Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] міська рада та управління капітального будівництва [PERSON] міської ради звернулися з вказаним позовом та просили визнати: - незаконним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 30.05.2001 року за № 330-ХХІІІ «Про надання земельної ділянки малому колективному підприємству «Лілен» для будівництва та обслуговування магазину з літньою площадкою»; - недійсним договір оренди землі від 21.09.2001 року, укладений між [PERSON] сільською радою Комінтернівського району Одеської області та малим колективним підприємством «Лілен» стосовно земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 109, та посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за № 6- 2913; - незаконним та скасуватисвідоцтво про право власності на нерухомемайновід 21.06.2005 року, видане виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області малому колективному підприємству «Лілен» на магазин- бар, що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 109; - недійсним договір купівлі-продажу від 08.12.2005 року № 1024, посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу [PERSON] областіЧос О.П.; витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] міської ради земельну ділянку, розташовану за адресою: н. [PERSON], вул. Дніпропетровська дорога, 109; зобов'язати [PERSON] власними силами і за рахунок власних коштів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення магазину-бару за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 109. В обгрунтування вимог позивачі вказували на те, що земельна ділянка, якою розпорядилася [PERSON] сільська рада, належить [PERSON] міські раді, яка в свою чергу дозволів на передання в користування іншим особам не надавала, право на будівництво магазину-бару також не видавала. В судовому засіданні представники позивачів [PERSON] та [PERSON] вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради не зявився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи в його відсутності, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Відповідачі МКП «Лілен» та [PERSON], а також третя особа приватний нотаріус Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] в засідання не зявилися, повідомлялися належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як було судом встановлено рішенням [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 30.05.2001 року №330-ХХІІІ затверджено проект відведення земельної ділянки малому колективному підприємству «Лілен» для будівництва та обслуговування магазину з літньою площадкою, який знаходиться на землях [PERSON] сільської ради за адресою: м. Одеса, вул.Дніпропетровська дорога, буд.109, у зв'язку з чим із землекористування відповідної ради вилучено земельну ділянку, площею 0,0144 га, яку надано МКП «Лілен» для будівництва та обслуговування магазину з літньою площадкою строком на 15 років із правом викупу земельної ділянки у власність. На підставі вказаного рішення [PERSON] сільської ради між радою та МКП «Лілен» 21.09.2001 року укладено договір оренди землі, згідно з яким у тимчасове користування МКП «Лілен» строком на 15 років передано дану земельну ділянку для розміщення та обслуговування торгівельного павільйону. МКП «Лілен» збудувало будівлю магазину-бару та на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради від 21.06.2005 року стало його власником. В подальшому МКП «Лілен» здійснило відчуження цього об'єкта нерухомого майна, яке відповідно до договору купівлі-продажу від 08.12.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], придбано [PERSON]. Проаналізувавши представлені докази суд прийшов до висновку, що рішення [PERSON] сільської ради є незаконним та підлягає скасуванню виходячи з наступного. На підставі розпорядження [PERSON] Міністрів Української РСР від 09.03.1989 року № 90-р земельна ділянка, загальною площею 76,5 га, у межах якої розміщується й спірна земельна ділянка, загальною площею 0,0144 га, по Дніпропетровській дорозі № 109 у м. Одесі, була передана у безстрокове і безоплатне користування управлінню капітального будівництва [PERSON] міськвиконкому під забудову житлового мікрорайону ІІІ-4 сел. Котовського. Зазначене підтверджується, державним актом на земельну ділянку серії 1989 року Б №032485, виданим управлінню капітального будівництва [PERSON] міськвиконкому Комінтернівським районним виконавчим комітетом [PERSON] народних депутатів, та актом передачі земельної ділянки від 14.04.1989 року. При цьому забудова відповідної земельної ділянки мала здійснюватися відповідно до рішення виконавчого комітету [PERSON] міської [PERSON] народних депутатів від 16.07.1987 року №357 «Про затвердження проекту детального планування мікрорайонів 1, 2, 3 житлового району ІІІ-4 «Крижанівка» житлового массиву ім.Котовського у м. Одесі». Пунктом 4 постанови Верховної [PERSON] України від 18.12.1990 року № 563-ХІІ «Про земельну реформу» місцеві [PERSON] народних депутатів зобов'язано на підставі матеріалів інвентаризації земель та відповідно до статті 27 Земельного кодексу Української РСР вирішити питання про припинення права користування ділянками, що використовуються не за цільовим призначенням, з порушенням встановлених вимог, а також не раціонально, і передачу їх до складу земель запасу для наступного надання у першочерговому порядку громадянам для організації селянських(фермерських) господарств, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва; з урахуванням потреб у земельних ділянках громадян, підприємств, установ і організацій розробити пропозиції про перерозподіл земель у встановленому законом порядку та розглянути їх на засіданнях постійних депутатських комісій та сесіях [PERSON] народних депутатів. Однак, питання про перерозподіл земельної ділянки, яка раніше надавалась у безстрокове користування управлінню капітального будівництва [PERSON] міськвиконкому, не розглядалось під час проведення земельної реформи, що підтверджує статус управління капітального будівництва [PERSON] міської ради як користувача відповідної земельної ділянки. 12.10.1993 року управління архітектури та містобудування [PERSON] міської ради народних депутатів погодило МКП «Лілен» розміщення за вказаною адресою павільйону, зазначивши про необхідність укласти договір в районній податковій інспекції про плату за тимчасове землекористування. 19.08.1994 року виконавчим комітетом Суворовської райради народних депутатів надано дозвіл на розміщення вказаним підприємством павільйону на території Суворовського району. 13.09.1994 року Санепідемстанцією Суворовського району наданий висновок про придатність земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 109, для розміщення тимчасового металевого павільйону типу «Батискаф» без улаштування фундаменту для реалізації дрібно роздрібних товарів. 11.10.1999 року МПП «Лілен» із виконавчим комітетом [PERSON] міської ради було укладено договір про розміщення та експлуатацію тимчасової споруди за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 109. Отже, ще до відведення МКП «Лілен» на підставі вищевказаного рішення [PERSON] сільської ради земельної ділянки для розміщення та обслуговування торгівельного павільйону така тимчасова споруда за погодженням із органами, юрисдикція яких поширювалась на територію м.Одеси, розміщувалась на цій земельній ділянці. Не зважаючи на перебування спірної земельної ділянки у користуванні управління капітального будівництва [PERSON] міськвиконкому, [PERSON] сільська рада в порушення речового права останнього рішенням від 30.05.2001 року № 330-ХХІІІ передала частину зазначеної земельної ділянки в оренду МКП «Лілен» для розміщення об'єкта, який не відповідав проекту детального планування мікрорайонів 1, 2, 3 житлового району ІІІ-4 «Крижанівка» житлового масиву ім. Котовського у м. Одесі, який в подальшому був відкоригований на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 15.10.2005 року № 666 «Про затвердження відкоригованих генеральних планів проектів забудови групи жилих будинків та об'єктів соціально-побутового обслуговування у мікрорайонах 1,2, 3 житлового району ІІІ-4 м. Одеси». Необхідно звернути увагу, що [PERSON] сільській раді під час прийняття рішення від 30.05.2001 року № 330-ХХІІІ було відомо про знаходження відповідної земельної ділянки у користуванні управління капітального будівництва [PERSON] міськвиконкому, що підтверджується листом Комінтернівського районного відділу земельних ресурсів від 19.03.2001 року, що є документом, з урахуванням якого приймалось оскаржуване рішення та з якого вбачається, що відведення земельної ділянки відбувалось саме за рахунок земель Управління капітального будівництва [PERSON] міськвиконкому. Однак, незважаючи на те, що земельна ділянка була відведена МКП «Лілен» лише для розміщення та обслуговування торгівельного павільйону, який за своєю суттю становить собою тимчасову споруду, вказаним підприємством безпідставно збудовано на цій земельній ділянці капітальну будівлю, на яку підприємством оформлено право власності. Так, 21.06.2005 року [PERSON] сільською радою видано МКП «Лілен» свідоцтво про право власності на магазин-бар, розташований адресою: м.Одеса, вул.Дніпропетровська дорога, 109, на підставі якого Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації Одеської області було зареєстровано право власності. Відповідно до вимог ст.ст.27, 29 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент прийняття вищезгаданого рішення, визначені підстави та порядок припинення користування земельними ділянками. Виходячи із закріплених в них нормах, припинення права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача провадиться за його заявою на підставі рішення відповідної [PERSON] народних депутатів. У разі виявлення випадків використання землі не за цільовим призначенням, нераціонального використання або способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів і забруднення, систематичного невнесення платежів за землю органи державного контролю за використанням і охороною земель або фінансові органи письмово попереджають власників землі і землекористувачів про необхідність усунення цих порушень у місячний строк. Якщо порушення за цей час не будуть усунуті, на винних накладається адміністративне стягнення у встановленому порядку і надається додатково місячний строк для усунення порушень. Якщо порушення і в цей строк не будуть усунуті, вказані органи передають відповідній місцевій [PERSON] народних депутатів або власнику землі, який надав земельну ділянку в користування, акт і свій висновок про необхідність припинення права на земельну ділянку. [PERSON] народних депутатів на підставі одержаних матеріалів через уповноважені ними органи звертаються з позовом до суду, арбітражного суду про припинення права власності на земельну ділянку.. Як було зясовано в ході розгляду справи управлінням капітального будівництва [PERSON] міської ради не надавалось заяви про припинення його права користування земельною ділянкою та припинення такого права не відбувалось у судовому порядку. Також [PERSON] сільською радою не здійснювалось й вилучення відповідної земельної ділянки у управління, правовий механізм якого передбачався у ст.ст. 31-34 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення. Відтак, [PERSON] сільська рада не мала права без згоди управління капітального будівництва [PERSON] міської ради припиняти право користування ним відповідною земельною ділянкою та передавати у користування іншої особи. Прийняття такого рішення [PERSON] сільською радою призвело до вибуття спірної земельної ділянки із володіння та користування управління капітального будівництва [PERSON] міської ради, а також перешкоджання у використанні останнім відповідно до цільового призначення решти земельної ділянки, яка прилягає до цієї земельної ділянки, оскільки розміщення вищезгаданого об'єкта нерухомості заважає реалізації проектних рішень із будівництва житлового будинку, яке здійснюється на відведеній управлінню капітального будівництва [PERSON] міської ради з цією метою земельній ділянці. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї статті визнання незаконними рішення, дій чи без діяльності органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб визначено одним із способів захисту цивільних прав. Частиною 1 ст. 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Оскільки судом встановлено, що оскаржуване рішення [PERSON] сільської ради порушує цивільні права управління капітального будівництва [PERSON] міської ради, що є підставою для визнання його незаконним та скасування, а також для визнання недійсним договору оренди землі від 21.09.2001 року з моменту його укладання як такого, що не відповідає вимогам закону, та відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу України у редакції, чинній на момент його укладання, є підставою для визнання недійсним. Прийняття вищевказаного рішення [PERSON] сільської ради від 30.05.2001 року за № 330 -XXIII та укладання договору оренди землі в подальшому призвело до істотного порушення законних прав та інтересів не лише управління капітального будівництва [PERSON] міської ради, а й всієї територіальної громади м. Одеси, представництво інтересів якої відповідно до Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» забезпечується [PERSON] міською радою. Порушення інтересів управління капітального будівництва [PERSON] міської ради полягало в тому, що на відповідній земельній ділянці в порушення існуючого у нього права користування земельної ділянки МКП «Лілен» незаконно збудовано об'єкт нерухомості, на який 21.06.2005 року [PERSON] сільською радою видано свідоцтво про право власності на магазин-бар, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 109. Слід при цьому звернути увагу, що будівництво об'єкта нерухомості на цій земельній ділянці навіть суперечить договору оренди землі, укладеному із МКП «Лілен» на підставі оскаржуваного рішення, адже відповідна земельна ділянка надавалась для розміщення торгівельного павільйону, а не для будівництва об'єкта нерухомого майна. Постановою Верховної [PERSON] України від 07.02.2002 року 3064-ІІІ «Про зміну меж міста Одеси Одеської області» у межі міста [PERSON] включено 361,0 га земель [PERSON] сільської ради Комінтернівського району Одеської області. На виконання вказаної постанови, актом про встановлення в натурі межі м.Одеси по суміжності з Комінтернівським районом Одеської області та передачу на зберігання межових знаків від 30.12.2002 року у присутності представників заінтересованих органів, в тому числі [PERSON] сільського голови [PERSON], начальника Комінтернівського районного відділу земельних ресурсів, проведено встановлення в натурі межі міста [PERSON] по суміжності з Красносільською, Олександрівською, Фонтанською і [PERSON] сільськими радами Комінтернівського району Одеської області. Згідно з вказаним актом претензій при встановлені межі не заявлено, межі погоджені і не викликають спірних питань. Таким чином, саме з 2002 року вищевказана спірна земельна ділянка увійшла до складу меж адміністративно-територіального утворення м. Одеси. В свою чергу, згідно з ч.1, 2 ст.83 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент зміни меж м. Одеси, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Відповідно до ч. 1 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. При цьому ч. 8 вказаної статті встановлено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Виходячи з наведеного, усі землі, які увійшли до складу адміністративно-територіальної одиниці м. Одеси, крім земель приватної та державної власності, є комунальною власністю саме територіальної громади м. Одеси. Отже, з моменту включення відповідних земель до складу м. Одеси, що посвідчується вищезгаданим актом від 30.12.2002 року, територіальна громада м. Одеси в особі [PERSON] міської ради набула право власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормами ст. 373 ЦК України визначено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Судом встановлено, що [PERSON] міська рада, будучи власником спірної земельної ділянки, не надавала МКП «Лілен» дозволу на будівництво на відповідній земельній ділянці об'єкта нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно зі ст.28 Закону України «Про архітектурну діяльність» власники та користувачі об'єктів архітектури зобов'язані отримувати в установленому законодавством порядку дозвільний документ на виконання робіт, пов'язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об'єкта архітектури. Згідно з п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування статті 376 Цивільного кодексу України» (про правовий режим самочинного будівництва) під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України дозвільний документ, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкта і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Не маючи згоди власника земельної ділянки - [PERSON] міської ради, а також за відсутності необхідної проектної документації та також дозволу на виконання робіт, пов'язаних із будівництвом об'єкта архітектури, МКП «Лілен» збудувало будівлю магазину-бару. Зазначеними діями МКП «Лілен» порушено як право власності територіальної громади м.Одеси на спірну земельну ділянку, так і право користування управління капітального будівництва [PERSON] міської ради. Слід при цьому звернути увагу, що на момент будівництва та оформлення права власності МКП «Лілен» на спірний об'єкт нерухомого майна саме до компетенції органів, юрисдикція яких поширювалась на територію м. Одеси, відносились як питання погодження будівництва об'єкта нерухомого майна на відповідній земельній ділянці, так і видача свідоцтв про право власності на збудовані об'єкти нерухомого майна та державна реєстрація такого права. Відтак, в данному випадку виконавчий комітет [PERSON] сільської ради перевищив надані йому законом повноваження шляхом видачі свідоцтва про право власності на об'єкт нерухомого майна, що знаходився на території іншого населеного пункту. Так, відповідно до п 1.3. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, державна реєстрація прав проводилась реєстраторами лише бюро технічної інвентаризації у межах визначенихадміністративно-територіальниходиниць,обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Пунктом 8.1. цього Порядку також встановлювалось, що оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Згідно з пп. 10 п.«б» ч.1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції, чинній на момент оформлення права власності МКП «Лілен», до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належали облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. З урахуванням наведеного оформлення права власності на такий об'єкт нерухомого майна у 2005 році мало відбуватись шляхом видачі свідоцтва про право власності виконавчим комітетом [PERSON] міської ради, а не виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, та здійсненням державної реєстрації у КП «ОМБТІ та РОН», а не Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації Одеської області. Як було встановлено матеріалами справи, у МКП «Лілен» був відсутній документ, що посвідчував право на земельну ділянку, оскільки укладений раніше договір оренди землі із [PERSON] сільською радою у будь-якому разі не надавав права здійснювати її забудову, а лише визначав можливість розмістити тимчасову споруду у вигляді торгівельного павільйону. Відтак, відповідна земельна ділянка не була відведена МКП «Лілен» з метою будівництва, що виключало підстави для оформлення за ним права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна. Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 21.06.2005 року, видане виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради МКП «Лілен» на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 109, є незаконним, у зв'язку з чим підлягає скасуванню як таке, що видано з порушенням речових прав інших осіб, а саме, управління капітального будівництва [PERSON] міської ради та [PERSON] міської ради. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником будівлі магазину-бару, що знаходиться адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 109, є [PERSON], яка придбала вищевказану будівлю магазину-бару у МКП «Лілен» на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2005 року №1024. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особазаперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Нормами ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно з ч. 1. ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Частина 2 ст. 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Оскільки, МКП «Лілен», самочинно збудувало об'єкт нерухомого майна на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади м.Одеси, не мало права відчужувати магазин-бар, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, 109, що набутий на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.06.2005 року незаконно виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, та таке відчуження здійснено із порушенням цивільних прав територіальної громади м.Одеси та управління капітального будівництва [PERSON] міської ради, тому це є підставою для визнання вказаного договору недійсним. Виходячи зі змісту ст.391 ЦК України та ст.ст. 152, 212 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, в тому числі шляхом повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, яке здійснюється за рахунок громадян, що самовільно зайняли земельні ділянки. Враховуючи обґрунтованість заявлених вимог територіальна громада м. Одеси в особі [PERSON] міської ради, як власник земельної ділянки, та управління капітального будівництва [PERSON] міської ради, як законний користувач, має законні підстави вимагати усунення обмежень у користуванні земельною ділянкою через звільнення даної земельної ділянки шляхом знесення магазину-бару є також законною, тому підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] міської ради сплачений судовий збір на суму 8268 грн. в рівних частинах.

Outcome: approved