Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 15 червня 2015 року в розмірі 400 000 грн. 00 коп. Позовну заяву мотивує тим, що 15 червня 2015 року він передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 400\~000 грн., що підтверджується розпискою від 15 червня 2015 року про зобовязання повернути кошти за договором позики. Згідно даної розписки відповідач зобовязувався повернути кошти до 15 червня 2016 року, однак в порушення взятих на себе зобовязань кошти на момент звернення до суду не повернув. В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав повністю. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні згідно розписки від 15 червня 2015 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 15 червня 2015 року кошти в сумі 400\~000 грн. та зобовязався їх повернути до 15 червня 2016 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Вказана правова позиція щодо застосування вказаних норм права, висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, та, в силу вимог ст. 306-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав відповідний оригінал розписки, складений відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти та зобов'язався їх повернути у визначений строк. Оскільки сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час і визначили строк повернення грошей про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Таким чином, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути кошти, які мають виконуватись належним чином у встановлений строк, відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. На час пред'явлення позову борговий документ - розписка знаходилася у позивача. Оригінал цієї розписки приєднано судом до матеріалів справи. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов'язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. Окрім того, представник відповідача в судовому засіданні повністю визнав позов. Враховуючи, що взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 400 000 грн. 00 коп. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору, у розмірі 4 000 грн. 00 коп.

Outcome: approved