Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

[PERSON]. (надалі позивач) в березні 2015 року звернулася до суду із позовом до Протопопівської сільської ради Олександрійського району (надалі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її батька [PERSON], який помер 14 січня 2012 року залишилася спадщина, а саме: земельна ділянка №140 площею 4,33 га., що розташована на території Протопопівської сільської ради Олександрійського району, Кіровоградської області, яка належала йому відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, якого було втрачено. Після смерті її батька вона своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак змушена звертатись до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, оскільки отримати свідоцтво про право на спадщину не може через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку, про що свідчить постанова нотаріуса від 17 квітня 2015 року. Зважаючи на викладене вона змушена звертатися до суду щодо успадкування земельної ділянки, оскільки Державний акт на право приватної власності на землю втрачений, про що свідчить оголошення в пресі. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладенні обставини. Представник Протопопівської сільської ради в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді. В заяві до суду просить суд розглянути справу за його відсутності. Не заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представник Управління Держземагентства в Олександрійському районі в судове засідання також зявився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи в суді, не має заперечень щодо позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та оцінивши досліджені докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 22, 182, 328, 392, 657, 1261, 1216 1222, 1261, 1269, 1270-1275 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті свого батька. Судом встановлено, що 01 жовтня 1987 року народилась [PERSON], батьком якої в свідоцтві про народження вказано [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача. Судом також встановлено, що 14 січня 2012 року у віці 57 років її батько - [PERSON], помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке до цього часу позивачем не успадковане. Суд приймає до уваги, що позивач своєчасно, після смерті спадкодавця звернулася до нотаріальної контори, однак через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку, який було втрачено - позбавлена можливості у нотаріуса оформити спадкове майно на себе, про що нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 квітня 2015 року. Судом враховано, що в газеті «Сільський вісник» №5 (2247) від 31 січня 2015 року було опубліковано оголошення, що втрачений Державний акт серії КР № 3520386200:03:00:140 виданим на імя [PERSON], вважати недійсним. Судом також враховано, що за життя спадкодавцем не було складено та посвідчено нотаріально заповіт. Суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька і згідно ст. 1268 ЦК України він є такою, що прийняла спадщину, оскільки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Звернення до суду свідчить про те, що позивач від спадщини не відмовляється, що дає суду підстави для того, щоб визнати її єдиним спадкоємцем за законом на спадкове майно, що раніше належало її батьку. Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались. Оціночна вартість земельної ділянки відповідно даних Управління Держземагентства в Олександрійському районі складає 103 755 грн., та відповідно до цієї суми і сплачений судовий сбір позивачем при зверненні до суду. Зазначені обставини вказують на те, що відповідно до вимог ст.ст. 182, 392 ЦК України та відповідно до вимог ст.ст. 1217-1222 ЦК України є наявним право позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку, на яку, як установлено судом на імя померлого було видано Державний акт на право приватної власності на землю, який було втрачено. Викладене є підставою для суду встановити право власності позивача за законом на спадщину, що залишилася після смерті спадкодавця. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved