Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON], яка діє особисто та в інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулася до суду з позовом до ТОВ «Одескомунсервіс», ПАТ «Страхова компанія «Остра», за участю третьої особи - [PERSON], про встановлення факту проживання однією сім'єю, відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року водій [PERSON], керуючи на підставі шляхового листа автомобілем «MAN LKW M 44», реєстраційний номер [NUMBER], що належить ТОВ «Одескомунсервіс», допустив зіткнення з попереду стоячим автомобілем «ГАЗ-33021», реєстраційний номер [NUMBER]., в результаті зіткнення автомобіль «ГАЗ-33021» здійснив наїзд на водія вказаного автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] помер на місці пригоди від отриманих травм. Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочині, відповідальність за який передбачена ст. 286 КК України. Оскільки [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Одескомунсервіс» то обов'язок по відшкодуванню шкоди має лягти та ТОВ «Одескомунсервіс». Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «ОСТРА» заперечував проти задоволення позову та надав до суду письмові заперечення. Представник відповідача ТОВ «Одескомунсервіс» не надав суду письмових пояснень із приводу спору. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] уточнив позовні вимоги додавши вимогу про стягнення шкоди із ще одного відповідача та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Одескомунсервіс» у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «ОСТРА» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на доводи, які викладені у запереченні проти позову. Крім того, пояснив суду, що [PERSON], яка діє особисто та в інтересах неповнолітнього [PERSON], жодним чином не довела факту проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства із загиблим, а факт батьківства загиблого викликає обґрунтовані сумніви. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року водій [PERSON], керуючи на підставі шляхового листа автомобілем «MAN LKW M 44», реєстраційний номер [NUMBER], що належить ТОВ «Одескомунсервіс», допустив зіткнення з попереду стоячим автомобілем «ГАЗ-33021», реєстраційний номер [NUMBER]., в результаті зіткнення автомобіль «ГАЗ-33021» здійснив наїзд на водія вказаного автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] помер на місці пригоди від отриманих травм. Станом на 24 жовтня 2012 року [PERSON] знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Одескомунсервіс». Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України його було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на три роки. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 вересня 2013 року, вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 липня 2013 року стосовно призначення покарання [PERSON] був залишений без змін. [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], про що було зроблено відповідний актовий запис № 186 та видано повторне свідоцтво про народження за [NUMBER] Положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). За приписами ст. 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992 року за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» роз'яснено, що за моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею у порядку регресу. Виходячи із вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що [PERSON] дійсно є сином [PERSON]. Внаслідок смерті батька, [PERSON] має право на відшкодування у зв'язку із смертю годувальника. З огляду на вказане, суд вважає обґрунтованою вимогу [PERSON], яка діє особисто та в інтересах неповнолітнього [PERSON], щодо стягнення з ТОВ «ОДЕСКОМУНСЕРВІС» на користь [PERSON] шкоди, заподіяної внаслідок смерті годувальника. Також суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення з ПАТ «Страхова компанія «ОСТРА» на користь [PERSON] шкоди, заподіяної внаслідок смерті годувальника. В решті позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Так, зокрема [PERSON] не довела суду того факту, що вони із [PERSON] проживали однією сім'єю та вели спільне господарство у період з січня 2006 року по [INFO] року, а тому суд не може стягнути із відповідачів на користь [PERSON] шкоду, заподіяну внаслідок смерті годувальника.

Outcome: partial