Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] (надалі також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач»), просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості за договором позики в розмірі 51820,00 грн., проценти за користування позикою в розмірі 36274, 00 грн. та 3% річних з простроченої суми в розмірі 1818,67 грн. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги та не заперечував проти заочного розгляду справи. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.10.2013р. між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, за яким [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 2000 (дві тисячі) доларів США з кінцевим терміном їх повернення до 01.08.2015року. Оскільки Відповідач належним чином не виконувала взятих на себе зобовязань за договором позики, тому Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти: 51820,00 грн.- суму основного боргу, 36274,00 грн.- суму боргу за невиплату щомісячних відсотків та 3% річних з простроченої суми в розмірі 1818,67грн. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання Відповідача та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Відтак, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву представника Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 01 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, за яким [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у сумі 2000 (дві тисячі) доларів США з кінцевим терміном їх повернення до квітня 2015року. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики Відповідачем надано Позивачу письмову розписку від 01 жовтня 2013 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи. Відповідно до змісту Розписки від 01 жовтня 2013 року Відповідач зобовязався повернути кошти своєму кредитору до квітня серпня 2015р. після підписання даної розписки. В силу ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначив в позовній заяві, кошти в сумі 2000 доларів США було отримано [PERSON] 01 жовтня 2013 року. Доказів, які б спростовували цю обставину, Суду не надано. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Судом встановлено, що за вищевказаним договором позики на даний час Відповідачем неповернуто 2000,00 доларів США, що в еквіваленті до гривні відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 30. 09.2016р. ( на день подачі позову до суду) становить 2591,1879 грн. за 100 доларів США, а отже складає 51820, 00 грн. ( а.с.6) Будь-яких доказів, які б спростовували надані Позивачем докази заборгованості за вказаним договором позики, Відповідачем не надано. За таких обставин позовна вимога щодо стягнення з Відповідача суми заборгованості в розмірі 51820,00 грн. основного боргу в користь Позивача є обґрунтованою та такою, що підлягають до задоволення. Згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається із змісту укладено договору позики грошових коштів, сторонами обумовлено розмір і порядок одержання процентів за користування грошовими коштами, а саме [PERSON] зобовязався у розписці виплачувати [PERSON] щомісячно відсотки у разі неповернення позики до вказаного терміну, а саме : у розмірі 5% від суми 2000,00 доларів США кожного місяця. Станом на 30.09.2016р. ( з офіційного курсу гривні до іноземної валюти наданого Національним банком України) у еквіваленті до національної валюти становить-2591,00 грн. Отже, оскільки Відповідачем з 01 серпня 2015 року по 01 жовтня 2016 року ( 14 місяців) не сплачено Позивачу щомісячних відсотків за отримані кошти, то борг за несплачені відсотки становить 36274,00 грн. А тому Суд приходить до висновку, що вимога в частині позову про стягнення процентів , що підлягають стягненню з Відповідача , за користування грошовими коштами в розмірі 36274,00 грн. в користь Позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В той же час, відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи зазначене, Позивач також просив стягнути з Відповідача 3% річних за просторочення виконання грошового зобовязання в розмірі 1818,67 грн. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і, на відміну від пені, не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. За розрахунком Позивача, який не спростовано належними засобами доказування, сума 3% річних від простроченої суми становить 1818, 67грн. За таких обставин позов у частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1818,67 грн. є обгрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved