Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача АТ «Державний ощадний банк України» вклад в розмірі 2 117, 85 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 15 755, 44 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 5.04.1997 внесено в якості банківського вкладу на рахунок № [NUMBER] в філії Ватутінського відділення м. Києва Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України, суму в розмірі 2 117, 85 грн., що підтверджується наявністю ощадної книжки з відповідними записами. Відповідач є правонаступником Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України. 29.06.2019 вона, позивач, звернулась до відповідача з заявою про повернення банківського вкладу, однак відповіді на заяву не отримала, банківський вклад їй станом на день звернення з позовом не повернуто. 13.03.2020 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 01.04.2020 ухвалою суду постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. 02.06.2020 до суду зі сторони відповідача надійшов відзив, у відповідності до якого відповідач вимоги позову не визнає, посилаючись на те, що жодного договору банківського вкладу між сторонами укладено не було, наразі у відділенні філії наявний компенсаційний рахунок з залишком 2 117, 85 грн. на імя [PERSON] . При цьому, суми коштів, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), які записані громадянам відповідно до вимог Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», не вносились ними на зберігання до банку і до надходження коштів з Державного бюджету реальної вартості не мають. Це суми, які держава планує поступово виплатити в якості компенсації втрат від знецінення заощаджень. З огляду на відсутність визначеного Кабінетом Міністрів України порядку проведення компенсації на поточний рік, а також відсутність відповідних коштів в Державному бюджеті України, вимоги позову задоволенню не підлягають. В судовому засідання представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому. Представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення вимог позову, посилаючись на викладене у відзиві. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Встановлено, що в ощадній книжці позивача є запис, що на її рахунку № [NUMBER] перебуває вклад в розмірі 2 117, 85 грн. Позивач звернулась з зверненням до відповідача про повернення вказаних коштів. 17.07.2019 позивачу відповідачем надано відповідь, згідно з якою на ім.»я позивача у територіально відокремленому без балансовому відділені №10026/072 є наявний компенсаційний рахунок № [NUMBER] , залишок коштів на якому становить 2 117, 85 грн. Вказаний вище рахунок було відкрито відповідно до вимог Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». Суми коштів, зафіксовані в ощадних книжках, які записані громадянам відповідно до вимог Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», не вносились ними на зберігання до банку і до надходження коштів з Державного бюджету реальної вартості не мають. Це суми, які держава планує поступово виплатити в якості компенсації втрат від знецінення заощаджень. Протягом 2013-2018 років Кабінетом Міністрів України не було прийнято постанови, яка регулює питання виплат компенсації знецінених грошових заощаджень, і кошти з Державного бюджету України до Ощадбанку не надходили. Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02.01.1992 регулюються Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996 № 537/96-ВР (зі змінами і доповненнями). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» встановлюються зобов`язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 2 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України, а також у державні цінні папери, придбані в установах Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, у тому числі облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, облігації Державної внутрішньої виграшної позики 1982 року, державні казначейські зобов`язання СРСР, сертифікати Ощадного банку СРСР. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» держава зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян і гарантує їх компенсацію у встановленому порядку. Установи Ощадного банку України на виконання вимог ст. 5 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» провели одноразову індексацію вкладів громадян і на індексовані суми, що в даний час знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадбанку, видали вкладникам компенсаційні ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету. Суми коштів, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками, у тому числі і позивачем, фактично на зберігання Ощадбанку України не вносились, а зазначені суми держава планує виплатити поступово, у якості компенсації втрат від знецінення заощаджень на виконання ст. 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». У вказаному законі передбачено, що кошти для компенсації заощаджень визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Відповідно до ст. 7 зазначеного Закону заощадження підлягають поверненню у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Порядок проведення компенсаційних виплат, у тому числі перерахування коштів з Державного бюджету України установам ВАТ «Державний ощадний банк України» визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» заощадження повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Кабінет Міністрів України відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» № 537/96-ВР приймав постанови про виплату частинами заощаджень громадян, а саме: постанови від 08 червня 1998 року № 825, від 17 травня 2000 року № 817, від 26 березня 2001 року № 275, від 05 квітня 2002 року № 471, від 26 березня 2003 року №382, від 11 березня 2004 року № 306, від 30 травня 2005 року № 409, від 03 серпня 2006 року №1091, від 01 березня 2007 року № 366, від 09 січня 2008 року № 1, від 20 травня 2009 року № 481, від 23 квітня 2012 року № 346, якими встановлюється черговість і обсяги виплат громадянам проіндексованих грошових заощаджень. Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Діючим законодавством прямо не передбачений обов`язок Кабінету Міністрів України виділяти кошти в межах Державного бюджету для покриття витрат, пов`язаних із компенсацією заощаджень громадян України відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». Рішенням Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року №13-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» установлено, що виплата громадянам України грошових заощаджень в обмежуваному розмірі та поетапно є правом держави, що не суперечить статтям 13, 41, 64 Конституції України. Із роз`яснення Верховного Суду України від 15 березня 1999 року № 1-5/117 «Про деякі питання застосування Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» судами встановлено, що кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Порядок перерахування коштів з Державного бюджету України установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху визначається Кабінетом Міністрів України. Заощадження повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Ощадний банк України провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, встановленої поетапності та черговості їх повернення, визначеного співвідношення між групами вкладників. Те, що грошові кошти, які підлягають виплаті згідно з Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» визнаються боргом та повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік, які надаються особам Державою через органи державного казначейства на певних умовах та в певних розмірах підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 02 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України». Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 346 «Про виплату в 2012 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, та в облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов`язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР» виплата компенсації в 2012 році передбачалась вкладникам, відомості про яких станом на 01 січня 2012 року внесені до інформаційно-аналітичної системи «Реєстр вкладників заощаджень громадян» та які не отримали протягом 2008 року компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень у межах залишку проіндексованого вкладу, але не більше ніж 1000,00 гривень на одного вкладника. Станом на сьогоднішній день Кабінетом Міністрів України не було прийнято постанови що регулює компенсацію витрат від знецінення грошових заощаджень, коштів у державному бюджеті на їх виплату не передбачено. Згідно з ст. 77-80 ЦПК України, належними, допустимими та достатніми є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі них можна встановити дійсні обставини справи, у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано до суду доказів на спростування обставин, викладених в поданому відповідачем відзиві, а також доказів укладання між сторонами договору банківського вкладу. З огляду на викладене, та враховуючи відсутність укладеного між сторонами договору банківського вкладу, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed