Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.09.2015р. о 12:28год. водій [PERSON], керуючи автомобілем «Фіат скудо», р.н.[NUMBER], рухаючись зі сторони с.Мамаївці Кіцманського району в напрямку м.Чернівці по правій смузі автодороги Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече, яка має по дві смуги в кожному напрямку, грубо ігноруючи вимоги дорожньої розмітки 1.3, порушуючи п.п. 9.2, 9.4, 10.1. 10.4, 11.4 ПДР України, змінюючи напрямок руху для вчинення розвороту на ділянці 486 км вказаної автодороги, без подачі сигналу лівим світловим покажчиком, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки мені, водію автомобіля «Сітроен берлінго», р.н.[NUMBER] [PERSON], що рухався в цей час по лівій смузі в попутному напрямку, не надав дорогу цьому автомобілю, внаслідок чого допустив зіткнення вказаних транспортних засобів, що спричинило їх пошкодження. 02.09.2015р. слідчим органу досудового розслідування по факту ДТП внесені відомості в ЄРДР за №12015260110000425 і у відповідності до вимог ст. 214 КПК України розпочато розслідування. Постановою слідчого від 09.02.2016р. кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26.02.2016р., зміненою постановою судді апеляційного суду Чернівецької області від 30.03.2016р., водій [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль «Сітроен берлінго», р.н.[NUMBER], 1988 року випуску, знаходиться у володінні та користуванні позивачів на підставі нотаріально посвідченої довіреності ВР 0258223 від 13.01.2012р. Згідно поліса серії АІ/5042190 від 09.01.2015 року цивільна відповідальність [PERSON] застрахована ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №654-а від 08.10.2015р. власнику автомобіля «Сітроен берлінго», р.н.[NUMBER], внаслідок пошкодження автомобіля спричинений матеріальний збиток в сумі 55038,58 грн., відновлювальний ремонт автомобіля є економічно необгрунтований, що достовірно вказує та те, що автомобіль фактично знищений. 25.08.2016 року [PERSON] направив до Страховика заяву про страхове відшкодування. У відповіді за № 3396/18 від 06.10.2016 року Страховик, посилаючись на не надання йому для огляду знищеного в результаті ДТП автомобіля «Сітроен берлінго», р.н.[NUMBER], фактично безпідставно відмовив у здійснення страхового відшкодування, оскільки розмір збитків визначений в рамках кримінального провадження, а автомобіль знаходився на території Кіцманського відділу поліції. Страхової виплати в розмірі 50000 гривень недостатньо для повного відшкодування заявлено відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON], майнової шкоди внаслідок знищення автомобіля. Враховуючи встановлений Законом N 1961-IV ліміт страхового відшкодування, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 5038, 58 гривень (55038, 58 - 50000 = 5038, 58). Посилаючись на ст.ст. 22, 386, 396, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 28, 30, 33, 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] просив стягнути з [PERSON] 5538,58 гривень у відшкодування майнової шкоди та з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 47430,62 гривень. [PERSON] внаслідок ДТП була спричинена моральна шкода, під час ДТП автомобіль кілька разів перекинувся, йому були спричинені тілесні ушкодження та фізичний біль, він переніс душевні та психічні страждання, у його житті відбулись вимушені зміни, автомобіль, яким він користувався, не підлягає ремонту, що створює труднощі через неможливість його використання, тому, з підстав, передбачених ст.ст. 23, 1167 ЦК України, просив стягнути з [PERSON] 30 000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Представники позивачів подали письмову заяви про підтримання заявлених вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки, не повідомивши причини неявки та не подавши заяви про розгляд справи за його відсутності. Представник ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судові засідання повторно не з`явився, подавши письмові заперечення проти позову, де вказував, що правовідносини між позивачами та ПрАТ «УПСК» не є деліктними, позивач [PERSON] не зазначив місцезнаходження пошкодженого майна, ПрАТ «УПСК» не отримала жодної інформації з цього приводу, а отже була позбавлена можливості визначити розмір збитку, а експертиза у кримінальному провадженні не має відношення до виплати страхового відшкодування. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, заявлені [PERSON] вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 01.09.2015р. о 12:28год. водій [PERSON], керуючи автомобілем «Фіат скудо», р.н.[NUMBER], рухаючись зі сторони с.Мамаївці Кіцманського району в напрямку м.Чернівці по правій смузі автодороги Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече, яка має по дві смуги в кожному напрямку, грубо ігноруючи вимоги дорожньої розмітки 1.3, порушуючи п.п. 9.2, 9.4, 10.1. 10.4, 11.4 ПДР України, змінюючи напрямок руху для вчинення розвороту на ділянці 486 км вказаної автодороги, без подачі сигналу лівим світловим покажчиком, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки мені, водію автомобіля «Сітроен берлінго», р.н.[NUMBER] [PERSON], що рухався в цей час по лівій смузі в попутному напрямку, не надав дорогу цьому автомобілю, внаслідок чого допустив зіткнення вказаних транспортних засобів, що спричинило їх пошкодження. 02.09.2015р. по факту ДТП внесені відомості в ЄРДР за №12015260110000425. Постановою слідчого від 09.02.2016р. кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26.02.2016р., зміненою постановою судді апеляційного суду Чернівецької області від 30.03.2016р., водій [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль «Сітроен берлінго», р.н.[NUMBER], 1988 року випуску, знаходиться у володінні та користуванні позивачів на підставі нотаріально посвідченої довіреності ВР 0258223 від 13.01.2012р. Згідно поліса серії АІ/5042190 від 09.01.2015 року цивільна відповідальність [PERSON] застрахована ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №654-а від 08.10.2015р. власнику автомобіля «Сітроен берлінго», р.н.[NUMBER], внаслідок пошкодження автомобіля спричинений матеріальний збиток в сумі 55038,58 грн., відновлювальний ремонт автомобіля є економічно необгрунтований, що достовірно вказує та те, що автомобіль фактично знищений. 25.08.2016 року [PERSON] до Страховика направлено заяву про страхове відшкодування. У відповіді за № 3396/18 від 06.10.2016 року Страховик, посилаючись на не надання йому для огляду знищеного в результаті ДТП автомобіля «Сітроен берлінго», р.н.[NUMBER], відмовив у здійснення страхового відшкодування. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Стаття 5 цього Закону встановлює, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Під страховим випадком розуміється подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (ст.6 Закону України № 1961). Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДПТ, яка сталося за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки умислу потерпілих (позивачів) та непереборної сили у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди не встановлено, тому цивільна-правова відповідальність [PERSON] настає і без його вини. Відповідно до ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, у справі встановлено, що саме з вини [PERSON] скоєно дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої автомобіль «Сітроен берлінго», р.н.[NUMBER], зазнав пошкоджень, [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, що підтверджується змістом постанови про закриття кримінального провадження від 09.02.2016 року, змістом постанови Кіцманського районного суду від 26.02.2016 року та постанови апеляційного суду Чернівецької області від 30.03.2016 року. Відповідно до положень ст. ст. 1166, 1194 ЦК України, ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-VI (далі - Закон №1961-VI) якщо цивільно-правова відповідальність винної особи на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, а ліміт відповідальності за договором страхування цивільно-правової відповідальності покриває завдані потерпілому матеріальні збитки, то шкода відшкодовується страховиком. У справі встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], який керував забезпеченим транспортним засобом, на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», а ліміт відповідальності за договором страхування цивільно-правової відповідальності не покриває завдані позивачеві матеріальні збитки (ліміт - 50000 гривень, матеріальний збиток - 55038,58 гривень). Згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 та п. 37.5 ст. 37 Закону № 1961-IV компенсувати позивачу суму франшизи у повному обсязі має страхувальник або особа, відповідальність якої застрахована. Різниця між сумою відшкодування, визначеною цим Законом та фактичним розміром збитків, які підтверджуються належними та допустимими доказами у справі, підлягає стягненню з особи, винної у заподіянні збитків. Такої вимоги позивачі до відповідача [PERSON] не заявили. При вирішенні питання про розмір збитків, завданих транспортному засобу, підлягають з'ясовуванню: дійсна вартість автомобіля, вартість його ремонту та обставини щодо економічної обґрунтованості ремонту пошкодженого транспортного засобу, як-то визначено ст. 30 Закону № 1961-IV. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди суди на підставі ст. 1194 ЦК постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність на користь потерпілої особи, різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно Положення про порядок та умови проведення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, затвердженим постановою № 1175 Кабінету Міністрів України від 28.09.1996р., страхувальником відшкодовується третій особі завдана внаслідок пошкодження транспортного засобу саме пряма шкода, в якій враховується вартість пошкоджених деталей транспортного засобу на момент ДТП, а саме з урахуванням фізичного зношення транспортного засобу, а не вартість нових деталей. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Як роз'яснив Верховний суд України у постанові від 20.01.2015 року у справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У відповідності до п/п.4 п.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» [PERSON], з яким був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у встановлений Законом термін письмово надав Страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка. Згідно п.1 ст. 34 цього Закону Страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Пунктом 2 статті 34 Закону передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Згідно п. 3 ст. 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Відповідно до п.3 ст.33 Закону водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 иього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Розмір матеріального збитку був визначений експертом в рамках кримінального провадження. Знищений автомобіль «Сітроен берлінго» р/н [NUMBER], як і пошкоджений автомобіль «Фіат скудо» р/н [NUMBER], після ДТП перебував на території Кіцманського відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області, тому доводи відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про позбавлення можливості визначити розмір збитку суд вважає необґрунтованими. За вищенаведеного, заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.ст. 22, 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 23 ЦК України визначений перелік підстав для відшкодування моральної шкоди. Зокрема, зазначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування потерпілому моральної шкоди з підстав, передбачених пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК, проводиться в розмірі, визначеному судом, особою, яку визнано винною у вчиненні ДТП. Виходячи з наведеного, з урахуванням встановленого судом факту пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП, яким користувався також позивач [PERSON], спричинення йому в результаті цього ДТП легких тілесних ушкоджень, та вищенаведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що [PERSON] спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю, душевних та психологічних стражданнях, вимушених змін у його житті, позбавлення його можливості використовувати автомобіль, який знаходиться у його володінні, і таку шкоду суд оцінює у 3000 гривень. Згідно ст.88 ЦПК України понесені позивачем [PERSON] витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з кожного з відповідачів пропорційно до розміру задоволених до них вимог, понесені [PERSON] витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в повному обсязі. Враховуючи викладене, ст.ст. 22, 23, 386, 396, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 6, 12, 28, 30, 33, 34, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial