Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

адвокат Муругов В.О. в інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] та на день її смерті разом з нею проживав син [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з будинку [ADDRESS] , з належними до неї будівлями та спорудами. За життя [PERSON] заповіту не залишила, тому її син [PERSON] відповідно до ст. 1261 ЦК України вважається спадкоємцем першої черги за законом. В той же час представник вказує на те, що [INFO] [PERSON] також помер; він являвся заявнику батьком та відповідно така, за відсутності заповіту батька, також є спадкоємцем першої черги за законом за [PERSON] . Визнання вказаного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини на майно, що належало [PERSON] , яке після її смерті успадкував її син [PERSON] , а тому адвокат просить заяву задовольнити.\~ У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, однак її представник адвокат Муругов В.О. подав заяву, в якій вимоги заяви підтримав у повному обсязі та просив таку задовольнити, а також провести розгляд без їх участі. Представник заінтересованої особи Перечинської міської ради Закарпатської області у судове засідання також не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив проти задоволення заяви. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , а [INFO] помер її син [PERSON] , про що свідчать відповідні свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області від 20 лютого 2014 року та серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 02 лютого 2016 року (а. с. 8, 9-зворот, 10). Також судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , була донькою померлого [PERSON] та, будучи спадкоємцем першої черги за законом, у визначений законом строк 21 квітня 2016 року, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яким було зареєстровано спадкову справу № 58888680 (а. с. 7, 19). З наявного у матеріалах справи Договору купівлі-продажу від 20 травня 1993 року посвідченого державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори Конончук В.Ю. та зареєстрованому у реєстрі за № 489, видно, що власником 30/100 частин житлового будинку в [ADDRESS] , була [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 14-15, 16-18). Відповідно до ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно зі ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На даний час заявник [PERSON] з метою оформлення спадщини на майно, що належало [PERSON] , яке після її смерті успадкував син [PERSON] , бажає встановити факт його постійного проживання зі своєю матір`ю [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. На підставі письмових матеріалів справи встановлено, що на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] фактично проживав [PERSON] , який помер [INFO] (а. с. 11, 13). Установлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відтак, оскільки батько та бабуся заявника померли, іншого способу встановити факт сумісного проживання за адресою реєстрації спадкодавця іншим шляхом неможливо, встановлення даного факту необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] , яку фактично прийняв батько заявника [PERSON] , а факт їх постійного проживання доведений сукупністю матеріалів справи, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення.

Outcome: approved