Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулась до суду 12.11.2015р. з позовною заявою до [PERSON] (відповідач), в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], 06.09.2007р.н., та доньки [PERSON], 25.09.2008р.н., в розмірі по 1/4 частині з усіх видів заробітків та доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи від дня подачі позову і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання сторони не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивачка надала суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі і просить суд розглянути справу у її відсутність (а.с.18). Відповідач також надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі і просить суд розглянути справу у його відсутність (а.с.19). Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини, викладені в позовній заяві обидві сторони визнають, а тому суд вважає їх доведеними. Зокрема, ухвалюючи рішення суд виходить з того, що сторони мають двох неповнолітніх дітей: син [PERSON], 06.09.2007р.н., донька [PERSON], 25.09.2008р.н.. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач проживає окремо і в добровільному порядку не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей. Відповідач має третю групу інвалідності, як інвалід з дитинства, і отримує державну соціальну допомогу, а тому має змогу надавати матеріальну допомогу дітям. Позивачка також має третю групу інвалідності у звязку з чим має певні обмеження щодо працевлаштування, а тому не має змоги самостійно забезпечити дітей. Тож між сторонами існує спір з сімейних правовідносини з приводу забезпечення утримання дітей, який регулюється Сімейним кодексом України. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 статті 191 СК передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат, то згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в повному обсязі і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 487,20грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved