неподільна річ автомобіль ТОЙОТА [PERSON], та речі в яких умовна частка [PERSON] є не визначеною та не виділеною в натурі. Під час вирішення справи [PERSON] не ставилося питання про визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя на спірне майно (автомобіль та частки в нежилих приміщеннях) та визнання права власності за кожним із подружжя на належні їм частки у праві спільної сумісної власності. Суд критично ставиться до тверджень [PERSON] про те, що [PERSON] під час подружнього життя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, витрачав спільне майно на шкоду інтересам сімї, а саме: для утримання іншої жінки та дитини [PERSON] [INFO], та того, що у 2008 році, 2009 році їздив на відпочинок разом із співмешканкою, за спільні кошти подружжя. Суд вважає, що зазначені обставини не можуть бути підставою для відступу від принципу рівності часток подружжя у спільній власності. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1, 2\~ст. 61 Сімейного кодексу України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.\~\~ Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ч.1\~ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1\~ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1, 3\~ст. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.\~\~Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1, 2\~ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до\~ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до\~ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу\~ст.71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя,ділиться між ними в натурі. При вирішенні спору судом, беруться до уваги інтереси дружини,чоловіка, дітей та інші обставини,що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя,якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно,зокрема, на житловий будинок,квартиру,земельну ділянку,допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі,якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій,а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток,суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності, що вбачається із розяснень Пленуму Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ майна подружжя». Виходячи з положень ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно,набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Вирішуючи питання про поділ між подружжям наявного на час розгляду справи майна, а саме: автомобіля [PERSON] Прадо 2006 року випуску № кузова JTEBL29J665027234 р.н. ВС 1641СВ зареєстрований МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у м. Червоноград, Львіської області (попередній р.н. [NUMBER]); частки в розмірі 23 % статутного капіталу ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід»; шкіряного гостинного гарнітуру (диван, диван, крісло), журнального столу, декоріви на вікна в гостинну, спального гарнітуру, декорів на вікна в спальні, 2-вох люстр, меблів в коридорі, спортивного обладнання, кухонних меблів, витяжки, пральної машини, столу, 6 стільців, декорів на вікна в кухні, духовки вбудованої, плити варочної вбудованої, сателітарної антени з двома ресиверами, компютери, принтери, двох картин, холодильника, телевізора, порохотяга, тумби під телевізора, суд приходить до наступних висновків. Після припинення шлюбу подружжям виконано зобовязання за кредитним договором №607/32-376/08 від 28 серпня 2008 року з ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 27740,33 долари США (сплачено [PERSON] 27740,33 долари США). Та за кредитним договором №19/347-07к від 27 вересня 2007 року з ПАТ «Банк Універсальний» на суму 38452,52 долари США (сплачено [PERSON] - 9612,84 дол. США. [PERSON] - 28839,68 дол. США). Тобто, за зобовязаннями за кредитними договорами подружжя [PERSON] сплатила на 8513,49 доларів США (37\~353,17 - 28839,68) більше ніж [PERSON] Суд вважає, що вказані кошти не можуть бути враховані під час розподілу спільного майна подружжя, оскільки сплачені [PERSON] після припинення шлюбу. [PERSON] має право звернутися до [PERSON] з позовними вимогами про стягнення відповідної різниці в сплачених коштах, проте в цьому судовому процесі таким правом не скористалася. А суд не має права захистити права [PERSON] на отримання цих коштів з власної ініціативи. У звязку з чим суд відмовляє [PERSON] в задоволенні цієї позовної вимоги. Автомобіль [PERSON] Прадо 2006 року випуску № кузова JTEBL29J665027234 р.н. ВС 1641СВ зареєстрований МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України у м. Червоноград, Львіської області (попередній р.н. [NUMBER]) є неподільною річчю, а тому не може бути поділений в натурі. В суду також немає підстав для присудження автомобіля комусь з подружжя, а тому він вважає, що він підлягає залишенню в спільній частковій власності подружжя з присудженням кожному по ? ідеальної частки. Частка в розмірі 23 % статутного капіталу ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід» відноситься до спільної сумісної власності подружжя, а тому суд вважає, що права [PERSON] повинні бути захищені шляхом визнання за останньою права на частку у розмірі 11,5 % статутного капіталу та майна Приватного підприємства «Ефективна відгодівля тварин-захід». При цьому, ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід» не є господарським товариством, а є приватним підприємством, вкладу до статутного капіталу та майна, виділеного з їх спільної сумісної власності подружжя ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід» не відбулось, так як перехід части відбувся угодою купівлі-продажу від 18 серпня 2008 року між сторонами та те, що [PERSON] є засновником ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід», має і частку в такому підприємстві, що дає визначити суду правові підстави правовідносин з цим субєктом, що дає [PERSON] право на 1/2 частини корпоративних прав ПП «Ефективна відгодівля тварин-захід» - 11,50% статутного капіталу, як дружина учасника, який придбав свою частку у період перебування у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], а тому суд вважає, що слід визнання за [PERSON] права на частку у розмірі 11,5 % статутного капіталу та майна Приватного підприємства «Ефективна відгодівля тварин-захід». Окрім того, суд вважає за можливе відступити від принципу рівності часток подружжя у спільному майні шляхом присудження [PERSON] шкіряного гостинного гарнітуру (диван, диван, крісло), журнального столу, декорів на вікна в гостинну, спального гарнітуру, декорів на вікна в спальні, 2-вох люстр, меблів в коридорі, спортивного обладнання, кухонних меблів, витяжки, пральної машини, столу, 6 стільців, декорів на вікна в кухні, духовки вбудованої, плити варочної вбудованої, сателітарної антени з двома ресиверами, компютери, принтери, двох картин, холодильника, телевізора, порохотяга, тумби під телевізора, оскільки [PERSON] не заперечує проти такого розподілу. Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними або у судовому порядку. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст.70 СК України). За загальним правилом (ч.2 ст.372 ЦК України, ч.1 ст.70 СК України ) частки подружжя у спільному майні є рівними. Проте, відповідно до ч.3 ст.70 СК України та абз.2 ч.2 ст.372 ЦК України суд при вирішенні спору про поділ майна подружжя може відступити від \~рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Так, згідно ч.2 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.30 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.3 ст.70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК України). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Чоловік та дружина мають рівні права на володіння, користування та розпорядженням майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності(ст.63 СК України). Дружина, чоловік розпоряджається майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою(ст.65 СК України). Згідно із ч.2 ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній влснсті, здійснеюєтьться за згодою всіх співласників. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. (п. 11) У мотивувальній частині рішення повинні бути наведені дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК). Визнані сторонами обставини доказуванню не підлягають (ч. 1 ст. 61 ЦПК України).

Outcome: partial