Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», просила визнати недійсним Кредитний договір від 29 серпня 2007 року №800001653, укладений між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Альфа Банк», та визнати недійсним іпотечний договір від 29.08.2007 року який посвідчено та зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нечипоренком О. В. за № 617, який укладено між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Альфа - Банк», що є предметом позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що 29 серпня 2007 року між Публічним акціонерне товариство «Альфа - Банк» та позивачем було укладено Кредитний договір №800001653, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 138 050,00 доларів США зі сплатою 12,25 %, на умовах цільового використання, забезпеченості, строковості, платності, зворотності та інших умов, викладених в договорі, та остаточною датою повернення 29 серпня 2027 року. Представник позивача вважає, що умови кредитного договору про надання споживчого кредиту є несправедливими і такими, що призводять до істотного порушення прав та обов'язків споживача, з огляду на те, що відповідно до абз. 3, 6, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими, зокрема є умови договору: становлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. Виходячи з умов п.5.2 Кредитного договору, Банк має право змінити розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку шляхом направлення позивачеві рекомендованого листа з відповідним повідомленням за 7 днів до моменту настання таких змін. У зв'язку зі зміною процентної ставки Позичальник автоматично надає згоду на внесення змін до Додатку №1 до цього Договору та викладення Додаток №1 у новій редакції, оновлений Додаток №1, який скасовує попередній і стає невід'ємною частиною цього Договору, Позичальник отримує в Банку самостійно, що з огляду п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України про захист прав споживачів» ці умови встановлюють дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Крім того, представник позивача вважає, що умови розділів 4, 5, 6, 7, 8, 9 Договору підлягають визнанню недійсними, оскільки є несправедливими. Договір кредиту укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» в частині недотримання істотних умов, які обов'язкові для кредитних договорів, чим були порушені права Позивача як споживача фінансових послуг та введено в оману іншою стороною за договором, а саме: умови цього договору не містять відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, як цього вимагає ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; також при укладенні вказаного договору кредиту були порушені вимоги п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, відповідач не надав Позивачу як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, за ненадання якої передбачена відповідальність, яка встановлено ст. 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів». Також Позивач вважає, що відповідачем було порушено ст.ст 4, 6, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки перед укладанням кредитного договору не надав Позивачу у письмовій формі всі можливі схеми погашення кредиту. Представник відповідача Бондар О.В. в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи.(а.с.36-38) Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Згідно положень ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 29 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», (правонаступником прав та обов'язків якого виступає Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №800001653, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит в сумі 138050,00 доларів США, з цільовим призначенням кредиту на умовах цільового використання, забезпеченості, строковості, платності, зворотності, та остаточною датою повернення 29 серпня 2027 року. (а.с.6-8) Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 5.2 Кредитного договору, сторони домовились, що Банк має право змінити розмір процентів за користування кредитом в односторонньому порядку в разі зміни кон'юнктури ринку облікової ставки НБУ, індексу інфляції (споживчих цін), загальновизнаних внутрішньодержавних та/або міжнародних грошових та/або фондових індексів тощо. Сторони домовились, що такі обставини вважаються подіями, що не залежать від волі сторін Договору та мають вплив на вартість кредитних ресурсів Банку. Зміну розміру процентів за користування кредитом здійснюється за правилами відповідно до якого процентна ставка підвищується в разі підвищення вартості кредитних ресурсів банку. Про зміну процентної ставки по Кредиту та внесення у зв'язку з цим змін до Договору №1 до цього Договору Банк повідомляє Позичальника за 7 днів до моменту настання таких змін шляхом направлення рекомендованого листа на адресу Позичальника зазначену в розділі №1. У зв'язку зі зміною процентної ставки в разі настання події незалежно від волі Сторін, Позичальник цим надає свою згоду на внесення змін до Договору №1 до цього Договору та викладення Додатку №1 у новій редакції. Сторони погоджуються, що оновлений Додаток №1 набуває чинності з дати зміни розміру процентної ставки. Оновлений Додаток №1, який скасовує попередній і стає невід'ємною частиною цього Договору, позичальник отримує в банку самостійно. Банк не має права змінювати процентну ставку за Кредитом у зв'язку зі зміною кредитної політики Банку. Відповідно до п.2.9 Розділу № 1 до Кредитного Договору сторони погодили, що платежі з повернення Кредиту та сплати процентів за користування Кредиту, оплати вартості усіх сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань позичальника здійснюються у сумах та в терміни що передбачені Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх сукупних послуг, який є Додатком №1 до цього Договору та є невід'ємною його частиною. У разі сплати у іншій валюті - 28 числа календарної дати що передує черговій даті погашення Кредиту, визначеній Додатком №1 по договору еквівалентній сумі розрахованій у порядку та на умовах визначених Договором. Згідно п. 5,6 Розділу №1 до Кредитного Договору, сторони погодили, що графік здійснення платежів з повернення Кредиту та детальний розпис сукупної вартості Кредиту з урахуванням реальної процентної ставки, абсолютного значення подорожання Кредиту, видів, предмету та вартості послуг викладений в Додатку №1 до Договору, який є його невід'ємною частиною. Позичальник до підписання даного Договору ознайомлений та згоден з тим, що надання Кредиту за даним Договором передбачає відкриття Поточного рахунку. Умови відкриття, ведення та закриття Поточного рахунку містяться в Договорі банківського рахунку фізичної особи. Тарифи по обслуговуванню поточних рахунків фізичних осіб в ЗАТ «Альфа - Банк» на укладання Договору банківського рахунку фізичної особи є невід'ємною частиною цього Договору. Відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь- якому елементі правочину. Як роз`яснено в п.п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до п. 1 Розділу №1 Кредитного договору № 800001653 від 29 серпня 2007 року, цей Договір складається з двох розділів, які нероздільно пов'язані між собою. Договір вважається укладеним за умови підписання Сторонами обох розділів цього договору, включаючи всі додатки до нього. Пунктом 3 Розділу 2 Кредитного договору визначено момент виникнення права позичальника на отримання кредиту, у випадку укладання в нотаріальній формі договору купівлі - продажу об'єкту нерухомості, зазначеного у розділі №1 цього Договору; укладання в нотаріальній формі іпотечного договору про передачу в іпотеку нерухомості; у зв'язку з нотаріальним посвідченням іпотечного договору про передачу в іпотеку об'єкту нерухомості накладено на заборону відчуження предмету іпотеки - об'єкта нерухомості; відомості про обтяження іпотекою об'єкта нерухомості внесені до Державного реєстру іпотек; у разі укладання позичальником договорів: страхування ризиків щодо знищення, пошкодження або псування об'єкту нерухомості; страхування ризиків смерті або встановлення інвалідності І або ІІ групи Позичальника в результаті нещасного випадку; договір страхування ризику, пов'язаного з володінням, користуванням та розпорядженням предметом іпотеки, який виникає внаслідок втрати іпотекодавцем права власності на предмет іпотеки; у разі сплати Позичальником продавцю за договору - купівлі продажу об'єкту нерухомого майна першочергового внеску у розмірі, визначеному у Розділі №1 цього Договору: у разі надання копії документа, що підтверджує сплату Позичальником суми комісійної винагороди за розрахунком касового обслуговування. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007р. № 168, Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції Закону чинній на момент укладання договору) передбачено право комерційних банків самостійно визначати процентні ставки як складової частини кредитної політики банку, а не підстави для її зміни в укладеному кредитному договорі. Банки самостійно визначають процентні ставки для надання послуг клієнтам, проте, зазначена в договорі процентна ставка може бути змінена на підставах передбачених законодавством. Розмір процентів за кредитним договором і порядок їх сплати є договірними умовами, які узгоджуються сторонами в договорі кредиту. Як правило, банк сам пропонує боржнику проценти по кредиту, що вираховуються спеціалістами банку виходячи із багатьох факторів: строку кредиту, облікової ставки НБУ, ситуації на кредитному ринку, кредитного ризику, попиту і пропозицій, наданого забезпечення, тощо. Розмір процентів, узгоджений сторонами в договорі, може змінюватися, виходячи із різних факторів. Однак в будь-якому випадку така зміна має бути узгоджена банком та позичальником та закріплена на рівні додаткової угоди до кредитного договору, або передбачена умовами кредитного договору. Пунктом 8.1, 8.2 Розділу №2 Кредитного договору, передбачено, що проценти за користування Кредитом нараховуються на залишок заборгованості щомісячно за фактичний строк користування Кредитом виходячи з - 30 днів у місяці та 360 - у році. Банк здійснює кінцевий розрахунок процентів що підлягають оплаті на час здійснення остаточного повернення Кредиту. Повернення кредиту та сплата процентів за його користування здійснюється у валюті Кредиту або у валюті відмінною від валюти Кредиту, якою може бути інша іноземна валюта 1 крупи Класифікатора(яка відповідає валюті Рахунків, що визначені в Розділі № 1 чи національна валюта України (у випадку надання Кредиту в іноземній валюті) за вибором Позичальника. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитування, про що свідчить п.7 Розділу №1 Кредитного Договору. відповідно до якого підпис Позичальника на цьому Договору є письмовим підтвердженням отримання ним свого примірнику щодо Договору в дату його укладання та ознайомлення ними у письмовій формі з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості видів та предметів сукупних послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне Україні законодавство. Підпис Позичальника на цьому Договорі є також письмовим підтвердженням того, що Позичальник в письмовій формі ознайомлений з умовами кредитування, умовами відкриття, ведення та закриття Поточного рахунку та розміром Тарифів по його опублікуванню в тому числі пов'язаних із отриманням та поверненням Кредиту, які йому роз'яснені та зрозумілі, таким чином, Банк надав їй у письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». ( а.с.6) За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року по справі № 6-1341цс15. Статтею 230 ЦК України встановлені правові наслідки вчинення правочину під впливом обману: якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу: істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним. За змістом ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а враховуючи положення ст. 218 Цивільного кодексу України, заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях осіб. Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. ( ст.1 Закону України «Про судову експертизу») Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до чинного процесуального законодавства висновок експерта є доказом у цивільній справі. Надаючи оцінку доказам у справі, суд визнає як неналежний доказ Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи у цивільній справі №755/5994/15-ц, складений 26 квітня 2016 року за №1713 судовим експертом Тихоненко І.П., на виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2015 року, оскільки на підставі висновку експерта не доведено той факт, що під час укладення кредитного договору Банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми, яку сплатив би позичальник Банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав недійсності кредитного договору, суд вважає доведеним той факт, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до кредитного договору «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані позивачкою, міститься повна інформація стосовно умов кредитування, тому відсутні підстави для задоволення вимог про визнання недійним кредитного договору. Крім того слід зазначити, що позивачем та її представником в судовому засіданні не було надано суду докази, які б свідчили про те, що перед підписанням кредитного договору позичальника не було ознайомлено з умовами кредитного договору, яким, серед іншого, встановлюється певна відповідальність за порушення договірних зобов'язань. В той же час, виходячи з положень п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Як роз'яснення у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до предмету позову, позивачем окремо заявлені вимоги про визнання правочину, який оформлений Іпотечним договором від 29 серпня 2007 року, посвідчений та зареєстрований за №617 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нечипоренко О.В. недійним, однак виходячи зі змісту позовної заяви позивачем не наведено правових підстав для визнання недійним іпотечного договору, до початку розгляду справи по суті позивач не скористалась процесуальним правом подати заяву про зміну підстав або предмету позову, як це передбачено ч.2 ст.31 Цивільного процесуального кодексу України. Представник позивача в судовому засіданні підтвердила, що у позовній заяві не наведено правових підстав для визнання недійсним іпотечного договору, наголосила, що позивач вважала, що ухвалення судом рішення про визнання недійсним кредитного договору є наслідком припинення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, що зумовлює вирішення питання про визнання недійним іпотечного договору, де майновим поручителем виступає позивач [PERSON] Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для визнання недійсним Іпотечного договору №800001653-И від 29 серпня 2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON], оскільки обов'язковою умовою визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача, в свою чергу позивачем не доведено факт такого порушення, не наведеного підстав для визнання недійсним іпотечного договору, а формальне посилання позивача на порушення з боку відповідача норм чинного законодавства, яке регулює порядок укладання та виконання умов кредитного договору, позбавляє суд надати належну правову оцінку правомірності укладання іпотечного договору, тому відмовляє у задоволені позову в цій частині заявлених вимог. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. ( ст. 16 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed