Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

[PERSON], уточнивши позовні вимоги (а.с. 55-59), звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом виселення, посилаючись на наступні обставини. [INFO] року помер рідний брат позивача - [PERSON], якому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.1999 року належали 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS]. [PERSON] був зареєстрований і постійно проживав за вказаною адресою. Єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом другої черги є позивач, яка прийняла спадщину, отримавши 21.02.2013 року свідоцтво про право на спадщину за законом. При цьому, за життя [PERSON] підтримував стосунки особистого характеру з [PERSON], яка періодично приходила до нього, могла залишитися в будинку на декілька днів. Проте, однією сім'єю вони ніколи не проживали, спільне господарство не вели, [PERSON] зареєстрована в будинку не була, участі в витратах на його утриманні не брала. Фактично [PERSON] була зареєстрована і постійно проживала в [ADDRESS], 1/4 частина якої належить їй на праві приватної власності. [PERSON] після поховання [PERSON] заволоділа ключами від будинку і залишилася в ньому проживати до теперішнього часу, чим створює перешкоди в користуванні правом власності на нерухоме майно позивачу. На вимоги виселитися, [PERSON] не реагує, вимагає гроші, вчиняє сварки, у зв'язку з чим позивач змушена звертатися до суду з цим позовом. [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом (а.с. 21-23) до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без шлюбу, визнання житлового будинку спільною сумісною власністю, визання права власності на 1/2 частину житлового будинку, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, посилаючись на наступні обставини. З жовтня 1991 року вона проживала однією сім'єю без шлюбу з [PERSON] за місцем проживання останнього за адресою: [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.1999 року [PERSON] успадкував зазначений будинок після смерті батька. Не зважаючи на те, що місце її проживання зареєстроване за іншою адресою, з [PERSON] вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки подружжя. Починаючи з 2000 року вони почали будівельно-ремонтні роботи в будинку, а саме: в 2000 році - перекрили навіс, в 2005 році - звели веранду, зробили перепланування житлових кімнат, збудували зливну яму 3х2 м, в 2008 році - замінили два вікна на металопластикові, в 2009 році - замінили вхідні двері на металеві, встановили супутникове телебачення, упорядкували прилеглу земельну ділянку. Внаслідок будівельно-ремонтних робіт за рахунок їх спільних затрат істотно збільшилася цінність будинку, тому він є їх спільною сумісною власністю. [INFO] року [PERSON] помер. Враховуючи, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, позивач просить виділити їй 1/2 частину будинку, визнавши свідоцтво про право на спадщину, видане 21.02.2012 року [PERSON] недійсним. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом на задоволенні позовних вимог наполягали, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Зустрічний позов не визнали, посилаючись на недоведеність позовних вимог. Відповідач, представник відповідача первісний позов не визнали. На задоволенні зустрічного позову наполягали, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві, як на такі, що повністю виключають задоволення первісного позову. Представник третьої особи за зустрічним позовом в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] з 01.06.1954 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого народилися [PERSON] та [PERSON] (а.с. 61-63, 101-102). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 09.12.1999 року державним нотаріусом П'ятої донецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1934, [PERSON] успадкував після батька - [PERSON], який помер [INFO] року, 2/3 частини житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS], які належали останньому на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.1980 року (а.с. 104). Згідно технічного паспорту до складу 2/3 частин зазначеного домоволодіння входить квартира 1 в житловому будинку літ. А-1 з прибудовою літ. а-7 (веранда), площею 9,9 кв.м., 1999 року побудови, загальною площею 56,1 кв.м, в тому числі житловою - 22,5 кв.м, та надвірні прибудови для їх обслуговування, в тому числі навіс літ. Р, 1980 року побудови, прибудова літ. а-7 (веранда), площею 9,9 кв.м., 1999 року побудови, яма вигрібна літ. Л, 1999 року побудови (а.с. 11-14, 127-130, 150-152). Згідно домової книги в цьому житловому приміщенні після смерті [PERSON] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 65-69). При цьому, 09.12.1999 року [PERSON] залишив заповіт, посвідчений державним нотаріусом П'ятої донецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1937, яким 2/3 частин житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS], заповів [PERSON] (а.с. 94-95, 99). [INFO] року померла [PERSON], а [INFO] року - [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про смерть (а.с. 60, 97). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.02.2013 року державним нотаріусом П'ятої донецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-152, засвідчено, що спадкоємцем за законом після [PERSON] 2/3 частин житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS], є його сестра [PERSON] (а.с. 108). Згідно довідок керівника ОСН від 27.01.2013 року [PERSON] з 1991 року проживала без реєстрації в будинку [ADDRESS] з [PERSON] до дня його смерті - [INFO] року. Зареєстрованих осіб в будинку на теперішній час немає (а.с. 29, 174). З паспорту [PERSON] вбачається, що з 1989 року місце її проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS], а також відмітка Управління комунальних ресурсів Донецької міської ради про приватизацію житла в обсязі 8,15 кв.м в 2008 році (а.с. 25-27). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 1990 році вона придбала квартиру 2 в житловому будинку [ADDRESS], після чого почала постійно проживати по-сусідству з родиною [PERSON], а саме: [PERSON], [PERSON] та їх сином [PERSON]. Їх донька - [PERSON] проживала окремо. В 1991 році подружжя [PERSON] та [PERSON] переїхали до м. Новотроїцька в Донецькій області, а [PERSON] почав постійно проживати в будинку з цивільною дружиною - [PERSON] Після смерті [PERSON] приблизно в 1998-1999 році до будинку повернулася [PERSON], оскільки вона потребувала догляду. З того часу [PERSON] не працювала, займалася домашнім господарством, доглядала [PERSON] Матеріальним забезпеченням їх родини займався [PERSON]. Зі слів [PERSON] вона також отримувала матеріальну допомогу від своїх родичів. За час їх фактичних шлюбних відносин в домоволодінні була зведена веранда в 2005 році, перекритий навіс та дах, проведений косметичний ремонт в будинку. Будівельно-ремонтні роботи проводили наймані працівники. Чоловік [PERSON] допомагав у зведенні веранди, а батько [PERSON] - зливної ями. Зі слів [PERSON] роботу найманих працівників та чоловіка [PERSON] вони оплачували за рахунок спільних коштів. Свідок [PERSON] пояснила, що вона протягом тривалого часу проживає по-сусідству з родиною [PERSON]. Підтвердила, що з жовтня 1991 року [PERSON] постійно проживав з [PERSON] однією сім'єю. Щодо весілля [PERSON] жартував, що одружиться на пенсії. З 1999 року [PERSON] не працювала, займалася домашнім господарством, доглядала [PERSON] Матеріальним забезпеченням їх родини займався [PERSON], який був проти, щоб дружина працювала. В 2005 році до будинку була зведена веранда. Будівельні роботи виконував чоловік та зять [PERSON] Зі слів [PERSON] роботу оплачували за рахунок спільних з [PERSON] коштів. Свідок [PERSON] пояснив, що є чоловіком [PERSON] з 1976 року. Батьки його дружини проживали за адресою: [ADDRESS]. Також, за вказаною адресою проживав її брат [PERSON]. Періодично до [PERSON] приходила [PERSON], з якою він підтримував стосунки особистого характеру, проте однією сім'ю ніколи не проживав. Іноді [PERSON] запрошував [PERSON] на спільні святкування. В квітні 1999 року на прохання тещі - [PERSON] він за допомогою найманих працівників звів до будинку прибудову. Гроші на придбання будівельних матеріалів та оплату роботи найманих працівників надавала теща. Також, він перекрив декілька шиферин на будинку, які були них в запасі. В 2008-2009 році в будинку були замінені два вікна та вхідні двері. За чий рахунок, йому не відомо. В жовтні 2012 року на прохання дружини був замінений водопровід в будинку. Після смерті [PERSON] його дружина намагалася потрапити в будинок, проте [PERSON] не відчиняє їй двері, вчиняє сварки. Свідок [PERSON] пояснив, що з 1997 року є зятем [PERSON], батьки якої проживали за адресою: [ADDRESS]. В квітні 1999 року він допомагав тестю - [PERSON] зводити прибудову за вказаного будинку, а в жовтні 2012 року - міняти водопровід. [PERSON] бачив декілька разів. Вона з [PERSON] приходили на його весілля. Проте, дружиною [PERSON] її ніколи не називав. Після його поховання [PERSON] залишилася проживати в будинку і на теперішній час виселитися відмовляється, вчиняє сварки. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що в квітні 1999 році вони допомагали [PERSON] зводити прибудову до будинку (працювали приблизно 2-3 неділі), а в жовтні 2012 року - міняти водопровід. В 1999 році за роботу з ними розраховувався [PERSON], а в 2012 році - його зять. Коли запускали водопровід [PERSON] в будинку бачив [PERSON] Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали з жовтня 1991 року за адресою: [ADDRESS], були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, тобто складали сім'ю. Зазначений факт підтверджується довідкою керівника ОСН від 27.01.2013 року, показами свідків [PERSON] та [PERSON], які не викликають сумніві в достовірності та правдивості в цій частині, та не спростовуються жодним іншим доказом у справі. Наявність між [PERSON] та [PERSON] стосунків особистого характеру визнана сторонами. Відповідно до ст. 24 КпШС України та ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до ст. 25 КпШС України та ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 прикінцевих положень Сімейний кодекс України набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01.01.2004 року. При цьому, Кодексом про шлюб та сім'ю України, чинним до 01.01.2004 року, не передбачалося регулювання правовідносин щодо майна жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Згідно записів в трудовій книжці [PERSON] працювала з квітня 1991 року до червня 1999 року. Після чого, [PERSON] ніяких доходів не отримувала, що підтверджуються довідками ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька(а.с. 77-78, 118-119). Згідно записів в трудовій книжці [PERSON] працював з 1990 до 1994 року, в вересні-жовтні 2005 року, з березня 2010 року до дня смерті (а.с. 122-126). В судовому засіданні встановлено, що з 01.01.2004 року за час спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] за рахунок їх сімейного бюджету в домоволодінні [ADDRESS] були замінені два метало пластикових вікна, та металеві вхідні двері (а.с. 33-43). Доводи [PERSON] про зведення в 2005 році прибудови літ. а-7 (веранди) та вигрібної ями літ. Л, перепланування житлових кімнат в судовому засіданні не доведені, а покази свідків [PERSON] та [PERSON] в цій частині суд оцінює критично, оскільки вони спростовуються даними технічного паспорту, який є допустимим доказом для підтвердження зазначених обставин, а також показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи вартість проведених будівельно-ремонтних робіт в домоволодінні [ADDRESS] складає 23048,40 грн. Ринкова вартість 2/3 частин житлового будинку з надвірними прибудовами складає 291787 грн. Зведення прибудови літ. а-7 (веранди) не вплинуло на ринкову вартість домоволодіння; роботи з заміни двох метало пластикових вікон та металевих вхідних дверей, обладнання навісу літ. Р є ремонтними роботами (поточними), які виконуються в процесі експлуатації для підтримання будівель та споруд в придатному для експлуатації стані і виконання яких не впливає на ринкову вартість домоволодіння (а.с. 162-165). Таким чином, суд вважає недоведеними доводи [PERSON] про істотне збільшення у своїй вартості спірного домоволодіння внаслідок спільних затрат, тому позовні вимоги про визнання його спільною сумісною власність та виділ у натурі частки з майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, не підлягаю задоволенню. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, [PERSON] відповідно до ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем [PERSON] за законом четвертої черги, тому вона не одержує право на спадкування за наявності спадкоємця другої черги, який прийняв спадщину - [PERSON] Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, суд вважає, що підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 21.02.2013 року державним нотаріусом П'ятої донецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-152, відсутні, а позовні вимоги в цій частині не ґрунтуються на законі, тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 319, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України особи, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 406 ЦК України сервітут припиняється, якщо припинилися обставини, які були підставою для його встановлення. Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] набула права користування домоволодінням [ADDRESS] як член сім'ї [PERSON], правоздатність якого відповідно до ст. 25 ЦК України припинилася у момент смерті. Враховуючи, що новий власник - [PERSON] не є і ніколи не була членом сім'ї [PERSON], згоди на її вселення не надавала, право її користування житловим приміщенням припинилося. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом визнали, що [PERSON] не заперечувала проти тимчасового проживання [PERSON] в будинку після смерті [PERSON] Проте, після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в лютому 2013 року [PERSON] неодноразово вимагала виселення [PERSON] (а.с. 170-173). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦК України з відповідача на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню документально підтверджений судовий збір в розмірі 229,40 грн (а.с. 1, 52). Крім того, відповідно до ст. 6 ч.2 Закону України «Про судовий збір» з позивача за зустрічним позовом на користь держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір, виходячи з ціни позову, встановленої в судовому засіданні, в розмірі 1229,60 грн. На підставі ст.ст. 16, 319, 391, 405, 406, 1268, 1301 ЦК України, ст.ст. 3, 57, 62, 74 п.1 розд. VII СК України, ст. 24, 25 КпШС України, ст.ст. 98, 150, 156 ЖК України, ст. 6 ч.2 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial