Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Адвокат Сніменко Сергій Іванович, який діє в інтересах [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Шахівської сільської ради Добропільського району, Донецької області (далі-відповідач) з позовом, в якому просить: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 6,1290 га. (кадастровий номер 1422086600:01:000:0629), яка розташована на території Шахівської (колишньої Новоторецької) сільської ради Добропільського району Донецької області. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , після смерті якої залишилась спадщина у виді земельної ділянки площею 6,1290 га. (кадастровий номер 1422086600:01:000:0629), яка розташована на території Шахівської (колишньої Новоторецької) сільської ради Добропільського району Донецької області. У квітні 2014 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте постановою нотаріуса від 03.04.2014 року відмовлено у вчинені нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку подання заяви при прийняття спадщини. Враховуючи те, що відсутні інші спадкоємці, спадщина не визнана відумерлою, тому просить суд визнати за нею право власності на спадщину після смерті матері. Позивача та її представник позивача в судове засідання не прибули, надали суду заяву про розгляду справи без їх участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечень проти позову не надано. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією паспорту громадянина України, свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження. [INFO] померла мити позивача [PERSON] , що підтверджується копіює свідоцтва про смерть від 13.11.2012 року. Відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 203905, виданого на підставі розпорядження голови Добропільської райдержадміністрації від 11.06.2007 року № 241 [PERSON] належить земельна ділянка площею 6,1290 га. на території Новоторецької сільської ради Добропільського району Донецької області, кадастровий номер 1422086600:01:000:0629. Згідно витягу із технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки нормативно грошова оцінки земельної ділянки, кадастровий номер 1422086600:01:000:0629 становить 198822,21 грн. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 55931728 заведеної приватним нотаріусом Молодняк О.В. номер 17/2014, 02.04.2014 року [PERSON] зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] її матері [PERSON] , [INFO] . Постановою від 03.04.2014 року № 88/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки. Відповідно до ч.ч. 3,5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа\~має право\~звернутися до\~суду за\~захистом свого\~особистого немайнового\~або майнового\~права та\~інтересу. Способами\~захисту цивільних\~прав та\~інтересів можуть\~бути: визнання права. Відповідно до роз`яснень які містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 статті 177 ЦК України передбачено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Так, згідно норм\~статті 1216 Цивільного кодексу\~(далі за текстом\~ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців не виявлено, проте отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не змогла. Спадщина відумерлою не визнавалась. Звертаючись до нотаріуса із заявою про отримання спадщини, серед якої вищевказана земельна ділянка позивач мала обґрунтовані сподівання на її отримання, оскільки вказане майно належало її матері. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 4 статті 10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо). Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав. Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, Конституції України, Цивільного кодексу України, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки підстав, які б перешкоджали позивачу отримати у спадщину, після смерті матері вищевказане майно не встановлено. Згідно із ч.1, 9 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. У даному випадку спір виник не внаслідок винних дій відповідача. Відповідачем визначено Шахівську сільську раду, у зв`язку із відсутністю інших спадкоємців. Відповідач проти позову не заперечував, будь яких дій, які б порушували право позивача на оформлення спадщини не вчиняв, позивач у позові не просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Тому суд покладає судові витрати на позивача незалежно від результатів вирішення спору та підстав для їх стягнення з відповідача не вбачає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved