Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батьків, вказавши, що вони є пенсіонерами, [PERSON] є інвалідом першої групи. Єдиним джерелом їх доходу є пенсія, якої не вистачає на продукти харчування та ліки, у зв`язку з чим потребують матеріальної допомоги свого сина (відповідача) який працює. Відповідач не надає матеріальної допомоги на їх утримання, тому просять стягнути з відповідача аліменти на свою користь та утримання у розмірі по 1/6 частки його заробітку (доходу) на кожного, довічно. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України «у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України «Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] . кожен окремо раніше зверталися до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] раніше звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, з позовними вимогами згоден. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками відповідача [PERSON] , [INFO] (а.с. 7 - копія свідоцтва про народження). Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] являється пенсіонером за віком (а.с.5). Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] являється пенсіонером по інвалідності І групи (а.с.8). [PERSON] страждає на захворювання по зору у зв`язку з чим комісією МСЕК 08.04.2005 року йому було встановлено І групу інвалідності, безстроково (а.с. 3 виписка із акту огляду МСЕК № 454443). [PERSON] перебуває на обліку в Криворізькому південному об`єднаному управлінні ПФУ у Дніпропетровській області та отримує пенсію по інвалідності (у червні - липні 2019 року) 4282,54 грн. щомісяця, що підтверджується довідкою Управління обслуговування громадян Довгинцівський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області № 8707 6177 1578 1968. [PERSON] перебуває на обліку в Криворізькому південному об`єднаному управлінні ПФУ у Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком (у червні - липні 2019 року) 2570,55 грн. щомісяця, що підтверджується довідкою Управління обслуговування громадян Довгинцівський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області № 9118 0116 7079 5108. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Суд також враховує, що відповідач позов визнав, те що відповідачем не надано доказів в підтвердження того, що позивачі ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків щодо його утримання, тому підстав у відповідності до ч.1 ст.204 СК України для звільнення відповідача від обов`язку утримувати батьків не вбачається. Суд враховує, що позивачі є пенсіонерами, тобто в правовому розумінні є непрацездатними, [PERSON] є інвалідом І групи за загальним захворюванням по зору, в зв`язку з чим потребує додаткових втрат на придбання ліків, а отже потребують матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів, суд враховує стан здоров`я сторін, неможливість одержання позивачами утримання від інших осіб, а також матеріальний стан відповідача, відсутність даних про його офіційне працевлаштування, сімейний стан, відсутність інших утриманців. Задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів, який потрібно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За таких обставин, з урахуванням поданої відповідачем заяви про визнання позову, суд вважає, що справедливим буде стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1 / 6 частки його доходу на утримання батька та 1 / 6 частки на утримання матері, відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів, а отже, на думку суду, має можливість утримувати батьків та сплачувати аліменти в такому розмірі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, враховуючи, що позивачі у даній справі звільнені від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved