Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: орган опіки та піклування Трускавецької міської ради. Свої вимоги мотивує тим, що 12 грудня 2012 року рішенням № 310/2 виконавчого комітету Калінінської районної ради м. Донецьк встановлена опіка над малолітньою [PERSON], [INFO], а [PERSON] призначено опікуном. [PERSON] народилася в м. Донецьк. Її мати [PERSON] є одинокою матір'ю, оскільки зареєструвала свою дочку відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, яку виховувала до трирічного віку. Починаючи з жовтня 2010 року малолітня [PERSON] проживала разом з нею, а вона виконувала обов'язки по її вихованню. З того часу вона одноосібно матеріально утримує малолітню [PERSON]. З 2010 року [PERSON] як мати жодного разу не відвідала свою дочку, хоча знає, де вона проживає, з ким, ні разу не поцікавилася її здоров'ям, навчанням та матеріальним достатком чим ухиляється як мати від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. 12 вересня 2012 року рішенням № 215 Калінінського району м. Донецьк малолітню [PERSON] визнано як дитину, яка позбавлена батьківського піклування. З 2010 року відповідачка [PERSON] не виконує обов'язків по утриманню дитини, що негативно відображається на її здоров'ї, якій необхідний одяг, повноцінне харчування та інші матеріальні блага для повноцінного розвитку та проживання, які вона в повній мірі забезпечити не може. Від відповідачки жодної матеріальної допомоги на утримання дочки немає. Відповідачка не має постійної роботи, тому має нерегулярний мінливий дохід. [PERSON] без поважної причини та протягом тривалого часу не виявляла щодо дитини батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому є підстави для позбавлення її як матері батьківських прав. У 2014 році за місцем їхнього постійного проживання почалися військові дії, тому вона з малолітньою [PERSON] змушені були виїхати у безпечне місце спочатку до м. Київ, а у грудні 2015 року переїхали у м. Трускавець, де і проживають по даний час. Малолітня [PERSON] продовжує навчання у Трускавецькій СЗШ № 3 у 3-А класі. Згідно з висновком комісії з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради від 29 червня 2016 року комісія вирішила за доцільне позбавити [PERSON] її батьківський прав відносно доньки [PERSON] Крім того, оскільки відповідачка ухиляється від обов'язку матеріально утримувати дитину, хоча вона є працездатною, просить стягувати з неї аліменти на утримання дитини. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, суду пояснила, що малолітня [PERSON] є її внучкою, не зважаючи на те, що у свідоцтві про народження відомості про батька внесені зі слів матері (так було вигідно відповідачці, оскільки у такому випадку вона отримувала матеріальну допомогу на дитину у більшому розмірі). Фактично з раннього дитинства вихованням [PERSON] займалася вона: водила в дошкільний навчальний заклад, оплачувала за його відвідування. Доки дівчинка жила з матір'ю, вона приносила продукти харчування, де вони проживали. Вона неодноразово бачила, що мати дитини веде аморальний спосіб життя: вживає алкогольні напої, спілкується з підозрілими, на її погляд особами. З трирічного віку дівчинка відвідувала різного роду гуртки: ліпнини, плавання, недільну школу. Час від часу відповідачка телефонувала, питала про дитину, але жодного разу не виявляла бажання проявити свій материнський обов'язок. Після початку антитерористичної операції вона з дівчинкою була змушена виїхати з Донецька. Спочатку переїхали до Києва, потім півроку прожили у Слов'янському районі, де дитини і пішла в перший клас, згодом опинилися у Трускавці. Дівчинка у захопленні від нової школи, своїх однокласників. Для того, щоб не травмувати дитину, вона не розповідала їй про те, що маму мають намір позбавити батьківських прав. Вона не перешкоджає спілкуванню матері та дитини. Просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] та стягувати в її користь аліменти на утримання дитини. Представник позивача позов підтримав та просив його задоволити. Представник третьої особи - спеціаліст служби у справах дітей Трускавецької міської ради - в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, так як вважає його підставним. Відповідачка в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином була повідомлена про час і місце слухання справи. 04 листопада 2016 року від [PERSON] ([PERSON].) на адресу суду надійшла власноручно написана заява, у якій вона зазначає, що згідна з позовними вимогами у повному обсязі та просить позов задовольнити /арк. справи 34/. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є матір'ю дитини [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 05 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калініського районного управління юстиції у м. Донецьк /арк. справи 6/. У графі «Батько» вказано «[PERSON] Сергій Валентинович», однак відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України державна № 00010917669 від 15 серпня 2012 року реєстрація народження дитини [PERSON] була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України /арк. справи 7/. Згідно з рішенням виконавчого комітету Калінінської районної ради м. Донецьк від 12 вересня 2012 року № 215 «Про надання [PERSON], [INFO], статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» [PERSON], [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Слід зазначити, що у цьому рішенні встановлено також факт, що в той час [PERSON] проживала в сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до рішення виконавчого комітету Калінінської районної ради м. Донецьк від 12 грудня 2012 року № 310/2 «Про встановлення опіки над [PERSON], [INFO] і призначення їй опікуна [PERSON].» над [PERSON] встановлено опіку та призначено їй опікуна [PERSON]; на [PERSON] покладено обов'язок захисту прав [PERSON], [INFO] /арк. справи 10/. Крім того, цим же рішенням встановлено факт, що мати дитини, [PERSON] [INFO], в даний час перебуває в СІЗО відповідно до постанови Калінінського районного суду м. Донецьк від 26 липня 2012 року (справа № 0522/5663/2012). З довідки від 16 серпня 2016 року № [NUMBER], виданої управлінням праці та соціального захисту населення Трускавецької міської ради, вбачається, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, проживає за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею прибула малолітня дитина [PERSON], [INFO] /арк. справи 9/. На даний час [PERSON] навчається в 3-А класі загальноосвітньої школи № 3, що підтверджується відповідною довідкою /арк. справи 48/. Як вбачається з листа Міністерства соціальної політики України, станом на 24 жовтня 2016 року в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб інформація про [PERSON], [INFO], відсутня /арк. справи 37/. 13 червня 2016 року [PERSON], [INFO] (змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], видане 15 лютого 2011 року Червоногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області) підписала заяву про відмову від батьківських прав відносно доньки [PERSON] Заява посвідчена приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу Донецької області Курильчук Т.О. /арк. справи 15/. Комісія з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради від 29 червня 2016 року встановлено, що у зв'язку з тим, що [PERSON] ([ADDRESS]) усунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, вважає за доцільне позбавити її батьківський прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], що знайшло своє підтвердження у відповідному висновку /арк. справи 14/. У судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що [PERSON] здійснює повноцінний догляд за [PERSON] Зокрема, відповідно до характеристики учениці 3-А класу загальноосвітньої школи № 3 м. Трускавця [PERSON] зарекомендувала себе як відповідальна і дисциплінована учениця. Учениця проживає разом з опікуном - бабусею [PERSON] Дівчинка охайна, доглянута [PERSON] дбає про дитину, створює всі необхідні умови для навчання і виховання онуки /арк. справи 12/. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, а відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як вбачаться з обставин, встановлених судом, відповідач - мати дитини - нехтує інтересами своєї дитини, а тому відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України суд приходить до висновку, що відповідачку, як крайній захід, слід позбавити батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки [PERSON]. У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Аналіз досліджених в ході судового розгляду справи доказів дає суду достатні підстави стверджувати, що відповідачка [PERSON] протягом тривалого часу, не маючи жодних об'єктивних перешкод, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своєї малолітньої дочки [PERSON] по її утриманню, вихованню, піклуванню, про її фізичний, розумовий та моральний розвиток, по забезпеченню належних матеріальних умов проживання дитини та здобуття нею повної загальної середньої освіти, а тому, враховуючи інтереси малолітньої, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Обставини, встановлені судом в ході розгляд справи, свідчать про неналежне виконання відповідачкою своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дочки [PERSON]. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності, грунтуються на законі. За таких обставин суд приходить до висновку про підставність заявленого позову. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01 травня 2016 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складає 1 531 грн. Відповідно до ч. 3 цієї ж статті якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач просить у позовній заяві стягувати з [PERSON], в користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 350,00 грн. щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, зокрема те, що дитина здорова та повністю знаходяться на утриманні держави та опікуна, стан здоров'я відповідачки, те, що у відповідачки на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, офіційно ніде не працює, однак є працездатною, інвалідностей не має. Суд вважає, що з врахуванням вказаних обставин, з метою захисту інтересів дитини, з відповідачки [PERSON] в користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 460,00 грн. щомісячно, що буде відповідати вимогам законності та справедливості. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд вірить здобутим доказам, бо вони нічим не спростовані і не викликають сумніву в своїй об'єктивності, грунтуються на законі. За таких обставин суд приходить до висновку про підставність заявленого позову та необхідності стягнення з відповідача у користь держави судових витрат. На підставі наведеного та

Outcome: approved