Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 22 травня 2015 року звернулись до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просили суд зобов'язати відповідача призупинити нарахування за кредитно-заставним договором № DNC0AR100030418 від 07 липня 2008 року та додатковою угодою № 1 від 03 січня 2013 року; зобов'язати відповідача надати первинні бухгалтерські документи, що відображають перерахування іноземної валюти (USD) на валютний рахунок [PERSON] та первинні бухгалтерські документи, що відображають перерахування/нарахування коштів з кредитного рахунку [PERSON]; визнати кредитно-заставний договір № DNC0AR100030418 від 07 липня 2008 року таким, що виданий у національній валюті та зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» перевести всі розрахунки за кредитно-заставним договором № DNC0AR100030418 від 07 липня 2008 року у національну валюту та здійснити загальний перерахунок (а. с. 2-13). В обґрунтування позовних вимог позивачі у позовній заяві та представник їхніх інтересів у судовому засіданні посилались на те, що 07 липня 2008 року між [PERSON] та відповідачем був укладений кредитно-заставний договір № DNC0AR100030418, за умовами якого банк зобов'язався надати кредит в сумі 13 355,65 доларів США, а позичальник - повернути кредит та сплатити 9,60% річних за користування кредитними коштами. 03 січня 2013 року між позичальником та банком була укладена додаткова угода № 1 до вказаного договору, а 18 січня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого останній поручився відповідати за виконання кредитних зобов'язань [PERSON] за договором №DNC0AR100030418 від 07 липня 2008 року. Оскільки при наданні кредиту банком, на думку позивачів, були порушені норми Конституції України, Цивільного кодексу України, декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ЗУ «Про захист прав споживачів», що полягає у фактичній видачі кредиту не в іноземній валюті, а в національній валюті, незаконному утриманні 1 351,89 доларів США за сплату винагороди Банку за надання фінансового інструменту, втраті 570,34 доларів США, які не були перераховані або видані [PERSON], та арифметичному викривленні у відношенні кількості дній у рік, що призвело до збільшення відсоткової ставки на 1,6% річних, а також у неповідомленні позичальника про валютні ризики, що покладаються на позичальника при отриманні кредиту в іноземній валюті - позивачі звернулись до суду з даним позовом та просили його задовольнити. У судовому засіданні представник інтересів позивачів позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову з підстав у ньому викладених. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Проте представник відповідача приймав участь у минулих судових засіданнях, призначених по даній цивільній справі, надавав пояснення з приводу позовних вимог, відповідно до яких позов не визнав, заперечував проти його задоволення посилаючись на безпідставність та необґрунтованість (а. с. 80-87, 97-98). Вислухавши пояснення осіб, що приймали участі в розгляді даної цивільної справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 липня 2008 року між [PERSON] та відповідачем був укладений кредитно-заставний договір № DNC0AR100030418, за умовами якого банк зобов'язався надати кредит в сумі 13 355,65 доларів США, а позичальник - повернути кредит та сплатити 9,60% річних за користування кредитними коштами (а. с. 28-40, 41-41). Також судом було встановлено, що 18 січня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого останній поручився відповідати за виконання кредитних зобов'язань [PERSON] за договором №DNC0AR100030418 від 07 липня 2008 року (а. с. 52). 03 січня 2013 року між позичальником [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» була укладена додаткова угода № 1 до вказаного кредитного договору, яким був змінений графік погашення кредиту (а. с. 49-50, 51, 53-54). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, умовами укладених між сторонами договорів. У відповідності до вимог ст. 203 ЦК України при укладанні вищезазначеного кредитного договору, копія якого наявна в матеріалах справи, між сторонами були дотримані всі передбачені діючим законодавством істотні умови договору, які обумовлені їх згодою, як узгоджені сторонами, так і ними прийняті. Окрім того, на момент укладення цього договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення відповідало їхній внутрішній волі, було вільним, що підтверджується власноручними підписами учасників правочину та печаткою фінансової установи. Крім того, позичальник [PERSON] підписала даний кредитний договір особисто, чим відповідно засвідчила та підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування банку, п 17.4 якого визначено перерахування сум кредиту в національній валюті за комерційним обмінним курсом 4,6 грн. за 1 долар США, а тому посилання сторони позивачів у позовній заяві на порушення норм ЗУ «Про захист прав споживачів» та на неправомірність не видачі кредиту в доларах США, а - в національній валюті не беруться судом до уваги. У відповідності зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності становить 3 роки. Так, всі доводи позивачів в обґрунтування позовних вимог не можуть бути прийняті до уваги, оскільки положення відповідних договорів викладені у письмовій формі, не є незрозумілими та під час ознайомлення позичальника та поручителя з ними не могли залишитися поза їхньої увагою або бути ними неправильно сприйнятими. В той же час [PERSON] з положеннями кредитного договору погодилась, підписавши його без зауважень, і тим самим добровільно прийняла на себе обов'язки, що з нього випливають. Виходячи з наведеного суд вважає позовні за даним спором недоведеними та безпідставними, у зв'язку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Роблячи такий висновок суд також враховує, що стороною позивача не було наведено жодного аргументу щодо необхідності зобов'язання відповідача призупинити нарахування за кредитно-заставним договором № DNC0AR100030418 від 07 липня 2008 року та додатковою угодою № 1 від 03 січня 2013 року та зобов'язаня відповідача надати первинні бухгалтерські документи, що відображають перерахування іноземної валюти (USD) на валютний рахунок [PERSON] та первинні бухгалтерські документи, що відображають перерахування/нарахування коштів з кредитного рахунку [PERSON] Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за можливе віднести судові витрати по даній справі за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed