Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Адвокат Коваленко О.Ю. звернувся до суду з позовом [PERSON] до Малодівицької селищної ради про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням органу місцевого самоврядування. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.01.2020 року старшим інспектором Прилуцького ВП Пироженко Т.А. відносно [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.156 КУпАП. [PERSON] категорично була не згодна з викладеними у даному протоколі обставинами. 28.01.2020 року постановою №1 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Малодівицької селищної ради [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700,00 грн. Вважаючи вказану постанову адміністративної комісії протиправною і такою, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, [PERSON] оскаржила її до суду. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.06.2020 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Малодівицької селищної ради від 28.01.2020 року, з підстав протиправності притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.156 КУпАП. За таких обставин [PERSON] вважає, що рішенням Малодівицької селищної ради, пов`язаним з незаконним притягненням її до адміністративної відповідальності, їй завдано моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі та гідності, у моральних переживаннях та фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків. 22.02.2021 року до суду від представника відповідача Малодівицької селищної ради - адвоката Зарічної Л.А. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким вона заперечує проти задоволення позовних вимог, мотивуючи це тим, що позивачкою не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної їй шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Скасування судом постанови адміністративної комісії не є підставою для відшкодування [PERSON] майнової та моральної шкоди, оскільки вказана постанова скасована з процесуальних підстав, а цей факт не свідчить про заподіяння шкоди позивачці. Фактично рішенням суду не було встановлено, що [PERSON] не здійснювала продаж алкогольних напоїв неповнолітній. Підставою для скасування вказаної постанови стало те, що на час складання протоколу та притягнення до відповідальності позивачки ще не була суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 КУпАП, оскільки отримала ліцензію на продаж алкоголю після вказаних подій. У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представники відповідача в судовому засіданні категорично заперечували проти задоволення позову. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. 24.02.2020 року старшим державним виконавцем Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Оніщенко Д.О. було відкрито виконавче провадження ВП №61342180 на підставі постанови №1 Малодівицької селищної ради Прилуцького району про стягнення з [PERSON] на користь Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області 3400,00 грн (а.п.11) Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02.06.2020 року скасовано постанову №1 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області від 28.01.2020 року щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.2 ст.156 КУпАП (а.п.7-10, 30-33). Постановою головного державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Кравченко Т.І. виконавче провадження щодо стягнення з [PERSON] на користь Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області 3400,00 грн було закінчене у зв`язку з скасуванням рішення, яке підлягало виконанню (а.п.12). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.1173, 1174 ЦК України. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. З урахуванням положень п.10 ч.2 ст.16, ст.21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» передбачено, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст.56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У п.3 та п.4 постанови пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Зазначений висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19). В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону №266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону № 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду від 5 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18) також зазначено про те, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 22 липня 2020 року у справі №303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі №591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі №726/837/20 (провадження № 61-2647св21). Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Відповідно до п.1 ч.1 ст.213, ч.1 ст.214, ст.218 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.218 КУпАП, розглядаються адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад. Таким чином, органом місцевого самоврядування було винесено рішення, прийняте в межах повноважень, визначених Кодексом України про адміністративні правопорушення, та в процесі його прийняття здійснено оцінку доказів на підставі внутрішнього переконання, що в подальшому було визнано судом винесеним з порушенням і скасовано. Однак сам факт скасування постанови, винесеної адміністративною комісією, не свідчить про незаконність дій відповідача та відповідно про заподіяння позивачці моральної шкоди, яка має стягуватися на підставі ст.1173 ЦК України, оскільки здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії саме з боку посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше), а не проводили його розгляд. На підставі викладеного та ст.4, 12, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.213, 214, 218 КУпАП,

Outcome: dismissed