Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] пред`явив у суді позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 01.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 50 000,00 доларів США, строком погашення визначено - 31.12.2020 року. 08.08.2019 року в рамках Договору про співпрацю №б/н у присутності [PERSON] сторони засвідчили передачу у позику позивачем відповідачу грошових коштів у сумі 25 000, 00 доларів США. За умовами зазначеного договору відповідач бере на себе зобов`язання повернути позивачу отримані у позику грошові кошти протягом 3-х місяців з моменту підписання договору, тобто строк виконання зобов`язань сторони узгодили до 08.11.2019 року. Відповідач взяті на себе договірні зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 77136,98 доларів США (сума боргу 75 000, 00 доларів США, 3% річних у розмірі 2 136, 98 доларів США) та судові витрати. До початку судового засідання представник позивач подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 08.12.2021 р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 01.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 50 000,00 доларів США, строком погашення визначено - 31.12.2020 року (а.с.15). Також судом встановлено, що 08.08.2019 року згідно Договору про співпрацю в створенні підприємства у сфері ресторанного бізнесу у присутності [PERSON] сторони засвідчили передачу [PERSON] у позику [PERSON] грошових коштів у сумі 25 000, 00 доларів США строком погашення визначено трьох місячний термін, тобто до - 08.11.2019 року. (а.с. 16). Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов`язку з повернення грошових коштів, отриманих на підставі договору позики, що підтверджено відповідною розпискою у визначений строк. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Отже, факт передачі грошових коштів від позивача та відповідача підтверджено відповідними розписками. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не було до суду подано жодного доказу, який би спростував обставини, викладені у позовній заяві та факту наявності боргу, а також не надано доказів повернення відповідачем [PERSON] позичених коштів позивачу [PERSON] . Відтак, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу знайшли своє підтвердження матеріалами справи та підлягають задоволенню в сумі 75000,00 доларів США. Крім суми основного боргу позивач просить суд також стягнути на його користь 3% річних за період користування відповідачем грошовими коштами. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд приходить до висновку про підставність та доведеність позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача суму основної заборгованості позичених коштів у розмірі 75000,00 доларів США, що складається з: 50000.00 + 25000.00 = 75000.00 доларів США та 3% річних у розмірі 850.68 + 1283.30 = 2133 доларів США 98 центів, три відсотки річних, а всього 77136,98 доларів США. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved