Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Акціонерне товариство Державний ощадний банк України в особі філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використання електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 09 листопада 2018 року в сумі 18 723,25 грн. В обґрунтування вимог вказує, що 09.11.2018 року між ПАТ Державний ощадний банк України в особі філії - Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (ДКБО), шляхом підписання останнім заяви про приєднання №571723420. Згідно умов договору банком було надано Позичальникові кредит шляхом встановлення кредитної лінії на картковий рахунок, в розмірі 16 000 гривень. Проте, [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 18 723,25 грн., з яких 15 589,49 грн. -заборгованість за основним боргом, 994,18 грн. проценти за користування кредитом, 68,96 грн. - комісія, 1 393,74 грн. - пеня; 473,23 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 122,97 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 39,85 грн. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу за користування кредитом, 40,83 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. [PERSON] у добровільному порядку борг не сплачує. Посилаючись на наведене, банк просить позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. 09 листопада 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (на даний час - акціонерне товариство «Державний ощадний банк України) та [PERSON] укладено кредитний договір згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання заяви про приєднання №571723420 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) Згідно заяви відповідач приєднався до договору в редакції, яка на день підписання Заяви на приєднання розміщена інтернет-сторінці Банку: www.oschadbank.ua та уклали з Банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, а також, зазначено, що він ознайомився з Умовами користування кредитною лінією, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею сукупності вартості кредиту. Відповідно до блоку 3 даної заяви Банк відкрив на ім`я Відповідача поточний рахунок № [NUMBER] , в гривнях України, на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», Тарифів за обслуговування поточних рахунків з використанням платіжних карток, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщенні установ Банку. Відповідно до заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) від 09 листопада 2018 року, підписаної сторонами, відповідачу встановлено кредитну лінію у розмірі 16 000 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] . Розмір встановленого ліміту кредитної лінії відповідача становить 16 000 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Крім цього, у заяві про встановлення кредитної лінії, яку підписав відповідач, а саме у пункті 6.6 сторони передбачили, що процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 38 процентів річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім випадку користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду та випадку припинення трудового договору між клієнтом та організацією або розірвання договору зарплатного проекту, укладеного між банком та Організацією, відрахування та/або закінчення навчання Клієнтів у навчальному закладі. Пунктом 6.7 зазначеної заяви передбачено, що клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов1язкового щомісячного платежу, який складає 5 відсотків від суми заборгованості за кредитом (сплата якої не прострочена), визначеної за звітний (білінговий) період на дату сплати обов`язкового щомісячного платежу, в порядку та на умовах, передбачених договором. Також пунктом 6.8 зазначеної заяви сторони передбачили, що комісійна винагорода за зняття готівкових коштів, наданих в кредит складає 2,99 відсотків від суми таких коштів, яка сплачується при знятті вказаних грошових коштів в усіх банкоматах/у касах банку (касах інших банків) з використанням платіжного терміналу. [PERSON] користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою по картковому рахунку відповідача Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором, станом на 08.09.2020 р. становить 18 723,25 грн., з яких 15 589,49 грн. - заборгованість за основним боргом, 994,18 грн. проценти за користування кредитом, 68,96 грн. - комісія, 1 393,74 грн. - пеня; 473,23 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 122,97 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 39,85 грн. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу за користування кредитом, 40,83 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. 15 вересня 2020 р. Банк надіслав [PERSON] , вимогу про усунення порушення та погашення заборгованості, однак відповідач заборгованість не погасив. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Сторони підписавши заяву про встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) від 09.11.2018 року та паспорт споживчого кредиту досягли домовленості щодо всіх істотних умови договору позики (кредиту): визначили розмір кредиту, погодили строк дії кредитування - 60 міс., умови повернення кредиту, процентну ставку, відповідальність за порушення виконання зобов`язань. Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Як уже зазначалося вище, в заявах та паспорті споживчого кредиту позичальника дійсно містить умови про те, що процентна ставка становить 38 % річних за користування кредитними коштами. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи факт невиконання відповідачами умов кредитного договору, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення останніми майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивача суму 17 260,55 грн., з яких: 15589,49 грн. - заборгованість за кредитом; 994,18 грн. - заборгованість за відсотками; 473,23 - три відсотки річних за несвоєчасне погашення боргу; 122,97 грн. - три відсотки річних за несвоєчасне погашення відсотків; 39,85 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 40,83 грн. Щодо стягнення комісії в розмірі 68,96 грн. та пені за несвоєчасне погашення основного боргу та процентів за користування кредитом в розмірі 1393,74 грн., суд вважає слід відмовити, з огляду на наступне. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Із змісту підписаної відповідачем заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) та паспорту споживчого кредиту вбачається, що сторонами було узгоджено, що розмір комісії складає 0 відсотків, а умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені за несвоєчасне погашення відсутні. За таких обставин, враховуючи відсутність у вказаній заяві домовленості сторін про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування щодо розміру і порядку нарахування комісії і пені, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення вимог Банку про стягнення зазначених нарахувань. Відповідно до частин 1 і 3 статі 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме: на 92,19 % (розрахунок 17 260,55 грн. (задоволена частинна вимог): 18723,25 грн. (ціна позову) х 100 = 92,19 %. На підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 1936,91 грн. (92,19% від 2102,00 грн.), виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: partial