Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 11 січня 2014 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини та на неї, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, вони припинили шлюбні відносини і проживають окремо. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання та утримання сина [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком дитини, однак не надає матеріальної допомоги на їх утримання. В судове засідання позивач не з'явилася, надіслала письмову заяву до суду в якій на своїх вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді. До суду надійшло письмове пояснення, в якому він не заперечує сплачувати аліменти на утримання сина, однак заперечує сплачувати аліменти на утримання матері дитини, оскільки вказує, що вона залишила дитину на свою матір та поїхала на заробітки до Москви. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а відповідач від такого обов'язку ухиляється. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3 - 15, 17-20, 84,180-182 Сімейного кодексу України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення нею трирічного віку. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а відповідач від такого обов'язку ухиляється та не надає допомоги на утримання матері своєї дитини. Приймаючи до уваги матеріальне забезпечення відповідача, наявність на утриманні позивача малолітньої дитини, що підтверджується довідкою, суд вважає за необхідне задовольнити повністю позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. Суд також приймає до уваги, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, оскільки дитині тільки виповнився рік, вона не працює, не має доходу, необхідного для витрат на забезпечення її та дитини їжею та достатніх витрат на прожиття, а тому також потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має змогу надати. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, здоровим, іншим особам аліменти не сплачує, не має на утриманні непрацездатних батьків, а тому зобов'язаний утримувати дітей до повноліття. За відсутності доказів про доходи відповідача, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, доходу але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дитини щомісячно та в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, доходу на утримання матері дітей. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved