Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

[PERSON] та її донька [PERSON] (надалі позивачі) 25 листопада 2014 року звернулися до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], яка належить [PERSON] та [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у справі є колишнім власником частини квартири, який зареєстрований за вказаною адресою, однак з 2005 року фактично з ними не проживає. Він проживає за іншою адресою, точне місце його перебування не відоме. Саме позивачі є власниками вказаної квартири відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 1999 року (зареєстрованого в Олександрійському МБТІ). Згодом, 18 січня 2008 року за договором дарування, посвідченим нотаріально, [PERSON] передав у власність [PERSON] свою 1/3 частку квартири [ADDRESS] (зареєстровано в реєстрі за №118). Просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користуватись вказаним приміщенням їх квартири та зняти його з реєстрації. В судовому засіданні позивачі наполягають на позовних вимогах, посилаючись на викладені обставини, стверджують, що за вказаною адресою проживають саме вони, а наявність реєстрації в квартирі бувшого чоловіка та батька чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, письмових заяв чи клопотань до суду від нього не надійшло. Про причини неявки відповідач суд не повідомив. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, оскільки до суду повернулись поштові повідомлення із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». За згодою позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4 -15, 16, 22, 316-319, 321, 322, 379, 381, 383, 386, 391, 405, 810, 815, ЦК України. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 391 ЦК України право власності є непорушним і власник має право вимагати усунення перешкод при здійсненні ним права користуватись та розпоряджатись своїм майном. Правовідносини сторін врегульовані ст. 405 ЦК України, за змістом якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Судом встановлено, що саме позивачі у справі є власниками квартири [ADDRESS], яка належить саме [PERSON] та [PERSON] відповідно до технічного паспорту на квартиру та Свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 1999 року. Вказане Свідоцтво було зареєстровано в Олександрійському МБТІ в січні 1999 року. Суд приймає до уваги, що в червні 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] за рішенням Олександрійського міськрайонного суду було розірвано та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Суд також приймає до уваги, що 18 січня 2008 року за договором дарування, посвідченим нотаріально, [PERSON] передав у власність [PERSON] свою 1/3 частку квартири [ADDRESS] (зареєстровано в реєстрі за № 118). [PERSON] є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS], а [PERSON] є власником 1/3 частини цієї квартири відповідно до наданого технічного паспорта на квартиру (реєстровий № 9999/86 с262 с 272). Згідно актів-розпоряджень від 21 травня 2014 року, 18 червня 2014 року, 21 липня 2014 року, 13 серпня 2014 року, 19 вересня 2014 року та від 17 жовтня 2014 року, відповідач у справі зареєстрований саме за вказаною адресою, однак він не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2005 року, його особисті речі в квартирі також відсутні. Суд приймає до уваги та визнає доведеним той факт, що відповідач дійсно не проживає в квартирі, яка належить позивачам у справі. Суд також вважає доведеним, що відповідач по справі - [PERSON] втратив право користуватись житлом в квартирі [ADDRESS], яка належить [PERSON] та [PERSON] - позивачам у справі відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 28 січня 1999 року, оскільки саме вони є власниками квартири, фактично в ній постійно проживають. Суд не вирішує питання щодо зняття відповідача з реєстрації, оскільки відділення у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб при Олександрійському МВ УМВС в Кіровоградській області не вказано відповідачем у справі. За таких обставин позов підлягає задоволенню частково, тобто в частині позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації - така вимога задоволенню не підлягає. Судові витрати суд покладає на відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути судовий збір на користь позивачів. Враховуючи викладене та

Outcome: partial