Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] у липні 2020 року звернулася до Личаківського районного суду м.Львова із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , з матір`ю дитини, за місцем її реєстрації та проживання - [ADDRESS] . В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що 29.04.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іваничівського районного управління юстиції у Волинській області. [INFO] у них народилась спільна дитина - донька [PERSON] . 27.08.2015 року рішенням Личаківського районного суду м.Львів шлюб було розірвано, при розірванні не вирішувалось питання щодо визначення місця проживання дитини. Після розірвання шлюбу, за домовленістю з відповідачем [PERSON] постійно проживала і по сьогоднішній день проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, 24.12.2015 року Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування надала висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] за місцем її проживання, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 18 червня 2020 року та Акту №1 від 30.06.2020 року дитина продовжує проживати з матір`ю за вищевказаною адресою. Також позивач покликається на невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Просить позов задоволити. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 13 серпня 2020 року позовну заяву передано на розгляд Галицького районного суду м.Львова за підсудністю. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 25 вересня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 25.11.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з моменту розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем жодного спору щодо місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] немає. Остання весь час після розірвання проживала з позивачем. При цьому відповідач жодного разу не оспорював даний факт. Доказів, які стосуються предмету доказуванню, позивачем не надано. Відповідач не порушує права позивачки чи дитини. Спір між сторонами по справі відсутній. Тому вважає вимоги позивача безпідставними, а позов таким, що не підлягає до задоволення. Просить у задоволенні позову відмовити. Ухвалою від 25.11.2020 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали. Просили такий задоволити. Відповідач у судове не з`явився, скористався правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, та подав заяву про розгляд справи у його відсутності. У відзиві на позов, поданому відповідно до вимог ст.178 ЦПК України, заперечив проти позовних вимог, так як жодного спору з позивачкою щодо місця проживання дитини немає. Просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача. Також зазначила, що Личаківською районною адміністрацією надано висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] за місцем проживання позивачки [PERSON] . Тому вважає, що місцем проживання [PERSON] має бути місце проживання позивача. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 27 серпня 2015 року. Позивачкою заявлено вимоги про визначення місця проживання дитини. Між сторонами виникли сімейні правовідносини, врегульовані ст.161 СК України. У ч.1 даної статті визначено наступне: якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Реалізуючи, передбачене ст.55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа указує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. За ч.ч.1,4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1 ст.160 СК України). Звертаючись до суду із позовними вимогами про визначення місця проживання дитини, позивачка стверджує, що після розлучення за домовленістю з відповідачем донька постійно проживала і на сьогоднішній день проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] , вихованням дитини позивачка займається одноосібно. Вказане підтверджується наданими самою позивачкою письмовими доказами: рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 27 серпня 2015 року (справа № 463/2796/15-ц) про розірвання шлюбу, де вказано про відсутність спору щодо місця проживання дитини; рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 11 травня 2016 року (справа № 463/1104/16-ц) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, в якому встановлено, що дитина проживає з позивачкою; численними актами та довідками житлового органу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім 48а» за період 2016-2020 років, згідно з якими позивачка разом з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] ; розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 222 від 23 травня 2019 року про затвердження висновку відділу «Служба у справах дітей» Личаківського району про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] для її тимчасового виїзду за межі України; висновком Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 24 грудня 2015 року № 33-зв-1992 про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] та в якому зазначено, що батько дитини не заперечує щодо проживання доньки разом з матір`ю за адресою її реєстрації. Відповідачем також надано постанову Львівського апеляційного суду від 26 червня 2020 року у справі № 463/4931/19 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,в якій зазначено, що дитина проживає разом з позивачкою у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Указана обставина сторонами не заперечувалася. Таким чином, враховуючи заперечення відповідача щодо будь-якого спору з позивачкою щодо місця проживання дитини разом з нею, позивачкою жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами за правилами ст.ст.77-80 ЦПК України, що є її процесуальним обов`язком (ст.ст.12-81 ЦПК України), не доведено підставність позовних вимог. Жодних доказів оспорення відповідачем місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю позивачкою не надано, а втім на такі докази вона і не вказує, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги. Доводи і докази позивачки щодо неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачем щодо дитини жодним чином не стосуються предмету доказування - обставин щодо місця проживання дитини, а інших позовних вимог у даній справі не заявлено. Судом не встановлено як наявності спору між сторонами, який би повинен захищатися в порядку цивільного судочинства, так і порушення, невизнання чи оспорення відповідачем прав позивача щодо місця проживання їх малолітньої дитини. При цьому суд зауважує, що завданням цивільного судочинства, визначеним ст.2 ЦПК України, є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а не ілюзорний. Відсутність порушеного права, що встановлюється при розгляді справи по суті, є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Виходячи із наведених норм права та обставин справи, оцінюючи аргументи сторін та докази за своїм внутрішнім переконанням, відповідно до ст.89 ЦПК України, в суду відсутні правові підстави для задоволення позову, у зв`язку із чим у задоволенні такого слід відмовити. У порядку ст.141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: dismissed