Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги» (далі по тексту ТОВ «Каса народної допомоги») про визнання договору іпотеки недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.03.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Каса народної допомоги» було укладено кредитний договір. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором [PERSON] передав в іпотеку ТОВ «Каса народної допомоги» квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. При цьому, у спірній квартирі проживає не тільки [PERSON] а також вона та троє дітей, двоє з яких є малолітніми. Більш того, при укладенні договору іпотеки дозвіл органу опіки та піклування не отримувався, таким чином, не було здійснено попередній контроль за дотриманням житлових прав дітей, в результаті чого права та інтереси неповнолітніх дітей, які на момент укладення договору іпотеки проживали у спірній квартирі, були зменшені. Оскільки оспорюваний договір іпотеки суперечить правам малолітніх дітей, позивач - [PERSON] просить суд визнати договір іпотеки недійсним на підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України та анулювати заставну на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України, яка передана 04.11.2015 року [PERSON] у власність. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала за викладеними в позовній заяві обставинами та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та додав, що при укладенні кредитного договору [PERSON] проінформував ТОВ «Каса народної допомоги» про наявність у нього дітей, але разом із цим запевнив, що всі його діти разом з [PERSON] проживають та зареєстровані не в спірній квартирі, а за адресою [ADDRESS] та запевнив, що укладення договору іпотеки жодним чином не порушать будь-які права та інтереси дітей. Третя особа - [PERSON] надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації - просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки договір іпотеки порушує права та законні інтереси дітей, які на момент його укладення проживали в квартирі, де і на даний момент проживають. Третя особа - ТОВ «Каса народної допомоги» про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак представник до суду не з'явився, а тому суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 28.03.2013 року між ТОВ «Каса народної допомоги» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2803001/000-КФІВ/13, відповідно до умов якого останньому було надано грошові кошти в розмірі 130000,00 грн (а.с.13-19). 04.04.2014 року між ТОВ «Каса народної допомоги» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору (а.с.20). З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 28.03.2013 року між ТОВ «Каса народної допомоги» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] (а.с.23-30). Квартира, що була надана під іпотеку належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.03.2012 року (а.с.21-22). Пунктом 8.1. іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець оформляє та видає іпотекодержателю заставну серії АА №000128 від 28.03.2013 року (а.с.28). Відповідно до п. 8.2. іпотечного договору, заставна може передаватися її власником будь-якій особі шляхом вчинення індосаменту. Наступний власник заставної набуває всі права іпотекодержателя за основним договором, яким обумовлене основне зобов'язання та за цим договором, а права попереднього власника заставної як іпотекодержателя припиняються (а.с.28). 04.04.2014 року між ТОВ «Каса народної допомоги» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки, посвідченого Верповською О.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 28.03.2013 року за реєстровим номером №2726, відповідно до умов якого іпотекодержатель анулює заставну серії АА №000128 від 28.03.2013 року та в рамках договору іпотекодавець оформляє та видає іпотекодержателю заставну серії АА №00253 від 04.04.2014 року(а.с.31). Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Каса народної допомоги» повідомило [PERSON] про те, що заставна серії АА№000253 від 04.04.2014 року була передана у власність [PERSON], внаслідок чого кредитором по зобов'язаннях за кредитним договором та договором іпотеки стає [PERSON], що підтверджується повідомленням від 05.11.2015 року (а.с.32). При укладенні іпотечного договору [PERSON] подав довідку форми №3, відповідно до якої окрім нього інших зареєстрованих осіб в переданій в іпотеку квартирі немає. Також на підтвердження того, що в зв'язку з передачею квартири [ADDRESS] в іпотеку не буде порушено права та законні інтереси неповнолітніх, малолітніх дітей, оскільки право власності та/або користування неповнолітніх, малолітніх дітей на вказану квартиру відсутнє, [PERSON] було надано завірену нотаріусом заяву (а.с.62). У матеріалах справи наявна довідка форми №3 від 24 грудня 2013 року, видана [PERSON], відповідно до якої позивачка та її троє дітей проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.142). Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с.9,10). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками останнього записано - [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Позивач [PERSON].(дружина [PERSON].) проти укладення кредитного договору та договору іпотеки не заперечувала, що підтверджується заявою, засвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. (а.с.63). Аналізуючи встановлені по справі обставини, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 цього Кодексу. Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, ч. 5 та ч. 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та охоронюваних законом інтересів дітей. Згідно ст. 177 СК України та ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам пособі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. У даній справі малолітні діти не мали і не мають права власності на квартиру, що передана в іпотеку. Вони набули право користування житлом - даною квартирою, як члени сім'ї власника відповідно до ст. 405 ЦК України, ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» та зберігають це право протягом часу перебування квартири в іпотеці. При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (або цей Закон у редакції Закону від 21 грудня 2010 року), необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Таким чином, іпотекодавець не визнавав право проживання дітей в жилому приміщенні та взагалі вказав на відсутність у нього дітей віком до 18 років, про що повідомив іпотекодержателя, що підтверджується відповідною заявою. Більш того, позивачка також надала письмову згоду на укладення договорів кредиту та іпотеки. Передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке маєдитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. Даний висновок міститься в Постанові ВСУ від 10.02.2016 року №6-3005цс15. Підставою позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним позивачка зазначила факт відсутності дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, проте не посилалася на факти порушення саме майнових прав дітей внаслідок укладення договору іпотеки. За таких обставин, суд вважає, що підстави для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору відсутні, оскільки його укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітніх на користування житлом. Оскільки суд відмовляє у позовній вимозі про визнання договору іпотеки недійсним, то відповідно позовна вимога про анулювання заставної також не підлягає задоволенню. В судовому засіданні представник відповідача просив при винесенні рішення вирішити питання щодо забезпечення позову шляхом зняття арешту. Оскільки рішення суду першої інстанції не набирає законної сили з моменту його проголошення, відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає передчасним вирішувати питання про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 10 грудня 2015 року [PERSON] було відстрочено сплату судового збору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved