Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] , звертаючись до суду в порядку окремого провадження, просила визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та призначити [PERSON] , [INFO] , проживаючу в місті Києві, опікуном над [PERSON] , [INFO] . 06 березня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна. 17 березня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про призначення амбулаторної судово - психіатричної експертизи, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово - психіатричної експертизи, у зв`язку з цим провадження у справі зупинене. 25 листопада 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила заяву задовольнити на підставі наявних в матеріалах справи доказів, урахуванням висновку судової експертизи, наголошуючи, що протягом тривалого часу психічне здоровя чоловіка значно погіршилося, він не може самостійно себе обслуговувати, потребує постійної опіки, тому з урахуванням висновків лікарів-психіатрів є підстави визнання його недієздатним та призначити заявника його опікуном. Представник заінтересованої особи - Органу опіки і піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явилась, подали заяву про розгляд справи у відсутності їх уповноваженого представника та ухвали рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. За змістом ст. 30 Цивільного кодексу України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Згідно ст. 39 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення свої дій та (або) керувати ними. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. За правилами ч. 3 ст. 296 Цивільного процесуального кодексу України, заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Судом встановлено, що [PERSON] є дружиною - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] . [PERSON] , [INFO] , встановлено першу групу А інвалідності з 03 лютого 2020 року безстроково, внаслідок загального захворювання, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААБ №428727, виданою Міністерством охорони здоров`я України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. ( ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ст. 298 Цивільного процесуального кодексу України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно Висновку судово-психіатричного експерта №485 від 03 вересня 2020 року, встановлено, що [PERSON] , страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді Деменції судинно-атрофічного ганезу (F 02-згідно з МКХ-10); за психічним станом у теперішній час [PERSON] нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; за психічним станом [PERSON] потребує встановлення над ним опіки. (а.с. 105-107). Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупність, з урахуванням віку та стану здоров`я [PERSON] , за результатами проведеної судово-психіатричної експертизи, [PERSON] страждає психічними розладами та не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. Отже призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання опікуном своїх обов`язків та звільнення від повноважень опікуна визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 67 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Статтею 56 ЦК України встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 58 ЦК України визначено коло осіб над якими встановлюється опіка, зокрема у ній зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Як передбачено ч. 5 статті 63 Цивільного кодексу України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів або піклувальників. Відповідно до норм ч.1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Зміст та синтаксична конструкція зазначеної правової норми вказує на те, що законодавець не розмежовує розгляд питання про визнання особи недієздатною з призначенням цій особі опікуна, а тому зазначені питання можуть вирішуватися в одному провадженні. Згідно із ст. 55 Цивільного кодексу України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. За приписами ч. 4 ст. 63 Цивільного кодексу України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Крім цього, п. 2.1 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26.05.1999, унормовано, що опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п`ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань. Опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника (ч. 1 ст. 62 Цивільного кодексу України). Відповідно до Подання Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 серпня 2020 року вих.№103/5934/49/3 «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над її недієздатним чоловіком [PERSON] », Орган опіки та піклування, вивчивши заяву та наданні [PERSON] документи, та враховуючи особисті якості та родинні відносини з особою, яка потребує опіки, стан здоров`я та матеріальним становище заявниці, яка може виконувати обов`язки опікуна, вважають за доцільне призначити [PERSON] опікуном над її чоловіком [PERSON] . Згідно ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При вирішенні питання щодо призначення опікуна, суд враховує, що [PERSON] є дружиною недієздатного [PERSON] , зареєстрована та проживає разом зі своїм чоловіком, за місцем проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках чи у розшуку не перебуває, немає медичних протипоказань для здійснення повноважень опікуна, а також враховуючи особисті стосунки між подружжям, що в сукупності дає підстави вважати можливим виконання [PERSON] обов`язків опікуна над недієздатним чоловіком. Правилами ст. 41 Цивільного кодексу України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] , заінтересована особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу положень ч.5 та ч.6 ст.300 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. При ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. (ч.7 ст.294 Цивільного процесуального кодексу України) Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved