Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] у березні 2021 року звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 26921 грн. 22 коп. В обґрунтування позову, зазначила, що рішенням Святошинського районного суду від 24.09.2019 року з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] стягнуто аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.05.2019 року і до 30.06.2021 року. Однак, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати аліментів за ним утворилася заборгованість, яка станом на 01.03.2021 року становить 89060,84 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів яка становить 26921,22 грн. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 05.04.2021 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику ) сторін. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Відповідач у встановлений судом строк не подав відзиву на позов, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є рідним сином відповідача по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва (а.с. 9). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2019 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина який продовжує навчання [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.05.2019 року і до 30.06.2021 року (а.с. 7). На виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва 01.11.2019 року був виданий виконавчий лист щодо стягнення аліментів з [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам складеного головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції ( м. Київ), заборгованість по аліментам [PERSON] станом на 01.03.2021 року становить 89060,84 грн. (а.с. 12). Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, і зі змісту цієї норми випливає, що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов`язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. При цьому, передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому Сімейним кодексом. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам за період з 24.05.2019 року по 01.03.2021 року становить 89060,84 грн., яка утворилась через несплату відповідачем своєчасно та в повному обсязі аліментів на утримання сина. Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 24.05.2019 року по 01.03.2021 року в сумі 26921,22 грн. Враховуючи надані сторонами докази, та приймаючи до уваги, що позивачем в добровільному порядку було сплачено частину заборгованості по аліментам, то з врахуванням поданих доказів суд вважає наступне. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За приписами ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При визначенні порядку нарахування неустойки за несплату аліментів Верховний Суд в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (Провадження № 14-37цс18) встановив, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Обставини, на які посилається позивач на підставу своїх вимог, не спростовані відповідачем, який не скористався процесуальним правом подати відзив (заперечення проти позову) та докази на спростування заявлених позовних вимог, а тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які наявні в матеріалах справи. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки позивача відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору, то з відповідача необхідно стягнути в дохід Держави судовий збір відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved