Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до [PERSON], просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з позивача на користь відповідача [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]), на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 413,40 грн. щомісячно, починаючи з 30 березня 2016 року до його повноліття, що є предметом позову. 09 грудня 2016 року судом постановлено ухвалу про заміну неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду письмові пояснення по суті предмету спору, просила в позові відмовити. (а.с.16, 24, 49) Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що на підставі рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 14 грудня 2004 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Судом присуджено стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця м. Генічеськ, аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 25% від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 листопада 2001 року, але не менше встановленого законодавством мінімуму. Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 25% від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19 листопада 2004 року і до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьох років. В іншій частині позову відмовлено. (а.с.8) За змістом положень до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. При цьому, частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. З матеріалів справи убачається, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 14 грудня 2004 року [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 25% від його заробітку (доходу) щомісячно, тобто встановлено спосіб стягнення аліментів, а саме - у процентному відношенні від розміру заробітної плати, в той же час чинним законодавством передбачена лише можливість зміни розміру аліментів, а не встановленого способу їх стягнення. На підтвердження позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивачем долучено наступні докази: довідку про заробітну плату №4 від 25 березня 2015 року, де зазначено, що в період з січня по березень 2014 року розмір заробітної плати позивача в ПП «Сокол» складала 1218,00 грн. щомісячно; свідоцтво про укладання шлюбу з [PERSON], укладений 04 серпня 2012 року; свідоцтво про народження [PERSON], народився [INFO]. Відповідно до частини 4 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде менший ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду із позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01 травня 2016 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 1531,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Виходячи із розміру заробітної плати, яку отримує позивач за основним місцем роботи в ПП «Сокол!», яка складає 1218,00 грн., розмір аліментів, присуджених позивачу за рішенням суду на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], є меншим визначеного законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, в той же час доказів, які мали підтвердити розмір отриманих позивачем доходів станом на день звернення з цим позовом до суду, тобто 30 березня 2016 року, позивачем суду не надано. Відповідно до ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України та змісту положень ст. 192 СК України, позивач повинен довести наявність обставин щодо зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я (чи інших обставин), що настали після ухвалення судового рішення, яким визначено розмір аліментів. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено той факт, що після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, погіршився стан здоров'я позивача, змінився його матеріальний стан, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підставою для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду. Суд критично відноситься до позиції позивача, який посилається, як на підставу зменшення розміру аліментів, на фінансову неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки наведені обставини спростовуються наданими суду доказами, які підтверджують той факт, що позивач має постійне місце роботи, отримує фіксовану заробітну плату, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених позивачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини в розмірі, який визначений за рішенням суду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв'язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed