Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

\~ \~ \~ [PERSON] у січні 2019 року звернувся до суду з позовом, який обґрунтував тим, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5323880700:00:050:0048, яка знаходиться в адміністративних межах Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. Право власності набуто на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯМ №191191. Зазначає, що влітку 2017 року, після закінчення строку дії договору з попереднім орендарем, він вирішив обробляти земельну ділянку самостійно, але враховуючи певні складності в проведенні повного переліку необхідних агротехнічних заходів через відсутність техніки, тощо, ним було укладено договір про надання послуг в галузі сільськогосподарського виробництва, зокрема з ТОВ «Березова Рудка-Агро», а також досягнуто відповідних домовленостей з іншими особами щодо отримання насіннєвого матеріалу, пального та сприяння коштами. Проте, [PERSON] не мав наміру передавати земельну ділянку власне в оренду. Але, як з`ясувалось в ході розгляду цивільної справи №544/593/18, існує договір оренди оформлений між позивачем та ТОВ «Березова Рудка-Агро», якого позивач не підписував. Відповідна інформація міститься також в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вважає, що договір оренди земельної ділянки, оформлений поза волею власника, суперечить вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України. У зв`язку з вищевикладеним, просить визнати недійсним договір оренди землі 36 від 25.07.2017 року, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Березова Рудка-Агро» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5323880700:00:050:0048, розташованої в адміністративних межах Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. У поданому 09.12.2020 року ТОВ «Березова Рудка-Агро» відзиві відповідач зазначає, що у позові про визнання договору недійсним має бути відмовлено, оскільки відповідна вимога є єдиною, а відтак інші способи захисту не можуть бути застосовані з огляду, зокрема, і на принцип диспозитивності. Пояснює, що відповідно до актуальної практики вищих судових інстанцій визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з мотивів, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину (не підписувала його) є невірним. В такому разі правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним -не виникли. Такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнано недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідні висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі №504/2864/13 (пункт 71), від 04.07.2018 року у справі №653/1096/16-ц (пункт 96), від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі 487/10132/14-14-ц (пункт 97). Оскільки позивачем оспорюється факт укладання правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а при вирішенні спору про захист права, яке позивач вважав порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Відповідач наголошує, що з боку позивача (власника земельної ділянки) надавався примірник договору з підписом, сумніватися у належності якого підстав не було. У судове засідання позивач не з`явився, його преставник- адвокат Ступнік С.В. надіслав на електронну адресу суду заяву про проведення розгляду справи без його участі та участі позивача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло. \~ \~ \~ \~Суд, врахувавши думку сторін, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником земельної ділянки площею 8,4175 га з кадастровим номером 5323880700:00:050:0048, яка знаходиться в адміністративних межах Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. Право власності набуто позивачем на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер ЯМ №191191 (а.с.94). Згідно договору оренди землі від 17.05.2012 року, укладеного між [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Дружба Нова», позивач передав у строкове платне користування належну йому на праві власності земельну ділянку загальною площею 8,4175 га (кадастровий номер 5323880700:00:050:0048) на строк 5 (п`ять) років (а.с.96). 02.06.2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Березова Рудка-Агро» був укладений договір про надання послуг в галузі сільськогосподарського виробництва, за яким виконавець зобов`язувався надати позивачу як замовнику послуги в галузі сільськогосподарського виробництва ( підготовка ґрунту, посів насіння, збирання вирощеного врожаю тощо) щодо спірної земельної ділянки (а.с.97). [PERSON] у своїй заяві-повідомленні від 01.12.2016 року зазначав, що після закінчення строку оренди (за договором оренди від 17.05.2012 року), тобто з 02.06.2017 року він має намір обробляти цю ділянку самостійно (а.с.95). Відповідно до наданого позивачем та дослідженого в судовому засіданні примірника договору оренди землі №36 від 25.07.2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Березова Рудка-Агро» було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 7 років (а.с.98-100). \~ \~ \~ \~При цьому, відповідно до змісту висновку судово-почеркознавчої експертизи, виконаної експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса від 31.07.2020 року, підпис від імені [PERSON] в договорі оренди землі №36 від 25.07.2017, на сторінці 6, в розділі «ПІДПИСИ СТОРІН», в графі «Від Орендодавця:», в рядку «/ [PERSON] /», - виконано не [PERSON] , а іншою особою (а.с.49-51). \~ \~ \~ \~Відповідно до змісту вимог ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення\~учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. \~ \~ \~ \~Частиною 2\~ст. 207 ЦК України\~визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). \~ \~ \~ \~При вирішенні\~вказаного \~спору судом\~враховано висновок\~ Великої\~Палати Верховного\~Суду України\~в справі\~№145/2047/16-ц\~від 16\~червня 2020\~року,\~де зазначено,\~щопідписи сторін є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Відповідно до ст.\~204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій ст. 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок, що узгоджується із висновками викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц(пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. Позивач [PERSON] звернувся з вимогою про визнання недійсним договору оренди землі, посилаюсь на те, що цей договір він не укладав та не підписував, оскільки бажав самостійно обробляти земельну ділянку та в подальшому уклав з відповідачем договір про надання послуг в галузі сільськогосподарського виробництва. Та обставина, що позивач спірний договір не підписував та, відповідно, істотних умов цього договору не погоджував, знайшла своє підтвердження під час судового розгляду. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. \~ \~ \~ Враховуючи\~викладене,\~ у\~задоволенні позовної\~вимоги [PERSON] \~про визнання\~ недійсним\~договору оренди\~землі №36\~ від\~25.07.2017\~суд відмовляє\~ з\~тих підстав,\~що \~спірний договір\~ є\~неукладеним,\~тому не\~може бути\~визнаний судом\~недійсним.\~Тобто \~у позові\~слід відмовити\~саме з\~підстав обрання\~позивачем неефективного\~способу захисту.При цьому суд зазначає, що відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивача права заявити негаторний позов про повернення йому земельної ділянки. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed