Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 139955446 від 02.10.2018 року. В даній квартирі відповідно до довідки про склад сімї, що видана ЖЕК № 12 від 24.09.2018 року за № 5338 зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак [PERSON] з 2015 року не проживає у вказаній квартирі, що підтверджується актом про тимчасову відсутність особи зареєстрованої в житловому приміщенні від 24.09.2018 року. Просили суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 18 в будинку № 35 по вул. В. Порика у м. Вінниці. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче засідання не зявились, однак, кожна окремо, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в підготовче засідання не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 139955446 від 02.10.2018 року (а.с.6-7). В даній квартирі відповідно до довідки про склад сімї, що видана ЖЕК № 12 від 24.09.2018 року за № 5338 зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак [PERSON] з 2015 року не проживає у вказаній квартирі, що підтверджується актом про тимчасову відсутність особи зареєстрованої в житловому приміщенні від 24.09.2018 року. В даній квартирі відповідно до довідки про склад сімї, що видана ЖЕК № 12 від 24.09.2018 року за № 5338 зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак [PERSON] з 2015 року не проживає у вказаній квартирі, що підтверджується актом про тимчасову відсутність особи зареєстрованої в житловому приміщенні від 24.09.2018 року (а.с.8-9). Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло. Разом з тим, частиною третьою статті 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В той же час, згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В той же час, згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено,\~що позивачі\~і відповідач\~не пов'язані\~спільним побутом,\~не мають\~взаємних прав\~та обов'язків,\~відповідач не\~проживає в\~спірній квартирі\~з 2015\~року.\~Таким чином,\~відповідач,\~будучи зареєстрованою\~за адресою: [INFO], чинить перешкоди власникам квартири в користуванні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивачів про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 18 в будинку № 35 по вул. В. Порика у м. Вінниці, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved