Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовною заявою до Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] про визнання протиправним і скасування рішення. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 07 листопада 2014 року на XXVI сесії Ужгородської міської ради VI скликання було прийнято рішення № 1507, пунктом 2.99, якого радою було надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0090 га для будівництва індивідуальних гаражів по [ADDRESS] з подальшою передачею її у власність. Стверджують, що відведення земельної ділянки суперечить генеральному плану міста, що затверджений рішенням Ужгородської міської ради від 04 червня 2004 року № 313 «Про генеральний план міста». Вважають, що рішенням № 1507 в частині надання дозволу [PERSON] земельної ділянки площею 0,0090 га для будівництва індивідуальних гаражів по [ADDRESS] , відповідач порушив вимоги містобудівного та земельного законодавства і загалом діяв з порушенням припису норми частини другої статті 19 Конституції України. Зазначають, що згідно із графічною частиною генерального плану міста земельна ділянка по [ADDRESS] (територія перед Будинком побуту) відноситься до земель громадських будівель і споруд, код 03, що згідно із Класифікацією цільового призначення земель, що затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, використовується для розміщення громадських будівель і споруд готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів, інших об`єктів загального користування. Вказують, що згідно із відповіддю Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 01 вересня 2017 року за №108/20-14 функціональне призначення ділянки перед об`єктом на пл. Ш.Петефі, 47, згідно з містобудівною документацією «Коригування окремих розділів генерального плану м. Ужгорода», затвердженого Ужгородською міською радою в 2004 році визначено як територія громадської забудови. Згідно із відповіддю Ужгородської міської ради від 03 грудня 2014 року за № 434/03-23 земельні ділянки для індивідуального гаражного будівництва розміщені згідно з затвердженою містобудівною документацією на території гаражних кооперативів та садибної забудови. Згідно ж із спірним рішенням відповідача [PERSON] спірна земельна ділянка відводиться для будівництва індивідуальних гаражів (звертають увагу на множину об`єктів), яка відповідно до тієї ж Класифікації відноситься до земель житлової забудови, код 02 (землі, які використовуються для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва), що підтверджується вищеприведеною відповіддю відповідача. Згідно із відповіддю Управління містобудування та архітектури Закарпатської обласної державної адміністрації від 25 вересня 2017 року за №8/01- 13 земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] , що розміщена на площі Ш. Петефі, для будівництва індивідуальних гаражів виділена у порушення вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів, а також генерального плану м. Ужгорода, затвердженого в 2004 році. Таким чином, стверджують, що Ужгородська міська рада, приймаючи спірне рішення, знехтувала нормами положення частини 7 статті 118 ЗК України і протиправно надала дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0, 0090 та з адресною прив`язкою по [ADDRESS] , яка фактично на місцевості знаходиться на [ADDRESS] , для будівництва індивідуальних гаражів. Також вказують, що рішення щодо відведення спірної земельної ділянки є прийнятим всупереч статті 19 та частини 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Згідно з офіційною інформацією, що розміщена на офіційному сайті Ужгородської міської ради за посиланням http://old.rada-uzhgorod.gov.Ua/download/s/R 1881 zatver mistobyd docymentac.pdf містобудівна документація «План зонування території м. Ужгорода» була затверджена відповідачем лише 09 листопада 2015 року рішенням №1881 «Про затвердження містобудівної документації». Отже, на момент прийняття відповідачем спірного рішення така містобудівна документація у м. Ужгороді була відсутня. Зазначають, що згідно з відповіддю Ужгородської міської ради від 23 серпня 2017 року за № 670/03-23 детальний план території, на якій зокрема знаходиться земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] (біля Будинку побуту по пл. Ш. Петефі), станом на серпень 2017 року не розроблявся. Вказують, що згідно із ч. 3 ст. 24, ч. 1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Отже,вважають, що, прийнявши спірне рішення щодо відведення спірної земельної ділянки [PERSON] , за відсутності детального плану територій міста та плану зонування у місті Ужгороді, відповідач порушив норми закону і прийняв протиправне рішення. Рішення щодо відведення спірної земельної ділянки є прийнятим всупереч статті 83 ЗК України. Так, вказують, що згідно з пунктом 2.99. спірного рішення відповідач надав [PERSON] дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 0,090 га для будівництва індивідуальних гаражів з подальшою передачею її у власність. Тим самим започатковано процедуру відведення земельної ділянки в порядку безоплатної передачі її у власність громадянки. Однак, згідно з відповіддю від 12 вересня 2017 року за №1-2594 розробника генерального плану Українського державного НДІ «Діпромісто» ім. Ю.М. Білоконя, що був чинним на момент прийняття відповідачем спірного рішення, територія, за рахунок якої відводиться земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] , рахується як територія громадської забудови. Окрім того, станом на дату відповіді, як і на дату прийняття спірного рішення, вказана територія є тротуаром, пішохідною частиною вулиці, територією загального користування. Пояснюють, що спірна земельна ділянка є землею загального користування, нею користуються мешканці міста, на межі зі спірною земельною ділянкою знаходиться аварійний (запасний) вихід бомбосховища (об`єкта цивільної оборони для загального користування), що знаходиться в підвальному приміщенні будинку - за адресою [ADDRESS] . Зазначають, що відповідно до частин першої-другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Вважають, що оскільки відповідачем порушено спеціально-дозвільний принцип, встановлений частиною другою статті 19 Конституції України, що покликаний обмежити свавілля суб`єктів владних повноважень, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, то відповідно до частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 21 ЦК України таке рішення підлягає скасуванню в судовому порядку. На підставі вищевикладеного просять суд визнати протиправним та скасувати рішення Ужгородської міської ради від 07 листопада 2014 року за №1507 (пункт 2.99.) в частині надання [PERSON] дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0090 га для будівництва індивідуальних гаражів по [ADDRESS] з подальшою передачею її у власність. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.05.2018 року заяву про забезпечення позову задоволено повністю. Заборонено Ужгородській міській раді погоджувати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для індивідуального гаражного будівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , та передавати вказану земельну ділянку у власність [PERSON] до вирішення справи по суті. Згідно з розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 215 від 22.02.2019 року, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований перерозподіл матеріалів справи № 308/10835/17 у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Ужгородського міськрайонного суду Світлик О.М. Автоматизованою системою документообігу суду 22.02.2019 року головуючим суддею з розгляду даної справи визначено Лемак О.В. У судове засідання позивачі - [PERSON] та [PERSON] не з`явилася, однак, 06.06.2019 року Н.М. Майстренко, яка діє від свого імені та від імені і в інтересах [PERSON] подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. Відповідач - представник Ужгородської міської ради у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час там місце судового засідання був повідомлений належним чином, шляхом надіслання судової повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, відзиву на позовну заяву не подав, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час там місце судового засідання була повідомлена належним чином, шляхом надіслання судової повістки про виклик рекомендованим поштовим відправленням, причини неявки суду не відомі, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечують позивачі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 13, 41 Конституції України, від імені Українського народу права власника, зокрема на землю, здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. За змістом ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності і зміна їх цільового призначення відповідно до цього Кодексу. Згідно зі ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Як встановлено в ході розгляду справи, 07.11.2014 року на 26 сесії Ужгородської міської ради VI скликання було прийнято рішення № 1507, згідно з п. 2.99 якого радою було надано [PERSON] дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0090 га для будівництва індивідуальних гаражів по [ADDRESS] з подальшою передачею їх у власність. У відповідності до ч. 5 ст. 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. 23.07.2010 року Державним комітетом України із земельних ресурсів, у відповідності з вимогами пункту «г» ст. 15 та ст. 19 Земельного кодексу України, пункту «ґ» ст. 14 ЗУ «Про землеустрій», підпункту 11 пункту 4 Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 року №224, з метою забезпечення обліку земель за видами їх цільового призначення у державному земельному кадастрі, своїм наказом за №548, затверджено класифікацію видів цільового призначення земель. Розділом першим даного класифікатора чітко визначено, що класифікація видів цільового призначення земель (КВЦПЗ) розроблена відповідно до ЗК України, ЗУ «Про землеустрій» та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.2008 року № 224. Код та цільове призначення земель застосовуються для забезпечення обліку земельних ділянок за видами цільового призначення у державному земельному кадастрі. КВЦПЗ застосовується для використання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, організаціями, підприємствами, установами для ведення обліку земель та формування звітності із земельних ресурсів. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів. Аналогічне твердження, висловлено також правовою позицією Верховного суду України у справі №6-32цс15 від 08.04.2015 року. Так, ВСУ вказав, що «цільове призначення земельної ділянки» визначено саме ст.1 ЗУ «Про землеустрій», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Крім того, Верховний суд України зазначив, що ЗК України передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проект землеустрою. При цьому, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку. Згідно ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Даний принцип використання земельної ділянки визначено також ст. 25 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» якою встановлено, що режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій. При цьому, вказаний режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, що встановлений у генеральних планах населених пунктів, є обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації (ч. 2 ст. 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Як встановлено згідно із графічною частиною генерального плану міста (чинного на момент прийняття спірного рішення) земельна ділянка по [ADDRESS] (територія перед Будинком побуту) відноситься до земель громадської забудови, код 03, які відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, що затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548, є землями, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об`єктів загального користування. Як вбачається з копії відповіді Ужгородської міської ради від 03 грудня 2014 року за № 434/03-23 земельні ділянки для індивідуального гаражного будівництва розміщені згідно з затвердженою містобудівною документацією на території гаражних кооперативів та садибної забудови. Згідно із відповіддю Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 01 вересня 2017 року за №108/20-14 функціональне призначення ділянки перед об`єктом на пл. Ш.Петефі, 47 згідно з містобудівною документацією «Коригування окремих розділів генерального плану м. Ужгорода», затвердженого Ужгородською міською радою в 2004 році визначено як територія громадської забудови. Згідно з відповіддю від 12 вересня 2017 року за №1-2594 розробника генерального плану Українського державного НДІ «Діпромісто» ім. Ю.М. Білоконя, що був чинним на момент прийняття відповідачем спірного рішення, територія, за рахунок якої відводиться земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] , рахується як територія громадської забудови. Окрім того, станом на дату відповіді, як і на дату прийняття спірного рішення, вказана територія є тротуаром, пішохідною частиною вулиці, територією загального користування. Також, згідно із відповіддю Управління містобудування та архітектури Закарпатської обласної державної адміністрації від 25 вересня 2017 року за №8/01- 13 земельні ділянки, що розміщені на площі Ш. Петефі, для будівництва індивідуальних гаражів виділені у порушення вимог чинного законодавства та нормативно-правових актів, а також генерального плану м. Ужгорода, затвердженого в 2004 році. В той же час, рішенням Ужгородської міської ради від 07 листопада 2014 року №1507 (пункт 2.99) [PERSON] надано дозвіл на виготовлення землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів (код 02.), що відповідно до вище цитованої Класифікації є видом земель житлової забудови і використовується для розміщення житлової забудови (житлові будинки, гуртожитки, господарські будівлі та інше); землі, які використовуються для розміщення гаражного будівництва (код 02). Також суд бере до уваги факти встановлені рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.01.2019 року у справі № 308/6563/15-ц та, яке набрало законної сили 28.02.2019 року та рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.01.2019 року у справі № 308/6566/15-ц та, яке набрало законної сили 04.03.2019 року, а саме матеріали висновку судової земельно-технічної експертизи № 104, складеного 22.11.2016 року щодо земельних ділянок, які знаходяться на одній площі та межують із земельною ділянкою за кадастровим номером [NUMBER] . Як вбачається з наданих додаткових матеріалів ПП «Ужгеостар», що містяться у висновку експерта, земельна ділянка з кадастровим номером[NUMBER] разом з двома іншими земельними ділянками з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] розташована на землях загального користування (тротуарних доріжках). Тобто, вказана територія є пішохідною частиною площі, тротуаром і використовується щоденно значною кількістю пішоходів. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, з огляду на вищезазначене, враховуючи вимоги нормативно-правових актів в галузі містобудування та земельних відносин,

Outcome: approved