Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, покликаючись на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 02.04.2013 року. Від спільного проживання, [INFO] року в них народилася дочка [PERSON]. За рішенням Червоноградського міського суду від 13.03.2013 року [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання їхньої дочки, однак з липня 2013 року такого обов'язку не виконує. Останні три роки відповідач не цікавиться життям доньки, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Окрім цього через відсутність будь-яких відносин відповідача з дочкою з приводу виконання обов'язків по вихованню останньої та її матеріального утримання рішенням суду від 13.11.2013 року було змінено прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON]. На її думку, [PERSON] нехтує батьківськими обов'язками по вихованню дитини, що в свою чергу принижує гідність дитини З огляду на наведене на підставі ст.164 СК України просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування послалася на обставини зазначені у позовній заяві, просить такі задовольнити. Також позивачка дала суду пояснення у якості свідка. Позовні вимоги позивача підтримав у судовому засіданні її представник. У судовому засіданні відповідач позовних вимог не визнав, зазначив, що він пішов із сім'ї коли дитині було 4 роки. Перший рік він зустрічався із дитиною, а в подальшому такі зустрічі припинилися. Він висловлював бажання спілкуватися з дочкою, однак позивач йому повідомила, що дитина не хоче спілкуватися із ним. Однак він бажає приймати участь у виховання дитини. Зазначив, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Заперечив позовні вимоги у судовому засіданні і представник відповідача. Представник третьої особи органу опіки та піклування Червоноградської міської ради, в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву, у якій просить справу розглядати у її відсутності, водночас зазначила, що рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 24.04.2015 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], підтримує. Вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з огляду на наступні обставини. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилась [INFO] року і її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 02.04.2013 року. Дитина після розірвання шлюбу проживає разом із позивачем. Відповідач є платником аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON]. за виконавчим листом № 1327/4147/2012 виданим Червоноградським міським судом Львівської області від 13.03.2013 року. Так, позивач [PERSON], даючи пояснення в якості свідка у судовому засіданні пояснила, що відколи відповідач пішов із сім'ї, він не цікавиться життям дитини. Дитина з приводу цього дуже переживала. На той час [PERSON]. щомісячно давав на утримання дитини по 1000 грн. та інколи зустрічався з дочкою. Однак з весни 2011 року ситуація змінилася. Батько взагалі перестав бачитися з дитиною та перестав надавати кошти на її утримання. Тому вона була змушена звернутися до суду із позовом про стягнення з нього аліментів. На даний час дитина не хоче бачити батька. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ратифікованою 27.02.1991 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до п.1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Як регламентує п.1 ст.18 цієї ж Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови). Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (з наступними змінами та доповненнями) суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач тривалий час не сплачує аліментів на утримання дочки, не цікавиться її життям не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні. На підтвердження зазначених обставин представник позивача подав довідку про заборгованість по аліментах, видану відділом Державної виконавчої служби Червоноградського міського управління юстиції Львівської області вих. №7/17108 від 24.09.2014 року, із якої вбачається, що [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] у період з 01.07.2013 року по 22.09.2014 року згідно з виконавчим листом № 1327/4147/2012 від 13.03.2013 року, виданим Червоноградським міським судом Львівської області (а.с.4). Окрім цього за клопотання представника позивача до матеріалів справи долучено довідку № 01-13/182 від 09.06.2015 року, видану Червоноградською спеціалізованою школою І-ІІ ступеня № 8, про те, що [PERSON], [INFO]., ученицю 2-А класу, упродовж двох років навчання у школі супроводжували до школи та зі школи додому її мама [PERSON], її дідусь [PERSON]. На батьківських зборах була присутня тільки [PERSON], доплату за харчування дитини здійснювала також мама. Участі у діях стосовно [PERSON] її батько [PERSON] не приймав. (а.с.45). Згідно повідомлення Червоноградської центральної міської лікарні № 114/15 від 14.07.2015 року, наданого на запит адвоката [PERSON] № 7 від 08.07.2015 року [PERSON], [INFO], прож. [ADDRESS], знаходиться на обліку у пульмонолога з діагнозом: атопічний дерматит; алергічний бронхіт, період нестійкої ремісії. За медичною допомогою зверталась постійно мама дитини, батько не звертався, останній також не цікавився перебігом захворювання у дитини (а.с.57). В той же час під час судового розгляду з пояснень сторін встановлено, що дійсно на момент пред'явлення позову відповідач тривалий час не бачився із дочкою та не спілкувався із нею. Проте причиною стало те, що між сторонами по справі після розірвання шлюбу склалися неприязні відносини у зв'язку із чим вони не могли спілкуватися. На неодноразові прохання відповідача щодо побачень із дочкою, позивач відмовляла у цьому, посилаючись на небажання дитини бачитися із батьком. Наведене свідчить про чинення з боку [PERSON] перешкод у зустрічах батька із дочкою, а отже, у спілкуванні з нею та її вихованні. Що стосується заборгованості по несплаті аліментів, то така не може свідчити про його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Окрім цього представником відповідача у судовому засіданні представлено копії квитанцій, що підтверджують здійснення відповідачем оплати заборгованості по аліментах в сумі 25 600,00 грн. (а.с.42,43,44). Як вбачається із витягу з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 24.04.2015 року № 73, таким затверджено висновок комісії з питань захисту дитини № 4 від 01.04.2015 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а.с.29). При прийнятті такого рішення комісією взято до уваги пояснення батька дитини, який заявив що він любить дочку [PERSON], бажає спілкуватися з нею та приймати участь у її вихованні, проводити разом вільний час. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що обставини, у зв'язку з якими пред'явлено позов, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Суд не вбачає в діях відповідача свідомого нехтування своїми обов'язками батька, а також його винної поведінки щодо ухилення від батьківських обов'язків, а навпаки його намагання бачитися з дочкою, які підтверджені [PERSON] у судовому засіданні. Водночас погашення заборгованості по аліментах, висловлене відповідачем у судовому засіданні бажання брати участь у вихованні дочки, вказують на його намір у подальшому виконувати свої батьківські обов'язки. Відтак у судовому засіданні не здобуто доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки відповідає її інтересам. Зважаючи на викладене, фактичні обставини справи, інтереси малолітньої дитини, ставлення відповідача до дитини, суд вважає, за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed