Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] у вересні 2015 року звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про поділ спільно набутого майна подружжя. Позивач у позовній заяві з урахуванням уточнень посилалась на те, що вони з відповідачем перебувають у фактичних шлюбних відносинах з 2001 року, проте шлюб між сторонами був зареєстрований у 2008 році. На підставі договору міни від 11 квітня 2002 року [PERSON] набув право власності на нежитлове приміщення магазин, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, буд. 9. Проте відповідач одноособово здійснює керування та розпорядження магазином, не допускаючи позивача до його приміщення. У звязку із зазначеним [PERSON] просила суд, з урахуванням уточнень, провести розподіл спільного набутої нерухомості [PERSON] та [PERSON] в рівних долях це майно, а саме: нежитлові приміщення магазина, що складається з: у з/бет підвалі поз. 1-4, XXIII, корисною площею 54,4 кв.м; на І поверсі цегл. поз. 1-7, І, корисною площею 140,8 кв.м, що знаходяться у будинку 9 (девять) на вул. Шевченко у місті Дніпропетровську та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини вказаного майна. Представник позивача надала суду заяву про розгляд даної цивільної справи без участі сторони позивача, в заяві вказала, що уточнені позовні вимоги підтримує, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надіслав на адресу суду письмові пояснення, відповідно до яких уточнені позовні вимоги визнав, просив здійснити розгляд даної цивільної справи за його відсутності (а. с. 61-62). Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 жовтня 2008 року, зареєстрованого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 813, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 8). З пояснень, викладених позивачем у позовній заяві вбачається, що позивач та відповідач проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2001 року. Проти даного твердження відповідач не висказав заперечень у своїх поясненнях на позов. Судом також було встановлено, що [PERSON] на підставі договору обміну, посвідченого 11 квітня 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], набув право власності на нежитлові приміщення магазина, що складається з: у з/бет підвалі поз. 1-4, XXIII, корисною площею 54,4 кв.м; на І поверсі цегл. поз. 1-7, І, корисною площею 140,8 кв.м, що знаходяться у будинку 9 (девять) на вул. Шевченко у місті Дніпропетровську (а. с. 9-10, 11). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 63 ЦК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленість між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача про поділ майна подружжя, приймаючи до уваги той факт, що відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе їх задовольнити. Крім того, приймаючи до уваги, що зазначені нежитлові приміщення магазину судом визнані спільно набутим майном подружжя, за позивачем визнано право власності на 1/2 частини спірного майна, суд вважає за необхідне визнати й за відповідачем право власності на 1/2 частини цього майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved