Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

[PERSON] предявила позов до [PERSON] про визнання недійсним договорів дарування житлового будинку і земельних ділянок та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що вона є особою похилого віку, хворіє і проживала одна у власному житловому будинку, що знаходиться в м.Старокостянтинові по вул.1-го Травня, 95. Через зазначені обставини вона потребувала сторонньої допомоги. В січні 2014 року її син та його дружина запропонували переписати житловий будинок та дві земельні ділянки на їх дочку, а її внучку - [PERSON] За це вони обіцяли доглядати за нею та надавати всіляку допомогу. З такою пропозицією вона погодилась і 17 січня 2014 року в нотаріальній конторі підписали договори, як пізніше вона дізналась, що це були договори дарування. Укладаючи зазначені договори дарування, мала на меті укладення договору довічного утримання, оскільки в силу похилого віку та за станом здоровя потребує сторонньої допомоги і догляду. Після укладення договорів відповідачка разом зі своєю матірю та братом стали знущатися над нею, створювати умови неможливі для спільного проживання. Внаслідок їх протиправних дій вона вимушена була перейти проживати до іншого свого сина. Оскільки укладені договори дарування не відповідали її внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину, просить визнати їх недійсними та скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно. Представник позивачки адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак подала письмову заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує. У випадку неявки відповідачки просить ухвалити заочне рішення. Відповідачка також в судове засідання не зявилась, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору судом визнані приватний нотаріус Старокостянтинівського районного нотаріального округу та реєстраційна служба Старокостянтинівського районного управління юстиції, які, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, також в судове засідання не зявились. Представник реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції подав письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. За таких обставин, суд вважає за можливе за згодою позивачки ухвалити заочне рішення на підставі наявних документів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори 27 липня 2011 року за реєстровим №2-1096 та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №32901696, належав житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в м.Старокостянтинові по вул.1-го Травня, 95. Крім того, позивачці належали дві земельні ділянки, які знаходяться за тією ж адресою, на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №935558 та №935557, виданих Старокостянтинівською міською радою та управлінням Держкомзему у м.Старокостянтинові 16 серпня 2012 року, відповідно площею 0.10 га, кадастровий номер 6810800000:06:001:0024 і 0.0054 га, кадастровий номер 6810800000:06:001:0024. 17 січня 2014 року між сторонами укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу [PERSON], за яким позивачка безоплатно передала у власність відповідачці, яка є її внучкою, вказаний житловий будинок з надвірними будівлями. Того самого дня між сторонами укладено два договори дарування земельних ділянок, за якими позивачка безоплатно передала у власність відповідачці земельні ділянки площею 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку й господарських будівель та площею 0.0054 га для ведення особистого селянського господарства, які посвідчені цим же приватним нотаріусом. Позивачка, яка народилась [INFO], є особою похилого віку і потребує стороннього догляду. Подарований житловий будинок був її єдиним власним житлом. Внаслідок протиправних дій відповідачки, а також її матері та брата, позивачка вимушена була перейти проживати до іншого свого сина. Вказані обставини підтверджуються: договором дарування житлового будинку з надвірними будівлями від 17січня 2014 року, договором дарування земельної ділянки площею 0.10 га від 17 січня 2014 року та договором дарування земельної ділянки площею 0.0054 га, висновками працівників міліції від 22 жовтня і 17 листопада 2014 року за результатами розгляду заяв позивачки на протиправну поведінку матері та брата відповідачки. Згідно з положеннями\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.3 ст.203, ч.1 ст.229 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язківсторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Із розяснень, які вказані в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними, вбачається, що правочин вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до вимог ст..717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказувала, що підставою для визнання недійсними спірних договорів дарування, є те, що під час їх укладення вона, в силу похилого віку та стану здоровя, мала на меті відчуження на користь відповідачки житлового будинку, який є її єдиним житлом, та двох земельних ділянок, на яких розташований будинок, лише за умови довічного утримання і якби не помилка в правовій природі правочину та його правових наслідків, то вказані договори не були б укладені. Оскільки позивачкою доведено, що укладені договори дарування не відповідали її внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину, тому позовні вимоги слід задовольнити. На підставі ст..203, 229, 717 ЦК України,

Outcome: approved