Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за тестом - відповідач), третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі за текстом - третя особа), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Посилаючись на те, що 05.01.2015 р. о 18 год. 40 хв. по вул. Межигірська в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобілів «Hyundai i30», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 27.01.2015 р. винним у ДТП було визнано відповідача. Оскільки цивільно-правову відповідальність відповідача було застраховано за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8356479 з діючим термінам станом на 05.01.2015 р. третьою особою, позивач звернувся до останньої із заявою про виплату страхового відшкодування. Третьою особою йому сплачено страхове відшкодування у розмірі 124 490 грн. З метою визначення матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER], за замовленням позивача було проведено оцінку вартості збитку. Відповідно до звіту № 52 від 04.03.2015 р., розмір збитку становить 346 651 грн. 12 коп. за виконання якого, позивачем понесено витрати у розмірі 1 200 грн. Крім того, позивач зазначив, що внаслідок незаконних та винних дій відповідача було завдано шкоди майну позивача, при цьому механічні пошкодження, завдані автомобілю «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] були настільки руйнівними, що позивач не має змоги використовувати автомобіль за його призначенням: в особистих цілях, задля своєї сім'ї, роботи, відпочинку, що в свою чергу внесло суттєвий розлад у звичайний, повсякденний життєвий уклад позивача, при цьому певний час він не міг належним чином займатися роботою, приділяти достатньої уваги сім'ї, дітям та іншим особам. Позивач не має власних коштів, яких було б достатньо для проведення відновлювального ремонту або придбання аналогічного транспортного засобу. Відповідач жодного разу не поцікавився, не відшкодував та не запропонував з свого боку будь-якої допомоги у вигляді можливого відшкодування завданої шкоди або усунення шкідливих наслідків. Позивач розуміє, що до моменту поновлення своїх прав та інтересів йому необхідно зчинити ще цілу низку дій та заходів, що потягне за собою неминучу втрату часу, а економічна ситуація в державі є нестабільною та має перспективи до знецінення гривні, що у свою чергу суттєво впливає на глибину та тривалість душевних страждань позивача, у зв'язку з чим, моральну шкоду останній оцінив у розмірі 43 000 грн. У зв'язку з порушенням своїх прав, позивач звернувся до суду. До початку судового засідання представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, крім того, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 35). Третя особа в судове засідання не з'явилась, участь представника не забезпечила, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила на адресу суду письмові пояснення, згідно яких вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення різниці суми збитку з особи, яка їх заподіяла (а.с. 53 - 54) та заяву про розгляд справи без участі представника (а.с. 62). На виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, судом було направлено запит до органів реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 31), згідно отриманої відповіді відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а. с. 34). Згідно ст. 74 ЦПК України судові повістки - про виклик та телеграми зі зворотнім повідомленням направлялись за зареєстрованим у вставленому законом порядку місця проживання фізичної особи - відповідача. У разі ж їх відсутності за даною адресою, вважається, що судовий виклик вручений належним чином. Відповідач в судові засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, в судове засідання відповідач викликався судовими повістками - зі зворотнім повідомленням на 15.04.2015 р., 12.05.2015 р. (а.с. 36, 46-49, 50-52). У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, автомобіль «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] належить позивачу на праві власності, що підтверджено свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 7). 05.01.2015 р. о 18 год. 40 хв. по вул. Межигірська в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобілів «Hyundai i30», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля «Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 27.01.2015 р. винним у ДТП було визнано відповідача (а.с. 6). Цивільно - правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент ДТП було застраховано третьою особою, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8356479 з терміном дії до 04.04.2015 р. та договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 55-56). 05.11.2012 року позивач звернувся до третьої особи з заявою (повідомленням) про ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (а.с. 57-59). Відповідно до звіту з оцінки транспортного засобу № 52 від 04.03.2015 р, здійсненного ФОП [PERSON] за заявою позивача, вартість відновлювального ремонту автомобіля ««Volkswagen Passat», д.н.з. [NUMBER] складає 346 651 грн. 12 коп. (а.с. 66-91). За виконання робіт з оцінки вартості розміру матеріального збитку позивач поніс витрати у розмірі 1 200 грн., що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру № 52 від 04.03.2015 р. (а.с. 22). Страхове відшкодування позивачу на момент розгляду справи в суді, третьою особою сплачено було у розмірі 124 490 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 3060 та № 3061 від 16.02.2015 р. (а.с. 23) та не заперечувалось сторонами. Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) особа, якій заподіяно збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. У відповідності до загальних положень про відшкодування шкоди параграфу 1 глави 82, передбачених ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Стаття 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 7 ЗУ «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов'язково. Статтею 25 ЗУ «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. Відповідно до положень ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Частиною 2 статті 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування зменшується на суму франшизи. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент ДТП було застраховано відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/08356479 з терміном дії до 04.02.2015 р. у ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». Відповідно до преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Положеннями ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Третьою особою по справі, як страховиком, у зв'язку із настанням страхового випадку, виплачено страхове відшкодування, відповідно до встановлених у страховому полісі лімітів відповідальності страховика за мінусом франшизи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях,яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до положень ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦКУкраїни. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п. 9.3 ст. 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно ст. 23 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю потерпілого. Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного - процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. До суду, доказів звернення позивача до страховика - третьої особи з вимогою про відшкодування спричиненої моральної шкоди в межах лімітів та, у відповідності до п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, позивачем та його представником надано не було. Доказів звернення за медичною допомогою безпосередньо після ДТП, позивач та його представником також не надавалось. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач не обґрунтував та не довів факт спричинення йому моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, належними та допустимими доказами позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, обґрунтовано не було, а відтак, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак, згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 34 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик терміново, але не пізніше трьох робочих днів (враховуючи день отримання письмового повідомлення про страховий випадок), зобов'язаний направити аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо у визначений строк аварійний комісар або експерт не з'явився, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому випадку страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи. Крім того, згідно п.5.2 «Методики товарознавчої експертизи і оцінки колісних транспортних засобів» замовник зобов'язаний: узгодити з експертом дату, час та місце проведення огляду транспортного засобу; запросити заінтересованих осіб викликом під підпис, чи телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Судом було досліджено матеріали позову в цій частині, а також звіт з оцінки транспортного засобу № 52 від 04.03.2015 р, здійсненного ФОП [PERSON] з якого вбачається, що відповідача на огляд пошкодженого автомобіля не запрошували, а відтак, правові підстави для стягненню з останнього суми понесених витрат у розмірі 1 200 грн. відсутні. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 221 грн. 61 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial