Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області 03.02.2017 року з позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідач) в якій зазначає, що з відповідачем проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 1999 року, мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], батьком дитини записано та є відповідач. У звязку з тим, що спільне життя не склалось, з кінця 2016 року спільно не проживають, відповідач проживає окремо та з цього часу матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, у звязку з чим в неї виникли матеріальні труднощі з утриманням доньки. Відповідач отримує стабільну заробітну плату, на утриманні інших осіб немає, стягнень за виконавчими листами немає. Позивач працює та отримує заробітну плату у розмірі пяти тисяч гривень при цьому сплачує навчання доньки з курсів іноземної мови та інші витрати повязані з харчуванням, одяг, тощо. Зазначає, що відповідач отримує заробітну плату більшу ніж у неї. Посилаючись на законодавство, просить суд стягувати щомісячно з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття та допустити негайне виконання рішення суду. В судове засідання позивач не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Представник позивача адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 22.02.2017 року в судове засідання також не зявилась, надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити, зазначивши на те, що у звязку зі зміною законодавства України, просить зазначити, щоб розмір стягуваних аліментів був не меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку. Відповідач та його представник [PERSON], яка діє на підставі письмового доручення (а.с.31) в судове засідання не зявились, відповідач надав до суду заперечення викладені у письмовій формі, згідно яких вимоги позовної заяви визнає частково, зазначивши на те, що він не згоден з посиланням позивача, що він не надає матеріальної допомоги своїй доньки, оскільки це не відповідає дійсності, тому що він матеріально донці допомагає, однак не проти щоб аліменти з нього стягувались офіційно. Також зазначив, що в нього крім повнолітнього сина, є і повнолітня донька - [PERSON] яка навчається та звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на період навчання і це є його обовязком допомагати повнолітній дитині. Крім того, просить врахувати, що він має кредитні зобовязання перед банком. Також вважає що розмір у 1/4 частину його доходу є завищеним, а розмір у 1/6 буде достатнім. Посилаючись на законодавство, не заперечує щоб було призначено стягнення аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини його заробітку щомісячно (а.с.35-38). Дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилались позивач та відповідач, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків: Згідно свідоцтва про народження, відповідач та позивач є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5), позивач працює та має дохід (а.с.8); Відповідач має повнолітню доньку (а.с.40), яка навчається (а.с.41); Відповідач працює (а.с.43) та одержує заробітну плату (а.с.46), має кредитні зобовязання перед Банком (а.с.51-55). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При цьому, дитиною, згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», визнається особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше; Виконання обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізичного, так і духовно (ст.150 СК України). Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу)\~\~матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч. 3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ч.2 ст.182 СК України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, було внесено зміни, відповідно до яких, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, при вирішенні питання, не бере до уваги надані позивачем товарні чеки про купівлю сережок та плаття (а.с.56), оскільки, крім того, що вони є разовими, доказів того, що це витрати саме на неповнолітню дитину немає, а отже цей доказ не є належним та допустимим. Суд вважає безпідставними й посилання відповідача на наявність кредитного зобовязання, оскільки доказів, що зазначене фінансове зобовязання повязане саме з потребами неповнолітньої дитини - також немає. В наданих відповідачем доказах, відсутні докази які б підтверджували посилання відповідача на надання неповнолітній доньці матеріальної допомоги. Посилання ж відповідача на те, що його повнолітня донька звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на навчання, суд також не бере до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів, призначення стягнень за позовом та розмір таких стягнень. При цьому, суд зауважує, що в разі, якщо стягнення за виконавчими листами з відповідача перевищують його можливості, він має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Крім того, суд наголошує, що саме інтереси неповнолітньої дитини є головним обовязком батьків у однаковій відповідальності перед дитиною. Позивач просить суд про стягнення з відповідача 1/4 частини його доходу щомісячно, що на думку суду є справедливим і об'єктивним з огляду на вимоги закону та обов'язку батьків утримувати своїх дітей. Підтвердження посилань відповідача на те, що розмір у 1/6 частину його заробітку буде достатнім для належного утримання неповнолітньої дитини суду, стороною відповідача, не надано. Доказів, того що відповідач не може надавати позивачу, на утримання спільної з позивачем неповнолітньої дитини, аліментів в розмірі 1/4 частини свого доходу суду не надано. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно приписів ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно ч.3\~ст.88 ЦПК України, у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд, з урахуванням вимог п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» та ч.3 ст.88 ЦПК України вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь держави розмір судового збору, який становить 640 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved