Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Карачієвецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, просить визнати за нею право власності на будинок № 14, розташований по вул. Набережній в с. Бистриця Віньковецького району Хмельницької області, який належав її матері [PERSON]. А також просить встановити, що [PERSON] та [PERSON] були її рідними батьками. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 16 березня 1990 року помер її батько, а 03.12.1992 року - матір. Вони постійно проживали [INFO], по вул. Набережній в с. Бистриця Віньковецького району. Будинок будували спільно, хоча у зареєстрованому шлюбі не перебували. Позивач є спадкоємцем прав померлих за законом, як донька, яка відповідно до ст. 549 ЦК УРСР фактично вступила в управління майном після смерті батьків. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння нотаріусом їй відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на домоволодіння. А тому в позасудовому порядку реалізувати своє право [PERSON] не може. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, просять їх задовольнити. Представник відповідача подала до суду письмову заяву, у якій просила справу розглянути за відсутності сторони відповідача . Ч. 3 ст. 211 ЦПК України\~передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних в ній доказів.\~\~\~\~ Судом встановлено, що 16 березня 1990 року помер батько позивачки [PERSON] (свідоцтво про смерть без № , актовий запис № 9), а 03.12.1992 року померла її матір (свідоцтво про смерть ІІ-БВ № 401861, актовий запис № 37). Те, що вказані особи являються батьками позивачки підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], які безпосередньо проживали та спілкувались з цими особами. Також підтверджується випискою з погосподарських книг за 1951-1952 р.р.; 1977-1979 р.р.; 1986-1990 р.р. В них вказано, що [PERSON] голова двору, [PERSON] його дружина, а [PERSON] їх донька. З аналізу представлених доказів факт родинних відносин між цими особами суд вважає доведеним. Після смерті в 1990 року [PERSON] та в 1992 після смерті матері, позивачка вступила у володіння спадковим майном в с. Бистриця Віньковецького району, про що стверджується довідками Карачієвецької сільської ради № 1331 від 01.12.2017 року та № 1368 від 12.12.2017 року. Із показань свідків будинок № 4, розташований по вул. Набережній в с. Бистриця, будували батьки позивачки спільно під час їхнього сумісного проживання. Згідно технічного паспорта та свідоцтва про право особистої власності цей будинок належав [PERSON]. В його склад входили літня кухня, сарай, підвал, вбиральня, огорожа. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснювалось за законом (ст. 529 ЦК УРСР). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Як встановлено судом, позивач є єдиним спадкоємцем померлих батьків за законом, прийняв спадщину. Однак, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове домоволодіння позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.12.2017 року, якою відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння. При вирішенні спору, суд бере до уваги, що згідно вимог Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, імя та по батькові глави сім`ї, на імя якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Проте, у період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась у сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оцінивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що спадкодавці за життя набули право власності на вказане нерухоме майно, однак не оформили це майно на своє імя, у звязку з чим виник спір, тому його вирішення можливе лише в судовому порядку. Визнання права власності за позивачем на спадковий житловий будинок не оспорюється відповідачем, не порушує прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно.

Outcome: approved