Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо їхньої малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилася донька [PERSON], а 03.08.2010 року в судовому порядку було розірвано шлюб із [PERSON], котрий після розлучення життям дитини не цікавиться, не займається вихованням і утриманням доньки, жодних відносин з дитиною не підтримує, повністю ухилившись від виконання своїх батьківських обов'язків. Вона 15.09.2011 року вдруге одружилася, від цього шлюбу має ще одну доньку [PERSON], [INFO]. Зазначила, що вже зверталася до суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав, однак рішенням суду від 08.04.2013 року їй було відмовлено в позові, оскільки [PERSON] в судовому засіданні стверджував, що любить доньку і буде піклуватися про неї, обіцяв сплачувати аліменти та виконувати свої батьківські обов'язки. Разом з тим, після вказаного судового засідання відповідач не зробив жодної спроби зустрітися з донькою, а навпаки повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, і доповнили, що з листопада 2011 року відповідач не цікавиться і не піклується про дитину, в жодний спосіб не спілкується з донькою, попри запевнення суду під час розгляду справи в Шевченківському районному суді м.Львова про зміну своєї поведінки і відношення до дитини, цього не відбулось, з того часу жодних спроб побачитись чи поспілкуватись з дитиною з боку батька не було, хоча ніяких перешкод в цьому йому ніхто і ніколи не чинив. Крім цього, позивач відмітила, що дитина не пам'ятає батька і взагалі не згадує про нього, теперішній її чоловік [PERSON] ставиться до її доньки [PERSON], як до рідної, фактично виконує всі батьківські обов'язки, а дитина називає його татом. Просять позов задовольнити. Представник органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради позовні вимоги [PERSON] підтримала, зазначила, що орган опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради дав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки [PERSON], так як [PERSON] повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків, зокрема, тривалий час не цікавиться життям, здоров'ям і розвитком доньки і протягом тривалого часу не надає коштів на утримання дитини. Просить позов задовольнити. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (повідомлення в матеріалах справи), в судове засідання повторно не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи і показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до положень п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 03.08.2010 року в судовому порядку. Під час перебування у шлюбі у сторін [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7). Після розлучення батьків дитина залишилась проживати з мамою. Згідно довідки ЛКП «Богданівка» №1681 від 07.11.2014 року [PERSON] проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Як вбачається з пояснень позивача та підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідач з листопада 2011 року не спілкується та в жодний спосіб не контактує з дитиною, не цікавиться її навчанням і не турбується про фізичний і духовний розвиток доньки, матеріальної допомоги на її утримання не надає, ухиляється від сплати аліментів. Дане підтверджується, крім показань свідків, наданими суду характеристиками [PERSON] із ДНЗ №139 та СЗШ № 54 м.Львова, що навчанням і вихованням дитини займається мама [PERSON], а батько - [PERSON] за час навчання в школі не з'являвся, не виявляв інтересу до навчально-виховного процесу дитини, та розрахунком від 16.04.2015 року, наданим Залізничним ВДВС Львівського МУЮ, згідно якого [PERSON] не сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 230 грн. щомісячно з листопада 2010 року по березень 2015 року, внаслідок чого заборгованість по сплаті аліментів становить 11870 грн. Також судом встановлено, що позивач вдруге одружилася, 15.09.2011 року уклала шлюб із [PERSON] (а.с. 5), від цього шлюбу має доньку [PERSON], [INFO]. Показаннями допитаних в судовому засіданні свідків стверджується, що теперішній чоловік позивача ставиться до доньки дружини, як до рідної, фактично виконує всі батьківські обов'язки, а дитина називає [PERSON] батьком. Натомість, судом встановлено, що рідний батько [PERSON] повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, тому дитина не згадує [PERSON], не зає його як батька. Підтвердженням таких відносин є відкритки-привітання зі святами, адресовані [PERSON] від [PERSON], та навчальні зошити дитини, які вона підписує як «[PERSON]». З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталась до органу опіки і піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про дачу висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], однак згідно висновку від 23.11.2011 року їй було відмовлено, оскільки батько з'явився на засідання, де заявив, що бажає брати участь у вихованні доньки, дбати про неї (а.с. 10). Проте, після такого рішення, [PERSON] жодного разу не контактував з донькою, тому [PERSON] повторно поставила перед цим органом опіки і піклування питання про надання висновку про позбавлення [PERSON] батьківських прав, на що було надано висновок від 24.12.2012 року, в кому орган опіки і піклування вважав за доцільне позбавити батька батьківських прав (а.с. 9). Після цього [PERSON] звернулася з позовом в Шевченківський районний суд м.Львова про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON], однак 08.04.2013 року в позові було відмовлено, в судовому засіданні відповідач запевняв, що любить свою доньку і просив не позбавляти його батьківських прав, обіцяв сплатити аліменти та виконувати свої батьківські обов'язки. Як встановлено з досліджених доказів, навіть після такої позиції і обіцянок, даних у суді, [PERSON] не змінив своє відношення і свою поведінку щодо дитини, жодного разу до неї не прийшов, не поцікавився дитиною ні за місцем проживання, ні за місцем навчання, не подзвонив, не зв'язався в інший спосіб, хоча нічких перешкод в цьому йому ніхто не чинив. Доказів, які би спростовували наведене, судом не здобуто. Згідно висновку органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 21.11.2014 року №32-вих-5735, з метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] до його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.6). Такий висновок підтверджується поясненнями і позицію представника третьої особи під час розгляду справи. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням дитини, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи із наведеного та враховуючи, що [PERSON] внаслідок свідомої поведінки та нехтування покладених на нього, як батька, обов'язків, ухиляється від їх виконання, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підставні, а відтак [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 243,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.1).

Outcome: approved