Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Акціонерне товариство «Банк Форвард» звернулось до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, банк зазначив, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого стало Акціонерне товариства «Банк Форвард» і [PERSON] був укладений Договір про надання та використання платіжної картки № [NUMBER] . Позовну заяву обґрунтовує тим, що 30.09.2013 року відповідач підписала Заяву №156797320, яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. 30.09.2013 року ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві [PERSON] , і уклав з нею Договір про надання та використання платіжної картки № 109414037 (далі - Договір), шляхом відкриття поточного рахунку № [NUMBER] та випустив на ім`я відповідачки платіжну картку. 29.06.2018 року та 06.02.2020 року АТ «Банк Форвард» направило відповідачу Заключний Рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за Договором про картку в сумі 35131,49 гривень, що підтверджується копіями поштових документів. Проте, в порушення цих умов Договору про картку заборгованість в сумі 35131,49 гривень відповідачкою погашена не була. Враховуючи положення Договору про картку станом на 18.12.2020 року відповідач має заборгованість перед Банком в сумі 37649,40 грн., з них: 35131,49 грн. згідно Розрахунку заборгованості за Договором про картку, три проценти річних 2517,91 грн. (період розрахунку з 30.07.2018р. (перший день після закінчення 30-денного строку оплати Заключного рахунку-виписки) по 18.12.2020р., які і просить стягнути з відповідача. Відповідач позов не визнала, надала відзив на позовну заяву. Згідно відзиву, [PERSON] звертає увагу на те, що банк відкрив на її ім`я поточний рахунок та випустив платіжну картку № [NUMBER] зі строком дії до квітня 2015 року. В квітні 2015 року закінчився строк дії виданої платіжної картки. Після квітня 2015 року банк нової картки на її ім`я не випускав, грошові кошти не видавав. Банк звернувся до суду більш ніж через три роки після кінцевого строку дії платіжної картки. Відзив містить заяву про застосування строків позовної давності. Зазначає, що оскільки закінчився строк позовної давності по основному боргу, то закінчився він також і щодо 3% річних, які нараховуються на основну заборгованість. Представником АТ «Банк Форвард» надане клопотання про розгляд справи без його участі на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач до суду не з`явилася, направила до суду заяву з клопотанням розглянути справу в її відсутність, просила застосувати строк позовної давності. За загальним правилом, що закріплене у\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки у судове засідання учасники справи не явилися, у порядку ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 30.09.2013 року відповідач підписала Заяву №156797320, яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. 30.09.2013 року ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві [PERSON] , і уклав з нею Договір про надання та використання платіжної картки № 109414037 (далі - Договір), шляхом відкриття поточного рахунку № [NUMBER] та випустив на ім`я відповідачки платіжну картку. 29.06.2018 року та 06.02.2020 року АТ «Банк Форвард» направило відповідачу Заключний Рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за Договором про картку в сумі 35131,49 гривень, що підтверджується копіями поштових документів. Проте, в порушення цих умов Договору про картку заборгованість в сумі 35131,49 гривень відповідачкою погашена не була. Враховуючи положення Договору про картку станом на 18.12.2020 року відповідач має заборгованість перед Банком в сумі 37649,40 грн., з них: 35131,49 грн. згідно Розрахунку заборгованості за Договором про картку, три проценти річних 2517,91 грн. (період розрахунку з 30.07.2018р. (перший день після закінчення 30-денного строку оплати Заключного рахунку-виписки) по 18.12.2020р. Банк відкрив на ім`я [PERSON] поточний рахунок та випустив платіжну картку № [NUMBER] зі строком дії до квітня 2015 року. В квітні 2015 року закінчився строк дії виданої платіжної картки, копію якої надала суду відповідачка. Главою 19 ЦК України\~визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Загальний строк позовної давності\~3 роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у\~ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В даному випадку, 30 квітня 2015 р. закінчився строк дії картки і розпочав свій відлік строк позовної давності, який закінчився 30 квітня 2018 р. Протягом вказаного строку, Позивач не реалізував свого права на звернення до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. За таких умов, банк пропустив строк позовної давності щодо стягнення основної заборгованості за кредитним договором, а Відповідач заявила про застосування строків позовної давності. У ч. 2\~ст. 625 ЦК України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. За таких умов, оскільки банк пропустив строк позовної давності щодо заборгованості, то він також втратив і право стягнути 3% річних на ці суми, адже 3% річних входять до складу грошового зобов`язання. Відповідно до роз`яснень, що наведені у Постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 06.03.2019 № 757/44680/15-ц, натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція\~статті 625 ЦК України\~щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Банк не надав належних доказів щодо поновлення строку дії банківської карти. При цьому суду не було надано доказів про бажання та будь-які дії відповідача щодо перевипуску та отримання ним нової картки. Докази отримання відповідачем перевипущенних карток та доказів звернення відповідача до банку із заявою про перевипуск кредитних карток представник позивача також суду не надав. З огляду на те, що Відповідач заявив про застосування строків позовної давності, що позбавляє банк стягнути основну заборгованість, суд приходить до висновку, що у позові про стягнення 3% річних на вказану заборгованість, слід відмовити. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищевказаного та

Outcome: dismissed