Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

[PERSON] звертаючись з позовом до суду, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 25 жовтня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 22 листопада 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого розгляду справи та призначено справу до судового розгляду. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно з статями 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень щодо обставин, викладених у позовній заяві. Позивач та представник позивача в судовому засіданні просили позов задовольнити, пояснили, що з 30 вересня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у шлюбі у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . 22 липня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами у справі. 20 червня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким присуджено відповідачу до сплати аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі у розмірі 1 860 гривень, виконавчий лист про сплату аліментів позивачем пред`явлено до примусового виконання, виконавчою службою відкрите виконавче провадження, однак відповідач неналежним чином виконує рішення суду, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Після припинення шлюбу відповідач самоусунувся від виховання дитини, не цікавить життям, здоров`ям та розвитком дитини, таке відношення відповідача до дитини не є зрозумілим для позивача та її близьких родичів, які всіляко допомагають виховувати дитину, у разі потреби надають матеріальну допомогу. Позивач вважає, що байдуже ставлення відповідача до дитини, нехтування її інтересами та самоусунення від виховання сина дають підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач в підготовчому судовому засіданні заперечував проти позову, однак після зясування обставин справи та дослідження доказів у справі, враховуючи висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, змінив свою позицію та визнав позов. Представники третьої особи - Кошовий Г.І. та Климова П.В., в судовому засіданні позов підтримали, просили ухвалити рішення з урахуванням Висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 21 січня 2020 року на підставі якого орган опіки та піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації дійшов висновку щодо доцільності позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності , суд приходить до наступного. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що з 30 вересня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 25 жовтня 2011 року (актовий запис №1919), батьками у свідоцтві про народження дитини записані: батько - « [PERSON] », мати - « [PERSON] ». 22 липня 2013 року Шевченківським районним судом м. Києва ухвалено рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу змінено [PERSON] прізвище на « [PERSON] » 16 липня 2016 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після одруження дошлюбне прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». 20 червня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину - задоволено частково. Присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з 30 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснено у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно Висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 21 січня 2020 року № 109/04/10-479, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, надані документи по справі,

Outcome: approved