Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

[PERSON] , звертаючись з позовом до [PERSON] відповідно до заявлених вимог просила суд: «Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно, а саме: квартиру [ADDRESS] ; автомобіль вантажопасажирський-В «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль «ГАЗ 3302 Газель», приблизний рік випуску 2006; трактор Владимирець «Т-25», приблизний рік випуску 1995, комбайн «Sampo 500», приблизний рік випуску 1989; комбайн HASSIA, приблизний рік випуску 2007. Припинити право власності [PERSON] на: квартиру [ADDRESS] ; автомобіль вантажопасажирський-В «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль «ГАЗ 3302 Газель», приблизний рік випуску 2006; трактор Владимирець «Т-25», приблизний рік випуску 1995, комбайн «Sampo 500», приблизний рік випуску 1989; комбайн HASSIA, приблизний рік випуску 2007. Визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в рівних частках, по Ѕ частці за кожним, на квартиру [ADDRESS] ; автомобіль вантажопасажирський-В «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль «ГАЗ 3302 Газель», приблизний рік випуску 2006; трактор Владимирець «Т-25», приблизний рік випуску 1995, комбайн «Sampo 500», приблизний рік випуску 1989; комбайн HASSIA, приблизний рік випуску 2007». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2018 року (головуючий суддя Шевченко В.М.) відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач скористався своїм процесуальним правом та 02 листопада 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позов, із викладенням правової позиції відповідача щодо предмету позову, за змістом відзиву відповідач визнає позовні вимоги частково, просить визнати за позивачем та відповідачем в рівних частках право вланості на наступне майно: « квартиру [ADDRESS] ; автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2014, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль «ГАЗ 3302 418», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; зернозбиральний комбайн «Sampo 500», 1988 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; трактор «Т-25А-3», 1984 року випуску, державний реєсмтраційний номер [NUMBER] . Стягнути з відповідача на користь позивачки частково судові витрати, так як відповідач не заперечує проти мирного вирішення даного спору, то поділити судові витртаи позивачки порівну». 17 січня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про призначення судової автотоварознавчої експерти з метою визначення дійсною ринкової вартості транспортних засобів, що є предметом спору. 17 січня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про призначення судової товарознавчої експерти з метою визначення дійсною ринкової вартості обєкта нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , що є предметом спору. 17 січня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на обєкти рухомого та нерухомого майна, що є предметом позову. 17 січня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про зупинення провадження у цивільній справі на час проведення судової автотоварознавчої експертизи та судової товарознавчої експертизи. 01 квітня2019 року керівником апарату Дніпровського районного суду міста Києва О.С. Корович видав розпорядження «щодо призначення повторного автоматичного розподілу судових справ», у звзяку із закінченням строку відрядження судді Шевченко В.М. відповідно до Указу Президента України «Питання тимчасового переведення суддів» №294/2018 від 28.09.2018. 01 квітня 2019 року на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу №755/15035/18 передано в провадженні головуючого у справі судді Савлук Т.В. 26 квітня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва (головуючий суддя Савлук Т,В.) постановлено ухвалу про відновлення провадження по цивільній справі. 31 травня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою зупинено провадження у цивільній справі - до проведення судово-товарознавчої експертизи експертами Чернігівського відділенням Київського Науково-дослідного інституту судових експертиз. 23 вересня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження по цивільній справі. 08 листопада 2019 року позивач [PERSON] в підготовчому судовому засіаднні подала заяву про зміну предмету позову, відповідно до поданої до суду заяви, позивач просила суд: «Визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] наступні об`єкти рухомого та нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS] ; автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль «ГАЗ 3302 418», рік випуску 2008, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; колісний трактор «Т-25 А3 [PERSON] », рік випуску 1984, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; зернозбиральний комбайн «Sampo 500», рік випуску 1988, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; трактор «Т-25А Володимирець», рік випуску 1993, державний реєстраційний номер [NUMBER] Поділити спільне майно подружжя наступним чином: - припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] ; - визнати право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , загальною варітсю 1 100 602 гривні за [PERSON] ; - визнати право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , загальною вартістю 1 100 602 гривні за [PERSON] ; Припинити право власності [PERSON] на: - автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість 398831,87 гривень; - колісний трактор «Т-25 А3 Володимирець», рік випуску 1984, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість 42707, 16 гривень» - визнати право власності на автомобіль автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість 398831,87 гривень, за [PERSON] ; - визнати право власності на колісний трактор «Т-25 А3 Володимирець», рік випуску 1984, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість 42707, 16 гривень, за [PERSON] . Залишити у власності [PERSON] наступне майно: - автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість 121670, 24 гривні; - автомобіль «ГАЗ 3302 418», рік випуску 2008, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість 102 686, 37 гривні; - зернозбиральний комбайн «Sampo 500», рік випуску 1988, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість 153044 , 67 гривень; - трактор «Т-25А Володимирець», рік випуску 1993, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість 55087, 27 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 4525,24 гривні». 08 листопада 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про прийняття заяви позивача [PERSON] про зміну предмету позову. 29 листопада 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закінченння підготовчого провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача - адвокат Андруцька Г.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у заяві про зміну предмету позову, додатково пояснили, що з 06 жовтня 1984 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, який розірвано на підставі рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2018 року. З період перебування у шлюбі сторонами придбано наступне майно - квартиру [ADDRESS] ; автомобіль вантажопасажирський-В «VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4», рік випуску 2001, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; автомобіль «ГАЗ 330 Газель», приблизний рік випуску 2006; трактор Владимирець «Т-25», приблизний рік випуску 1995, комбайн «Sampo 500», приблизний рік випуску 1989; комбайн HASSIA, приблизний рік випуску 2007. Після припинення шлюбу, відповідач відмовляється поділити майно добровільно, у взятку з чим між сторонами існує спір щодо поділу майна подружжя, тому з урахуванням наявних у справі доказів, які підтверджують підстави набуття права власності на об`єкт нерухомого майна та транспортні засоби, як об`єкт спільного сумісного майна подружжя, що не спростовано відповідачем під час розгляду даного спору, позивач просить задовольнити позов та розподілити спільно набуте майно колишнім подружжям у спосіб, визначений у заяві про зміну предмету позову. Відповідач та представник відповідач - адвокат Марченко Г.М. в судовому засіданні позов визнали частково, пояснили, що відповідач визнає той факт, що спірна квартира та трпнспортні засобіи, крім автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 313», рік випуску 2010, державний реєстраційний номер [NUMBER] , придбані за спільні кошти подружжя та підлягають поділу, однак вказаний автомобіль придбаний відповідачем за власні кошти, отримані як доход від здійснення господарської діяльності як фізичної особи - підприємця, цей автомобіль використовується відповідачем для пасажирських перевезень, про що свідчить дозвільна документація, тому просить виключити цей автомобіль з обсягу майна, що підлягає поділу, та залишити у власності відповідача, щодо розподілу в натурі інших транспортних засобів відповідач заперечень не має, покладається на розсуд суду, зазначивши, що позивач не має наміру використовувати транспортні засоби, а ставить за мету лише реалізувати транспортні засоби та використати кошти для задоволення власних потреб. Таким чином, вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі, та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 Сімейного кодексу України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Згідно положення 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що з 06 жовтня 1984 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. 06 квітня 2018 року Коропським районним судом Чернігівської області ухвалено рішення, яким шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. (ст. 328 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положенням статті 370 Цивільного кодексу України визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом. Цивільний кодекс України регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі. Частиною першою статті 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Судом встановлено, що 28 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до предмету договору Продавець передав, а покупець прийняв у власність квартиру [ADDRESS] Продаж зазначеної квартири вчиняється за ціною 679 125,00 гривень, що еквівалентно 85000 доларів США, згідно офіційного курсу НБУ на день посвідчення договору, які продавець отримала від покупця в момент підписання цього договору. У п.9 Договору зазначено, що сторони підтверджують, що квартира набувається покупцем, зі згоди його дружини, згідно її заяви, справжність підпису на ній, засвідчено нотаріально. Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення Відповідно до положення даної статті поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв`язку з чим діє презумпція рівності часток. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності. Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, майно, належне обом із подружжя, визначається як спільна сумісна власність, тобто спільна власність двох осіб - подружжя - без визначення часток кожного з них. Так, за вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею/з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, не достатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При поділі майно, що знаходиться в спільній сумісній власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної власності припиняються, оскільки кожному з співвласників буде належати його частина вже на праві приватної власності. Отже, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 4 ст. 372 Цивільного кодексу України). Як визначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як убачається з матеріалів справи, позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних частинах, шляхом визнання за сторонами спору права приватної власності по Ѕ частині кожному в об`єкті нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . При встановлені у справі обставини в контексті норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. 77,78 ЦПК України ) і це є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК УКраїни). При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторін,

Outcome: partial