Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з цим позовом мотивуючи тим, що [INFO] року померла їх баба [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло, в тому числі, право на земельну частку (пай) розміром 4,61 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Після смерті останньої спадщину прийняв її чоловік [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, будучи спадкоємцем першої черги за законом, але юридично не оформив і помер [INFO] року. Після його смерті також відкрилася спадщина, яку прийняла дочка останнього [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, будучи спадкоємцем першої черги за законом, але юридично не оформила і померла 02.08.2011 року. Після смерті останньої також відкрилася спадщина, яку прийняв її чоловік [PERSON], шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але юридично за життя не оформив і помер [INFO] року. Вони прийняли спадщину шляхом подачі відповідної заяви до органів нотаріату, входячи до кола спадкоємців за заповітом і отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Разом з тим, оформити свої спадкові права на право на земельну частку (пай) в нотаріальній конторі вони не можуть, оскільки нотаріус звернув увагу, що вищевказаний сертифікат був виданий вже після смерті спадкодавця, а також через неможливість підтвердження реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки відсутнє їх свідоцтво про одруження. Просили визнати за ними право на вищевказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом по Ѕ частці за кожним відповідно до ст.1245 ЦК України, оскільки дана частина спадщини не була охоплена заповітом. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмовою заявою. Представник відповідача Сніжківської сільської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд листом. Свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо, підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] дійсно були чоловіком та дружиною. Вони знали їх особисто, обоє вже давно померли. Дослідивши пояснення позивача [PERSON], покази свідків, обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в підготовчому судовому засіданні з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] року померла баба позивачів [PERSON], яка мешкала в с.Сніжки, Буринського району, Сумської області, у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло, в тому числі, право на земельну частку (пай) , яка перебувала у колективній власності САПТЗТ «Сніжки» розміром 4,61 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке посвідчено сертифікатом серії [NUMBER], яку прийняв її чоловік (дід позивачів) [PERSON], фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном згідно вимог ст.529, п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, які діяли на час відкриття спадщини, являючись при цьому спадкоємцем першої черги за законом, але юридично не оформив і помер [INFO] року. Спадщину після смерті останнього прийняла його дочка (мати позивачів) [PERSON] фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном згідно вимог ст.529, п.1 ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, які діяли на час відкриття спадщини, являючись при цьому спадкоємцем першої черги за законом, але юридично не оформила і померла [INFO] року. Після смерті останньої також відкрилася спадщина, яку прийняв її чоловік (батько позивачів) [PERSON] відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї, входячи до кола спадкоємців за законом першої черги, але юридично за життя не оформив і помер [INFO] року. Дані обставини підтверджуються сертифікатом на право на земельну частку (пай), копіями свідоцтв про смерть: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], копією свідоцтва про народження [PERSON], копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON], довідками Сніжківської сільської ради, інформаційною довідкою про вартість земельної частки (паю) (а.с.16-21,24-27,45). Після смерті [PERSON] також відкрилася спадщина, яку прийняли його сини [PERSON] та [PERSON] - позивачі по справі подавши згідно ст.1269 ЦК України до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, будучи спадкоємцями за заповітом і на частину спадкового майна отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що підтверджується копіями паспортів позивачів, копіями свідоцтв про народження позивачів, довідкою Сніжківської сільської ради, копією заповіту, витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12-15,22-23,28,37-43). Крім того до складу спадщини [PERSON] ввійшло право на вище згадану земельну частку (пай), яке належало [PERSON] та яке не було охоплене заповітом, а тому відповідно до ст.1245 ЦК України, позивачі є спадкоємцями першої черги за законом. Разом з тим, позивачі не спроможні отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса на вище вказану земельну частку (пай), оскільки зазначений сертифікат виданий 01.08.1996 року, тобто після смерті [PERSON], що також підтверджується поясненнями позивача [PERSON], копією свідоцтва про смерть [PERSON], копією сертифікату та роз'яснення приватного нотаріуса Анохіна О.В. (а.с.16-17, 44). Однак право [PERSON] на вказану земельну частку( пай) у суду сумнівів не викликає, так як фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України ( 1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Судом встановлено, що [PERSON], будучи колишнім членом КСП, пенсіонеркою, була включена до списку громадян, який додавався до Державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], який був виданий колективному сільськогосподарському підприємству «Сніжківська» 27.07.1995 року і їй вищевказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) , розміром 4,61 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), був виданий, про що було зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право за земельну частку (пай) за №369 (а.с.30-35). Тобто суд прийшов до висновку, що право [PERSON] на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] сумнівів не викликає. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, положення якого діяли на час відкриття спадщини, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Крім того, позивачі також не спроможні належними чином оформити свої спадкові права через неможливість підтвердження реєстрації шлюбу між їх бабою [PERSON] та дідом [PERSON], оскільки відсутнє їх свідоцтво про одруження, що підтверджується поясненнями позивача [PERSON], та роз'яснення приватного нотаріуса Анохіна О.В. (а.с.44). Як вбачається з довідки Державного архіву Сумської області у книгах реєстрації актів громадянського стану про шлюб по с.Сніжки Буринського району Сумської області за 1933,1935 роки та у неповністю збереженій книзі РАГС про шлюб по с.Сніжки за 1934 рік відомостей про одруження [PERSON] та [PERSON] немає, а книги РАГС про шлюб по с.Сніжки за 1932 рік на зберігання до архіву не надходили і їх місцезнаходження невідоме (а.с.29). Разом з тим, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] - [INFO] року народилася [PERSON] (в російському варіанті) і батьком записаний «[PERSON]» (в російському варіанті), матір'ю «[PERSON]» (в російському варіанті) (а.с.21). Крім того, з довідки Сніжківської сільської ради вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були чоловіком і дружиною (а.с.25). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони проживають в селі Сніжки, Буринського району і разом з ними на одній вулиці проживали [PERSON] та [PERSON], вони знали їх особисто. Останні дійсно були подружжям, обоє давно померли. З урахуванням викладеного у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим вищезазначеним у справі доказам. Відповідно до п.4 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу. Відповідно до положень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суди можуть встановлювати факти реєстрації, в тому числі, шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. Таким чином, даючи оцінку наведеним вище доказам, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON], дійсно перебували в шлюбі, який було зареєстровано в період 1932-1933 років. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права чи інтереси інших осіб, а також те, що позивачі прийняли спадщину, але не можуть скористатись в повному обсязі своїм правом на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість їхніх вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved