Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд із зазначеним позовом, в якому вказали, що 20.08.2000 р.[PERSON] продала, а вони купили житловий будинок з господарськими побудовами по [ADDRESS]. Про отримання грошей [PERSON] надала їм відповідну розписку, але договір купівлі - продажу в нотаріальному порядку не був оформлений, в зв'язку з тим, що відповідачі відмовляються від нотаріального посвідчення договору та наявні добудови до будинку, які не були зареєстровані в БТІ. Враховуючи викладене, просили визнати за ними право власності на цей будинок за набувальною давністю. В судовому засіданні позивачі позов підтримали. Відповідачі в судове засідання не з*явились, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. В судовому засіданні встановлено, що згідно розписки (а.с. 14) [PERSON] 20.08.2000 р. отримала від [PERSON] кошти за проданий будинок в сумі 3000 грн. Але, договір купівлі-продажу зазначеного будинку, в порушення вимог закону, не був нотаріально посвідчений та не було проведено його державну реєстрацію. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 28.07.2000 р. спірний будинок належить на праві власності відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні встановлено, що позивачі користуються спірним будинком та проживають в ньому без реєстрації з 2000 року. Згідно з ч. 1 ст. 395 ЦК України право володіння та право користування є окремими видами речових прав на чуже майно. Право володіння майном полягає в юридично забезпеченій можливості особи мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні. Згідно з ч. 1 ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. В судовому засіданні встановлено, що позивачі, фактично з 2000 року є володільцями вказаного будинку, яким володіють з волі власників і завжди знали хто є законними власниками вказаного будинку. Одже позивачі є добросовісними набувачами згаданого буднику за договором купівлі-продажу, який в порушення вимог закону не був нотаріально посвідчений та не було проведено його державну реєстрацію. На думку суду між сторонами фактично виникли договірні правовідносини, які не були оформлені належним чином відповідно до вимог законодавства. На даний час законними власниками майна є відповідачі, право власності яких відповідно до закону є непорушним. Враховуючи викладене, суд вважає, що до цих правовідносин не може застосовуватися стаття 344 ЦК України, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed