Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

[PERSON] у поданій нею до суду до Акціонерного товариства «Українська залізниця» позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 лютого 2016 року по 31 серпня 2016 року і з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 24921,09 грн, пославшись на таке: До вересня 2016 року вона працювала у структурному підрозділі «Ясинуватське будівельно-монтажне управління» державного підприємства «Донецька залізниця», а з 02 вересня 2016 року по 17 липня 2017 року у Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» прибиральником службових приміщень виробничого підрозділу «Ясинуватське будівельно-монтажне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17.07.2017 її було звільнено у зв`язку зі скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України. На день її звільнення їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.02.2016 по 31.08.2016 у сумі 10629,68 грн, а також за період з 01.03.2017 по 17.07.2017 у сумі 14291,41 грн, а загалом - 24921,09 грн, добровільно сплатити яку відповідач відмовляється. Ухвалою суду від 27.11.2019 відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом без повідомлення сторін (а.с.19-20). Судовою ухвалою від 20.01.2020 витребувано з Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) стосовно позивача, що містять інформацію про страховий стаж, заробітну плату та сплату страхових внесків страхувальником за період 2016-2017 роки (а.с.25). Відповідач протягом встановлених судом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (копію ухвали згідно з карткою рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав 03.12.2019 - а.с.23) відзив на позовну заяву, всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, не подав. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.04.1998 перебувала з відповідачем у трудових правовідносинах. 17.07.2017 звільнена у зв`язку зі скороченням штату - п.1 ст.40 КЗпП. Зазначені обставини підтверджені відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с.9-11) і не спростовані відповідачем. Постановою Кабінету Міністрів України №938 від 31.10.2018 р. Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило тип з публічного на приватне та повне найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця». З тексту нової редакції Статуту АТ «Укрзалізниця», розміщеного на офіційному сайті Верховної Ради України за посиланням: https://zakon.rada.gov.ua/go/735-2015-n, Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Статтею 43 Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із частиною 1 статті 30 Закону України «Про оплату праці», другою частиною якої встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст.1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на підприємстві відповідача та не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, суд виходив з такого: Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд уважає встановленим той факт, що при звільненні позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку із заробітної плати. Так, за Індивідуальними відомостями про [PERSON] як застраховану особу згідно з Реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.30) фактичний заробіток позивачки за спірний період 2016 року - з 01.02.2016 по 31.08.2016 склав 1928,86 грн (у тому числі за 02.2016 - 1928,86 грн, за 03.2016 - 0,00 грн, за 04.2016 - 0,00 грн, за 05.2016 - 0,00 грн, за 06.2016 - 0,00 грн, за 07.2016 - 0,00 грн, за 08.2016 - 0,00 грн), за 01-03.2017 року - 10263,98 грн. З наданих позивачем в якості доказів розрахункових листків (а.с.14-16) убачається, що за період з березня 2017 року по липень 2017 року позивачці була нарахована заробітна плата: за березень 2017 року всього нараховано 3137,48 грн, сума до виплати 2494,87 грн, за квітень 2017 року всього нараховано 1845,85 грн, сума до виплати 1467,78 грн, за травень 2017 року всього нараховано 1845,85 грн, сума до виплати 1467,78 грн, за червень 2017 року всього нараховано 537,40 грн, сума до виплати 427,33 грн, за липень 2017 року всього нараховано 6924,83 грн, сума до виплати 5546,66 грн Загальний розмір нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 по липень 2017 року склав -14291,41 грн, до виплати - 11404,42 грн. Щодо вимог стягнення заборгованості у сумі 10629,68 грн за 2016 рік суд уважає, що знайшов підтвердження факт нарахування позивачці заробітної плати у розмірі 1928,86 грн за 02.2016, про виплату якої відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів не надано. При цьому суд не приймає в якості належного та допустимого доказу надану позивачкою копію Зведеної відомості № 104 на виплату заборгованості по ДП «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» за 2016 (а.с.13), оскільки відомість не містить підпису уповноважених на її складання посадових осіб, печатки ДП «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Тож факт невиплати позивачці заробітної плати за період 03-08.2016 не знайшов підтвердження. Щодо вимог стягнення заборгованості за 2017 рік - суд визнає належними та допустимими доказами надані позивачем розрахункові листки. Доказів на спростування інформації, зазначеної у цих розрахункових листках стороною відповідача не надано. Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, а саме: податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (168.1.1). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (168.1.2.). Згідно з абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивачки заборгованості із заробітної плати без утримання обов`язкових податків та зборів у загальному розмірі 16220,27 грн = 1928,86 грн (02-08.2016) + 14291,41 грн (03-07.2017). Дістаючи висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд виходив з того, що в спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Відповідачем не спростована та обставина, що у спірний період часу позивачка перебувала з ним у трудових правовідносинах, за що їй мала бути нарахована та сплачена заробітна плата. Проте, свого обов`язку з оплати праці позивачки відповідач не виконав, факт нарахування позивачці заробітної плати у спірний період часу та невиплати нарахованої заробітної плати відповідачем не спростований, доказів про те, що у спірний період позивачка не виконувала свої трудові функції, відповідачем не надано. Тож, конституційне право позивачки на одержання винагороди за працю має бути захищено. З огляду на наведене, суд уважає, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі за період 02.2016, 03-07.2017 у загальному розмірі 16220,27 грн; в частині вимог стягнення заробітної плати за період з 03.-08.2016 у задоволенні позову належить відмовити. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 768,40 грн., виходячи з такого: Відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» в розрахунку на місяць у розмірі 1921,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 768,40 грн. (1921,00 грн. х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved