Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду, просила розірвати шлюб укладений з [PERSON], мотивуючи тим, що з 26 квітня 2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], факт батьківства визнано відповідачем, про що видано свідоцтво про встановлення батьківства, подружні відносини між сторонами не склались через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розбіжностей поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язків по веденню спільного господарства та вихованню дитини, позивач вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, які мають обопільне бажання розірвати шлюб, примирення між подружжям не можливо. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що з 26 квітня 2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], на даний час сімейні відносини між подружжям остаточно припинені, подружжя спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети, позивач наголосила, що основною причиною для прийняття рішення про припинення шлюбу є негативна поведінка відповідача, який створив нестерпні умови для їх спільного проживання, принижував честь та людську гідність позивача, в сім'ї відбувались постійні сварки, така ситуація в їх відносинах не сприяє подальшому спільному сумісному проживанню як подружжя, наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач не має та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, підтвердив, що з 26 квітня 2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, спільно виховують неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, мають окремі бюджети, кожен з них живе своїм життям, тому наявні підстави для розірвання шлюбу, заперечує щодо надання сторонам строку для примирення. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, з 26 квітня 2005 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, сторони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], подружжя сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають обопільне бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду даної справи визнав позов, не заперечує факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям, а відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп., який сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: approved