Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON], з урахуванням процесуальних наслідків постановлення ухвали від 28.04.2016 (а.с. 238-240), просить суд визнати недійсним договір добровільного комплексного страхування на транспорті від 12.03.2013 №245002/4098/0001239, укладеного між ним та ПАТ «Страхова компанія «Уніка» посилаючись на те, що вказаний правочин він не підписував. Прийнявши участь у судовому розгляді справи, представник позивача просив позов задовлолити з підстав наведених у позовній заяві, додатково вказавши на те, що доводи його довірителя відносно того, що він не підписував оспорюваний за предметом позову правочин підтверджені висновком судово - почеркознавчої експертизи від 24.03.2016 №12480/3291, тому [PERSON] не може нести зобов'язання за договором, який він не підписував. Представник відповідача (1) у судове засідання не з'явився, натомість подав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 251). Відповідач (2), за умов належного повідомлення про час і розгляду справи (а.с. 250), у судове засідання повторно не з'явився, тому суд розглянув справу за наявними у ній матеріалами. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі кредитного договору від 12.03.2013 року та Договору про внесення змін до кредитного договору від 24.03.2014 (а.с. 9-12, 105-108), укладених між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON], відповідачем (1) було надано в кредит позивачу суму 238095,00 грн. на придбання автомобіля марки «Volkswagen» (модель - PASSAT B7, кузов [NUMBER], об'єм двигуна - 1968 см3, рік випуску - 2013 (надалі - Автомобіль). У матеріалах справи міститься договір добровільного страхування Автомобіля від 12.03.2013 року №245002/4098/0001239 (а.с. 167-171), який був укладений з метою належного виконання умов кредитного договору (п. 5.5 Загальних умов кредитування, а.с. 10 зворот). Договірними сторонами у вказаному договорі зазначені: Страховик - ПАТ «Страхова компанія «Уніка»; Страхувальник - [PERSON]. Позивач посилається на те, що вказаний договір страхування ним не підписувався, тому такий слід визнати недійсним. Надаючи оцінку таким доводам позивача та його представника, суд виходить з того, що згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. За змістом п. 2 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В п.п. 1, 2, 7, 8, 24 постанові Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - Постанова №9) зазначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмету і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. За визначенням, яке міститься в частині першій ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини третьої ст. 203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною першою ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Частиною першою ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України). За результатами проведеної, в межах судового розгляду даної справи, судово - почеркознавчої експертизи Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (висновок від 24.03.2016 №12480/3291, а.с. 216-219) встановлено, що договір добровільного страхування Автомобіля від 12.03.2013 року №245002/4098/0001239 позивачем не підписувався, а підписи, у відповідних рядках переданого на дослідження експертам правочину, виконані іншою особою. Таким чином, оспорюваний за предметом позову договір за формою і змістом відповідає вимогам закону, тому такий договір є вчиненим. Поряд з цим, експертизою підтверджено, що одна із договірних сторін (Страхувальник - [PERSON].) вказаний правочин не підписувала, наслідком чого є визнання його недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, як такого, що підписаний особою, яка не має на це повноважень та волевиявлення справжнього учасника таких правовідносин. Крім того, відсутніми є також і фактичні дані відносно того, що договір страхування Автомобіля, в подальшому був схвалений (визнаний) позивачем. У зв'язку з наведеними обставинами до спірних правовідносин не підлягають застосуванню приписи п. 8 Постанови №9. Вищевказаний висновок суду узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка зазначена в ухвалі від 22.01.2014 (справа за позовом [PERSON] до товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування», третя особа - публічне акціонерне товариство «Кредобанк», про визнання недійсним договору добровільного страхування наземних транспортних засобів). Судові витрати по справі у сумі 5913,60 грн. (а.с. 162) підлягають віднесенню на відповідача (2) відповідно до частини першої, третьої (п. 4) ст. 79 та частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного,

Outcome: approved