Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду в розмірі 558063 гривні 29 копійок, вказавши, що [PERSON] отримав в 2008 році від [PERSON] згідно розписок грошову суму еквівалентну 100000 доларів США. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 22 червня 2009 року [PERSON] визнано винним та засуджено за ч.4 ст. 190 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, крім житла; за ч. 2 ст. 15, ч.4 ст. 190 до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна крім житла; за ч. 2 ст. 358 КК України до 4 років позбавлення волі; за ч.3 ст. 358 КК України до 2 років обмеження волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла. Крім того, вказаним вироком було стягнуто з [PERSON] на її користь 770000 гривень матеріальних збитків та 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Вирок суду в цій частині набрав законної сили 30.09.2009 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23.01.2013 року, позов [PERSON] до відповідача про стягнення інфляційних та річних за несвоєчасне виконання вироку суду було задоволено стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в розмірі 68404 гривні 93 копійки, 135300 гривень 74 копійки інфляційних втрат, судовий збір в сумі 2037 гривень 13 копійок, а всього 205742 гривні 80 копійок. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 04.04.2013 року, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.01.2013 року скасоване, прийняте нове рішення, яким в вищевказаному позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних - відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2013 року рішення апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення першої інстанції. Правова позиція в Постанові Верховного суду України у справі №6-113цс14 від 01.10.2014 року полягає в тому, що відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобовязанням. Станом на 01.10.2015 року відповідачем жодної копійки з вищевказаних сум не сплачено. Станом на 01.10.2015 року відповідачу в звязку з невчасним виконанням грошового зобовязання було згідно з розрахунком, нараховано 558063 гривень 29 копійок (нарахування по індексу інфляції за період з 01.09.2012 року по 01.10.2015 року становить 485940 гривень та нарахування 3% річних від простроченої суми за період з 01.09.2012 року по 01.10.2015 року становить 72123 гривень 29 копійок. Представник позивача в судовому засіданні позовні Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав: судом обєктивної встановлено, що Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 22 червня 2009 року [PERSON] визнано винним та засуджено за ч.4 ст. 190 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, крім житла; за ч. 2 ст. 15, ч.4 ст. 190 до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна крім житла; за ч. 2 ст. 358 КК України до 4 років позбавлення волі; за ч.3 ст. 358 КК України до 2 років обмеження волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла. Крім того, вказаним вироком було стягнуто з [PERSON] на її користь 770000 гривень матеріальних збитків та 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Вирок суду в цій частині набрав законної сили 30.09.2009 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23.01.2013 року, позов [PERSON] до відповідача про стягнення інфляційних та річних за несвоєчасне виконання вироку суду було задоволено стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в розмірі 68404 гривні 93 копійки, 135300 гривень 74 копійки інфляційних втрат, судовий збір в сумі 2037 гривень 13 копійок, а всього 205742 гривні 80 копійок. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 04.04.2013 року, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.01.2013 року скасоване, прийняте нове рішення, яким в вищевказаному позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних - відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 листопада 2013 року рішення апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення першої інстанції. Станом на 01.10.2015 року відповідачем жодної копійки з вищевказаних сум не сплачено. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. А тому грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення статті 625 ЦК регулюють зобовязальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обовязки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, із рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Враховуючи вищевикладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошового зобовязання в звязку з невчасним виконанням рішення суду в розмірі 558063 гривень 29 копійок, з яких нарахування по індексу інфляції за період з 01.09.2012 року по 01.10.2015 року 485940 гривень та нарахування 3% річних від простроченої суми за період з 01.09.2012 року по 01.10.2015 року 72123 гривень 29 копійок.

Outcome: approved