Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради (надалі «Відповідач»), третя особа [PERSON], про визнання за ним права власності на будинок загальною площею 92,5 кв.м., що складається з пяти житлових кімнат, кухні, коридору, веранди та знаходиться у м. Івано-Франківську по вул. Незалежності 211 в порядку набувальної давності. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позовні вимоги мотивовані тим, що починаючи із 07 вересня 1988 року Позивач безперервно проживає у квартирі (кімнаті) №3 у житловому будинку 211 по вул. Незалежності у м. Івано-Франківську на підставі укладеного із ЖЕО 6 договору найму житлового приміщення. Позивач з моменту вселення в кімнату №3 спірного будинку користується безперервно та відкрито всіма пятьма житловими кімнатами, кухнею, коридором, верандою, з яких складається даний будинок. Як зазначено в позовній заяві, після ліквідації попереднього балансоутримувача спірного будинку (ЖЕО 6) станом на даний час вказаний будинок не являється власністю територіальної громади м. Івано-Франківська та не перебуває на балансі комунальних підприємств, а у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про власника спірного будинку відсутні. Враховуючи вищевикладене, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про визнання права власності на спірний будинок за набувальною давністю. Представник Відповідача Івано-Франківської міської ради в судових засіданнях проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов. Зокрема, обґрунтовуючи заперечення на позов, Відповідач посилається на те, що будинок по вул. Незалежності, 211а, який складається з чотирьох житлових кімнат, належить на праві приватної власності громадянці [PERSON], про що Позивачу відомо із судових проваджень, які перебували у Івано-Франківському міському суді. Фактично, як зазначала представник Відповідача, за адресою вул. Незалежності, 211 в Івано-Франківську існує лише один житловий будинок (спірний у даній цивільній справі), власником чотирьох кімнат у якому (з пяти) є третя особа [PERSON] Крім того, в запереченнях на позов Відповідач покликається на те, що заочним Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2007 року [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням №3 по вул. Незалежності, 211 в м. Івано-Франківську, а відповідно до паспортних даних Позивач повторно зареєстрований у вказаному приміщенні з 27 грудня 2014 року, що, на думку представника Відповідача, спростовує посилання Позивача на безперервність його проживання у спірному будинку. Оскільки житлове приміщення №3 на вул. Незалежності, 211 в м. Івано-Франківську є власністю територіальної громади м. Івано-Франківська, Позивачу, на думку представника Відповідача, за наявності для цього передбачених законом підстав, слід звернутися до Відповідача із заявою про приватизацію даного приміщення. Третя особа [PERSON], в судове засідання повторно не зявилася, явку уповноваженого представника до суду не забезпечила, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання [PERSON] та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частинами 1,4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Посилаючись на те, що [PERSON] з 07 вересня 1988 року безперервно та відкрито проживає у квартирі (кімнаті) №3 у житловому будинку 211 по вул. Незалежності у м. Івано-Франківську, в той же час, безперервно та відкрито користується й іншими чотирма кімнатами, кухнею, коридором, верандою, які входять до складу даного будинку, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про визнання права власності на вказаний будинок 211 по вул. Незалежності у м. Івано-Франківську за набувальною давністю. Як зазначено в пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 «відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК)». Згідно з Довідкою ЖЕО №6 від 2008 року № 1989 (а.с. 7) [PERSON] був зареєстрований у [INFO] з 07 вересня 1988 року і знятий з реєстраційного обліку 05 жовтня 2007 року згідно рішення суду від 05 червня 2007 року, справа №2-2467/07. Відповідно до частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як зазначено в Рішенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2013 року у справі №0907/2-212/2011 (за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Івано-Франківського міськвиконкому, міського голови м. Івано-Франківська [PERSON], Госпрозрахункової групи з приватизації житлового фонду про рішення міськвиконкому, розпорядження міського голови, ордеру, свідоцтва про право власності на квартиру недійсними, укладення договору житлового найму та поновлення реєстрації), яке набрало законної сили, заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.06.2007 року [PERSON] був визнаний таким, що втратив право на користування цим приміщенням (кімнатою №3 по вул. Незалежності, 211 в м. Івано-Франківську прим. Суду), а 05.10.2007 року на підставі цього рішення був знятий із реєстраційного обліку за місцем свого проживання. В подальшому заочне рішення суду від 05.06.2007року було переглянуте і скасоване, рішенням цього ж суду від 23.12.2008 року в позові Івано-Франківського МУЖКГ до [PERSON] про втрату право на користування жилим приміщенням було відмовлено. В зв'язку із прийнятим рішення позивач 22.01.2009 року звернувся із заявою в ЖЕО-6 про поновлення його реєстрації за місцем проживання, але йому було відмовлено в зв'язку із тим, що сім'ї [PERSON] в складі 7 осіб 31.08.2007року був виданий ордер №000191 на право зайняття цілого житлового будинку №211 по вул. Незалежності в м. Івано-Франківську. Відповідно до пункту 3.1 Рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 15.05.2007 року №66 [PERSON] з фонду виконавчого комітету міської ради надано чотирикімнатну квартиру № 1 на вул. Незалежності, 211а, як службову, яку в подальшому переоформлено на ордерну згідно з Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.03ю2007 року №148. 30.03.2007 року [PERSON] видано ордер 3 000044 на право зайняття житлового приміщення квартири №1 на вул. Незалежності, 211а. Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 21.08.2007 року № 435 звільнену квартиру №3 на вул. Незалежності, 211 закріплено за основним квартиронаймачем квартири №1 цього ж будинку [PERSON]. Склад сім'ї 7 осіб. Після приєднання вважати її квартиру №1 п'ятикімнатної житловою площею 71,6 кв.м, начальнику ЖЕО-6 внести зміни в технічну документацію. На підставі вищевказаного рішення [PERSON] 31.08.2007 року було видано ордер № 000191 на право зайняття житлового приміщення житловою площею 71,6 кв.м., що складається із 5 кімнат по вул. Незалежності, 211 в м. Івано-Франківську (а.с. 73 зворотній бік). Згідно з Рішенням Івано-Франківської міської ради від 24.12.2008 року «Про прийняття в комунальну власність територіальної громади міста відомчого житла і передачу у власність громадянам житлових будинків» будинок 211а по вул. Незалежності в м. Івано-Франківську передано з балансу ЖЕО-6 у приватну власність домовласнику [PERSON] В подальшому, Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2013 року у справі №0907/2-212/2011 (з урахуванням ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2013 року про виправлення описки) за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Івано-Франківського міськвиконкому, міського голови м. Івано-Франківська [PERSON], Госпрозрахункової групи з приватизації житлового фонду про рішення міськвиконкому, розпорядження міського голови, ордеру, свідоцтва про право власності на квартиру недійсними, укладення договору житлового найму та поновлення реєстрації, яке набрало законної сили, позов [PERSON] задоволено частково: визнано рішення Івано-Франківського міськвиконкому № 435 від 21.08.2007 року п.3.3.2 про приєднання квартири №3 житловою площею 17,2 кв.м. на вул. Незалежності 211 в м. Івано-Франківську до квартири №1 цього ж будинку і закріплення її за основним квартиронаймачем [PERSON] незаконним та скасовано його; визнано розпорядження міського голови від 22.08.2008року №543-р в частині видачі ордера та передачі в приватну власність кімнати №3 в будинку №211 по вул. Незалежності в м. Івано-Франківську недійсним; визнано ордер №00191 від 31.08.2007 року, який виданий [PERSON] на право зайняття житлового приміщення кімнати №3 в будинку №211 по вул. Незалежності в м. Івано-Франківську недійсним; визнано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], яке видане сім'ї [PERSON] в частині кімнати №3 недійсним. В решті позовних вимог відмовлено. Таким чином, в ході вищевказаного судового провадження у справі №0907/2-212/2011 судом було визнано відповідне розпорядження міського голови, ордер та свідоцтво про право власності, видані [PERSON] лише в частині кімнати №3. в решті позовних вимог було відмовлено, тобто в іншій частині житлових приміщень (квартири [ADDRESS]) вищевказані документи в судовому порядку не скасовані. За таких обставин, Суд, на підставі наявних в матеріалах справи документів та встановлених обставин справи, приходить до висновку про те, що фактично будинок по вул. Незалежності, 211 в м. Івано-Франківську складається, зокрема, з пяти кімнат, в одній з яких (кімнаті №3) зареєстрований та проживає Позивач [PERSON] інші чотири кімнати обєднані в одну квартиру №1 та належать на праві приватної власності третій особі [PERSON] При цьому, в ході вищевказаних дій по передачі житлових кімнат у спірному будинку відбулася заміна нумерації квартири № 1 в спірному будинку, що належить [PERSON], оскільки в окремих документах вказана квартира № 1 обліковується за адресою Незалежності, 211а. В той же час, наявними в матеріалах справи документами підтверджується та обставина, що фактично у спірних правовідносинах мова йде про один і той же будинок. Та обставина, що фактично мова йде про один і той же будинок підтверджується і самим змістом Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2013 року у справі №0907/2-212/2011, оскільки судом в даній справі вирішувалися питання щодо законності приєднання кімнати №3, в якій проживав Позивач, до кімнати №1 в цьому ж будинку, яку на праві приватної власності передано [PERSON] При цьому, Позивач [PERSON], звертаючись до суду у справі №0907/2-212/2011 самостійно зазначав відповідачем, тобто особою, яка порушує його права, [PERSON], як власника (на той час) всього спірного будинку. Крім того, відповідно до листа Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою від 06.05.2016 року № 1353/55-09/01 (а.с.126) житловий будинок №211а на вул. Незалежності відсутній. Враховуючи вищезазначене, Суд звертає увагу на те, що, незважаючи на те, що в ході передачі громадянці [PERSON] у власність квартири №1 (що складається з чотирьох кімнат) в будинку за адресою вул. Незалежності, 211а було зазначено номер будинку як «211а», фактично мова йде про будинок №211, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано належними засобами доказування Позивачем. При цьому, Позивач не міг не знати про те, що саме [PERSON] є власником інших чотирьох кімнат в будинку, в якому в кімнаті № 3 він проживає, оскільки він був позивачем у спорі щодо законності передачі у власність [PERSON] всього будинку по вул. Незалежності, 211, і, як Позивач, знав про результат вирішення даного судового спору. За таких обставин, передбачені частиною 1 статті 344 ЦК України підстави для визнання за Позивачем права власності на весь будинок №211 по вул. Незалежності в м. Івано-Франківську за набувальною давністю відсутні. Крім того, оскільки кімната № 3 в будинку №211 по вул. Незалежності в м. Івано-Франківську є власністю територіальної громади м. Івано-Франківська, Суд звертає увагу на те, що набуття у власність житлового приміщення державного чи комунального житлового фонду відбувається у порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 328, 344 Цивільного Кодексу України, пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, ст. 61 ЦПК України,

Outcome: dismissed