Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що з лютого 2009 р. позивач та відповідач проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, сторони мають сина - [PERSON], [INFO] У зв'язку з тим, що спільне життя не склалося, відносини були розірвані. Відповідач проживає окремо та самоусунувся від виховання дитини, жодного разу не відвідував, не брав участі у вихованні, не допомагав утримувати сина матеріально. 14.11.2014 р. відповідач нотаріально склав заяву в якій не заперечує про позбавлення його батьківських прав. Позивач самостійно займається вихованням дитини, її дозвіллям, розвитком та оздоровленням, у зв'язку з чим, позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. До початку судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, крім того, зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити її позов. Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації направило на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника, а також вказали що позовні вимоги підтримують (а.с. 20-21). На виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України, судом було направлено запит до органів реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 11), згідно отриманої відповіді відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Згідно ст. 74 ЦПК України судові повістки - про виклик зі зворотнім повідомленням направлялись за зареєстрованим у вставленому законом порядку місця проживання фізичної особи. У разі ж їх відсутності за даною адресою, вважається, що судовий виклик вручений належним чином. Відповідач в судові засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, про явку в судове засідання на 04.03.2015 р., 26.03.2015 р. відповідачу направлялись судові повістки зі зворотнім повідомленням (а.с. 15, 17-19, 27, 29-31). У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду позову у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач та відповідач є батьками малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 03.04.2010 р., актовий запис № 744, серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 4). Син проживає разом із позивачем, що підтверджено довідкою, виданою ЖРЕО № 404 від 12.1.2014 р. за № 49 (а.с. 6). Відповідно до довідки виданої дошкільним навчальним закладом № 474, [PERSON], [INFO], дійсно відвідує навчальний заклад, батько дитини участі у вихованні не приймає (а.с. 7). 14.11.2014 р. відповідач подав заяву про відмову від утримання та виховання малолітнього сина [PERSON], [INFO], а також зазначив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, вказану заяву було посвідчено нотаріально (а.с. 5). Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17.12.2014 р., остання вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до малолітньої сина [PERSON], [INFO], як такого, що ухилявся від виховання та утримання дитини (а.с. 8-9). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України) батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають: один з батьків; опікун; піклувальник; особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що відповідач піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Доказів наявності у відповідача душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання, або інших не залежних від нього причин, що унеможливлюють виконання своїх батьківських обов'язків, судом встановлено не було. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved