Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) в серпні 2015 року звернулася до суду із позовом до Олександрійської районної державної адміністрації (надалі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO] року залишилася спадщина, а саме: земельна ділянка [NUMBER] площею 4,24 га., що розташована на території Новопразької селищної ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, яка належала спадкодавцю відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серія КР без № кадастровий номер [NUMBER] виданого на ім'я [PERSON], якого було втрачено. Оскільки вона та мати проживали разом, вона звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак змушена звертатись до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, оскільки отримати свідоцтво про право на спадщину не може через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку, про що свідчить постанова нотаріуса від 24 липня 2015 року. Зважаючи на викладене вона змушена звертатися до суду щодо успадкування земельної ділянки, оскільки втрачений Державний акт на право приватної власності на землю, про що свідчить оголошення в пресі. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладенні обставини. Інтереси позивача в судовому засіданні по довіреності представляла [PERSON] Представник Олександрійської районної державної адміністрації в судове засідання з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Інтереси відповідача в суді по довіреності представляв Єрух А.О. Представник Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі в судове засідання також не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи в суді. За письмовою заявою до суду просить розглянути справу за відсутності представника. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та оцінивши досліджені докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 22, 182, 328, 392, 657, 1261, 1216 - 1222, 1261, 1269, 1270-1275 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті своєї матері. Судом встановлено, що [INFO] року народилась [PERSON], її матір'ю вказана [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Після реєстрації шлюбу 24 вересня 1977 року із [PERSON], прізвище позивач змінила на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу. Судом також встановлено, що [INFO] року у віці 87 років померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті залишилося спадкове майно - земельна ділянка, яка до цього часу позивачем не успадкована. Суд приймає до уваги, що позивач своєчасно, після смерті спадкодавця звернулася до нотаріальної контори, однак через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку, який було втрачено - позбавлена можливості у нотаріуса оформити спадкове майно, а саме земельну ділянку на себе, про що вказано в постанові нотаріуса від 24 липня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії . Судом враховано, що в газеті «Сільський вісник» №29 (2271) від 18 липня 2015 року було опубліковано оголошення, що втрачений Державний акт на право приватної власності на землю серія КР без № кадастровий номер [NUMBER] виданого на ім'я [PERSON], виготовленого в лютому 2000 року вважати недійсним. Судом також враховано, що за життя спадкодавцем не було складено та посвідчено нотаріально заповіт. Суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач є єдиним спадкоємцем після смерті матері і згідно ст. 1268 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину, оскільки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримала 19 січня 2016 року Свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади після смерті [PERSON]. Звернення до суду свідчить про те, що позивач від спадщини не відмовляється, що дає суду підстави для того, щоб визнати її єдиним спадкоємцем за законом на спадкове майно, що раніше належало її матері. Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались. Оціночна вартість земельної ділянки відповідно даних Управління Держгеокадастру в Олександрійському районі складає 133 047 грн., та відповідно до цієї суми і сплачений судовий сбір позивачем при зверненні до суду. Суд приймає до уваги, що за рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 22 грудня 2015 року було встановлено факт, що Державний акт на право приватної власності на землю серія КР без № кадастровий номер [NUMBER] виданий 11 лютого 2000 року на ім'я [PERSON] дійсно належить [PERSON], яка померла [INFO] року. Зазначені обставини вказують на те, що відповідно до вимог ст.ст. 182, 392 ЦК України та відповідно до вимог ст.ст. 1217-1222 ЦК України є наявним право позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку, на яку, як установлено судом на ім'я померлої було видано Державний акт на право приватної власності на землю, який не зберігся. Викладене є підставою для суду встановити право власності позивача за законом на спадщину, що залишилося після смерті спадкодавця. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved