Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачі зазначили, що їм на праві приватної пласності належить по Ѕ частині житлового будинку, загальною площею 112,9 кв.м з господарськими будівлями та по Ѕ частині земельної ділянки з кадастровим номером 6325157900:00:019:0198 площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] . В належному їм будинку зареєстровані дев`ять осіб: позивачка [PERSON] [INFO] , зареєстрована 28.11.2001 р., позивачка [PERSON] [INFO] , зареєстрована [INFO] , та члени її сім`ї: чоловік [PERSON] [INFO] , зареєстрований 01.06.2013 р., діти [PERSON] [INFO] , зареєстрована [INFO] , [PERSON] [INFO] , зареєстрована 26.02.2011 р., а також відповідач [PERSON] [INFO] (колишній чоловік сестри позивачки [PERSON] ), зареєстрований 16.02.2011 р. та його неповнолітні діти [PERSON] [INFO] , зареєстрована [INFO] , [PERSON] [INFO] , зареєстрований 09.02.2013 р., [PERSON] [INFO] , зареєстрована 09.02.2013 р. Відповідач та його діти не є членами сім`ї власників житла, з моменту реєстрації ніколи в будинку не мешкали, не укладали будь-яких договорів про право користування житлом, їх особисті речі в будинку відсутні, витрат по утриманню і обслуговуванню будинку вони не сплачують, постійно проживали і проживають в м.Харкові. При цьому відповідачу [PERSON] та його донці [PERSON] на праві приватної власності належить по 1/3 частині квартири за адресою: [ADDRESS] , а інша 1/3 частина цієї квартири належить матерів [PERSON] - [PERSON] , де відповідачі фактично проживають. Реєстрація відповідачів позбавляє позивачів права користування та розпорядження своїм майном, добровільно знятись з реєстрації вони не бажають, у зв`язку з чим позивачі вимушені звернутись до суду за захистом. своїх прав. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому зазначив, що він з 28.10.2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 червня 2020 року шлюб між ними був розірваний. Під час спільного проживання між ними постійно виникали сварки, які призвели до руйнування сім`ї, крім того, часто виникали суперечки з тещею. Після останньої сварки в березні 2020 року він вимушений був переїхати із сином [PERSON] до квартири [ADDRESS] . З цього часу в будинку не проживає, з позивачами не спілкується. Мати дітей забрала двох доньок і переїхала жити в м.Хмельницький, вони не спілкуються, де вони мешкають йому не відомо. Він вважає, що жодних прав позивачів його реєстрація і реєстрація його дітей не порушує, проживати в будинку позивачів не має наміру, але бажає зберегти реєстрацію у даному будинку, тому просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.11.2020 року відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження і призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.05.2021 року підготовче провадження закрите і справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Сузанський І.В. позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позові. Представник позивача зазначив, що реєстрація відповідача та його дітей в будинку позивачів порушує їх право власності, вони не можуть оформити субсидію, не можуть розпоряджатися житлом, самостійно несуть витрати на утримання будинку і сплачують комунальні послуги, а у відповідачів є власне житло, де вони фактично проживають і можуть бути там зареєстровані. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи у її відсутність, якою вона підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, визнав, що він і діти зареєстровані, але фактично не проживають в будинку більше 10 років, причин чому він не може сам зареєструватись і зареєструвати своїх дітей за місцем фактичного проживання не зазначив, вважає, що вони повинні залишитися зареєстрованим в будинку позивачів. Зазначив, що у 2015 році приймав участь в утепленні будинку, але будь-яких витрат з утримання будинку та сплати комунальних послуг не несе, оскільки вони в будинку не проживають. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області подала до суду заяву, в якій просили проводити розгляд справи за відсутності їх представника за наявними матеріалами. Свідок [PERSON] , який є сусідом позивачів, і проживає за адресою: [ADDRESS] , зазначив, що він проживає за вказаною адресою близько 15 років, в будинку [ADDRESS] мешкають [PERSON] , [PERSON] та її чоловік і діти, відповідач [PERSON] та його діти не проживали і не проживають в будинку позивачів, участі в утриманні будинку не приймають. Свідок [PERSON] надала свідчення, що вона є сусідкою позивачів і проживає 11 років на паралельній вулиці по [ADDRESS] . Відповідач і діти ніколи не проживали в будинку позивачів, дітей відповідача вона бачила лише тоді, коди вони зрідка приїжджали до бабусі в гості. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивачів і проживає за адресою [ADDRESS] , пояснила, що проживає за вказаною адресою 20 років, чоловік [PERSON] сестри-відповідач [PERSON] і діти ніколи не проживали в будинку позивачів, вони жили у м.Харкові, іноді приїжджали у гості. Вислухавши позивача, її представника, відповідача, свідків, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницькою Н.В. 11.09.2020 року, [PERSON] належить Ѕ частка у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, набуте за час шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] , яке складається із земельної ділянки площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:019:0198, і право власності зареєстроване 11.09.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер витягу 223584280. Крім того, відповідно до свідоцтва про право власності, виданого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницькою Н.В. 11.09.2020 року, [PERSON] належить Ѕ частка у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, набуте за час шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] , яке складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , і право власності зареєстроване 11.09.2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності номер витягу 223581562. Також згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницькою Н.В. 11.09.2020 року, [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , Ѕ частка у праві власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер 6325157900:00:019:0198. Набуття права власності на зазначене майно підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину №61622663, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер витягу 223584827, про реєстрацію права власності. Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Омельницькою Н.В. 11.09.2020 року, [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , Ѕ частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . Набуття права власності на зазначене майно підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину №61622663, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер витягу 223580653, про реєстрацію права власності. Згідно з довідкою виконавчого комітету Пісочинської селищної ради №5016 від 02.10.2020, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: - [PERSON] [INFO] , дата реєстрації 09.02.2013 р., - [PERSON] [INFO] , дата реєстрації 09.02.2013 р., - [PERSON] [INFO] , дата реєстрації 28.11.2001 р., - [PERSON] [INFO] , дата реєстрації 26.02.2011 р., - [PERSON] [INFO] , дата реєстрації 16.02.2011 р., - [PERSON] [INFO] , дата реєстрації 16.02.2011 р., - [PERSON] [INFO] , дата реєстрації 28.11.2001 р., - [PERSON] [INFO] , дата реєстрації 28.11.2001р., - [PERSON] [INFO] , дата реєстрації 01.06.2013 р. Відповідно до Акту обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] від 03 жовтня 2020 року, складеного депутатом Пісочинської селищної ради [PERSON], на момент обстеження за даною адресою зареєстровані, але ніколи не мешкали: [PERSON] , [PERSON] 2006 р.н., [PERSON] 2010 р.н., [PERSON] 2012 р.н., вказаний акт підписаний сусідами [PERSON] , [PERSON] . Факт не проживання за адресою [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] 2006 р.н., [PERSON] 2010 р.н., [PERSON] 2012 р.н., також підтверджується Актом обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] від 29 березня 2021 року, складеного депутатом Пісочинської селищної ради [PERSON], який підписаний сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається із довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів від 15.10.2020 року, номер 1089386, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності по 1/3 частині квартири за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконкому Пісочинської селищної ради Харківського району №6/13-21 від 08.04.2021 року був затверджений висновок органу опіки і піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням щодо [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до вказаного висновку після дослідження доказів і пояснень сторін орган опіки та піклування вважає встановленим, що відповідач [PERSON] та його діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] фактично не проживали за адресою: [ADDRESS] , але мали зареєстроване місце проживання. Встановити контакт з матір`ю дітей не вдалося, жодна зі сторін спору не надала контактних даних матері дітей. За таких обставин вважають за доцільне вирішення питання про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком покласти на розсуд суду. Оскільки місце перебування [PERSON] невідоме, до участі у справі вона судом не залучалась, інтереси неповнолітніх дітей представляв їх батько [PERSON] . Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд дійшов наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до статей15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках або порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з вимогами статей 16,386 ЦК України власник має право звернутися до суду із вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. За правилами статті 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні вимоги містить стаття 383 ЦК України. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71,72,116,156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України з урахуванням положень частини 1 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно з частиною 4 статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частини 2 статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В силу частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі частини 2 статті 405 ЦК України на вимогу власника цього приміщення за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше одного року та відсутність поважних причин такого непроживання. Як встановлено судом відповідач [PERSON] був зареєстрований 16.02.2011 року у будинку за адресою: [ADDRESS] , власником будинку [PERSON] як чоловік його доньки [PERSON] , за місцем реєстрації батька були згодом зареєстровані і діти [PERSON] , його дружина в будинку батька зареєстрована не була. В той час підтверджений належними і допустимими доказами той факт, що [PERSON] і його діти ніколи не проживали в будинку позивачів на даний час, вони фактично проживали в м.Харкові, де діти ходили до дитячого садочка і в школу, витрат з утримання будинку і сплати комунальних послуг [PERSON] не несе, що він не заперечив в судовому засіданні, ніяких договорів щодо користування будинком з позивачами він не укладав. Власник будинку [PERSON] помер [INFO] і право власності в порядку спадкування на будинок за адресою: [ADDRESS] , перейшло до дружини померлого [PERSON] і його доньки [PERSON] . Крім того, шлюб між [PERSON] і [PERSON] був розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12.06.2020 року. Отже відповідач та його діти не скористалися наданим їм правом на користування чужим житловим приміщенням. Крім того, [PERSON] і його донька [PERSON] мають у власності по 1/3 частки квартири в [ADDRESS] , де [PERSON] фактично проживає, [PERSON] , яка досягла 14 років і має право самостійно обрати місце проживання, обрала місце проживання з матір`ю, місцем проживання [PERSON] , [PERSON] є місце проживання їх батьків. За твердженням відповідача [PERSON] проживати в будинку позивачів він і діти наміру не мають, отже він не розглядає будинок позивачів як житло для себе і своїх дітей. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно зі статтею 379 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. За змістом статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлено в законі. Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах - воно залежить від низки фактичних обставин, до числа яких, зокрема, відноситься існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії» від 18 листопада 2004 року). Відповідач та його діти за зареєстрованим місцем свого проживання ніколи не проживали, сторони не пов`язані спільним побутом, особисті речі вони там не зберігають, інтерес до вказаного житла не проявляють, між сторонами відсутня домовленість щодо збереження за відповідачем чи його дітьми права користування житлом у разі їх відсутності за місцем реєстрації понад один рік. Тобто з житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , відповідачта його діти не мають будь-яких достатніх і триваючих зв`язків, а тільки реєстрацію, тому суд вважає, що зняття вказаних осіб з реєстрації жодним чином не порушить їх прав і інтересів. Крім того, оскільки спірне житлове приміщення не є місцем проживання батьків малолітніх дітей і вони в цьому приміщенні не проживали з народження, суд вважає, що є підстави для висновку вважати їх такими, що втратили право користування спірною житловою площею. І таке рішення не буде суперечити законним інтересам дітей, оскільки інше рішення призвело б до залишення дітей проживати у житловому приміщенні зі сторонніми для них особами, тоді як їх батьки не мають права користуватися цим приміщенням. При цьому суд вважає, що саме на відповідача [PERSON] покладається обов`язок забезпечити можливість реєстрації своїх дітей за їх фактичним місцем проживання, оскільки перешкод для цього він не зазначив. Реєстрація відповідача та його дітей у будинку, за умови документально підтвердженого права власності позивачів на даний об`єкт нерухомості, перешкоджає їм вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому вказані правомочності є абсолютними, непорушними та гарантованими законом. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням встановлених судом обставин справи, досліджених доказів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. У зв`язку з тим, що позивачка [PERSON] є інвалідом 2 групи і звільнена від сплати судового збору, тому суму судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved