Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

[PERSON] звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, просить стягнути в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] 70 000 грн компенсації вартості частини майна, що є в спільній сумісній власності садиби, розташованої по [ADDRESS] (а.с.2-6). Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з вересня 1993 року по березень 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В період з 2004-2005 років особисто займався будівництвом і благоустроєм садиби по [ADDRESS], власником якої є відповідач [PERSON] При здійсненні будівництва садиби використовувались кошти, як сім'ї [PERSON], так його особисті кошти. Після закінчення будівництва, в травні-червні 2005 року позивач з сім'єю переселився у вказаний будинок. Вказує, що в цей час у липні 2005 року свій власний будинок по [ADDRESS] він продав за 90 000 грн, а виручені кошти віддав [PERSON] та [PERSON], як компенсацію витрат на придбання спірної садиби. З березня 2006 року, після смерті тестя, [PERSON] залишилася проживати разом з ними. У вересні - жовтні 2013 року через постійні сварки теща з дружиною вигнали його з дому. В результаті безпідставних сварок 12.03.2014 року шлюб між [PERSON] був розірваний. Посилаючись на ст. 64, 156 ЖК УРСР вважає себе членом сім'ї відповідача [PERSON], а також у відповідності до положень ст. 355, ч.3,4 ст.368, 370,372 ЦК України вказує, що спірна садиба є спільною сумісною власністю його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вказує, що на даний час виділ частки в натурі належного йому майна, що є у спільній сумісній власності, є не можливим, а тому просить стягнути компенсацію вартості цього майна у сумі 70 000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, при цьому посилався на обставини, викладені в позові. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відсутні будь-які докази того, що майно, вартість якого просить стягнути позивач, є спільною сумісною власністю. Свідок [PERSON] - знайомий позивача в судовому засіданні пояснив, що часто надавав позивачу гроші в борг, що підтверджується його записами в щоденнику. Відомо, що кошти, які він отримував використовувалися для проведення ремонту спірного будинку. Додав, що в даному будинку позивач зі своєю сім'єю став проживати з 2005 року. Допитаний в якості свідка [PERSON] - сусід по вул. Самострова, суду пояснив, що бачив як з 2003 року будували будинок, на територію сусідської садиби він не заходив. Свідок [PERSON] - знайомий позивача, в судовому засіданні пояснив, що до 2005 року були сусідами, коли позивач мешкав по [ADDRESS]. Йому було відомо, що сім'я його товариша купила будинок. Фактично будівництвом займався позивач. Відомо, що [PERSON] продав свій будинок по [ADDRESS] за 18 000 доларів США, а кому віддав кошти йому не відомо. Вказав, що декілька разів надавав позивачу кошти в борг для будівництва. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - колишній співробітник позивача, суду пояснив, що [PERSON] займався будівництвом будинку, особисто він допомагав позивачу вивантажувати будівельні матеріали по [ADDRESS]. Йому відомо, що після смерті тестя, в будинку почала проживати теща позивача. Доповнив, що [PERSON] продав свою частину будинку і кошти витратив на будівництво. Свідки [PERSON], [PERSON] - мати та батько позивача суду пояснили, що вони подарували половину будинку по [ADDRESS] своєму сину, який в подальшому його продав за 18-20 000 доларів. Зазначають, що він весь час працював, всі кошти вкладав в будівництво будинку по [ADDRESS]. Вказали, що садибу придбали батьки [PERSON], однак після продажу свого будинку по [ADDRESS] їх син гроші віддав тещі. Допитаний в судовому засідання в якості свідка [PERSON] - знайомий позивача, суду пояснив, що в липні 9 років назад купив у позивача частину будинку по [ADDRESS] у м.Чернігові за 18 доларів США. Після оформлення договору купівлі - продажу кошти віддав сім'ї [PERSON] Йому відомо, що батьки дружини позивача купили будинок, однак позивач надава гроші на будівництво. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оглянувши архівну справу №2-1534/05, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, [PERSON] та [PERSON] з 04.09.1993 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова розірвано 12.03.2014 року (а.с.20), а з 25.03.2014 року зазначене рішення суду набрало законної сили. В цей період, 14.11.2003 року, відповідач [PERSON] придбала житловий будинок з прибудовами та земельну ділянку площею 0,10 га, на якій розташований житловий будинок з прибудовами, який знаходиться по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с.43). Відповідно витягу про реєстрацію прав власності [PERSON] є єдиним власником вищевказаного будинку відповідно договору купівлі-продажу від 14.11.2003 року (а.с.44). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок (а.с.51-54) наявні відомості від 27.01.2005 року про здійснення самочинного будівництва прибудови, веранди, літньої кухні на території спірної садиби, які відповідно до рішення Новозаводського РВК № 61 від 24.03.2006 року прийняті в експлуатацію. Як вбачається із копії домової книги (а.с.47-48) в даному будинку зареєстрований позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 09.02.2006 року та відповідач [PERSON] з 11.12.2003 року . Як власник даної садиби, відповідач [PERSON] звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. Рішенням суду від 11.04.2014 року позовні вимоги задоволено. З 12.06.2014 року вказане рішення набуло законної сили (а.с.55-56). Правовими підставами позовних вимог позивачем визначено положення ст..64, 156 ЖК України та ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду доказів, що підтверджують факт постійного проживання та ведення спільного господарства в період з грудня 2003 року по лютий 2006 року його сім'ї [PERSON] з відповідачем [PERSON] [PERSON] також не надано суду будь-яких документів, які б вказували на те, що садиба [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім того, навіть у випадку доведення позивачем його участі разом з [PERSON] у придбанні будинку чи його ремонті і здійсненні прибудов, у них не могла виникнути спільна сумісна власність на це майно так, як правові підстави, передбачені ст. 368 ЦК України, для цього відсутні. Беручи до уваги, що позивачем не надано правовстановлюючих документів чи рішення суду на підтвердження спірної садиби об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а тому відсутні правові підстави для стягнення грошової компенсації частини нерухомого майна. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed