Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визнання договору купівлі продажу дійсним, визнання права власності. Свої вимоги мотивує тим, що 22.06.2019 між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі продажу квартири. Згідно даного договору сторони домовились, що відповідач зобов`язується передати позивачу у власність квартиру, а позивач зобов`язався прийняти дану квартиру та сплатити за неї обговорену суму коштів. Квартира, яка відчужується відповідачем за даним Договором, розташована в [ADDRESS] та має наступні характеристики: загальна площа 43,9 кв.м., житлова площа 30,2 кв.м., кількість кімнат 2, поверх 5. (п. 1.1. Договору). Наведена квартира належить продавцю на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів 29.01.1993, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори 05.02.2014 (п. 1.3. Договору). Договором передбачено, що продаж квартири здійснюється за 500\~000,00 грн, які відповідач отримав від покупця до підписання Договору (п. 2.1. Договору). Відповідач як продавець спірної нерухомості зобов`язався з метою нотаріального посвідчення даного Договору з`явитись 27.06.2019 до приміщення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка В.Б. за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, відповідач у вказану дату до нотаріуса не з`явився. 09.07.2019 позивач здійснив повторне повідомлення відповідача про необхідність явки до нотаріуса на 18.07.2019 з метою нотаріального посвідчення Договору, яке відповідач отримав 11.07.2019, що підтверджується його власноручно зробленою розпискою на повідомленні. Однак відповідач і цього числа до нотаріуса не з`явився та після 18.07.2019 уникає зустрічей з позивачем, ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Позивач вказує, що між сторонами правочину було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов купівлі продажу спірної квартири, позивачем виконано свої зобов`язання за договором та передано відповідачу обумовлену договором суму коштів, однак відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. З огляду на викладені обставини, позивач, посилаючись, як на підставу своїх вимог на норми статей 204, 210, 220, 334, 640, 657 ЦК України, просив визнати дійсним договір купівлі продажу квартири від 22.06.2019, відповідно до якого [PERSON] , продав, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Також просив визнати за позивачем [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 286229305101). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2021 позовну заяву, враховуючи ціну позову, було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, роз`яснено учасникам справи їх процесуальні права щодо надання у визначені ухвалою суду строки заяв по суті справи, зокрема, відзиву на позовну заяву, письмової відповіді на відзив та заперечень. Відповідач не скористався визначеним процесуальним законом правом на подання до суду відзиву на позовну заяву. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2021 витребувано з КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» інвентарну справу на квартиру [ADDRESS] , та з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради - інформацію щодо осіб, зареєстрованих за адресою [ADDRESS] . 25.06.2021 на адресу суду з КП «ВМБТІ» на виконання ухвали суду надійшла інвентаризаційна справа №91000 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою [ADDRESS] . 19.07.2021 на адресу суду з Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради надійшла затребувана судом інформація щодо зареєстрованих у спірній квартирі осіб. Згідно відомостей представлених суду на запит в квартирі зареєстрований [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Шиманський В.М. позов підтримав з тих же підстав, що наведено у позовній заяві, просив вимоги задоволити у повному обсязі. На запитання суду повідомив, що йому невідомо, де на даний час перебуває відповідач, останній на зв`язок не виходить, уникає зустрічей, на телефонні дзвінки не відповідає, чим штучно створює перепони для нотаріального посвідчення договору купівлі продажу. Відповідач поводить себе не добросовісно. Відповідач [PERSON] в жодне з призначених судових засідань не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, незважаючи на те, що суд виконав вимоги процесуального закону та спрямовував судові виклики до суду за зареєстрованою адресою проживання відповідача: [ADDRESS] . Поштові конверти з судовою кореспонденцією повернулись до суду з відмітками на довідках «Укрпошти» - «адресат відсутній за вказаною адресою». З огляду на викладене суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом установлено, що 22.06.2019 [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі уклали Договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,9 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., кількість кімнат 2, поверх 5. (п. 1.2. Договору) (а.с. 5). За цим Договором відповідач [PERSON] (як продавець) зобов`язався передати квартиру у власність покупцю [PERSON] (позивачу у справі), а покупець зобов`язався прийняти квартиру і сплатити за неї обговорену сторонами грошову суму (п. 1.1., 1.2 Договору). Квартира, що є предметом вказаного Договору, належить продавцю на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло, що видане Виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів 29.01.1993 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори 02.02.2014 (п. 1.3. Договору). Обставина перебування Ѕ ідеальної частки спірної квартири у власності відповідача підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29.01.1993, яке видано Виконкомом Вінницької міської ради народних депутатів на підставі рішення від 29.01.1993 року № 28. Іншим співвласником квартири на вказану дату являлась [PERSON] в розмірі Ѕ ідеальної частки. (а.с. 9 інвентаризаційної справи на спірну квартиру. Як встановлено судом співвласник Ѕ ідеальної частки квартири [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.07.2013 (а.с. 12 інвентаризаційної справи на спірну квартиру). Зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 254294367 від 26.04.2021, сформованої судом, вбачається, що відповідач [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 2 224 від 05.02.2014, виданого нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С., зареєстрував своє право на Ѕ ідеальну частку у спірній квартирі, яка йому як спадкоємцю [PERSON] належить на праві власності (а.с. 27). Таким чином відповідач [PERSON] станом на дату підписання Договору купівлі продажу квартири [ADDRESS] , з позивачем, являвся власником цілої частки спірної квартири. Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 500\~000,00 грн., які отримані Продавцем від Покупця до оформлення цього Договору. Сторони підтверджують факт повного розрахунку за продану квартиру (п.п. 2.1., 2.2. Договору). Окрім наведеного, відповідно до Розділу 3 цього Договору Продавець зобов`язався передати квартиру Покупцю у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовами цього Договору. З метою нотаріального посвідчення даного Договору відповідач зобов`язався з`явитись 27.06.2019 до приміщення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Лукашенка Володимира Борисовича за адресою: [ADDRESS] (п.п. 3.1.1. та 3.1.5. Договору). Згідно умов вказаного Договору Покупець має право вимагати від Продавця передачі квартири у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень й умовам цього Договору, вимагати від Продавця виконання інших обов`язків за цим Договором. (п.п. 3.4.1., 3.4.2. Договору). Договір учасниками правочину підписаний, а тому відповідач підтвердив свій намір реалізувати квартиру за вказаним Договором, підтвердив факт отримання коштів за квартиру в сумі 500\~000,00 грн, та взяв на себе обов`язок з`явитись до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору. Таким чином позивач у справі свої зобов`язання з надання відповідачу коштів за придбану квартири виконав. Разом з тим, в порушення домовленостей, які сторонами по справі досягнуто у п. 3.1.5. Договору щодо необхідності явки відповідача 27.06.2019 до приватного нотаріуса Лукашенка В.В. для нотаріального посвідчення правочину, останній не виконав взяте на себе зобов`язання на не прибув до нотаріуса в обумовлену дату та час для нотаріального посвідчення правочину. Позивач після вказаної дати вживав заходи щодо повідомлення відповідача про необхідність явки до нотаріуса для нотаріального посвідчення Договору купівлі продажу спірної квартири на 18.07.2019 на 10 год. 00 хв., про що надав відповідачу відповідне повідомлення. (а.с. 6) Відповідач отримав вказане повідомлення 11.07.2019, про що на самому повідомленні зроблено відповідний напис: «Отримав [PERSON] 11.07.2019» та проставив свій підпис під вказаним написом. Поряд з цим, відповідач повторно проігнорував запрошення позивача про необхідність явки до нотаріуса на 10 год. 00 хв. 18.07.2019, що унеможливило нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами правочину з купівлі продажу спірної квартири. Після цього відповідач на зв`язок з позивачем не виходить, всіляко уникає зустрічей з позивачем, від нотаріального посвідчення Договору купівлі продажу спірної квартири ухиляється (протилежного судом не встановлено). Надаючи оцінку правовідносинам сторін суд зазначає наступне. За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Отже правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків сторін цього договору. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 655 та частини другої статті 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як встановлено ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Моментом укладення договору, що підлягає нотаріальному посвідченню, є день такого нотаріального посвідчення. (ч. 3 ст. 640 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 220\~ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина 3 ст. 640 ЦК України, яка має назву «Момент укладення договору», мала первинну редакцію від 16 січня 2003 року наступного змісту: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Стаття 657\~ЦК України у цій же редакції від 16 січня 2003 року сформульована наступним чином: договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Отже, первинна редакція наведених статей передбачала як нотаріальне посвідчення договору щодо нерухомого майна, так і державну реєстрацію такого договору. 11 лютого 2010 року прийнято Закону України\~«Про внесення\~змін до\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обмежень» та\~інших законодавчих\~актів України» (далі по тексту - Закон), яким внесені зміни до частини третьої статті 640 ЦК України та викладено її у наступній редакції: договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Наведеним законом також виключено із частини першої статті 657\~ЦК України слова «та державній реєстрації». Зазначене свідчить про те, що Законом внесені зміни щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно, передбачено, що державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Також внесено зміни до ЦК України, які передбачають виключення положень про необхідність державної реєстрації окремих видів договорів, зокрема, частину третю статті 640\~ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою державну реєстрацію договору купівлі-продажу нерухомого майна скасовано. Отже, законодавцем запроваджено тільки державну реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень та не виключено положення про державну реєстрації договорів щодо нерухомого майна. Як зазначалось вище, відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ст. 657 ЦК України, у редакції, чинній на день укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Таким чином, при розгляді справ на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України слід враховувати час укладення договору, про визнання дійсним якого заявлено вимогу, оскільки указані положення закону можуть застосовуватись тільки щодо угод, які підлягали нотаріальному посвідченню та не потребували ще і державної реєстрації договору. Судом встановлено, що між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири укладено 22.06.2019, тобто після набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» № 1878-VI, яким державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомого майна скасована. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України у спірних правовідносинах підлягає до застосування та створює реальну правову можливість визнати договір купівлі продажу нерухомого майна, що нотаріально не посвідчений, дійсним за умови існування встановленого судом факту ухилення сторони правочину від його нотаріального посвідчення. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 754/2339/16-ц та від 04.10.2017 у справі № 635/3293/13-ц та постанові Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 520/4205/15-ц, які суд враховує при вирішенні цієї справи. Вирішуючи питання щодо наявності факту ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та достатності, представлених позивачем доказів, які б свідчили про втрату стороною можливості посвідчити правочин з купівлі продажу спірної квартири у нотаріальному порядку, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1288цс17. Під ухиленням від нотаріального посвідчення договору має розумітися як активна протидія цьому, так і пасивне небажання вчинити цю дію. Під час розгляду справи судом встановлено факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Так, судом встановлено, що відповідача було двічі поінформовано про необхідність явки до приватного нотаріуса Лукашенка В.Б. для посвідчення правочину з купівлі продажу спірної квартири на 27.06.2019 та на 18.07.2019. Відповідач, як в договорі так і в повідомленні проставив свій підпис, разом з тим проігнорував своє зобов`язання з необхідності явки до нотаріуса для посвідчення договору та на даний час уникає зустрічей з позивачем, не виходить на зв`язок, отримавши повний розрахунок за спірну квартиру проявляє необґрунтовану пасивність та відверте небажання нотаріально посвідчити укладений правочин. Попри те, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, (це підтверджується письмовими доказами, а саме змістом самого договору), і відбулося часткове виконання договору, у виді сплати позивачем коштів за придбану квартиру у повному обсязі, що відповідач підтвердив своїм підписом у договорі, разом з тим позивач не має змоги у встановленому законом порядку набути право власності на об`єкт нерухомості - квартиру, за який ним сплачено обумовлену договором суму коштів, його право підлягає захисту шляхом визнання дійсним договору купівлі продажу квартири від 22.06.2019 року відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , оскільки відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. До вказаної позиції суд приходить також з огляду на те, що з часу підписання сторонами по справі договору купівлі продажу квартири від 22.06.2019 минуло більше двох років, позивач не може й надалі перебувати у стані правової невизначеності. Відповідач до суду жодного разу не з`явився та не висловив своїх обґрунтованих заперечень щодо позовних вимог позивача, попри те, що судом виконано вимоги процесуального закону в частині повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи за його зареєстрованим місцем проживання. Таким чином судом встановлено факт безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрату можливості його посвідчити, через небажання відповідача вчинити таку дію, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. Правові висновки за подібних правовідносин висловлені в Постанові Верховного Суду від 10.06.2021 у справі № 592/3033/20 (провадження 61-10566 св.20). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 392 ЦК України власником майна може бути пред`явлений позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Розглядаючи цей спір суд враховує положення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (1950 року), про те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року «East/West Alliance Limited» проти України» суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (п.167 рішення). Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З огляду на те, що судом встановлено порушення прав позивача на набуття спірної квартири у власність внаслідок поведінки відповідача, який отримавши за продану ним квартиру 500\~000,00 грн ухилився від нотаріального посвідчення договору, з огляду на що суд визнає укладений між сторонами по справі договір купівлі продажу квартири від 22.06.2019 дійсним, тому підлягає до задоволення і друга позовна вимога позивача про визнання за ним права власності на спірну квартиру, як похідна від первинної позовної вимоги про визнання правочину (договору) дійсним. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 5908 грн., з яких 5000 грн. сплачено за позовну вимогу майнового характеру, а 908 грн., - за позовну вимогу немайнового характеру, з огляду на те, що суд задовольнив позов в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення зазначена сума судового збору в сумі 5908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved