Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернувся до суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказував, що 24.11.1995 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням суду від 17.02.2014 року було розірвано. Зазначав, що він є власником [ADDRESS], в якій крім нього зареєстровані відповідач та їх спільний син [PERSON]. Посилаючись на відсутність відповідача за місцем реєстрації з початку 2015 року, а також наявність в неї іншого житла, позивач просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] В судове засідання позивач та його представник не з'явились, остання звернулась до суду із заявою про розгляд справи у їхню відсутність. Представник третьої особи подав до суду лист з проханням розглядати справу без його участі на розсуд суду. Відповідач в судове засідання не з'явилась повторно, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що вбачається з наявного в матеріалах справи зворотного поштового повідомлення, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], що вбачається з наявної в матеріалах справи копії договору дарування квартири від 02.08.1995 року (а.с. 9-10). Відповідно до змісту наявних в паспорті позивача штампів, зареєстрований 24.11.1995 року шлюб з [PERSON] було розірвано 17.02.2014 року на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду. Згідно копії довідки від 24.03.2016 року з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію, виданої Комунальним підприємством «ЖЕК № 1», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] (син) та [PERSON], [INFO]. Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України). Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України закріплено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 17.05.2016 року працівниками КП «ЖЕК № 1» було складено акт про те, що в квартирі [ADDRESS], зі слів власника та сусідів, стало відомо, що [PERSON] останній час не була присутня в даному помешканні з січня 2015 року, що підтверджується копією акту (а.с. 14). В матеріалах справи міститься копія інформаційної довідки державного реєстратора Федоряки О.С. з якої вбачається про наявність у [PERSON] нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS]. Будь-яких заперечень на спростування викладених в позовній заяві обставин відповідачем не надано. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік без поважних причин, тому вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсягу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved