Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач») про стягнення з [PERSON], [INFO], що проживає та зареєстрований за адресою: [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] в розмірі 33 відсотки з усіх видів його заробітку ( доходу) щоміячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення ними повноліття, з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні Позивач позовні вимоги змінила та просила стягувати з Відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі, покладаючись на розсуд суду у визначенні їх розміру. Як зазначила Позивач, вона з 09 серпня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з Відповідачем, в якому у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Позивач також зауважила, що Відповідач офіційно не працює, однак отримує доходи від неофіційних джерел (не підтверджені документально), які в значній частині становлять доходи Відповідача, та мають характер непостійних та нерегулярних. Просила розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей призначити в твердій грошовій сумі. У визначені розміру аліментів Позивач поклалася на розсуд [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні позов частково визнав, пояснивши, що на даний час він офіційно не працює, в той же час його неофіційні доходи становлять в середньому 3300 грн. в місяць. Зважаючи на викладене, в судовому засіданні Відповідач вказав, що спроможний надавати дітям матеріальну допомогу на їх утримання по 200 грн. в місяць на кожного. Заслухавши пояснення Позивача, Відповідача в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, [PERSON] встановлено наступне. Згідно з Свідоцтвом про шлюб серія 1-НМ №058196 від 09.08.2008 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2008 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 09.08.2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 1144. За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серія І-НМ № 122154 від 06.04.2009р.), [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серія І-НМ № 188549 від 26.08.2011р.) ( а.с.4,5). Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Як зазначила в позовній заяві Позивач та пояснила в судовому засіданні, станом на сьогоднішній день неповнолітні діти перебувають на її утриманні, в той же час Відповідач, як батько дітей, участі у їх утриманні та вихованні не приймає. Доказів, які б спростовували зазначені Позивачем обставини, Відповідачем суду не надано, а [PERSON] таких доказів не встановлено. Враховуючи вищевикладене, враховуючи відсутність у Відповідача регулярного доходу, Позивач просила стягувати з Відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, у визначенні розміру аліментів поклалася на розсуд суду. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, визначених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» «за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно». Порядок визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі визначено статтею 184 СК України. Так, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина 1 статті 184 СК України). Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів малолітніх дітей, Суд дійшов висновку про доцільність стягування з Відповідача аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] в розмірі 750 (сімсот пятдесят) гривень 00 коп. щомісячно на кожну дитину з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ними повноліття, оскільки даний розмір аліментів відповідає інтересам дітей, а також відповідає обовязку батька на утримання дітей. При визначенні розміру аліментів Суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, зокрема те, що діти проживають разом з Позивачем. Також [PERSON] враховано, що Відповідач є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Доказів, які б спростовували вищевказане, Відповідачем [PERSON] подано не було, а [PERSON] таких обставин не встановлено. При цьому, на думку [PERSON], той факт, що Відповідач офіційно не працевлаштований, не звільняє його від обовязку утримувати малолітніх дітей, оскільки чинне законодавство не обумовлює право малолітньої дитини на утримання з боку батьків фактом їх офіційного працевлаштування. Визначений Позивачем розмір аліментів у 750,00 грн. на кожну дитину, за висновком [PERSON], є обґрунтованим та доцільним з точки зору віку, стану здоровя та матеріального становища дітей, а також з точки зору стану здоровя, матеріального становища та сімейних обставин Відповідача. Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», прожитковий мінімум дитини до 6 років становить: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 вересня - 1167 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 вересня - 1455 гривень. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити: стягувати з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] в розмірі 750 (сімсот пятдесят) гривень 00 коп. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 12 листопада 2015 року (з часу звернення з позовом до суду). На підставі ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved