Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] 31.03.2015 року звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Трест «Південзахідтрансбуд», [PERSON] про вселення в кімнату [ADDRESS], про відшкодування за рахунок відповідачів у солідарному порядку на користь позивачів моральної (немайнової) шкоди у розмірі по 10000,00 грн. кожному. Позивачі зазначали, що 09.01.2015 року їх було незаконно виселено комендантом гуртожитку [PERSON] з кімнати [ADDRESS], який належить ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд», внаслідок чого позивачам було завдано значної матеріальної та моральної шкоди. Згідно висновку про результати розгляду звернення до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві від 12.02.2015 року позивачці [PERSON] фактично було роз»яснено право на звернення до суду для вирішення спору у судовому порядку. Оскільки виселення позивачів з кімнати гуртожитку відбулось без звернення з позовом до суду про виселення, правомірність проживання позивачів в зазначеній кімнаті відповідачем не оспорювалась; внаслідок незаконного виселення було порушено право позивачів на житло, було знищено та пошкоджено належне їм майно під час незаконного виселення (ст.41, 47 Конституції України), чим завдано значної моральної шкоди, у зв»язку з чим позивачі вимушені були звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги в уточненій редакції позовної заяви від 30.04.2015 року (а.с.66-68) підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених у позові; відповідачі [PERSON] та представник ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» - в судове засідання не з»явились повторно, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, будь-яких заяв-клопотань від них не надходило. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивачів [PERSON] в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: як стверджується позивачами [PERSON] і [PERSON] в особі їхнього представника [PERSON], позивачі були вселені в кімнату [ADDRESS] комендантом гуртожитку [PERSON] (відповідачем 2) і проживали в приміщенні гуртожитку приблизно 4 роки, сплачували за проживання в кімнаті коменданту по 600,00 грн. щомісяця, та були виселені з кімнати №302 комендантом [PERSON] 09.01.2015 року, тобто коли вони (позивачі) повернулись в гуртожиток, з»ясували, що [PERSON] виселив їх з кімнати, а належні їм особисті речі були перенесені на балкон; при цьому, [PERSON] розмовляти з позивачами відмовився. Також, як стверджує представник позивачів [PERSON], позивачі не перебували і не перебувають в трудових відносинах з ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд», договору найму (оренди) житла з ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» позивачі не укладали; з приводу вселення в кімнату гуртожитку, отримання спеціального ордера на проживання в гуртожитку, а також їх виселення з кімнати 09.01.2015 року - до ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» позивачі не звертались. Згідно ст.127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки; жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради (державній адміністрації). Згідно ст.128, 129 ЖК України жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету; на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно ст.810, 811 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов»язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату; договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Згідно ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов»язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов»язком для неї. Позивачами не надано і в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження правомірності вселення та проживання позивачів в кімнаті [ADDRESS], який належить ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд» (а.с.20); а відповідно - і незаконності виселення їх із зазначеної кімнати. Як вбачається з копії листка непрацездатності від 18.03.2015 року на ім»я [PERSON] (відповідача 2) - останній працює у ТОВ «Рікон-Плюс» (а.с.28); позивачі не заперечують про те, що вони не звертались з будь-яких питань, у тому числі щодо вселення та проживання в кімнаті гуртожитку, укладення будь-яких угод (договорів) з юридичною особою - ПАТ «Трест «Південзахідтрансбуд», щодо їх виселення з кімнати гуртожитку тощо. Згідно висновку про результати розгляду звернення [PERSON] від 12.02.2015 року до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві - в діях [PERSON] фактично не встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав для притягнення його до відповідальності відповідно до закону у разі порушення ним законних прав позивачів (а.с.4). За встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] про вселення в кімнату [ADDRESS], про відшкодування за рахунок відповідачів у солідарному порядку на користь позивачів моральної (немайнової) шкоди у розмірі по 10000,00 грн. кожному - не доведені в судовому засіданні, заявлені без достатніх правових підстав та обґрунтування, тому задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Outcome: dismissed