Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) в якому просить зобовязати відповідача відновити становище, яке існувало до порушення права шляхом демонтажу огорожі між земельними ділянками, за адресами: вул. Біляшевського,12 та 14, м. Рівне, та демонтажу навісу, який розташований на газовій трубі низького тиску на земельній ділянці, за адресою: вул. Біляшевського, 14, м. Рівне. Позовну заяву мотивує тим, що проживає за адресою: [INFO], по сусідству з нею проживає відповідач, за адресою: вул. Біляшевського, 14, м. Рівне. Протягом тривалого часу відповідач порушує вимоги чинного законодавства в сфері будівництва. Проводить незаконно будівельні роботи, без жодних на те дозволів, зокрема незаконно встановив високу глуху огорожу та навіс для автомобіля. Огорожа порушує вимоги плану зонування території м. Рівного, затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 22.12.2011 року №1421, а навіс встановлено на газопроводі низького тиску. Відповідач неодноразово попереджався про усунення цих порушень однак жодним чином не реагує, до теперішнього часу не усунув виявлені порушення, не розібрав огорожу та навіс, а тому вона змушена звертатися до суду. В судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просила його задовольнити. Окрім того додала, що збудована відповідачем глуха (металева) огорожа знаходиться з південної сторони і за декілька метрів розташована від стіни її будинку, де розміщене вікно. Так як огорожа глуха, вона закриває пів вікна і не пропускає сонячні промені, погіршує інсоляцію їх території. Щодо навісу пояснила, що він встановлений на газопроводі низького тиску, і відповідач в цьому місці розміщує свій транспортний засіб, а тому існує небезпека пошкодження газопроводу і відповідно небезпека пошкодження її майна. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив, що позивач та її чоловік [PERSON] проживають в житловому будинку, який розміщений на земельній ділянці за адресою: вул. Біляшевського, 12, м. Рівне, які належать їм на праві спільної сумісної власності. По сусідству проживає відповідач, який тривалий час порушує вимоги чинного законодавства, зокрема незаконно встановив високу глуху огорожу, яка порушує інсоляцію території позивача та її чоловіка, та навіс для автомобіля на газопроводі низького тиску, що загрожує небезпекою для [PERSON]. За вказані порушення відповідач притягувався до адміністративної відповідальності, йому направлялися приписи про усунення допущених порушень, однак він на них не відреагував, навіс та огорожу не зніс, а тому позивач змушена звертатися до суду. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, так як при будівництві огорожі з металопрофілю, висотою 2,25 м, відступив на 1 метр від межі земельних ділянок та збудував огорожу з дотриманням будівельних норм. Навіс для автомобіля розташований частково на газопроводі, однак працівники ПАТ «Рівнегаз» дозволили не переносити навіс, а залишити його в тому місці, в якому він знаходиться. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, оскільки власником суміжної земельної ділянки по вул. Біляшевського, 12 в м. Рівне є [PERSON], і так як позивач не є власником суміжної ділянки, то заявляти будь-яких вимог про відновлення становища, що існувало до порушення права остання не може, оскільки жодних її прав не порушено. Окрім того, відповідно до порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою КМУ № 553 від 23.05.2011 р. державний архітектурно-будівельний контроль відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», здійснюється визначеними органами державного архітектурно-будівельного контролю до яких позивач не належить, та дотримання чи порушення відповідачем будівельних норм не є компетенцією позивача. Пунктом 10 переліку будівельних робіт, на виконання яких не вимагається дозвіл будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2009 р. N 1104 передбачено, що для установлення на присадибній земельній ділянці тимчасових об'єктів (навісів, наметів, кіосків, накриття, літніх душових кабін, теплиць тощо) не вимагається дозвіл будівельних робіт. Тому навіс позивачем був збудований без порушень чинного законодавства України. Доказів щодо будь-яких порушень прав [PERSON] влаштуванням навісу останньою не надано. Крім того посилання позивача на те, що огорожа порушує вимоги плану зонування території м. Рівне є безпідставними, оскільки жодних підтверджуючих доказів нею надано не було. Встановлений відповідачем паркан не порушує вимоги ДБН 360-93 «Містобудування, Планування і забудова міських і сільських поселень» та відповідає вимогам чинного законодавства України. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка являється дружиною відповідача, показала, що проживає по сусідству з сімєю [PERSON] протягом тривалого часу, однак добросусідські відносини між ними не склалися. В 2014 році їх зять [PERSON] усно погодив з [PERSON] влаштування глухої металевої огорожі, із застереженням щодо кольору огорожі, що ними було виконано. На земельній ділянці позивача та [PERSON] влаштована схожа огорожа. Однак протягом останнього часу між ними як сусідами почали виникати конфлікти, що є причиною звернення до суду. Жодні відповідні служби претензій до них щодо влаштування навісу та огорожі не мають. Також пояснила, що дозвіл для влаштування навісу та огорожі не отримували, з сусідами, крім усної домовленості, таке влаштування не погоджували. При будівництві огорожі з металопрофілю, висотою 2,25 м, відступили на 1 метр від межі земельних ділянок та збудували огорожу з дотриманням будівельних норм. Навіс для автомобіля розташований частково на газопроводі, однак працівники ПАТ «Рівнегаз» в 2013 році дозволили не переносити навіс, а залишити його в тому місці, в якому він знаходиться. Свідок [PERSON], який являється зятем відповідача, в судовому засіданні показав, що час від часу проживає за адресою: [INFO]. В 2014 році він усно погодив з [PERSON] влаштування глухої металевої огорожі, із застереженням щодо кольору огорожі, що його тестями [PERSON] було виконано. Встановлений відповідачем паркан не порушує вимоги ДБН та відповідає вимогам чинного законодавства України. Будівництво навісу та огорожі [PERSON] ні з ким не погоджували, дозволів не отримували, так як вказані обєкти знаходяться на їхній території і їхнє влаштовування ніяких дозволів не потребує. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ч.ч.4 та 7 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Використання\~\~власності не може завдавати шкоди правам та свободам громадян, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. У відповідності до ч.ч.2 та 3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав, особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. А також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах. В судовому засіданні встановлено, що позивач є дружиною [PERSON], якому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0692 га розташована за адресою: вул. Біляшевського, 12, м. Рівне з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, згідно Державного акта про право приватної власності на землю серії РВ №01499 від 18 вересня 2000 року.\~На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок в якому проживає сім'я [PERSON].\~\~\~ Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №342613 від 23 вересня 2008 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0686 га розташованої за адресою: вул. Біляшевського, 14, м. Рівне з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок в якому проживає сім'я [PERSON].\~\~\~ Сторони є сусідами між собою, а належні їм земельні ділянки межують. Спору про межу немає. Між вказаними земельними ділянками знаходиться глуха (металева) огорожа, висотою 2,25 м, яка влаштована [PERSON], що останній не оспорював. Рішенням Рівненської міської ради від 22 грудня 2011 року №1421 затверджено План зонування території м. Рівного. Відповідно до глави 7, п.5.1 Плану зонування території м. Рівного огорожа з боку сусідніх ділянок повинна бути прозорою і не погіршувати інсоляцію їх території. Влаштування глухої огорожі допускається, як виняток, за нотаріально завіреною згодою власника (користувача) суміжної ділянки. Суд вважає, що сусід позивача відповідач [PERSON] порушив правила добросусідства і встановив не прозорий високий паркан, що потягло затемнення, погіршення інсоляційного режиму земельної ділянки позивача. Те, що зазначена огорожа споруджена із порушеннями підтверджується також листом виконавчого комітету Рівненської міської ради від 19 лютого 2016 року №П-177/16, листом Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради від 08 грудня 2014 року №01-20/1215, згідно якого [PERSON] підготовлено припис, щодо приведення даної огорожі до вимог плану зонування території м. Рівного, затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 22 грудня 2011 року №1421, протоколом про адміністративне правопорушення серії РВ №002101, постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Рівненської міської ради №67 про адміністративне правопорушення від 31 травня 2016 року, якою на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 186 КУпАП, зокрема за будівництво глухої металевої огорожі. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач при споруджені нової огорожі не дотримався правил добросусідства, вимог щодо матеріалу, прозорості паркану, питання щодо встановлення нової огорожі із сусідами не узгодив, нотаріально завірену згоду на влаштування глухої огорожі від них не отримав. Відповідно до п. 2 ст. 108 Земельного кодексу України власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. У відповідності до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» та п. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Вирішуючи питання щодо заявленого позивачем способу захисту порушеного права, суд виходить з приписів ст. 152 ЗК України та наявності існуючих порушень з боку відповідача глави 7, п.5.1 плану зонування території м. Рівного, затвердженого рішенням Рівненської міської ради від 22 грудня 2011 року №1421, які встановлюють вимоги до огорожі, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача демонтувати глуху (металеву) огорожу між земельними ділянками розташованими, за адресами: вул. Біляшевського, 12, м. Рівне та вул. Біляшевського, 14, м. Рівне. Натомість суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні інших позовних вимог. Як встановлено судом на своїй земельній ділянці [PERSON] влаштував навіс, без влаштування фундаментів, що є тимчасової спорудою. Згідно пояснень позивача даний навіс розташовано на газовій трубі низького тиску, а тому є небезпечним для неї та членів її сім'ї. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. [PERSON] не надано жодного доказу на підтвердження того, що навіс, який знаходиться на земельній ділянці відповідача за адресою: вул. Біляшевського, 14, м. Рівне, порушує її права та його влаштування створює небезпеку для неї та інших мешканців будинку, за адресою: вул. Біляшевського, 12, м. Рівне. Сам по собі факт влаштування відповідачем навісу в охоронній зоні газопроводу низького тиску, всупереч встановленому законом порядку, не може бути підставою для задоволення позову у вказаній частині. Таким чином, враховуючи вищенаведене, позовна заява підлягає до частково задоволення. У відповідності до ст.88 ЦПК України з врахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у сумі 275 грн. 60 коп.

Outcome: partial