Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON] у серпні 2018 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області [PERSON] та свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння вона є власником житлового будинку № 80 по вул. Січових Стрільців (Жовтнева) у м. Пирятин Полтавської області. Також у даному будинку зареєстрований її син [PERSON], проте з 2016 року у будинку позивача не проживає. Заходи досудового врегулювання спору не проводилися,оскільки фактичне місце перебування [PERSON] позивачу невідоме. Через реєстрацію відповідача у будинку позивача, у останньої виникають незручності у користуванні майном, зокрема по сплаті комунальних послуг та отримання субсидії, тому вона просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме будинком № 80 по вул. Січових Стрільців (Жовтнева) у м. Пирятин Полтавської області. Позивач [PERSON] до суду не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги викладені у позові підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 18, 21, 24). У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 223,\~280\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 19 жовтня 2018 року згідно зі ст.\~281\~ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне. Статтями 12, 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області [PERSON] та копії свідоцтва № 744 про право особистої власності на домоволодіння [PERSON] є власником житлового будинку № 80 по вул. Січових Стрільців ( Жовтнева) у м. Пирятин Полтавської області (а.с. 6-8). У вказаному будинку зареєстрований син позивача [PERSON], але з 2016 року у даному будинку не проживає, про що свідчить довідка № 50 від 10.07.2018 видана квартальним комітетом виконавчого комітету Пирятинської міської ради (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника (інших осіб, які отримали право\~користування житлом з його згоди)\~у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири (інших осіб) на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Таким чином, оскільки відповідач понад 2 роки не проживає у будинку, що належить позивачу, а його реєстрація у ньому заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися його житлом, позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки його реєстрація в належному [PERSON] будинку порушує його право на користування та розпорядження власністю.

Outcome: approved