Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] (до одруження [PERSON]) [PERSON] звернулися до суду з заявою в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу за взаємною згодою за заявою подружжя, мотивуючи її тим, що між сторонами 29 червня 1995 року було зареєстровано шлюб, про що відділом РАГСу Ужгородської міської ради зроблено актовий запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу за №347 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії 1-ФМ номер 287729. Заявники зазначають, що від даного шлюбу у них народились двоє спільних дітей син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Стверджують, що через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя у них не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені. Повідомляють, що примирення між ними не можливе, посилаючись на різні життєві погляди, вказують, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Зазначають, що тривалий час разом не проживають, побутові питання сімї спільно не вирішують, син [PERSON] вже є повнолітнім, а донька [PERSON] проживає разом із мамою, проте батько спілкується з дітьми, допомагає дружині в їх вихованні та утриманні . Крім того заявники зазначили, що між ними досягнуто згоди стосовно подальшої участі батька у вихованні та утриманні спільної неповнолітньої доньки, про що 12 липня 2016 року укладено нотаріально посвідчений договір, за умовами якого після [PERSON] залишається проживати разом із [PERSON], проте [PERSON] має право бачитись з дитиною. Майнових або будь- яких інших спорів між ними не існує, а розірвання шлюбу є спільним рішенням. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 3 ст. 234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Згідно з п. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Як встановлено з матеріалів справи 29 червня 1995 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської Ради зроблено запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу за №347 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії 1-ФМ номер 287729. Від даного шлюбу у подружжя 28 лютого 1996 року та 26 квітня 1999 року народились двоє спільних дітей - син [PERSON] та донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON], [INFO], серії І ФМ № 310610 від 20 травня 1996 року та [PERSON] [INFO] серії І-ФМ № 064054 від 07 червня 1999 року. Встановлено, що між сторонами досягнуто письмової угоди, що їхня донька [PERSON], 26.04.1999 року, після розірвання шлюбу буде проживати разом із матірю, а батько має 2 рази на місяць проводити з дитиною вихідні дні за місцем свого проживання, щомісячно сплачувати кошти на утримання дитини для забезпечення її умов життя до досягнення нею повноліття, про що 12 липня 2016 року було укладено нотаріально посвідчений договір. В судовому засіданні встановлено, що подана подружжям заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, їх майнові та особисті права після розірвання шлюбу порушені не будуть, як і права спільної неповнолітньої дитини, що є підставою для задоволення заяви. Згідно з ч. 7 ст. 235 ЦПК України, яка регламентує порядок розгляду справ окремого провадження, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved