Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] просить скасувати нараховані проценти за користування кредитними коштами, штраф та пеню за кредитними договорами, укладеними між ним та ТОВ «Лінеура Україна». На обґрунтування вимог у позові зазначив, що між ним та ТОВ «Лінеура Україна» були укладені кредитні договори зі сплатою відсотків. У березні 2021 року дізнався, що відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, зокрема, перед банками, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Оскільки кредитні договори були укладені в період дії особливого періоду, який не закінчився, а позивач є військовослужбовцем, то останній вважає, що не підлягають нарахуванню кредитною установою проценти за користування кредитними коштами, штрафи і пеня, що і стало підставою звернення до суду. [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с 12). Відповідач ТОВ «Лінеура Україна» правом надання відзиву не скористався, представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважність причин неявки не сповістив, заяви про відкладення розгляду справи не надходило (а.с. 11). Суд, дослідивши представлені докази приходить до такого висновку. За положеннями ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Жодного доказу на існування між сторонами кредитного договору, на підставі якого позивачу були нараховані штрафні санкції та відсотки, суду не представлено. Крім того, суд зауважує на наступному. У пункті 49 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». Згідно зі ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до чч.1,2 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Аналіз ч.2 ст. 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення ст.ст.14,16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Можливо нарахування позивачу штрафу (пені тощо), а також процентів за кредитним договором є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача. Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові №320/8618/15-від 10 жовтня 2019 року, а тому є всі підстави вважати, що звертаючись з вищевказаним позовом до суду позивач вибрав не ефективний спосіб захисту своїх прав. Таким чином, оскільки ТОВ «Лінеура Україна» не зверталося із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, то обраний позивачем спосіб захисту є не ефективним, а розрахунок нарахування позивачу пені (штрафу тощо) може бути письмовим доказом, який, у разі виникнення спору між сторонами, повинен оцінюватися відповідно до вимог процесуального законодавства, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed