Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності за кожним з них на спадкове майно, а саме: на будинок [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] померла їх матір [PERSON] , а [INFO] - помер їх батько [PERSON] . Після їх смерті залишилося спадкове майно, а саме 1/2 частка будинку [ADDRESS] . Їх батьки 14 жовтня 1998 року уклали договір міни нерухомого майна, зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт». Право власності на будинок також зареєстровано в Олександрійському МБТІ. Спадщину після смерті батьків вони прийняли та звернулись до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, однак отримали відмову у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок, так як договір міни не посвідчений нотаріально. З урахуванням уточнених позовних вимог просять визнати за кожним з них право власності на 1/12 частку будинку після смерті матері та на 1/6 частку будинку після смерті батька. Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення підготовчого судового засідання, не з`явилися. Від позивачів надійшли заяви, в яких вони просили позов задовольнити, судовий збір з відповідача не стягувати та розглядати справу без їх участі. Представник відповідача Олександрійської міської ради Кіровоградської області - Бєлова Д.С. до початку підготовчого судового засідання подала письмову заяву, в якій зазначила, що відповідач визнає позов у повному обсязі, наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. Крім того, просила розглянути справу без її участі. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. 14 жовтня 1998 року укладено договір міни, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітніх дітей - [PERSON] , 1986 року народження, та [PERSON] , 1988 року народження, передали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , у власність [PERSON] , а останній передав їм у власність житловий будинок [ADDRESS] . Зазначений договір зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт» 14 жовтня 1998 року під №366. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ст. ст. 241, 242 ЦК УРСР за договором міни між сторонами проводиться обмін одного майна на інше. Кожен з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів (ст. 227 ЦК УРСР). Договір міни зареєстрований на біржі з дотриманням усіх норм чинного законодавства, які діяли на момент здійснення даної угоди та відповідали нормам Закону України «Про товарну біржу». Зокрема, стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції станом на день укладення договору передбачала, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. В подальшому, 16 жовтня 1998 року на підставі договору міни від 14 жовтня 1998 року право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстром №264/2 за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується договором міни, архівною довідкою та копією інвентаризаційної справи будинку. Зазначені вище норми законодавства України та фактичні обставини справи дають підстави зробити висновок, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] набули право власності на будинок в порядку, передбаченому законодавством України на момент укладення договору міни та їх право власності на будинок визнано державою, шляхом реєстрації. [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] помер [INFO] . Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкодавці заповіту на складали, а тому спадкування здійснюється за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За правилами ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у шлюбі, зареєстрованому 07 вересня 1985 року Палацом урочистих подій м. Олександрії Кіровоградської області, актовий запис №649. Відповідно до копій свідоцтв про народження батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З матеріалів спадкової справи №09/20 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що позивачі та їх батько [PERSON] були зареєстровані та фактично проживали разом з померлою [PERSON] до дня її смерті за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів спадкової справи №10/20 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що позивачі були зареєстровані та фактично проживали разом з померлим до дня його смерті за адресою: [ADDRESS] . Факт реєстрації місця проживання позивачів зі спадкодавцями на час їх смерті також підтверджується ксерокопіями їх паспортів. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Проте, постановами від 13 січня 2021 року приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Чернишова С.С. відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що наданий для оформлення спадщини договір міни від 14 жовтня 1998 року укладений без додержання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення. Постановами від 19 травня 2020 року приватного нотаріуса Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Чернишова С.С. відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що наданий для оформлення спадщини договір міни від 14 жовтня 1998 року укладений без додержання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення. В абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Спадкодавцю [PERSON] на день її смерті на підставі договору міни належала 1/4 частка житлового будинку з належною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину після її смерті, є: діти, позивачі у справі, та її чоловік [PERSON] , тобто кожному із спадкоємців належало по 1/12 частці спадкового майна. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з 1/3 частки житлового будинку з належною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] , 1/4 частка якого йому належала на підставі договору міни від 14 жовтня 1998 року, а 1/12 частка якого належала його дружині [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік, який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав на цю частку. За таких обставин після смерті матері кожний з позивачів має право на 1/12 частку спадкового майна, а після смерті батька - на 1/6 частку спадкового майна. Згідно з ч. 1 ст. ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, представник відповідача визнав позов в повному обсязі та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, при цьому, позивачі в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності на частину будинку, захистити своє порушене право не можуть, то суд приходить до висновку, що позов про визнання права власності за позивачами на частину будинку в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню. На відшкодуванні судових витрат позивачі не наполягали та просили не стягувати судовий збір, сплаченими ними при подачі позову, з відповідача.

Outcome: approved