Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

[PERSON] у червні 2017 року звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона в період з 26 березня 2010 року по 05 листопада 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] В період шлюбу за спільні кошти вони купили житловий будинок № 1 по вул.. Шевченка у смт. Вільча Вовчанського району Харківської області, розташований на земельній ділянці із кадастровим номером 6321655500:00:000:0506. У вказаному домоволодінні зареєструвались сторони та [PERSON] - її неповнолітній син від попереднього шлюбу. В звязку з недопустимими умовами з боку [PERSON], вона разом із сином переїхала проживати до іншого будинку. Оскільки спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю, просила здійснити поділ спільного майна колишнього подружжя та виділити у натурі частки з нерухомого спільного майна, для подальшого переобладнання в окремі квартири; виділити у власність їй 1/2 частину жилого будинку № 1 з надвірними будівлями по вул. Шевченка у смт. Вільча Вовчанського району Харківської області, а саме: Відповідно до експлікації приміщень (літ. А-1) -частина коридору 1-1 (2,55х1,40)=3,57 м.кв., -кімната 1-6 - 16,8 м.кв., -кімната 1-7 = 10,7 м.кв., -частина кухні-їдальні 1-9 (2,55x3,15=8,03) + (2,80x3,25=9,1) + (0,55x1,05=0,58) = 17,71 м.кв., загальною площею 48,78 м.кв., А також надвірні будівлі: -погріб (П), -частина будівлі сараю (Б) (2,95x3,8м.), -частина будівлі сараю (б) (2,95x2,4м), -убиральня (у), -частина літньої кухні (В) (2,95x2,95м), -гараж (Е), -огорожа (Е-1), -дворове покриття (І); Виділити у власність [PERSON] '/2 частину жилого будинку № 1 з надвірними будівлями по вул. Шевченка у смт. Вільча Вовчанського району Харківської області, а саме: Відповідно до експлікації приміщень (літ. А-1) -частина коридору 1-1 (2,8x1,4=3,92) + (1,8x3,2=5,76) + (1,65x0,25=0,41) = 10,09 м.кв., -санвузол 1-2 - 7,9 м.кв., -кладова 1-4 - 2,5 м.кв., -кімната 1-5 - 13,2 м.кв., -частину кухні - їдальні 1-9 (2,80x2,35=6,6) + (2,10x4,22=8,9) = 15,44 м.кв., загальною площею 49,13 м.кв., А також надвірні будівлі: -частина будівлі сараю (Б) (5,5x3,8м), -частина будівлі сараю (б) (5,5x2,4м), -частина літньої кухні (В) (5,5x2,95м), -крильце (К); Зобовязати Вільчанську селищну раду Вовчанського району Харківської області, за заявами позивача та відповідача, надати окремі поштові адреси на виділені у натурі квартири, а саме: [PERSON], [ADDRESS], [PERSON], [ADDRESS]; Комунальним установам, що надають за даними адресами послуги з газопостачання, водопостачання та водовідведення, постачання електроенергії, за заявами позивача та відповідача, надати окремі особові рахунки та здійснити проектувальні роботи щодо переобладнання спільних комунікацій в окремі за кожною адресою, а саме: [PERSON], за адресою: [ADDRESS], [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Під час судового розгляду позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі не заперечував проти їх задоволення. Зазначив, що за період шлюбу він разом із [PERSON] придбали житловий будинок № 1 по вул. Шевченка у смт. Вільча Вовчанського району Харківської області. Вважав за можливе здійснити у домоволодіння переобладнання з окремим входом. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 березня 2010 року по 05 листопада 2016 року (а.с. 22). За час перебування у шлюбі [PERSON] придбав житловий будинок № 1 по вул. Шевченка у смт. Вільча Вовчанського району Харківської області. Будинок з надвірними будівлями розташований на земельній ділянці площею 0,1500 га, кадастровий номер: 6321655500:00:000:0506, складається з жилого будинку літ. «А-1» з верандами літ. «а», «а1», жилою площею 24,0 м.кв., загальною площею 90,9 м.кв., при ньому є такі надвірні будівлі: сараї літ. «Б», «б», «В», погріб літ. «П», гараж літ. «Г», убиральня літ. «У», огорожа № 1, дворове покриття І (асфальт), (а.с. 9-14). Домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами літ. «А1-1», літ. «А2-1» та крильцем літ. «к», а також надвірних будівель та споруд: сараю літ. «Б», сараю літ. «б», погрібу літ. «П», убиральні літ. «У», літньої кухні літ. «В», гаражу літ. «Г», дворового покриття літ. «І» та огорожі літ. «№-1». Вказані зміни не є самочинними (а.с. 15). У спірному домоволодінні зареєстровані сторони та неповнолітній [PERSON] - син позивача по справі (а.с. 21, 25, 28об). Зазначені обставини визнані сторонами по справі, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної власності подружжя. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, суд приходить до висновку, що спірне домоволодіння № 1 по вул. Шевченка у смт. Вільча Вовчанського району Харківської області набуте сторонами під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Згідно з п. п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» (далі - постанова) судам роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Наявність істотних обставин, які надають право позивачці на змінення її частки в спірному домоволодінні (ч. 3 ст. 70 СК України) у судовому засіданні [PERSON] не було доведено жодним доказом. З огляду на наведене підстави для відступлення від начала рівності часток подружжя при поділі спільного сумісного майна відсутні, тому частки сторін у спірному майні є рівними. Окрім цього, відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. А згідно зі ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Крім цього, необхідною умовою для перебудови житлового будинку є розроблення та отримання проектної документації, погодження її з місцевими органами виконавчої влади та відповідними службами, а також отримання дозволу на проведення даних робіт. У відповідності до вимог ст. 100 ЖК України та з урахуванням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, до перепланування відносяться ремонтно-будівельні роботи, що провадяться за відповідними проектами із зміною фізичних параметрів цих приміщень, знесенням або перенесенням внутрішніх легких некапітальних перегородок, улаштуванням нових елементів і деталей, прорізів без втручання у зовнішні стіни, міжповерхові перекриття та інші несучі конструкції жилого будинку з метою підвищення благоустрою та поліпшення умов проживання без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку або приміщенні. Перепланування жилих будинків та жилих приміщень здійснюється без зміни їх геометричних розмірів та функціонального призначення, але змінює конфігурацію приміщень, що вимагає внесення змін до технічного паспорту будинку або приміщення. До переобладнання відносяться улаштування в індивідуальних жилих будинках, окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання; перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ст. 152 ЖК України, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та /або інженерні системи загального користування не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Отже, згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування повинні бути отримані до ухвалення рішення суду, а не після його ухвалення, оскільки така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову про поділ будинку в натурі. Крім того, до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо- , водо- та енергопостачання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі за № 6-1109цс15, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, та в якій зазначено, що згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування згідно з висновком експертизи повинні бути отримані до ухвалення рішення суду, а не після його ухвалення, оскільки така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову. Як визначено у ст. 29 Закону України «Про врегулювання містобудівної діяльності», основними складовими вихідних даних є: містобудівні умови та обмеження; технічні умови; завдання на проектування. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі. До містобудівних умов та обмежень можуть включатися вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень. Завдання на проектування визначає обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень обєкта будівництва, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень. Стаття 30 цього ж Закону визначає, що технічні умови - це комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення об'єкта будівництва, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам, зокрема щодо водо-, тепло-, енерго- і газопостачання, каналізації, радіофікації, зовнішнього освітлення, відведення зливових вод, телефонізації, телекомунікації, диспетчеризації, пожежної і техногенної безпеки. Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що здійснення поділу та виділення у натурі частки спірного житлового будинку № 1 по вул. Шевченка у смт. Вільча Вовчанського району Харківської області, за запропонованим [PERSON] варіантом, буде відповідати державним будівельним нормам, позивачем не надано. Дотримуючись вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд, сприяючи обєктивності та всесторонності розгляду справи, розяснював позивачу право заявити клопотання, у відповідності до вимог ст. 143 ЦПК України, щодо призначення судової будіельно- технічної експертизи для вирішення питання про подільність спірного домоволодіння та можливих варіантів поділу. Від заявлення відповідного клопотання та призначення відповідної експертизи, позивач відмовилась, посилаючись на достатність підстав для виділення у натурі частки з нерухомого майна за варіантом, запропонованим нею. Таким чином, заявлені позовні вимоги про виділення у натурі частки з нерухомого спільного майна, для подальшого переобладнання в окремі квартири, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. У задоволенні позовних вимог про зобовязання надати окремі поштові адреси, особові рахунки та здійснити проектувальні роботи також необхідно відмовити, як таких, що заявлені передчасно. Належних та допустимих доказів того, що відповідач по справі наділений правом на здійснення вказаних робіт, матеріали справи не містять. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - в частині визнання за [PERSON] право власності на ? частину спірного домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: partial