Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

[PERSON] подала до Суворовського районного суду м. Одеси позовну заяву до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 2500 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця починаючи з дня подачі позовної заяви та до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначила, що 09.03.2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], яка народилась [INFO] року. Рішенням Приморського районного суду від 07.12.2016 року шлюб з [PERSON] було розірвано. На даний час відповідач проживає окремо, дитина проживає разом з нею. Відповідач у добровільному порядку аліменти не сплачує, іншої матеріальної допомоги не надає. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 серпня 2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 вересня 2018 року вирішено провести заочний розгляд справи. Відповідачу було направлено ухвалу про відкриття провадження по справі разом з позовом, додатками та запропоновано надати відзив на позовну заяву. Заяви від відповідача про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надав, про причини неявки не повідомив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. При цьому, позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справу за її відсутності, у разі відсутності у судовому засіданні відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено, про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2013 року, рішенням суду від 07 грудня 2016 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у них [INFO] року народилася дочка - [PERSON]. Дитина мешкає з матір'ю, що підтверджується довідкою від 29.05.2017 р. № 0000221342 наданою до позову. Згідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З аналізу наведених правових норм, необхідно дійти висновку, що відповідач зобов'язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювані необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, та вважає, що належним розміром аліментів на дитину є 2500 гривень щомісяця, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду у межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved