Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду, просив розірвати шлюб укладений з [PERSON], мотивуючи тим, що з 15 вересня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою, у подружжя виникають суперечки з приводу побачень із дитиною, у зв'язку з чим вважає за потрібне встановити графік та визначення днів спілкування із дитиною, оскільки подружні відносини між сторонами припинились, подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, позивач вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, які мають обопільне бажання розірвати шлюб, примирення між подружжям не можливо. На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 20.01.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві Державної адміністрації про розірвання шлюбу та встановлення графіку зустрічей для спілкування батька з малолітньою дитиною, в частині вимог щодо встановлення графіку зустрічей для спілкування батька з малолітньою дитиною, залишено без розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що з 15 вересня 2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], на даний час сімейні відносини між подружжям остаточно припинені, подружжя проживає окремо, тому шлюб носить лише формальний характер, тому просить розірвати шлюб, заперечує щодо надання сторонам строку на примирення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, підтвердила, що з 15 вересня 2007 року сторони перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], мають малолітнього сина, щодо строку на примирення заперечує, просить розірвати шлюб. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, з 15 вересня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітнього сина - [PERSON], [INFO], подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, мають обопільне бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, яка в межах розгляду даної справи визнала позов, не заперечує факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям, а відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене та

Outcome: approved