Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому вказувала, що 29 червня 2009 року вона одружилася з відповідачем. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. На даний час їх стосунки фактично припинені, з початку 2015 року відповідач з сином не проживає, у вихованні дитини участі не приймає, коштів на його утримання не надає, син проживає з нею та перебуває на її утриманні. В позові позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти неоподаткованих мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, з моменту подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін, або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідач правом на подання суду відзиву на позов не скористався. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим 11 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Новомиколаївського районного управління юстиції Запорізької області. Відповідач [PERSON] однією сім'єю з дитиною не проживає з 2015 року. Дитина проживає з матір'ю, та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини з 2015 року не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи невиконання відповідачем встановленого законодавством обов'язку із утримання дитини, оскільки доказів протилежного ним не надано, та зважаючи на мінімальний розмір аліментів на одну дитину, позовні вимоги підлягають задоволенню із визначенням частки, яка підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 1/3 від його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти неоподаткованих мінімумів для дитини відповідного віку. За таких обставин суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; 2) присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; 3) відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; 4) поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; 5) відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; 6) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; 7) примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу; 8) встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України; 9) надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку; 10) видачу або продовження обмежувального припису. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. На підставі вищевказаного суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в межах всієї суми заборгованості за аліментами.

Outcome: approved