Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та просять суд: - виділити в натурі [PERSON] та [PERSON] 3/10 частин зі спільної часткової власності на домоволодіння по вул.. Московській, 39 у м. Білгороді-Дністровському Одеської області, яка складається із житлового будинку під літ. «Б» загальною площею 52,1 м. кв., житловою площею 36,7 м. кв., сараю літньої кухні літ. «Г», сараю, літ. «Н» з припиненням спільної часткової власності; - визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок літ. «Б» загальною площею 52,1 м. кв., житловою площею 36,7 м. кв., сарай літню кухню літ. «Г», сарай, літ. «Н» по вул. Московській, 39-б; - поділити земельну ділянку по вул. Московській, 39 у м. Білгород-Дністровському між [PERSON], [PERSON] та відповідачами їз виділенням [PERSON] та [PERSON] окремої частки площею 0,0424 га. Заявлені позовні вимоги позивачі обґрунтовують наступним. [PERSON] та [PERSON] є власниками 3/10 частин домоволодіння № 39 по вул. Московській у м. Білгороді-Дністровському Одеської області відповідно до договору дарування від 19.04.2017 року, які складаються з житлового будинку літ. «Б», загальною площею 52,1 кв.м., житловою 36,7 кв.м., сараю літ. «Г» та сараю літ. «Н». Іншими співвласниками домоволодіння являються відповідачі по справі. Фактично позивачі є власниками окремого житлового будинку літ. «Б», а відповідачі співвласники житлового будинку літ. «А» по вул.. Московській, 39 у м. Білгороді-Дністровському, а отже існує технічна можливість виділення в натурі частки з спільної часткової власності. Більш того, їхня частина відділена огорожею вже тривалий час, про що відсутні будь-які суперечки відповідачами. Виділення частини зі спільної часткової власності потрібно позивачам для того щоб окремо від інших співвласників укласти договір із ПАТ «Одесобленерго» та підключитися до світла, приватизувати земельну ділянку окремо від неї. Припинення режиму спільної часткової власності не порушує прав та законні інтереси відповідачів, так як між сторонами вже склався сталий порядок окремого користування майном, що перебуває у спільній частковій власності. Позивачі не можуть вирішити вищезазначене питання шляхом звернення до нотаріуса із метою укладення договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна в силу того що відповідачі не бажають відвідати нотаріуса, тому позивачі змушені звертатися до суду із відповідною позовною заявою за захистом свого законного інтересу. Позивачі у судове засідання не зявились, представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та просив суд задовольнити її. Позивач [PERSON] надав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі в судовому засіданні та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, в матеріалах справи міститься поданий нею відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовної заяви у звязку з відсутністю висновку про технічну можливість поділу обєкта нерухомого майна. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи сповіщались, причини неявки суду не відомі. Представник Білгород-Дністровської міської ради у судове засідання не зявився, в матеріалах справи містяться пояснення на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів недосягнення домовленості між співвласниками домоволодіння № 39 по вул.. Московській, а отже не надано доказів порушення його прав. Крім того, позивачем не надано Висновок щодо технічної можливості поділу обєкта нерухомого майна із зазначенням в повному обсязі всіх правовстановлюючих документів відносно спільного майна та земельної ділянки. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 356 та ч. ч. 1, 2, 4 ст. 355 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до нотаріально посвідченого та зареєстрованого у встановленому порядку договору дарування частки домоволодіння від 19.04.2017 року, позивачі є власниками 3/10 частин домоволодіння № 39 по вул.. Московській в м. Білгород-Дністровському, та відповідно до змісту п. 1 ч. 2 ст. 11, ст. 334, ст.363, ст. 655, 656, 657 ЦК України у них виникло право спільної часткової власності. Як зазначається в договорі дарування, вказане домоволодіння № 39 по вул.. Московській складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 89,6 кв.м., загальною площею 157,5 кв.м., житлового будинку літ. «Б», житловою площею 36,7 кв.м., загальною площею 52,1 кв.м., сараю-літньої кухні літ. «Г», сараїв літ. «Н», «Є», «М», літньої кухні літ. «Ф», бані літ. «Ш», гаражу літ. «Щ», споруд № 1-3. Відповідачі по справі є іншими співвласниками домоволодіння № 39 по вул.. Московській в м. Білгород-Дністровському, яке розташоване на земельній ділянці площею 1189 кв.м., що не приватизована співвласниками. Згідно з ч.ч.1-3 ст. 358 ЦПК України, право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою\~згодою. Співвласники\~можуть домовитися\~про порядок\~володіння та\~користування майном,\~що є\~їхньою спільною\~частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Частина 4 ст. 364 ЦК України: договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Разом з тим, з обставин справи вбачається, що між співвласниками спірного домоволодіння відсутнє порозуміння щодо виділення частки позивачів зі спільного майна, що виключає можливість укладення нотаріального договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна. Таким чином, доводи представника третьої особи про ненадання позивачем доказів недосягнення домовленостей з іншими співвласниками, не підтверджуються дійсними обставинами та є помилковими. У відповідності до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 3 зазначеної статті, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 р. у справі N6-12цс13, а також в Висновку Верховного Суду України, викладеному у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за перше півріччя 2013 року від 01 липня 2013року, «Аналіз положень ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно з ст.. 79-81 ЦПК України, достовірними є\~докази,\~на підставі\~яких можна\~встановити дійсні\~обставини справи. Достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.\~Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ч.ч.\~1-3\~ст.\~102\~ЦПК України,\~висновок експерта\~-\~це докладний\~опис проведених\~експертом досліджень,\~зроблені у\~результаті них\~висновки та\~обґрунтовані відповіді\~на питання,\~поставлені експертові,\~складений у\~порядку,\~визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч.3). Проте, під час розгляду справи позивач не надав до суду висновок експерта про технічну можливість виділення частки майна позивачів зі спільної власності з збереженням розміру їх ідеальної частки, та відповідне клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи позивачі не заявляли. Суд не володіє спеціальними знаннями щоб за наявними матеріалами встановити наявність чи відсутність технічної можливості такого виділення з дотримання прав та інтересів як самих позивачів так і інших співвласників. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ч.7 ст. 81 ЦПК). Таким чином, наголошення представника третьої особи та деяких відповідачів щодо відсутності висновку про технічну можливість поділу домоволодіння № 39 по вул.. Московській є вірними. Довідка [PERSON], яка є техніком з інвентаризації нерухомого майна, надана 12.06.2017 року адвокату позивача не є достатнім та достовірним доказом наявності технічної можливості виділення частки позивачів зі спільного майна, отже є недопустимим доказом для підтвердження вказаного факту. Згідно з ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про судову експертизу» № 4038-XII, судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо обєктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Стаття 10 Закону №\~4038-XII: судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами\~державних спеціалізованих\~установ можуть\~бути фахівці,\~які мають\~відповідну вищу\~освіту,\~освітньо-кваліфікаційний\~рівень не\~нижче \~спеціаліста,\~пройшли відповідну\~підготовку та\~отримали кваліфікацію\~судового експерта\~з певної\~спеціальності. До проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. Атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України (ст..9 Закону №\~4038-XII). З огляду на викладені обставини, оцінивши всі представлені сторонами докази з урахуванням положень та вимог діючого цивільного законодавства, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] у звязку з недоведеністю їх обґрунтованості та правомірності під час розгляду справи.

Outcome: dismissed