Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] у червні 2017 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 26.11.2012 р. у розмірі 4816672 грн. 57 коп., що еквівалентно 183 516,17 доларів США, з яких сума основного боргу складає 110000 дол. США, проценти за користування за період з 21.05.2013 р. по 07.06.2017 р.-70 062,47 дол. США., три відсотки річних від простроченої суми- 3453,70 дол. США. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на умовах позики передав [PERSON] грошові кошти у сумі 899 412,50 грн., що еквівалентно 110000 доларам США, строком повернення з 20.05.2013 р. по 20.05.2016 р. частинами у доларах США, згідно графіку повернення, підписаного сторонами.На підтвердження укладання договору позики та виконання умов договору щодо передання позичальнику зазначеної суми, у присутності свідків, позичальником складено розписку. Передача коштів відбувалася в інтересах сім'ї [PERSON] та зі згоди дружини-[PERSON]., яка була обізнана про наявність договору позики і не заперечувала проти підписання договору і розписки її чоловіком. У передбачений строк відповідач грошові кошти не повернув, на письмове попередження позивача не відреагував та в добровільному порядку не має намірів борг погашати та виконувати свої зобов'язання, що змусило [PERSON] звернутися до суду. Відповідачі проти позову заперечували, подали заяву про застосування строків позовної давності через пред'явлення позивачем вимог про повне дострокове погашення заборгованості шляхом направлення попереджень від 25.05.2013 р. і 25.07.2013 р., чим змінено строк виконання зобов'язання на 02.08.2013 р., проте з позовом [PERSON] звернувся 19.06.2017 р., тобто після спливу позовної давності. В судовому засіданні [PERSON] пояснив, що не пам'ятає суми боргу, проте не заперечує факт підписання договору і розписки, просить врахувати його перебування під вартою з 2014 р. по 2015 р. по кримінальному провадженні за ст. 190 ч.4 КК України щодо обставин отримання від [PERSON] грошових коштів. Відповідач [PERSON] стверджувала, що про договір позики вона дізналася від слідчого у 2014 р., розписку про отримання коштів не підписувала. [PERSON] через свого представника надав в судове засідання заперечення, в яких пояснив, що звертаючись з аналогічним цивільним позовом у кримінальному провадження, перебіг позовної давності [PERSON] не перервав з огляду на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про скасування ухвали Апеляційного суду Харківської області від 16.02.2017 р. щодо залишення без зміни вироку Київського районного суду м.Харкова від 17.08.2016 р., за яким [PERSON] і [PERSON] визнали невинними та виправдали по суду за відсутністю в їх діях складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України та залишено цивільний позов [PERSON] без розгляду. Призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.На думку [PERSON] та його представника, за тотожністю предмету спору та учасників справи у цивільній та кримінальній справі, провадження у поточній справі має бути припинено.Про жодні кошти, отримані згідно до розписок у кримінальному провадженні не йдеться, тому вимоги [PERSON] будуть суперечити ч.4 ст. 60 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази , приходить до наступного. 26.11.2012 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено в письмовій формі договір позики № 1, за умовами якого позикодавець передає у власність [PERSON] 899 412,50 грн., що еквівалентно 110 000 доларам США, на строк 36 місяців, з 20.05.2013 р. по 20.05.2016 р., а позичальник зобов'язується повернути вказану суму в обумовлений строк. За п. 1.2 договору повернення суми боргу буде відбуватися рівними частинами по три тисячі доларів США щомісячно за графіком, підписаним сторонами. Дотепер борг [PERSON] не повернуто і на час звернення до суду складає 110000 долдарів США, що згідно встановленого Національним банком України офіційного курсу на 07.06.2017 р.( як зазначено у позові) на рівні 26,246584 грн. за 1 долар США становить 2 887 123 грн. 80 коп. Відповідно до ст. 1046 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт отримання суми 899 412 грн. 50 коп., еквівалентній 110000 доларів США, підтверджується розпискою № 1 від 26.11.2012 р., складеною сторонами у присутності двох свідків. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Надані позивачем договір і розписка містять зобов'язання відповідача повернути борг, що таким чином підтверджує боргове зобов'язання. Зазначене узгоджується із правовими позиціями висловленими в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, від 24 лютого 2016 року № 6-50цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно з вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у строк відповідно до умов договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором ( ст. 612 ЦК України). Відповідач факт отримання коштів не заперечує, але посилається на пропуск строку позовної давності та тотожності позовів про стягнення суми у цивільному та кримінальному провадженні. З пояснень позивача вбачається, що відповідачі в 2011 р. продали позивачу [PERSON] будинок, приховавши той факт, що нерухомість знаходилась в іпотеці у Банку і на житловий будинок нотаріусом накладена заборона відчуження на забезпечення виконання зобов'язань перед Банком за кредитним договором, укладеним в 2010 р. на суму 1млн. 250000 грн. В свою чергу [PERSON] продав [PERSON] належну його сім'ї квартиру і передав 90000 доларів США, проте будинок не перейшов у власність покупця, оскільки стало відомо про відсутність згоди Банку та пред'явлення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу, існування непогашеного зобов'язання відповідача на суму 1336091 грн. 64 коп. станом на 2011 рік. Через відсутність у [PERSON] іншого житла, він вимушений був погасити заборгованість за кредитом [PERSON], внаслідок чого відповідач склав письмову розписку про обов'язок повернення оплачених [PERSON] за нього грошових коштів в сумі 110000 доларів США. Як в подальшому з'ясувалось, раніше належну йому квартиру [PERSON] відразу подарувала доньці, а та її продала. Отриманими від [PERSON] за продаж будинку гроші [PERSON] свою заборгованість перед Банком не погасив. На підтвердження своїх доводів позивачем надано рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 08.06.2012 р. та рішення апеляційного суду Харківської області від 23.10.2012 р., якими позовні вимоги ПАТ «ОКСІ БАНК» до [PERSON], [PERSON] , а також [PERSON] до [PERSON] задоволені , визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, земельної ділянки, скасовано реєстрацію права власності, зобов'язано [PERSON] повернути [PERSON] домоволодіння та з відповідача стягнуті збитки. В подальшому рішення Жовтневого районного суду м.Харкова у зв'язку з нововиявленими обставинами скасовано і провадження у справі закрито за заявою ПАТ «ОКСІ БАНК», тому як за домовленістю з позивачем, [PERSON] були зняти з банківського рахунку гроші, проведена валютно-обмінна операція і внесена готівкою Банку непогашена [PERSON] сума заборгованості, що підтверджується відповідними заявами, копіями квитанцій, приєднаними до справи. Що стосується кримінального провадження, то [PERSON] звернувся з цивільним позовом до [PERSON], [PERSON] в період проведення досудового слідства у 2014 р. Вироком Київського районного суду м.Харкова від 08.12.2014 р. відповідачі засуджені за ч.4 ст. 190 КК України, цивільний позов було задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] матеріальна та моральна шкода.Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24.03.2015 р. вирок суду першої інстанції скасовано і призначено по справі новий судовий розгляд. Вироком Київського районного суду м.Харкова від 17.08.2016 р., набравшего законної сили ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16.02.2017 р. [PERSON], [PERSON] визнано невинними та вони виправдані за відсутністю в їх діях складу злочину. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. У червні 2017 р. позивач пред'явив позов в порядку цивільного судочинства про стягнення суми боргу. Пред'явлення позову у кримінальному провадженні або в порядку цивільного судочинства є правом позивача і не впливає на подальший розгляд провадження відносно [PERSON], [PERSON], оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ узвала апеляційного суду Харківської області від 16.02.2017 р. скасовано та призначено новий розгляд в сумі апеляційної інстанції. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За вимогами ч.2 ст. 265 ЦК України якщо суд залишив без розгляду позов, пред'явлений у кримінальному процесі, час від дня пред'явлення позову до набрання законної сили судового рішення, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. За таких обставин доводи відповідача про порушення [PERSON] строку позовної давності є безпідставними. Вирок Київського районного суду м.Харкова, яким позовна заява [PERSON] залишена без розгляду, на той час набрав законної сили 16.02.2017 р. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Таким чином, у частині 1 статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умови, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Оскільки розмір плати за користування позикою договом не встановлено, тому у позивача мається право на отримання від відповідача процентів за користування позикою, розрахованих на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з договору позики від 26.11.2012 р. він укладений сторонами на суму 110000 доларів США, що еквівалентно 899 412 грн. 50 коп. і перевищує п`ятидесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, не містить інших підстав застосування ч.2 ст. 1048 ЦК України, тому він не є безпроцентним. Сума процентів від суми позики з 21.05.2013 р. ( в межах заявлених вимог) до 07.06.2017 р. складає 70062 ,47 доларів США, що еквівалентно 1838900 грн. 20 коп., а саме: з 21.05.2013 р. по 09.06.2013 р. за обліковою ставкою 7,5% при кількості днів користування-20, розмір процентів становить 452,05 дол. США по формулі ( сума боргу -110000 дол. США) х (облікова ставка НБУ) : 100 % : 365 днів х ( кількість днів користування коштами); з 10.06.2013 р. по 12.08.2013 р. - 64 дні ( облікова ставка-7%) - 1350,14 дол. США; з 13.08.2013 р. по 14.04.2014 р. за 214 днів ( облікова ставка-6,5%) - 4192,05 дол. США; з 15.04.2014 р. по 16.07.2014 р. за 124 дні ( облікова ставка-9,5%) - 3550,14 дол. США; з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р. за 119 днів ( облікова ставка-12,5%)- 4482,88 дол. США; з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. за 85 днів ( облікова ставка-14%)- 3586,30 дол. США; з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р. за 26 днів ( облікова ставка-19,5%) - 1527,94 дол. США; з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 р. за 177 днів ( облікова ставка-30%)- 16002,74 дол. США; з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р. за 28 днів ( облікова ставка-27%) - 2278,36 дол. США; з 25.09.2015 р. по 29.10.2015 р. за 35 днів ( облікова ставка-22%) - 2320,55 дол. США; з 30.10.2015 р. по 17.12.2015 р. за 49 днів ( облікова ставка-22%) - 3248,77 дол. США; з 18.12.2015 р. по 27.01.2016 р. за 41 день ( облікова ставка-22%) - 2718,36 дол. США; з 28.01.2016 р. по 02.03.2016 р. за 35 днів ( облікова ставка-22%) - 2320,55 дол. США; з 03.03.2016 р. по 21.04.2016 р. - 50 днів ( облікова ставка-22%) - 3315,07 дол. США; з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. - 35 днів ( облікова ставка-19%) - 2004,11 дол. США; з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. - 28 днів ( облікова ставка-18%) - 1518,90 дол. США; з 24.06.2016 р. по 28.07.2016 р. - 35 днів ( облікова ставка-16,5%) - 1740,41 дол. США; з 29.07.2016 р. по 15.09.2016 р. - 49 днів ( облікова ставка-15,5%) - 2288,90 дол. США; з 16.09.2016 р. по 27.10.2016 р. - 42 дні ( облікова ставка-15%) - 1898,63 дол. США; з 28.10.2016 р. по 13.04.2017 р. - 169 днів ( облікова ставка-14%) - 7130,41 дол. США; з 14.04.2017 р. по 25.05.2017 р. - 42 дні ( облікова ставка-13%) - 1645,48 дол. США; з 26.05.2017 р. по 07.06.2017 р. - 13 днів ( облікова ставка-12,5%) - 489,73 дол. США; Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2). Розрахунок 3 % річних зроблений позивачем виходячи з періоду прострочення виконання зобов'язання з 21.05.2013 р. по 07.06.2017 р. і становить 3453,70 доларів США, що еквівалентно 90647 грн. 81 коп . Відповідно до вимог ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України гривня. Разом із тим у ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 19 червня 2013 року № 6-55цс13. Звертаючись до суду із позовом, позивач просить стягнути суму боргу з [PERSON] і [PERSON], обгрунтовуючи свої вимоги тим, що будинок, який відповідачі продавали [PERSON] , перебував у спільній сумісній власності подружжя, отримані гроші в сумі 90000 доларів США не внесені [PERSON] в рахунок погашення зобов'язань перед Банком, використані в інтересах сім'ї. Квартира, що раніше належала [PERSON], відповідач [PERSON] відразу подарувала доньці, а та її продала. Вказані дії свідчать про те, що [PERSON] була повністю обізнана про боргові зобов'язання свого чоловіка, у 2011 р. пред'являла позов до [PERSON], ПАТ «ОКСІ БАНК» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.З огляду на викладене [PERSON] створив обов'язки щодо повернення позики і для дружини [PERSON] Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 8000 грн. Зазначену суму необхідно стягнути з відповідачів. На підставі викладеного і

Outcome: approved