Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Адвокат [PERSON], як представник [PERSON], 19.02.2018 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 13996,43 гривні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.2017 року по 19.02.2018 року в сумі 36638,84 гривні. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 24.09.2004 року по 09.10.2017 року працював на різних посадах у ПАТ «Азот». 09.10.2017 року [PERSON] був звільнений з ПАТ «Азот» на підставі наказу № 789-вк від 05.10.2017 року за власним бажанням. На день звільнення відповідачем не було проведено з ним розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі нараховану на день звільнення заробітну плату. Відповідно до довідки ПАТ «Азот» від 03.01.2018 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 13996,43 гривні. Оскільки на час звернення з даним позовом до суду заробітна плата [PERSON] не виплачена, тому відповідач має сплати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.10.2017 року по 19.02.2018 року в сумі 36638,84 гривні. Крім того, позивач був змушений звернутись до суду з заявою про забезпечення позову з вимогою витребувати у ПАТ «Азот» довідку про нараховану, але не виплачену йому заробітну плату та довідку про розмір його доходу. Дана заява була задоволена і на її виконання відповідачем було надано відповідні довідки. За звернення до суду з даною заявою про забезпечення позову ним були понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 320 гривань та 12 грн. за поштове відправлення. За таких обставин просив суд стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 13996,43 гривні, середній заробіток за період з 09.10.2017 року по 19.02.2018 року в сумі 36638,84 гривні та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 20.02.2018 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків. Ухвалою суду від 02.03.2018 року, після виконання позивачем ухвали суду від 20.02.2018 року, провадження в справі відкрито. В судове засідання представник позивача, - адвокат [PERSON] надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини викладені у позові, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Додатково зазначив, що на час розгляду справи заборгованість по нарахованій заробітній платі в сумі 13996,43 гривні [PERSON] не виплачена. В письмовій відповіді на відзив від 03.04.2018 року представник позивача, - адвокат [PERSON] зазначав, що не погоджується з твердженням відповідача щодо відсутності його вини у затримці розрахунку по заробітній платі з [PERSON], оскільки жодного належного доказу ПАТ «Азот» не надав. Наявність виконавчого провадження та арештів рахунків ПАТ «Азот» підтверджує той факт, що ПАТ «Азот» мало заборгованість перед ПАТ «Черкасиобленерго» набагато раніше, бо справу розглянуто судом ще у 2016 році. Відсутність захищеного рахунку є виною роботодавця, оскільки він мав передбачити виникнення такої ситуації та визначити рахунки, які б мали статус захищених та були б відкриті для виплати заробітної плати. Крім того зауважив, що на виконання ухвали суду про забезпечення позову ПАТ «Азот» було надано довідки №1 та №2 від 03.01.2018 року, в яких розмір нарахованої [PERSON] заробітної плати значно відрізняється від розміру заробітної плати вказаної в довідці ПАТ «Азот» № 416 від 16.03.2018 року, яка долучена до відзиву відповідача на даний позов. Справу розглянуто за відсутності представника ПАТ «Азот», який був належним чином повідомлений про розгляд справи, причини неявки суду невідомі. У відзиві від 29.03.2018 року ПАТ «Азот» позов [PERSON], не визнало. При цьому посилалося на те, що невиплата належних позивачу сум при звільненні сталась не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність об'єктивної можливості здійснити таку виплату. Зокрема у листопаді 2016 року внаслідок зміни коньюктури ринку відповідач вимушений був зупинити виробництво. Із 07.03.2017 до 17.06.2017 було перекрито постачання природного газу для потреб підприємства. Лише із червня 2017 ПАТ «Азот» поступово почало відновлювати виробництво в умовах гострої нестачі оборотних коштів. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 29.05.2017 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611 872475, 30 гривень. Постановами державного виконавця Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 31.08.2017 було накладено арешт на грошові кошти ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 611 872475, 30 гривень. Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області від 17.11.2017 накладено арешти на грошові кошти ПАТ «Азот» в межах суми стягнення 13890439,05 грн.. При цьому жодному з рахунків ПАТ «Азот» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Отже відповідач вважав, що у несвоєчасній виплаті заробітної плати [PERSON] відсутня вина ПАТ «Азот». Також посилались на те, що розмір вказаного позивачем середнього заробітку в понад чотири рази перевищує розмір заборгованості по заробітній платі, а тому з урахуванням співмірності підлягає істотному зменшенню. В разі задоволення позовних вимог [PERSON], сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. З урахуванням викладеного ПАТ «Азот» просило повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Крім того у письмових запереченнях від 16.04.2018 року № 501-06/187 ПАТ «Азот» заперечувало проти наведених представником позивача доводів та аргументів у відповіді на відзив щодо відсутності вини ПАТ «Азот» у виникненні заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] Наполягало на своїх доводах викладених в письмовому відзиві від 29.03.2018 року. Також було роз'яснено, що для обрахунку розміру середнього заробітку необхідно керуватись даними вказаними в довідці № 416 від 16.03.2018 року, а не довідкою №2 від 03.01.2018 року, в якій зазначено розмір нарахованої заробітної плати позивача за останній рік його роботи на підприємстві, де врахований весь його дохід. Суд вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до трудової книжки (а.с. 7-10) [PERSON] з 24.09.2004 року працював на різних посадах в ПАТ «Азот». Остання посада - слюсар-ремонтник 5 розряду ремонтно-механічної дільниці №1 (з ремонту та обслуговування технічно логічного обладнання цехів з виробництва аміаку) бригади 2 цеху з капітальних ремонтів. Наказом № 789-вк від 05.10.2017 року [PERSON] з 09.10.2017 року був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України - за власним бажанням, що підтверджено відповідним записом в трудовій книжці. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 16.03.2018 року № 415 (а.с. 61), - станом на 16.03.2018 року заборгованість ПАТ «Азот» по заробітній платі перед [PERSON] складає: за лютий 2017 року - 1906,06 гривень, березень 2017 року - 4462,97 гривень, квітень 2017 року - 2252,67 гривень, травень 2017 року - 5374,73 гривні. Загальна сума заборгованості - 13996,43 гривні. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок (ст. 47 КЗпП). Згідно ст. 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» не заперечує наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за лютий-травень 2017 року в сумі 13996,43 гривень. За таких обставин заборгованість по заробітній платі в сумі 13996,43 гривень необхідно стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] Однак в своєму відзиві відповідач посилався на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений не з вини підприємства, а через зупинку виробництва та накладений державним виконавцем арешт на банківські рахунки підприємства, що унеможливило проведення будь яких банківських операцій. Оскільки ПАТ «Азот» не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований, а також наявність/відсутність інших банківських рахунків, тому доводи відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день його звільнення суд не приймає. Обчислення строку заборгованості по виплаті нарахованої на день звільнення заробітної плати слід відраховувати починаючи з наступного після звільнення дня, а не з дня звільнення, як це вказує [PERSON] У позові [PERSON] наведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні станом по 19.02.2018 включно. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.10.2017 року (наступний день після звільнення) по 19.02.2018 (в межах заявлених позовних вимог) суд виходить з наступного. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 16.03.2018 року № 416 (а.с. 62) розмір заробітної плати [PERSON] за два місяці, які передували звільненню становить: серпень 2017 року 6602,91 грн. за 16 робочих днів; вересень 2017 року 8172,25 грн. за 20 робочих днів. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 410,42 гривні, із розрахунку (6602,91 грн. + 8172,25 грн.) / (16 + 20) = 410,42 гривні. За період з 10.10.2017 по 19.02.2018 року (в межах позовних вимог) пройшло 91 робочих денів, а саме жовтень 2017 - 15 робочих днів; листопад 2017 року - 22 робочих дні; грудень 2017 року - 20 робочих днів; січень 2018 року - 21 робочий день; лютий 2018 року - 13 робочих днів. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п'ятиденного робочого тижня [PERSON] та даних викладених у Листі Мінсоцполітики України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» та Роз'ясненні Мінсоцполітики України з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 рік. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.10.2017 року по 19.02.2018 року включно становить 37348,22 гривні (із розрахунку 410,42 грн. х 91 день). В той же час [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з ПАТ «Азот» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що утворилась станом на 19.02.2018 в сумі 36638,84 гривень. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу суд не може вийти за межі позовних вимог [PERSON] та самостійно їх збільшувати. За таких обставин із ПАТ «Азот» на користь [PERSON] необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 36638,84 гривні. Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 410,42 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов'язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.10.2017 по 19.02.2018 в сумі 36638,84 гривень (в межах заявлених позовних вимог) на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов'язкових платежів передбачених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернення до суду з даним позовом за вимоги про стягнення середнього заробітку було сплачено судовий збір в сумі 704,80 гривень, що підтверджено квитанцією від 27.02.2018 року (а.с. 17). За вимоги про розгляд заяви про забезпечення позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 320 гривень, що підтверджується квитанцією від 06.12.2017 року (а.с. 16). Таким чином загальний розмір сплаченого позивачем судового збору становить 1024,80 гривень. В той же час відповідно до ст. 133 ЦПК України, до судових витрат не відносяться витрати пов'язані з поштовим направленням процесуальних документів після розгляду справи, а тому вимоги [PERSON] про стягнення витрат в сумі 12 грн. за поштове направлення ПАТ «Азот» ухвали суду для її виконання не підлягає задоволенню. Оскільки позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку задоволено, то із відповідача на його користь необхідно стягнути понесені судові витрати у виді судового збору. На підставі ст. 47, 115-117 КЗпП України,

Outcome: partial