Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

[PERSON]М звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила , що з відповідачем уклали юридичний шлюб 17 жовтня 2014 року. Від шлюбу народився син [PERSON],06 квітня 2015 року. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів.Протягом останнього часу з чоловіком жодних шлюбних та сімейних відносин не підтримує. Позивачка звернулася із заявою про розгляд справи без її участі,позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач звернувся із письмовою заявою про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає.Настоює на розірванні шлюбу. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно із частиною третьою статті 200 ЦПК України,за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд постановляє рішення, оскільки визнання позову не суперечить закону, не порушує права,свободи чи інтереси інших осіб. За нормами ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Установлено та стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-ЕГ№121718, виданого Ратнівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 19.07.2017 року , що між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Гайдучик ) І.М. 17 жовтня 2014 року укладено шлюб, актовий запис № 13, який зареєстрований виконавчим комітетом Турською сільською радою Ратнівського району Волинської області.. Із письмових заяв сторін слідує, що на примирення не згодні, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Крім того, відповідач своїм правом на подачу відзиву на позов, заперечень не скористався, натомість надав суду заяву, де не заперечує проти задоволення позову, а тому у суду немає підстав сумніватися у доводах викладених позивачем, як підставах для розірвання шлюбу. За приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 24 СК України,шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згоден на примирення, а відповідач визнав позов, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При цьому, суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. В силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved