Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

[PERSON] (позивач 1), [PERSON] (позивач 2), [PERSON] (позивач 3) звернулися до суду з позовом до [PERSON] (відповідач) про продовження строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті батька позивачів, [INFO] , відкрилась спадщина, а саме земельна частка (пай), яка знаходиться на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області. На момент відкриття спадщини позивачі були неповнолітніми, а саме позивачам було 15, 13 і 12 років. На час смерті батька позивачі разом не проживали, а проживали за межами Запорізької області разом із своєю матір`ю. Після смерті батька позивачів заяву до нотаріусу про прийняття спадщини протягом встановленого строку не подавали. Причиною пропуску встановленого строку для прийняття спадщини є те, що на час відкриття спадщини позивачі були неповнолітніми дітьми, не знали і не розуміли вимоги Закону і не могли самостійно захистити свої права та інтереси щодо спадкового майна, в силу свого віку. Матір позивачів, яка повинна була діяти в інтересах своїх дітей теж не подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Спадкоємцем став дідусь [PERSON] , батько покійного, який 06.04.2000 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай). Всі ці обставини стали відомі позивачам тільки у лютому 2018 року від їх мами. 22.02.2018 позивач 1 звернулась до нотаріусу з заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом після померлого батька [INFO] . Однак, 22.02.2018 державний нотаріус Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієва Н.П. відмовила позивачу 1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що вона не була зареєстрована разом із спадкодавцем і не подала заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст. 549 ЦК України (1963 року). Крім цього, в обґрунтування позову зазначено, що спадкоємець [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті батька, помер [INFO] . Після його смерті спадщину прийняла його донька [PERSON] Вирішення питання щодо прийняття позивачами спадщини в позасудовому порядку не можливо у зв`язку зі смертю [PERSON] , тому вимушені звернутися до суду з цим позовом. Посилаючись на вказані обставини та на вимоги ст. ст. 529, 549 Цивільного кодексу України (1963 року), позивачі просили суд продовжити строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Просили суд визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили. Позивач [PERSON] у судове засіданні не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. На адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності у зв`язку з перебуванням за межами України. Крім цього, на адресу суду надіслала відзив на позов, в якому зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , який є її братом. На той час, він перебував у шлюбі з [PERSON] і від цього шлюбу є троє дітей. Внаслідок смерті брата відкрилась спадщина земельна ділянка. На момент відкриття спадщини діти були неповнолітніми та в їх інтересах діяла їх мати, яка відмовилась від прийняття спадщини, а тому вони теж її не прийняли. Спадщину за законом прийняв наш батько [PERSON] . До того ж, [INFO] помер [PERSON] , та після його смерті прийняла спадщину відповідач. З моменту набуття позивачами повноліття пройшло багато років та вони були обізнані про отримання у спадщину та мали право звернутися за захистом своїх прав раніше. На думку відповідача, позовна заява не містить жодної об`єктивної причини пропуску строку для прийняття спадщини, з огляду на що законних підставі для продовження строку прийняття спадщини позивачами немає. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши сторін, які прибули у судове засідання, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 14.02.2018, актовий запис № 03 (а.с.7). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5,34 умовних кадастрових га, розташованої на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, яка належала йому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER] , виданої та зареєстрованої 04.03.1997. На момент відкриття спадщини спадкоємцями першої черги за законом були: [PERSON] дружина померлого [PERSON] , та його неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] мати померлого [PERSON] , і [PERSON] батько померлого [PERSON] Дружина померлого [PERSON] і мати померлого [PERSON] спадщину не прийняли. В матеріалах спадкової справи, копію якої надано до суду, міститься заява [PERSON] , яка відмовилась від належної їй частини спадкового майна на користь [PERSON] . Відповідно до заяви [PERSON] від 06.04.2000, останній прийняв спадщину у вигляді земельного паю в АП «Самійлівка» Новомиколаївського району, грошовий внесок з усіма відсотками в ощадбанку № 5345-09 рахунок № [NUMBER]. [NUMBER] , після смерті [PERSON] (зворотній бік а.с.90). Також судом встановлено, що після смерті [PERSON] , спадкоємцем за заповітом стає [PERSON] , яка прийняла у спадок земельну ділянку площею 4,42 га, розташовану на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 01.07.2002. 22.02.2018 [PERSON] звернулась до Новомиколаївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] батька [PERSON] Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори від 22.02.2018 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що строк для прийняття спадщини пропущений, ненаданням документів, які б підтверджували фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, а також тим, що на моменту звернення [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, спадкове майно було оформлене іншим належним спадкоємцем, який висловив бажання отримати документи, що посвідчують право власності на своє ім`я. Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР , спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Положеннями ст. 550 ЦК України (в редакції 1963 року), ч. 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У пунктах 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначено, що його положення застосовуються до тих цивільних правовідносин, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності, а правила Книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята до набрання чинності Кодексом. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України в редакції 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року, а у разі відкриття спадщини до вказаної дати застосовується чинне на той час законодавство. Якщо ж спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК (в ред. 2004 року) і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. В узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01.07.2003 і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування у яких виникло відповідно до норм ст.ст.529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, де спадщина відкрилася та була прийнята до 01.01.2004, не допускається застосування судами норм Цивільного кодексу 2003 року, а застосовуються норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, за правилами ст.ст. 529-531 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), спадкоємцями за законом могли бути діти (в тому числі усиновлені); дружина і батьки (усиновителі) померлого; дитина померлого, яка народилася після його смерті, онуки і правнуки спадкодавця, якщо на час відкриття спадщини не було в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем, брати та сестри померлого, дід, баба померлого, непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, відбування покарання в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо. На теперішній час у позивачів виникла необхідність в оформленні спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , а оскільки до нотаріуса позивачі із заявою про прийняття спадщини своєчасно не звернулися, та тим самим пропустили строк для прийняття спадщини за законом, посилаючись на необізнаність чинного законодавства у зв`язку зі своїм неповноліттям. Про прийняття дідусем спадщини позивачам стало відомо лише у лютому 2018 року. У зв`язку з цими обставинами пропустили встановлений Законом строк, тому вимушені звернутися до суду з цим позовом. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, Закон надає йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України в пункті 24 Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 роз`яснив судам, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Прийняття спадщини - це дія спадкоємця, яка засвідчує про його згоду вступити в спадкові права та є його цивільним правом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Строк прийняття спадщини встановлюється у шість місяців з дня відкриття спадщини. Встановлений законом строк для прийняття спадщини є строком спеціальним, протягом якого існує саме право на спадщину. Пропуск цього строку позбавляє спадкоємця права вимагати повернення майна, що перейшло до інших спадкоємців, або права на відшкодування вартості цього майна. Крім того, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 2Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). В матеріалах справи не міститься жодного доказу поважності причин пропуску на подання позивачами заяви про прийняття спадщини після померлого батька, оскільки з цього моменту пройшло вже 20 років. Крім цього, позивачами не доведено, що саме з лютого 2018 року їм стало відомо про спадщину, яка відкрилась після смерті їх батька, 01.04.1999. Отже, позивачі не довели, що встановлений законом шестимісячний строк на подання заяви про прийняття спадщини вони пропустила з поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними та істотними для них труднощами для вчинення цих дій. За таких обставин, суд доходить висновку, що позов не є обґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 524, 525, 526, 529, 548-550 ЦК Української РСР, ст.ст. 1270, 1278 ЦК України,

Outcome: dismissed