Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вищевказаним позовом, просили визнати договір купівлі - продажу 2/3 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за [ADDRESS] укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дійсним. Позов мотивовано тим, що 08 квітня 1998 року позивачі за договором купівлі-продажу нерухомого майна придбали у [PERSON], в рівних частках належні [PERSON] на праві спільної часткової власності 2/3 частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за [ADDRESS]. Даний договір купівлі-продажу був посвідчений Універсальною товарною біржею «Інкопмаркконтракт», реєстраційний номер № 646 та зареєстрований в Кіровоградському ООБТІ, без додержання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення, що є порушенням ст.ст. 47, 227 ЦК України та Закону України «Про нотаріат». Тому державним нотаріусом було відмовлено у посвідченні будь-яких правочинів щодо цього житла. Позивачі надали заяву про розгляд справи без їх участі, позові вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що що 08 квітня 1998 року позивачі за договором купівлі-продажу нерухомого майна придбали у [PERSON], в рівних частках належні [PERSON] на праві спільної часткової власності 2/3 частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за [ADDRESS]. Даний договір купівлі-продажу був посвідчений Універсальною товарною біржею «Інкопмаркконтракт»(а.с.10). Сторони взяті на себе зобов'язання виконали, а саме: відповідач передав частину будинку, отримавши гроші в сумі, обумовленій п.5 Договору. Вказаний вище договір був зареєстрований в Кіровоградському технічному бюро інвентаризації (а.с.4). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що діяла на час вчинення правочину, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурор вправі визнати угоду дійсною. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що при укладенні договору купівлі-продажу сторони виконали всі умови договору відповідно до ст. 224 ЦК України (редакції 1963 року), однак позивачі не можуть в повному обсязі використати свої права власників вказаної будинку, оскільки при оформленні договору купівлі-продажу не були дотримані вимоги ст. 277 ЦК України (редакції 1693 року), яка передбачила обов'язкову нотаріальну форму посвідчення договору. Тобто, позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу 2/3 частини будинку [ADDRESS] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного та

Outcome: approved