Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

[PERSON] у червні 2016р. звернувсь з позовом до [PERSON] про зменшення розміру стягнення аліментів, визначених рішенням Старокостянтинівського районного суду від 20 березня 2015 року, на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], 30.09.2011р.н. з 1000 грн. до 400 грн. В обґрунтування позову посилавсь на те, що відповідно до вищевказаного рішення суду він сплачує аліменти по 1000 грн. щомісячно та станом на 01.06.2016р. має заборгованість по сплаті аліментів в сумі 999,08 грн. На даний час він не працює, так як не може знайти роботу за спеціальністю, позичає кошти на проживання у друзів, перебуває на утриманні своїх батьків. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задовольнити з вищенаведених підстав. Представники відповідача позов не визнали, заперечили проти його задоволення, з тих підстав, що позивач, як на момент винесення рішення суду про стягнення аліментів, так і на даний час неофіційно працює та має заробіток, достатній для сплати аліментів та ніяких змін у матеріальному чи сімейному стані позивача на даний час не відбулось і його вимоги не доведені. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 березня 2015 року ухвалено стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON], 30.09.2011р.н. в розмірі 1000 грн., починаючи з 24 лютого 2015р., щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак, звертаючись до суду з даним позовом, позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності обставин, які б давали підстави вважати, що відбулась зміна його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя. Позивач в обґрунтування свого позову посилається на ті обставини, що він мав нестабільний заробіток, в середньому близько 4000 грн., але з травня 2016р. втратив заробітки, змушений позичати кошти у друзів, перебуває на утриманні батьків, оскільки не має можливості влаштуватись на роботу за спеціальністю. Разом з тим, судом встановлено, що як на час ухвалення рішення Старокостянтинівським районним судом 20 березня 2015 року, так і на даний час, [PERSON] не мав та не має постійного місця роботи, мав та має нерегулярний, мінливий дохід. Дані обставини підтверджуються даними рішення Старокостянтинівського районного суду від 20 березня 2015 року, поясненнями [PERSON] та визнаються представниками відповідача. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що не відбулось зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я [PERSON], а тому його позовні вимоги про зменшення розміру стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON], 30.09.2011р.н. з 1000 грн. до 400 грн., задоволенню не підлягають, оскільки суду не доведені. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed