Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON] подала до Івано-Франківського міського суду позов до [PERSON] про стягнення коштів в сумі 157 679 грн., судових витрат. Ухвалою суду від 02.03.2015р. до участі у справі було залучено третьою особою без самостійних вимог ПАТ КБ «Надра». 14.05.2015 року позивачем було збільшено позовні вимоги, а саме стягнення з відповідача 158 000грн. Представник позивача просив позов задовольнити з врахуванням збільшених позовних вимог, з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялася у встановленому порядку, представник позивача не заперечив щодо заочного розгляду справи. При цьому, заперечення на позов подане не відповідачем, а [PERSON] (а.с.37) без належної довіреності на представлення інтересів відповідача та долучення її до матеріалів справи, судом не береться до уваги. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності,приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] за №4917 (а.с.7). Умовами даного договору сторони обумовили, що зобовязуються в майбутньому але не пізніше 30.09.2011 року укласти і належним чином оформити Договір купівлі-продажу квартири №15б буд.№30 по вул.Чорновола в м.Івано-Франківську, заг.пл.109.3 м.кв.(п.1.1, 1.2) за визначеною ціною 663 600грн., що еквівалентно 84000 доларів США (п.1.3). Окрім того, за вимогами п.3.1 цього договору продавець має право вимагати від покупця укладення основного договору купівлі-продажу, таке ж право має і покупець за вимогами п.3.3 договору. При цьому обовязок кожної сторони було зявитися для підписання основного договору до приватного нотаріуса або інше місце (п.3.2 і 3.4). В рахунок належних платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання, з метою реалізації намірів щодо купівлі квартири та платоспроможності, покупець сплатив продавцю завдаток у розмірі 79000грн., що на день укладення договору еквівалентно 10000 доларів США, а продавець ствердила що отримала дану сумиу від покупця (п.4.1). Також, обумовлено договором, що оплата вартості квартири проводиться покупцем до підписання Основного договору (п.2.1.4). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказала, що продавець ухилилася від укладення основного договору купівлі-продажу квартири, а тому на підставі ст..570, 571 ЦК України та п.4.5 договору відповідач повинна повернути завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку. Згідно ст..14 ЦК України цивільні обовязки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства Як слідує зі ст..629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу (ст..526). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні умови або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 635 ЦК України встановлює, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Отже, попередній договір не може створювати для його сторін будь-яких інших зобовязань, крім зобовязання укласти основний договір. А за ст..525 ЦК України забороняється одностороння відмова від виконання зобовязань. З врахуванням того, що сторони не виконали в строк 30.09.2011р. обумовлений попереднім договором від 30.09.2010 року зобовязання про укладення Основного договору, вони 29.09.2011 року, а потім і 09.11.2012 року цей строк продовжили укладенням іншого попереднього договору (а.с.53), а саме щодо укладення Основного договору купівлі-продажу квартири в строк до 09.11.2013 року (п.5.1. договору від 09.11.2012 року). В даних правовідносинах суд застосовує як договірні відносини за попереднім договором, так і норми ЦК України, а також зясовує за чиєї дії чи бездіяльності не були виконані зобовязання сторін і чи підлягає поверненню завдаток та додаткова сума у розмірі завдатку. Так, п.4.5 попереднього договору від 30.09.2010р., та аналогічні обумовлення і в попередньому договорі від 09.11.2012р., вказує на те, що у випадку коли Продавець відмовиться від укладення договору купівлі-продажу квартири в термін та на умовах визначених в цьому договорі, суму завдатку у розмірі 79000грн., вона зобовязується повернути Покупцю та додатково сплатити суму у розмірі завдатку. У випадку, коли Покупець відмовиться від укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири в термін та на умовах визначених в цьому договорі, то вказана сума завдатку у розмірі 79000грн. залишається у Продавця. Окрім того, за вимогами ст..570, 571 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Отже, завдаток за своїм характером наближується до санкцій, встановлених за порушення зобов'язання. Це проявляється у втраті суми завдатку, стороною, яка є винною такому порушенні. Слід підкреслити, що стаття 571 ЦК України в якості умови втрати/стягнення суми завдатку називає порушення зобов'язання. А оскільки під порушенням зобов'язання ст. 610 ЦК України розуміє невиконання або неналежне виконання зобов'язання, втрата завдатку може мати місце і в разі порушення стороною зобов'язання якихось його окремих умов. Якщо відповідальність за невиконання зобов'язання, забезпеченого завдатком, покладається на сторону, що отримала завдаток (кредитора), вона повинна повернути боржнику завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Тобто, якщо завдаток виражався в грошовій сумі, він повертається в подвійному розмірі. А тому, з врахуванням того, що за неявки відповідача суд не отримав спростувань щодо порушення зобовязань саме зі сторони відповідача, вимоги позивача щодо повернення завдатку та суму у розмірі завдатку є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 14, 525, 526, 570, 571, 629, 635, 638 ЦК України,

Outcome: approved