Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у договірних правовідносинах на підставі розписки від 26 листопада 2014 року, відповідно до якої відповідач позичила у позивача кошти в сумі 500 доларів США, які зобов`язувалася повернути до 01 червня 2015 року. Оскільки свого зобов`язання [PERSON] не виконала, [PERSON] за захистом своїх прав та інтересів з відповідним позовом звернувся до суду. В судовому засіданні позивач підтримав заявлену вимогу про стягнення боргу за договором позики у сумі 500 доларів США, що є еквівалентно 10849 гривням 30 копійкам, а також просив стягнути 10% річних, про які сторони домовилися усно. Відповідач у судовому засіданні позов визнала та пояслила, що дійсно позичила від [PERSON] 500 доларів США на лікування матері та дитини, які зобовязувалась повернути до 01 червня 2015 року. Однак на сьогоднішній день вона залишилася без будь-якої фінансової підтримки з боку рідних, а тому не змогла вчасно повернути борг. Запевняє, що частину боргу поверне до кінця жовтня, а повністю розрахується до кінця цього року. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що підтриманні в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного: За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Так, розписками (а.с.5-6 ) позивач ствердив суду, що він з відповідачем із 26 листопада 2014 року перебуває у договірних правовідносинах і довів що остання заборгувала йому суму коштів у розмірі 500 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 14 вересня 2015 року (1 долар США = 21,698655 гривень) становить 10\~849 гривень 30 копійок. Відповідно до договору, відповідач зобовязувалася до 01 червня 2015 року повернути обумовлену у ньому суму, однак, як слідує із пояснень сторін в судовому засіданні, наявності у позивача оригіналів боргових розписок, [PERSON] не повернула позикодавцю своєчасно і до сьогоднішнього дня суму позики. Таким чином позивачем у судовому засіданні доведено, що саме [PERSON] позичила у нього 500 доларів США і по даний час не виконала своє зобовязання по поверненню боргу до 01 червня 2015 року, а тому в цій частині позов підлягає до повного задоволення. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ст. 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Отже, незалежно від валюти боргу, валютою платежу, засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня (позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 2 липня 2014 року у справі 6-79цс14). У підготовчій частині судового засідання позивач збільшив позовну вимогу і просив стягнути з відповідача, крім боргу за договором позики, 10% річних на підставі їх усної домовленості. Суд вважає, що ця частина позову може бути задоволена частково. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, зокрема, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки позивач не ставить вимогу про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, суд не розглядає можливість застосування такого виду відповідальності за порушення грошового зобовязання. В той же час позивач заявляє вимогу про стягнення процентів за порушення грошового зобовязання, і ця його вимога має бути задоволена в розмірі процентів, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, інший розмір процентів міг би бути задоволений лише за умови, якщо він би був передбачений договором. Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3% : 365 х кількість днів прострочення. Відповідно до умов договору (розписки), [PERSON] мала до 01 червня 2015 року повернути борг, а тому з 01 червня 2015 року рахується прострочення боржника. На сьогоднішній день прострочення складає 124 дня (30 днів червня + 31 день липня + 31 серпня + 30 днів вересня + 2 дні жовтня = 124 дня). Отже, розмір трьох процентів річних, які підлягають стягненню із [PERSON], складає 110 гривень 57 копійок (10849,30 х 3% : 365 х 124 = 110,57). Статтею 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Пунктом 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставку судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру визначено як\~1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Позивачем при подачі позову було сплачено 487 гривень 20 копійок судового збору (а.с. 1). Таким чином саме6 такий розмір судових витрат має бути стягнений з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial