Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

[PERSON] у позові просить скасувати рішення виконкому [PERSON] від 15.07.1999 в частині надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,67 га в с.Бистрі, Житомирського району та скасувати державний акт останньої. Вимоги мотивовані тим, що позивач та відповідач є співвласниками житлового будинку №49 по вул.. П.Соломка в с. Бистри, Житомирського району, однак вся земельна ділянка належить [PERSON] без жодних правових підстав. Позов було підтримано у суді представником позивача, який зазначив, що на момент передачі у власність відповідачу спірної земельної ділянки не було враховано частку [PERSON] у розташованому на цій ділянці житловому будинку. [PERSON] проти позову заперечувала. Стверджувала, що правомірно володіє спірною земельною ділянкою. У подальшому в судове засідання не з’явилася, з клопотанням про розгляд справи без її участі не зверталася. [PERSON] позов визнала. Пояснила, що сторони є співвласниками житлового будинку за № 49 та проживають в ньому. Уся земельна ділянка біля будинку приватизована відповідачем. Надала земельно-кадастрову книгу та зазначила, що будь-які інші рішення, окрім оскаржуваного, про надання [PERSON] земельних ділянок у [PERSON] відсутні. Досліджені обставини справи відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Позивач з 1985 року є власником ? частини житлового будинку №49 по вул.. П.Соломка в с. Бистрі, Житомирського району (а.с. 8).У 2001 році позивач отримала свідоцтво про право власності. Друга половина будинку належить відповідачу [PERSON] Ці обставини сторони не заперечують. На ім’я відповідача було видано державний акт серії І-ЖТ №032492 від 20.03.2000 на земельну ділянку площею 0,6683 га, з яких 0,2500 га – для обслуговування спірного житлового будинку та господарських будівель і 0,4183 га – для ведення особистого підсобного господарства (а.с.11). Цей державний акт виданий на підставі рішення виконкому [PERSON] від 15.07.1999 (а.с.13). Стаття 42 ЗК України (в редакції 1990 року), чинна на час видачі спірного державного акту передбачала, що громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки (ст. 17 ЗК України в ред. 1990 року) Оскаржуване рішення №35 від 15.07.1999 прийняте виконавчим комітетом [PERSON] та не місить формулювання щодо передачі земельних ділянок у власність, а лише вносить зміни в розміри земельних ділянок до раніше прийнятих рішень сесії та виконкому сільської ради по фактичному користуванні. При цьому будь які інші рішення про передачу у власність [PERSON] земельних ділянок на території ради відсутні. Ці обставини визнані в судовому засіданні представником ради, а також підтверджуються архівною довідкою №04-07/22 від 14.04.2014 (а.с.34). Досліджена в судовому засіданні земельно-кадастрова книга с. Бистрі також не містить жодних інших відомостей. У графі «підстава права користування присадибною ділянкою» зазначено лише спірне рішення (а.с. 47-48). Таким чином зі змісту наведеного рішення вбачається, що земельні ділянки надані [PERSON] у користування, а не у власність. Поряд з цим відповідач на підставі саме цього рішення від 15.07.1999 приватизувала земельні ділянки без врахування інтересів позивача, яка є співвласником житлового будинку, проживає в ньому та фактично користується частиною земельної ділянки, яка зазначена у державному акті. Інших земельних ділянок біля житлового будинку сторін немає (а.с.11-13,34-35). Відповідно до ст.19 Конституції органи місцевого самоврядування та їх посадові особи повинні діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За правилами ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, відповідачами не доведено законність передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,6683 га, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved