Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Адвокат Рогозін О.В., який представляє інтереси [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що відповідно до рішення Ленінського районного суду по справі №334/2956/13-ц 13.08.2013 року прийнято рішення про стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 32034,68 грн. Відповідно до обставин справи [PERSON] передав [PERSON] , грошові кошти за договором позики у сумі 3300 доларів США, що еквівалентно 26367 грн., які [PERSON] , зобов`язався повернути до 11.04.2010 року, при цьому була написана розписка. Борг за розпискою не повернуто, що підтверджується рішенням суду по справі 334/2956/13-ц та виконавчим листом, який 06.01.2020 року повернуто стягувачу за письмовою заявою. Таким чином станом на 19.01.2021 року Відповідач грошові кошти не повернув. Виконавчий лист на даний час знаходиться на примусовому виконанні, але жодних грошових коштів з моменту винесення судового рішення по даний час не сплачено. Враховуючи вищевикладене представник позивача просить суд, стягнути з відповідача грошові кошти, а саме: пеню у сумі 57397,55 грн., 3 % річних у сумі 5553,03 грн. та інфляційні витрати у розмірі 39078,53 грн. а загалом 102029,11 грн. Позивач повідомлений про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного . Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до рішення Ленінського районного суду по справі №334/2956/13-ц 13.08.2013 року прийнято рішення про стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 32034,68 грн (а.с.8). Згідно даного рішення [PERSON] передав [PERSON] , грошові кошти за договором позики у сумі 3300 доларів США, що еквівалентно 26367 грн., які [PERSON] , зобов`язався повернути до 11.04.2010 року, при цьому була написана розписка. Відповідно до ч.4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно зі звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Відповідно до ст.ст. 615, 625 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Борг за розпискою не повернуто, що підтверджується рішенням суду по справі 334/2956/13-ц та виконавчим листом, який 06.01.2020 року повернуто стягувачу за письмовою заявою. Виконавчий лист на даний час знаходиться на примусовому виконанні, але жодних грошових коштів з моменту винесення судового рішення по даний час не сплачено. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вказана правова позиція визначена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року по справі № 113 цс14. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення грошового зобов`язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення (постанова Верховного Суду України від 04.07.2011 р. №13/210/10 та від 12.09.2011р. № 6/433-42/183). Згідно з приписами ч. 1, 2, 3, ст.. 549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання складає 57397,55 грн.; 3 % річних у сумі 5553,03 грн. та інфляційні витрати у розмірі 39078,53 грн. Загальна сума заборгованості складає 102029,11 грн. Виходячи зі змісту ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю. Крім цього,\~у відповідності до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені судові витрати у розмірі 1021,00 грн.

Outcome: approved