Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

[PERSON], інтереси якого представляє за договором [PERSON] (далі позивач), звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивує тим, що 02.01.2001 р. в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з земельної частки (паю), що розташована на території Лисогірської сільської ради, рахунків в Лисогірській ощадній касі, автомобілю АЗЛК 2140, 1980 р.в., та житлового будинку, що розташований по вул. Гвардійській (Жданова), 19, в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області. 22.12.2000 р. батько позивача склав заповіт, за умовами якого заповів вказане майно брату відповідача [PERSON], який отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все спадкове майно, крім житлового будинку. У вказаному будинку з 1986 р. проживає та користується ним позивач. При зверненні позивача до держнотконтори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний будинок, йому було відмовлено, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Ураховуючи викладене, просить позов задовольнити. Позивач та його представник в судове засідання не зявились; представник позивача надав суду заяву про слухання справи у їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність; позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Від Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області надійшла заява про розгляд справи без їх представника; проти задоволення позовних вимог не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. [PERSON] народився 14.04.1960 р., батьком його є [PERSON], матірю [PERSON] Ілїчна; свідоцтво про народження ІІ-УР № 117197 від 03.05.1960 р. [PERSON] помер 02.01.2001 р.; свідоцтво про смерть І-ФП № 135114 від 02.01.2001 р. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лисогірської сільської Ради народних депутатів Первомайського району Миколаївської області 22.12.2000 р., [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: будинок разом з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Лиса Гора по вул. Гвардійській, 19, сертифікат серії МКК № 7900499, особовий рахунок на його заощадження, що знаходиться в Лисогірській ощадній касі № 194/027, № 03577, № [NUMBER], 15446, № [NUMBER], та автомобіль АЗЛК 2140, 1980 року випуску, заповів сину [PERSON]. Згідно з довідкою Первомайського міжміського бюро технічної інвентаризації № 589/04-02-03 від 19.12.2016 р., станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Гвардійська, 19 (Жданова), с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого виконавчим комітетом Лисогірської сільської Ради народних депутатів Первомайського району від 03.01.1989 р. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 76557453 від 21.12.2016 р. відомостей щодо вищезазначеного нерухомого майна немає. Відповідно до довідки Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області № 912-04.04 від 09.12.2016 р., на день смерті [PERSON], який помер 02.01.2001 р. проживав за адресою: [INFO] (колишня вул. Жданова) разом зі своїм сином [PERSON] та онуками [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають на даний час у житловому будинку за вказаною адресою. Також зазначено, що в с. Лиса Гора вулиця Жданова перейменована на вул. Гвардійська згідно з рішенням виконавчого комітету Лисогірської сільської ради № 32 від 30.05.1989 р. Згідно з відміткою в паспорті громадянина України [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], з 21.07.1986 р. Постановою завідувача Другої Первомайської держнотконтори від 20.10.2016 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, вул. Гвардійська, 19, який належав [PERSON], померлому 02.01.2001 р., у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно з матеріалами спадкової справи № 260/2001, заведеною 18.07.2001 р. Другою первомайською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлого 02.01.2001 р., із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся [PERSON]. 18.07.2001 р. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на таке майно: право на земельну частку (пай), грошові вклади з процентами та компенсаціями, що знаходять в Первомайському відділенні № 194 Ощадбанку України, легковий автомобіль АЗЛК 2140, 1980 року випуску. Відповідно до ч. 1\~ст. 1 ЦК України\~цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленню, майновій самостійності їх учасників. Згідно\~зі ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз'яснень, наданих\~Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги; спадкодавець за життя володів спірним майном; відповідач визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших осіб; оскільки нотаріус відмовив позивачу в оформленні права на спадщину, позивач\~\~ набув право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved