Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач зазначала, що з 30 серпня 2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим і в 2007 році шлюб між ними було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 511 від 21.09.2007 р. Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Після розірвання шлюбу відповідач з неповнолітнім сином не спілкується, не зустрічається з ним, не цікавиться його здоров'ям, шкільним життям та духовним розвитком. Матеріальної допомоги на утримання сина не надає, неповнолітня дитини проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Посилаючись на викладене, позивач просила суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, шо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на користь позивача у розмірі 1000 грн. щомісячно з моменту подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Сундук Л.І. не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який в 2007 році було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 511 від 21.09.2007 р. Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.10). Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до довідки від 20.01.2018 р. № 1-1/923, неповнолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Згідно акту обстеження умов проживання від 08.12.2017 р. № 405, складеного спеціалістами служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області, позивач [PERSON] разом із сином проживають у будинку [ADDRESS]. Для дитини виділена окрема мебльована кімната: присутнє спальне місце, робоча зона для навчання та відпочинку. Для проживання та індивідуального розвитку дитини створені належні умови. Дитина у повному обсязі забезпечена одягом, продуктами харчування, речами індивідуального користування, шкільним приладдям та іншими необхідними речами (а.с.11). [PERSON], [INFO], навчається в Броварській загальноосвітній школі І-ІІІ ст. № 3. Відповідно до характеристики, наданої класним керівником та директором школи, [PERSON] навчається у вищезазначеній школі з першого класу, наразі він учень 8-Б класу. Мати дитини приймає активну участь у навчанні та вихованні сина. За час навчання дитини в школі, батька жодного разу в школі не бачили. [PERSON] не відвідував батьківських зборів та не телефонував класному керівнику (а.с.15). Відповідно до протоколу бесіди від 28 листопада 2017 року спеціаліста служби у справах дітей та сім'ї БМР з неповнолітнім [PERSON], [INFO], [PERSON] проживає разом з мамою, бабусею та дідусем, має з ними гарні стосунки. На прохання розповісти про свого батька, [PERSON] повідомив, що його батьки багато років тому розлучилися. Останнього разу [PERSON] бачив батька у шестирічному віці. З того часу батько не шукав зустрічі з сином, не цікавився його життям, не виховував та не утримував хлопця. [PERSON] наголосив, що не пам'ятає зовнішність батька. [PERSON] підтримує маму в намірі позбавити батьківських прав [PERSON] (а.с.12). Позивач [PERSON] з 2014 року працює в Броварському навчально-виховному об'єднанні на посаді секретар-друкарка, отримує заробітну плату у розмірі 7000 грн. щомісячно, згідно довідки від 17.01.2018 р. № 5 (а.с.14). Згідно висновку від 26.12.2017 р. № 1-18/2302, орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з невиконанням ним своїх батьківських обов'язків (а.с.17-18). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до правильного висновку про те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до свого неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що, відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], і, на підставі ст. 180 Сімейного Кодексу України, відповідач зобов'язана утримувати сина до досягнення ним повноліття. В ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить: з 01 січня 2018 року - 1860 грн., з 01 липня - 1944 грн., з 01 грудня 2018 року - 2027 грн. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з відповідною індексацією згідно закону, на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з 16 березня 2018 року по [INFO]. Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. (задоволення позовних вимог про стягнення аліментів).

Outcome: approved