Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі зі текстом АТ «Ощадбанк») звернулося до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором №515 від 06.05.2011. укладеним з [PERSON] , посилаючись на наступне. Між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №515 від 16.05.2011. Відповідно до п. 1.1. - 1.3. кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору кредит в сумі 73000 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором. Кредит надавався готівкою одноразово строком на 120 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 16.05.2021 на споживчі цілі. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , було укладено Іпотечний договір від 16.05.2011, посвідчений нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Коляда Ю.С., зареєстровано в реєстрі за № 4505. Відповідно до п. 1.1.-1.2. Іпотечного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира загальною площею 55,0 кв.м, житловою площею 32,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира належить іпотекодавцям, на підставі свідоцтва про право власності, виданим 21.05.2004 Управлінням Луганської міської ради по приватизації житла, обліку та розподілу житлової площі, зареєстрованого міським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м.Луганська 23.07.2004, за реєстраційним номером 6740349, номер запису 55603, в книзі 617. Банк свої обов`язки, передбачені Кредитним договором, виконав повністю. Позичальник, починаючи з 2014 року почав порушувати умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 29.08.2017 утворилась заборгованість в розмірі 98597,89 грн., у тому числі: 49558,44 грн.- заборгованість за кредитом; 31331,19 грн. - заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 28.08.2017 року; 1003,71 грн. - 3 % річних за прострочення боргу за кредитом за період з 02.09.2014 року по 28.08.2017 року; 1444,99 грн. - 3 % річних за прострочення відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014 року по 28.08.2017 року; 6096,91 грн. - інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з вересня 2014 року по липень 2017 року; 9162,65 грн. інфляційні втрати за прострочення відсотків за користування кредитом за період з серпня 2014 року по лютий 2017 року, яку було стягнуто рішенням Марківського районного суду Луганської області від 01.11.2017 у справі № 417/4617/17, що набрало законної сили 10.01.2018. Станом на 18.08.2020 рішення суду не виконано, заборгованість за кредитом відповідачами не погашена. Враховуючи викладене, в результаті невжиття заходів позичальником та поручителем щодо погашення заборгованості перед банком, існує заборгованість за Кредитним договором №515 від 16.05.2011, яка складає 124213,49 грн., у тому числі: борг за кредитом в розмірі 49558,44 грн.; проценти за користування кредитом з 01.08.2014 по 01.02.2018 в сумі 34970,01 грн.; інфляційні втрати за прострочення сплати боргу за кредитом з вересня 2014 року по серпень 2020 року в сумі 13577,07 грн.; інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом з серпня 2014 року по серпень 2020 року в сумі 17720,53 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 02.09.2014 по 17.08.2020 в сумі 3954,64 грн.; три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 01.07.2013 по 17.08.2020 в сумі 4432,80 грн. Направити на адресу іпотекодавців вимогу про усунення порушення неможливо, оскільки останнє відоме їх місце реєстрації знаходиться на непідконтрольній українській владі території, офіційна електронна адреса невідома, а нормами чинного законодавства не врегульоване питання направлення будь-якої кореспонденції особам, які зареєстровані на тимчасово окупованій території України. У зв`язку із викладеним, позивач просить звернути стягнення на майно, передане в іпотеку відповідно до іпотечного договору від 16.05.2011, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Коляда Ю.С., зареєстровано в реєстрі за №4505, а саме: двокімнатна квартира загальною площею 55,0 кв.м, житловою площею 32,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить відповідачам на користь позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №515 від 16.05.2011, укладеного з [PERSON] , в розмірі 124213,49 грн., а також встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів на його користь в рівних частках суму судового збору в розмірі 2102 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заяви про розгляд справи без їх участі та відзиви на позов від відповідачів до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статей 280, 281 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.05.2011 між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №515 (а.с.10). Відповідно до п. 1.1. договору банк зобов`язується надавати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 73000 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Пунктом 1.2 договору визначено, що кредит надається на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16.05.2021 на споживчі цілі. 16.05.2011 між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Коляда Ю.С., зареєстровано в реєстрі за № 4505, відповідно до якого іпотекодавці як майнові поручителі боржника з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору, передають в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: двокімнатна квартира загальною площею 55,0 кв.м, житловою площею 32,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-13). Згідно з п. 1.1. іпотечного договору квартира належить іпотекодавцям на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданим 21.05.2004 Управлінням Луганської міської ради по приватизації житла, обліку та розподілу житлової площі, зареєстрованого міським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м.Луганська 23.07.2004, за реєстраційним номером 6740349, номер запису: 55603, в книзі: 617. Відповідно п. 1.3. іпотечного договору сторони домовились, що для цілей даного договору вартість предмета іпотеки станом на 19 квітня 2011 року становить 150000 грн. При цьому, сторони погоджуються з тим, що вартість предмету іпотеки, зазначена у цьому пункті договору, є приблизною вартістю предмету іпотеки на момент передачі його в іпотеку. Реалізація предмета іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти, в порядку, передбаченому цим договором та чинним на момент реалізації законодавством. Пунктом 1.5. іпотечного договору визначено, що на період дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні та користування іпотекодавців. Згідно з пп. 3.1.3 п. 3.1. іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, крім іншого, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше 2 (двох) місяців. Відповідно п. 4.1. іпотечного договору право іпотеки виникає у іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Пунктами 6.1., 6.2. іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо на момент настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцями будь-якого з своїх обов`язків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання боржником своїх обов`язків передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцями у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі, на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку. Згідно з п. 9.1. іпотечного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі. Одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору накладається заборона відчуження предмету іпотеки. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №222272102 від 01.09.2020, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності, по 1/4 частці належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 16.05.2011 приватним нотаріусом Колядою Ю.С. було зареєстровано заборону на відчуження вищевказаного нерухомого майна на підставі Іпотечного договору, 4505, 16.05.2011, Коляда Ю.С. (а.с.27-28). Заочним рішенням Марківського районного суду Луганської області від 01.11.2017 по справі № 417/4617/17 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» задоволено та ухвалено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 98597,89 грн. (а.с.24-25). Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед філією Луганським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» за кредитним договором №515 від 16.05.2011 станом на 18.08.2020 загальна сума заборгованості становить 124213,49 грн., у тому числі: борг за кредитом в розмірі 49558,44 грн.; проценти за користування кредитом з 01.08.2014 по 01.02.2018 в сумі 34970,01 грн.; інфляційні втрати за прострочення сплати боргу за кредитом з вересня 2014 року по серпень 2020 року в сумі 13577,07 грн.; інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом з серпня 2014 року по серпень 2020 року в сумі 17720,53 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 02.09.2014 по 17.08.2020 в сумі 3954,64 грн.; три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 01.07.2013 по 17.08.2020 в сумі 4432,80 грн. (а.с.5-9). За змістом ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, де зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Так, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ч.1 ст. 572 ЦК України). Частиною 1 ст. 576 ЦК України передбачено, що предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 12 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Так, відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна,за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (уразі необхідності);спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Велика палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 дійшла висновку, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. У постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі №404/2610/16-ц вказано, що купівля іпотечного майна за кредитні кошти не є обов`язковою умовою для звернення на нього стягнення у передбаченому іпотечним договором і Законом України «Про іпотеку» порядку. Також законодавство не передбачає такої підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Зазначене може враховуватися лише у разі, якщо порушенням основного зобов`язання іпотекодержателю не завдано збитків. Якщо боржник судове рішення про стягнення з нього заборгованості не виконує і заборгованість не сплачує, то немає підстав для висновку про те, що іпотекодержателю не завдано збитків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Заочним рішенням Марківського районного суду Луганської області від 01.11.2017 по справі № 417/4617/27 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» задоволені та, зокрема, ухвалено стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 98597,89 грн. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог позивача, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного або іпотечного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. На підставі пунктів 6.1., 6.2. договору іпотеки, укладеного між сторонами, позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із невиконанням позичальником своїх кредитних зобов`язань за кредитним договором від 16.05.2011 № 515. Отже, є обґрунтованими вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Разом з тим, суд враховує, що у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»). Звертаючись із цим позовом, АТ «Ощадбанк» просив звернути стягнення на іпотечне майно у рахунок погашення заборгованості у загальному розмірі 124213,49 грн., яка складається з наступного: борг за кредитом в розмірі 49558,44 грн.; проценти за користування кредитом з 01.08.2014 по 01.02.2018 в сумі 34970,01 грн.; інфляційні втрати за прострочення сплати боргу за кредитом з вересня 2014 року по серпень 2020 року в сумі 13577,07 грн.; інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом з серпня 2014 року по серпень 2020 року в сумі 17720,53 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 02.09.2014 по 17.08.2020 в сумі 3954,64 грн.; три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 01.07.2013 по 17.08.2020 в сумі 4432,80 грн. Однак, звернувшись до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з позовом про дострокове стягнення всієї суми основної заборгованості (тіла кредиту) за договором кредиту, банк на власний розсуд змінив строк дії договору кредиту і встановив новий строк повного виконання основного зобов`язання. Це підтверджується змістом рішення Марківського районного суду Луганської області від 01.11.2017 по справі №417/4617/17, а також таблицею визначення сукупної вартості кредиту, яка є додатком до кредитного договору та в якій термін повернення основної суми кредиту визначений до 16.04.2021 (а.с.14-15). За таких обставин право кредитора нараховувати проценти за договором кредиту припинено у зв`язку із закінченням строку кредитування через пред`явлення банком позову про дострокове погашення боргу у повному обсязі. Визначаючи час пред`явлення банком позову про дострокове погашення боргу суд враховує, що в рішенні суду від 01.11.2017 по справі № 417/4617/17 вказано дату звернення банку до суду із позовом про дострокове погашення боргу 13.09.2017. Саме до цієї дати банк мав право нараховувати відсотки по кредиту. Таким чином, необґрунтованим є нарахування відсотків по кредиту за період з 13.09.2017 до 09.01.2018 у розмірі 3557,34 грн. За таких обставин, у позивача не виникло право нараховувати і три відсотки річних за прострочення відсотків за користування кредитом у період з 13.09.2017 до 09.01.2018 у розмірі 290,17 грн. та інфляційні втрати за прострочення відсотків за користування кредитом у період з 13.09.2017 до 09.01.2018 у розмірі 607,93 грн. Перевіряючи поданий позивачем розрахунок заборгованості, суд вважає за необхідне визначити розмір кредитної заборгованості, яка підлягає погашенню за рахунок реалізації іпотечного майна в загальній сумі 119758,05 грн. виходячи з наступного: борг за кредитом в розмірі 49558,44 грн.; проценти за користування кредитом з 01.08.2014 по 13.09.2017 в сумі 31412,67 грн.; інфляційні втрати за прострочення сплати боргу за кредитом з вересня 2014 року по серпень 2020 року в сумі 13577,07 грн.; інфляційні втрати за прострочення сплати процентів за користування кредитом з серпня 2014 року по серпень 2020 року в сумі 17112,60 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 02.09.2014 по 17.08.2020 в сумі 3954,64 грн.; три проценти річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 01.07.2013 по 17.08.2020 в сумі 4142,63 грн. Підводячи підсумок суд зазначає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, звернувши стягнення на предмет іпотеки для погашення того розміру заборгованості, який наведений вище. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням № 0212960013 від 03.09.2020 року про сплату судового збору у сумі 2102,00 (а.с.1). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги задоволені частково на 96,41 %, з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частки позовних вимог в сумі 2026,54 грн. (2102,00 * 96,41%= 2026,54 грн.) - по 506,64 грн. з кожного окремо. На підставі викладеного,

Outcome: partial