Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

[PERSON] міська рада звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири\~ [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 26.01.2016 ПН ХМНО [PERSON], відшкодувати судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що судовим рішенням за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її сина [PERSON] Після реєстрації свого права власності, [PERSON] подарувала належну їй частку квартири своїй доньці [PERSON] Рішенням суду апеляційної інстанції було скасовано рішення суду про визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування після смерті її сина, в задоволенні її позову відмовлено, а тому і договір дарування має бути визнаний недійсним. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] міської ради [PERSON] та [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] міська рада не є стороною договору, щодо визнання недійсним якого заявлені позовні вимоги, на теперішній час будь-які права [PERSON] міської ради на спірну квартиру відсутні. Від третьої особи ПН ХМНО [PERSON] до суду надійшли пояснення, з яких вбачається, що жодних підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії посвідчення договору дарування в не неї не було. Також просила слухати справу за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.07.2015 у справі № 641/4685/15-ц за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частини квартири № 54 по пр.. [PERSON],185 в м. Харкові в порядку спадкування після смерті її сина [PERSON]. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.05.2016 скасовано рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.07.2015, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Однак, після ухвалення рішення суду першої інстанції [PERSON] отримала його копію із відміткою про набрання ним законної сили, зареєструвала своє право власності на частку у спірній квартирі та в подальшому 25 січня 2016 року уклала із [PERSON] договір дарування частини квартири, посвідчений ПН ХМНО [PERSON], яким безоплатно передала останній у власність 1/2 частку квартири № 54 по пр.. [PERSON],185 в м. Харкові. Відповідно до ст.. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203\~цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України визначені правові наслідки недійсності правочину, а саме недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до положень ст.. 15 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Рішенням суду апеляційної інстанції скасовані підстави, за яких [PERSON] набуто право власності, договір дарування є безоплатним правочином, а тому наявні підстави для застосування наслідків недійсності правочину щодо набуття права власності [PERSON] на частку спірної квартири у вигляді визнання недійсним договору дарування цієї частки третій особі. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що [PERSON] міська рада не є стороною договору, її права та законні інтереси жодним чином не порушені, судом не приймаються, оскільки [PERSON] міська рада представляє інтереси територіальної громади міста Харкова, на час розгляду справи наявний спір про право власності на вказану квартиру. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved