Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася у жовтні 2018 р. до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS], обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що є вона є одноосібним власником цієї квартири на підставі: - свідоцтва про право на спадщину, виданого 13.06.2007 р. державним нотаріусом КМНО Зубченко Л.С. на 1/6 цієї квартири; - свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом КМНО Щербина Я.О. на 1/3 частину цієї квартири; - договору купівлі-продажу частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Габріель Л.Є., на 1/2 частини цієї квартири. Разом із позивачем, у квартирі також зареєстровані її син [PERSON] та колишній співмешканець - [PERSON] Останній в квартирі вже більше п'яти років не проживає, ще влітку 2012 року він виїхав до іншого місця проживання, яке невідоме позивачу, жодних своїх контактних даних не залишив. З огляду на викладене, оскільки між сторонами відсутня домовленість про збереження за [PERSON] житлової площі за період його непроживання в цій квартирі, оскільки відповідач не проживає в належній [PERSON] квартирі понад п'ять років, вона вимушена звернутись до суду із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач до суду не з'явилась, причин неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань з приводу судового розгляду не подавала. Представник позивача [PERSON] в судове засідання також не прибув. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій позов просив задовольнити, проти винесення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у спосіб передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, судових повісток за адресами місця реєстрації й фактичного місця їх проживання. У відповідності до вимог ст. 278 ЦПК України відповідачам були також направлені всі матеріали позову з відповідними додатками до нього та запропоновано надати суду у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ували суду про відкриття провадження у справі відзив, чого зроблено ними так і не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідача у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Дослідивши надані суду докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є одноосібним власником квартири за адресою: [ADDRESS], про що свідчать досліджені судом свідоцтво про право на спадщину, видане 13.06.2007 р. державним нотаріусом КМНО Зубченко Л.С. на 1/6 цієї квартири; свідоцтво про право на спадщину, видане державним нотаріусом КМНО Щербина Я.О. на 1/3 частину цієї квартири; договір купівлі-продажу частини квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Габріель Л.Є., на 1/2 частини цієї квартири; а також витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності й Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК україни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом із тим, сукупністю належних і допустимих доказів факт того, що гр. [PERSON], [INFO], який зареєстрований в квартирі [ADDRESS] дійсно не проживає протягом останніх п'яти років, як зазначено в позові, доведено не було, як і не було доведено належними та допустимими доказами непроживання відповідача протягом одного року згідно норм ЦК України. Клопотання про їх забезпечення чи витребування суду не заявлялися. Слід вказати що наданий суду Акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 20.08.2017 року в копії не може вважатися допустимим, достовірним та достатнім доказом в розумінні норм ЦПК України. Слід вказати і те, що для допиту свідків, ЦПК України передбачений відповідний порядок в судовому засіданні, із приведенням їх до присяги та попередження про відповідальність за неправдиві свідчення чи від дачі суду таких, які в свою чергу можуть бути відповідним доказом. Крім того, з огляду на відсутність повноважень на складання такого Акту такий оцінюється судом кретично. Таким чином, з урахуванням неявки позивача і свідків у судове засідання, враховуючи вищенаведені норми законодавства та оцінюючи в сукупності належність, достовірність і допустимість кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємозв'язок в сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є не обґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed