Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

[PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до КП «Водоканал» про зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.08.2016 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя було скасовано судовий наказ по справі № 333/6426/15-ц виданий за заявою КП «Водоканал» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення на його користь з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості по оплаті за воду і послуги каналізації у розмірі 18\~503,49 грн. а також судовий збір в розмірі 121,80 грн. Позивач, не погоджуючись з сумою заборгованості, звернувся до КП «Водоканал» з заявою про зменшення її розміру, але отримав відмову, мотивовану відсутністю підстав для здійснення перерахунку за надані послуги з водопостачання та водовідведення. 08.09.2016 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] визнано недієздатною, а [PERSON] призначено її опікуном. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд зобовязати відповідача здійснити перерахунок заборгованості [PERSON], [PERSON] за надані послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] та зменшити її суму на 18\~625,29 грн. В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини викладені у позові, просить його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.09.2016 р. [PERSON] визнано недієздатною та призначено над нею опікуном [PERSON] Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2016 року, скасовано судовий наказ від 17.09.2015 року по справі № 333/6426/15-ц виданий за заявою КП «Водоканал» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення на його користь з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості по оплаті за воду і послуги каналізації у розмірі 18\~503,49 грн., а також судового збору в розмірі 121,80 грн. Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2016 року [PERSON] звернувся до КП «Водоканал» із заявою про зменшення суми заборгованості за надані ними послуги. КП «Водоканал» надано відповідь позивачу від 16.09.2016 № 9352, в якій зазначено, що юридичний відділ КП «Водоканал» готує повторне звернення до суду, в позовному провадженні про стягнення заборгованості по оплаті за воду та послуги каналізації. У звязку з чим КП «Водоканал» немає жодних підстав для здійснення перерахунку за надані послуги з водопостачання та водовідведення. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст. 16 ЦК України. Так, згідно з ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права, 2) визнання правочину недійсним, 3) припинення дії, яка порушує право, 4) відновлення становища, яке існувало до порушення, 5) примусове виконання обовязку в натурі, 6) зміна правовідношення, 7) припинення правовідношення, 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди, 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все, спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві відповідно до вимог ст. 3, 11, 31 ЦПК України, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду у відповідності до ст.4 ЦПК України є обовязком суду. Виниклі між сторонами спірні правовідносини є зобовязальними і регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», іншими спеціальними нормативно-правовими актами, а також Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. ст. 16, 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. ст. 20, 32 вказаного Закону, споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з ст. 321 ЦК України власник майна зобовязаний його утримувати. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Виходячи зі змісту ст. ст. 526, 610, 511 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши усі надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено достатніх доказів, що підтверджують неправильність розрахунків заборгованості та підстави зменшення її розміру. Нарахування та перерахунок - це письмові докази, які мають значення для справи про стягнення заборгованості за вказані послуги, ініціатором якої повинен бути відповідач як особа, що надає ці послуги, оскільки виниклі між сторонами правовідносини є зобовязальними і за змістом ст.509 ЦК України саме виконавець має право вимагати виконання договору в частині оплати за надані послуги, відшкодування збитків, в т.ч. і шляхом пред'явлення позову про стягнення заборгованості. Тому обґрунтованість нарахування плати за воду та послуги каналізації може бути перевірена при вирішенні іншого спору, де б оспорювались дії, рішення, які є обов'язковими для виконання, зокрема, про стягнення суми заборгованості за вказані послуги, при вирішенні якого суд зобов'язаний буде дати їм оцінку. Проте, таких позовних вимог ніхто зі сторін не заявляв. Таким чином, позовні вимоги про зобовязання відповідача здійснити перерахунок заборгованості не ґрунтуються на законі і не відповідають передбаченому діючим законодавством способу захисту порушених прав. Такий спосіб не відповідає змісту порушеного права і є неефективним.

Outcome: dismissed