Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1), [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 2), [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 3), [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 4), треті особи: [PERSON] (надалі за текстом - третя особа 1), [PERSON] (надалі за текстом - третя особа 2), про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом виселення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що позивач, зареєстрована у Реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві співвласником 3/8 частин у праві власності на жилий приватний будинок [ADDRESS] на підставі договору дарування посвідченого 14 Київською державною нотаріальною конторою 05.09.1995 року (1/4 частина) та на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідченого 4 Київською державною нотаріальною конторою 11.05.1996 року (1/8 частина). Співвласником 3/8 частин у праві власності на цей будинок є рідна сестра позивача - [PERSON], співвласником 2/8 частин на цей будинок є [PERSON] Рішенням Подільського райсуду м. Києва від 09.10.2007 року по справі за позовом позивача по даній справі до [PERSON], [PERSON], про поділ будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою по [ADDRESS], даний будинок між всіма співвласниками було поділено в натурі. Рішення набрало законної сили. У власність позивача були виділені в натурі приміщення будинку, позначені у технічному паспорті на будинок: коридор №2-3, площею 4,5 кв. м., житлова кімната №2-6, площею 25,7 кв.м., кухня №2-7, площею 11,5 кв.м. та інші. Третя особа 2 незаконно заселилась у вищезазначені приміщення будинку, які позивачу виділені у натурі, а тому в 2008 році позивач змушена була звернутися до Подільського райсуду м. Києва із позовом про її примусове виселення. Рішенням Подільського райсуду м. Києва від 22.07.2008 року у справі № 2-1032 2008 р. за позовом позивача по даній справі до [PERSON], третя особа - [PERSON], про виселення, було ухвалено рішення про її виселення з займаних частин будинку без надання іншого житлового приміщення. Рішення суду набуло законної сили та було виконано примусово за участі державних виконавців, про що є відповідний акт про примусове виселення. Після того, як державні виконавці примусово виконали рішення суду, виселивши із приміщень коридору №2-3, площею 4,5 кв. м., житлової кімнати №2-6, площею 25,7 кв.м., кухні №2-7, площею 11,5 кв.м. [PERSON] у ці ж приміщення незаконно і самовільно вселилися відповідачі: племінниця [PERSON] - [PERSON], чоловік [PERSON] - [PERSON], їх син - [PERSON] та син [PERSON] - [PERSON], який проживає без реєстрації. На неодноразові вимоги позивача та попередження виселитись із належної позивачу частини будинку та забрати свої речі, останні категорично відмовляються, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду за захистом порушеного права. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. На виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, судом було направлено запит до органів реєстрації місця проживання фізичних осіб (а.с. 21 - 24), згідно отриманої відповіді відповідачі 1, 3 зареєстровані за адресою [ADDRESS], (а.с. 31, 33). Відповідач 2 був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32), відповідач 4 по м. Києву та Київській обл. зареєстрованим не значиться (а.с. 34). Згідно ст. 74 ЦПК України судові повістки - про виклик та телеграми зі зворотнім повідомленням направляються за зареєстрованим у вставленому законом порядку місця проживання фізичної особи - відповідача. У разі ж їх відсутності за даною адресою, вважається, що судовий виклик вручений належним чином. У судовому засіданні відповідачі 1, 3, 4 заперечували проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Третя особа 1 позовні вимоги підтримала, третя особа 2 фактично заперечувала проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, третіх осіб, заперечення відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом, позивач є співвласником 3/8 частин у праві власності на жилий приватний будинок [ADDRESS] на підставі договору дарування посвідченого 14 Київською державною нотаріальною конторою 05.09.1995 року (1/4 частина) та на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідченого 4 Київською державною нотаріальною конторою 11.05.1996 року (1/8 частина). Співвласником 3/8 частин у праві власності на цей будинок є [PERSON], співвласником 2/8 частин на цей будинок є [PERSON] (а.с. 18 - 20). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09.10.2007 року будинок [ADDRESS] було поділено в натурі між всіма співвласниками (а.с. 5 - 9). Рішенням Подільського районного м. Києва від 22.07.2008 року було виселено [PERSON] з приміщень, що значаться на поверховому плані під № № 2 - 3 коридору площею 4,5 кв.м., 2- 6 житлової кімнати 25, 7 кв.м., 2 - 7 кухні - 11,5 кв.м., будинку [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно з ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до акту від 14.04.2014 року складеного комісією ЖЕД по обслуговуванню приватного сектора Подільського району, вбачається, що співвласник [PERSON] не виконує рішення суду та на даний час проживає зі своєю сім`єю в складі чотирьох осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 44). Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позовних вимог до [PERSON], позивачем пред'явлено не було. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) власнику належить право володіння , користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 155 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З викладеного суд робить висновок, що є достатньо підстав для задоволення позову, оскільки проживання відповідачів дійсно позбавляє можливості позивача на повноцінне володіння, користування та розпорядження приміщень: коридору № 2-3, площею 4,5 кв.м., житлової кімнати № 2-6, площею 25, кухні № 2-7, площею 11,5 кв.м. житлового будинку [ADDRESS], яке належить їй на праві приватної власності. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved