Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Територіальної громади села Жван в особі Жванської сільської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позов мотивували тим, що [INFO] помер [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Після його смерті залишилось спадкове майно - земельна частка (пай), що перебувала в колективній власності КСП «Нове Життя» с. Жван Мурованокуриловецького району Вінницької області, розміром 1,59 в умовних кадастрових гектарах (сертифікат серії ВН № 034631). За життя [PERSON] залишив заповіт на ім`я [PERSON] . Крім [PERSON] спадкоємцем за законом була дружина померлого - [PERSON] , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину. [INFO] померла [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . До складу спадкового майна після її смерті входила успадкована нею земельна частка (пай), що належала [PERSON] . За життя [PERSON] залишила заповіт на ім`я [PERSON] . Інші спадкоємці, як за заповітом, так і за законом відсутні. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі позивачі не в змозі, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), тому вони змушені звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. [PERSON] просив визнати за ним право на 1/2 земельної частки (паю) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, не оформивши спадкових прав, після смерті [PERSON] , а [PERSON] просила визнати за нею право на 1/2 земельної частки (паю) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 29.01.2020 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та [PERSON] і відкрито провадження у справі. Вказаною ухвалою витребувано з Мурованокуриловецької державної нотаріальної контори належним чином завірені копії спадкових справ № 216/2005, заведену щодо майна померлого [INFO] [PERSON] та № 14/2019, заведену щодо майна померлої [PERSON] . Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Позивачі в підготовче засідання не з`явилися, в позовній заяві просили справу розглянути у їх відсутності (а.с. 5). Відповідач копію ухвали суду від 29.01.2020 та доданих до неї матеріалів отримав, однак відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с. 43). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] в с. Жван Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 11). [PERSON] належало право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Нове Життя» Жванської сільської ради, розміром 1,59 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №034631. Вартість земельної частки (паю) становить 46825 грн 08 коп. Державний акт на земельну ділянку не видавався (а.с. 21-22). При житті, 12 січня 1993 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів [PERSON] . Заповіт чинний (а.с. 13, 26). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Заповітом (а.с. 13), свідоцтвом про народження позивача [PERSON] (а.с. 15), її свідоцтвом про шлюб (а.с. 17), свідоцтвом про одруження спадкодавця (а.с. 16), довідкою Жванської сільської ради № 152 від 21.01.2019 (а.с. 19) стверджується, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] була [PERSON] , а спадкоємцем першої черги за законом - дружина спадкодавця [PERSON] . На день смерті із спадкодавцем ніхто не проживав та не був зареєстрований. При цьому, згідно свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , остання на момент смерті свого чоловіка [PERSON] мала право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки на час відкриття останньої була непрацездатною так як їй виповнилося 64 роки (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України (в редакції чинній на час відкриття спадщини), спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. З копії спадкової справи № 216/2005, заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] слідує, що 17.07.2005 [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця. 20.09.2005 із такою ж заявою до нотаріальної контори звернулася спадкоємець за заповітом [PERSON] . [PERSON] державним нотаріусом 05.06.2008 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 спадкового майна, що складалося із грошових вкладів (а.с.44-56). Отже, суд вважає доведеним, що [PERSON] спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , а [PERSON] була спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , яка мала право на обов`язкову частку у спадщині, які прийняли спадщину в порядку передбаченому ч. 1 ст. 1269 ЦК України. [INFO] в с. Жван Мурованокуриловецького району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] належало прийняте у спадщину після смерті [PERSON] право на 1/2 земельної частки (паю), яке вона за життя не оформила. При житті, 23 грудня 2016 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 14). Заповітом (а.с. 14), довідкою Жванської сільської ради № 403 від 01.07.2019 (а.с. 20) стверджується, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] був [PERSON] . На день смерті із спадкодавцем ніхто не проживав та не був зареєстрований. З копії спадкової справи № 14/2019, заведеної щодо майна померлої [INFO] [PERSON] слідує, що 24.01.2019 [PERSON] подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці, як за законом, так і за заповітом відсутні (а.с.36-42). Отже, суд вважає доведеним, що [PERSON] єдиний спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину в порядку передбаченому ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Разом з тим, 27.12.2019 державним нотаріусом позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї (а.с. 23-24). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за кожним із позивачів слід визнати в порядку спадкування за заповітом право на 1/2 земельної частки (паю), що належала [PERSON] . Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачами при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі по 841 грн кожним (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачами не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ними судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved