Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] подав позов до Головного управління Національної поліції в Черкаській області та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 жовтня 2020 року працівниками Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області було складено відносно нього адміністративний протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП та направлено на розгляд до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. 19 листопада 2020 року цим судом було винесено постанову, якою визнано його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року постанову Смілянського міськрайонного суду Черкаської області було скасовано та винесено нову постанову, якою закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративно правопорушення. Позивач стверджує, що в результаті неправомірних дій працівників поліції його незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності, чим заподіяно душевні страждання, які полягали у переживаннях щодо розголосу вказаного факту за місцем проживання та місцем роботи. Він переніс нервове потрясіння, внаслідок чого погіршився стан його здоров`я та його було госпіталізовано до КНП «Смілянська міська лікарня». Крім того, йому потрібно було докладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки його звичний розпорядок дня потрібно було підлаштовувати під розклад судових засідань В зв`язку з цим просив стягнути з держави України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 20 000 грн моральної шкоди. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі та пояснив, що коли його зупинили працівники поліції він намагався їм довести, що алкоголю не вживав і не перебуває у стані будь-якого сп`яніння. Не погоджуючись з цим, його було доправлено до м. Черкаси до медичного закладу. В результаті цих дій він запізнився на роботу, внаслідок чого його в подальшому звільнили. Втративши засоби до існування він не зміг оплачувати житло, що винаймав. Все це негативно вплинуло на стан його здоров`я, що призвело до його госпіталізації в лікарню. Представник ГУНП в Черкаській області просила в позові відмовити та зазначила, що судом апеляційної інстанції дії працівників поліції не були визнані неправомірними, відтак відсутні підстави для відшкодування шкоди. Крім того, позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями поліцейських та завданою за твердженням позивача шкодою. [PERSON] не обґрунтовано та не доведено завдання йому моральної шкоди в тому розмірі, що він просить. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явися, направив клопотання про розгляд справи у його відсутності. У відзиві цей відповідач заперечував проти задоволення позову та зазначив, що казначейська служба це лише орган, який виконує рішення. Вважає, що відповідачем не надано підтверджуючих документів чи інших доказів щодо завдання йому моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин. 04 жовтня 2020 року інспектором СРПП № 2 Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області Бондарем В.О. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 249569, відповідно до якого [PERSON] в цей день близько 10 год 05 хв по вул. Перемоги в м. Сміла керував автомобілем ВАЗ-21011, реєстраційний № [NUMBER] з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного згідно чинного законодавства в установленому законом порядку в медичному закладі відмовився. 19 листопада 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області прийняв постанову по справі № 703/3404/20, якою визнав [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень, та позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Постановою Черкаського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року скасовано вказану постанову та прийнято нове рішення, яким провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо [PERSON] закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Норми права, які застосовує суд. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ст. 12, 13, 81 ЦПК України,суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, згідно з ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1173, ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та їх посадових і службових осіб. Відповідно до п.2 ч.1ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок, зокрема, незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Позиція суду щодо заявлених вимог. З`ясувавши усі обставини справи суд вважає встановленим та доведеним, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності безпідставно та був вимушений доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні Правил дорожнього руху. Постановою Черкаського апеляційного суду закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. В мотивувальній частині рішення міститься висновок про те, що [PERSON] не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки не доведено поза розумним сумнівом його вина в тому, що він, як особа, яка керує транспортним засобом відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, оскільки матеріали справи містять дані тесту на алкоголь що був пройдений позивачем, відеоматеріали в матеріалах справи відсутні. Крім того, апеляційний суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні дані про свідків проходження позивачем огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, що свідчить про незаконність такого огляду. Таким чином, факт незаконного провадження у справі про адміністративне правопорушення встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи, яка стосується цивільно-правових наслідків незаконних дій. Вирішуючи даний спір суд також враховує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (у разі, якщо шкода відшкодовується за наявності вини). В даному випадку шкода, спричинена незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність державних органів, їх посадових осіб, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та посадових осіб, у зв`язку з чим при вирішенні даної справи не підлягає встановленню та доведенню наявність вини заподіювача шкоди. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019р., справа № 569/1799/16-ц. Отже, оскільки судовим рішенням встановлено факт неправомірності дій посадової особи патрульної поліції під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності, це, поза розумним сумнівом, свідчить про те, що позивач від таких дій переніс душевні страждання, був вимушений певний час доводити свою правоту у суді, що безперечно змінило його ритм життя та свідчить про наявність моральної шкоди, що є підставою для її відшкодування державою. З огляду на встановлене слід визнати обґрунтованими доводи позивача про завдання йому моральної шкоди незаконними діями уповноваженої особи державного органу. Доводи представників відповідачів щодо того, що позивач не надав жодних доказів щодо завдання йому моральної шкоди та що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки, як вже зазначалось, закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що [PERSON] незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, пов`язаної з необхідністю відновлення його прав. Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Outcome: approved