Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Адвокат Зайцев М.П. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаюсь на те, що його довіритель [PERSON] працював охоронником в Новотроїцькому житлово-комунальному підприємстві на протязі десяти років, свої трудові обов`язки виконував сумлінно. 14.12.2019 року на територію, яку він охороняв в`їхав автомобіль з працівниками, які обслуговують станцію мобільного зв`язку, яка встановлена на території обслуговування НЖКП. Через деякий час на територію прийшов директор НЖКП [PERSON] та вказав йому, що він порушив трудову дисципліну, пропустив на охоронювану територію автомобіль із сторонніми особами без відповідного на те дозволу. При цьому пояснення [PERSON] , що у осіб, які обслуговують станції мобільного зв`язку був дозвіл, директором не були взяті до уваги і він розпорядився, щоб [PERSON] було звільнено з роботи. 16.12.2019 року на підставі наказу №219- к [PERSON] було звільнено з роботи у відповідності до п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього розпорядку та посадовою інструкцією. Вважає, що наказ видано безпідставно, так як дисциплінарного проступку він не вчиняв. Просив визнати незаконним наказ директора НЖКП №219-к від 16.12.2019 року про звільнення [PERSON] з роботи, поновити його на посаді охоронника НЖКП та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.12.2019 року по день постановлення рішення суду, стягнути судові витрати на оплату правничої допомоги. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що 14.12.2019 року він був на роботі, виконував функції охоронника, приїхали працівники фірми «Київстар» і він їх пропустив на територію, так як у підприємства НЖКП був договір з ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» на можливість безперешкодного цілодобового доступу його співробітників до станцій мобільного зв`язку. Раніше всіх працівників цієї фірми пускали безперешкодно на територію НЖКП. На той час журналів де фіксували відвідування території НЖКП не велись. Приїхав мікроавтобус з людьми та самоскид з щебенем, він їх впустив, щебінь було відвантажено біля станції мобільного зв`язку «Київстар». Вважає, що йому не слід було пускати на територію вантажівку з щебенем, погоджується що допустив недбалість. На другий день він взяв гарантійний лист у працівників фірми «Київстар» та показав механіку [PERSON] , який здійснював контроль над охоронниками, але він сказав, що вже не потрібно. Представники позивача адвокати Зайцев М.П. та Зайцев К.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача Водницька Т.С. в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала відзив в якому зазначила, що позивачем неодноразово порушувались трудовий договір та правила внутрішнього трудового розпорядку, його звільнення у відповідності до ч.3 ст. 40 КЗпП України є аргументованим та законним, порушення у діях Новотроїцького ЖКП відсутні, тому позовні вимоги є неогрунтовані та безпідставні. Свідок [PERSON] , будучи директором Новотроїцького ЖКП, суду показав, що 14.12.2019 року громадянин [PERSON] , будучи охоронцем території Новотроїцького ЖКП, допустив до її території сторонніх осіб, не повідомивши про це ні його, як керівника, ні начальника дільниці. [PERSON] , будучи на робочому місце не ідентифікував осіб, які потрапили на територію НЖКП. Він дві години з`ясовував, що це за люди та що це за вантажівка на території НЖКП. Пізніше дійсно було підтверджено, що це люди ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.». [PERSON] пізніше приніс лист від ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» з погодженим колом осіб, які мають доступ до станції мобільного зв`язку «Київстар», але він був без печатки та датований 08.01.2019роком. Ідентифікувати осіб, які були в казані в цьому листі та які перебували на території НЖКП було не можливо, так як охоронник [PERSON] не перевірив ні їх посвідки, ні їх паспортні дані. До цього випадку у [PERSON] вже була винесена догана, так як його не було на робочому місці. Коли він прийшов до території НЖКП, почав гукати охоронця, він не відгукнувся, тоді він пройшов два рази по маршруту за яким повинен робити обхід охоронник, але і тоді [PERSON] не знайшов. У [PERSON] був робочий телефон та ключі від адміністративної будівлі НЖКП, де знаходився стаціонарний телефон, таким чином він мав можливість повідомити як директора, так і інших осіб про прибуття вантажівки та працівників фірми «Київстар». Свідок [PERSON] , будучи механіком Новотроїцького НЖКП, суду показав, що це був вихідний день, [PERSON] був на чергуванні, охороняв НЖКП та допустив сторонніх осіб на її територію. Йому зателефонував директор та попросив замінити [PERSON] , так як у нього в порядкуванні були охоронники, він ставив дні виходу, складав графік чергування, всього працюють п`ять охоронників. У [PERSON] було багато порушень, на роботі перебував з запахом алкоголю, до нього приходили різні родичі, йому робилось безліч усних зауважень. На території НЖКП є стратегічно важливі об`єкти (водонапірна башта) і сторонніх осіб допускати не можна, про це знав [PERSON] , так як був ознайомлений з посадовими обов`язками та технікою безпеки на робочому місці. Він мав телефон та повинен був зателефонувати директору, повідомити його про те, що на територію НЖКП хочуть проїхати вантажівка та працівники ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.». Такий був порядок заведений, якщо хтось хоче потрапити на територію НЖКП охоронник повинен повідомити директора, та тільки з його дозволу допускати таких осіб чи транспорт на її територію. Він написав доповідну директору, що охоронник [PERSON] допустив на територію НЖКП сторонніх осіб, [PERSON] писав пояснювальну записку. Директор запитував у [PERSON] чи є лист про осіб, які опинились на території НЖКП, на що [PERSON] відмовив, а приніс лист пізніше. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 233 КЗпПУ України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що відповідно до п. 7 Посадової інструкції охоронника, затвердженої директором Новотроїцького ЖКП від 01.07.2019 року завданням та обов`язком охоронника є не допускати на територію НЖКП сторонніх осіб, без дозвільних документів. З даною інструкцією позивач [PERSON] був ознайомлений під особистий підпис, про що він не заперечував в судовому засіданні. Відповідно до п.3.3.3 Інструкції №10 з охорони праці для охоронника зовнішнього, яка затверджена наказом директора від 27.06.2019 року вимогою безпеки під час виконання роботи охоронника - не допускати на територію підприємства (об`єкту) сторонніх осіб; в неробочі години, вихідні та святкові дня особи, працюючі на об`єкті, допускаються на нього тільки з письмово дозволу представника підприємства, дільниці. З Журналу реєстрації інструктажу на робочому місця №1-2 від 02.10.2017 року [PERSON] під особистий підпис був проінструктований про роботу на його робочому місці та техніку безпеки. Відповідно до наказу директора НЖКП від 19.06.2019 року № 111 про притягнення до дисциплінарної відповідальності, [PERSON] оголошено догану за неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором. Цьому наказу послугувала службова записка директора НЖКП [PERSON] , проте що охоронник [PERSON] спав на робочому місці. Судом встановлено, що відповідно до службової записки директора НЖКП [PERSON] , [PERSON] допустив на територію НЖКП сторонніх осіб. 16.12.2019 року відповідачем винесено наказ № 219-к про звільнення [PERSON] , охоронника дільниці №2 за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовою інструкцією, до п.3 ст. 40 КЗпП України з 17.12.2019 року. [PERSON] з даним Наказом був ознайомлений, про що свідчить підпис останнього та підтверджено сторонами в судовому засіданні. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. У відповідності до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитись до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно із ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Відповідно до вимог ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом (якому надано право прийняття на роботу) безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або його перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України передбачено порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівникам. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП правила й порядок застосування дисциплінарних стягнень. В пункті 23 вказаної постанови з наступними змінами роз`яснено, що за передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Таким чином, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. В судовому засіданні відповідно ст. 81 ЦПК України, представником відповідача показами свідків та наданими письмовими доказами (зокрема доповідними записками) доведено систематичність невиконання позивачем його трудових обов`язків, відповідно до положень ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Судом було встановлено, що до винесення спірного наказу до позивача [PERSON] застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді притягнення його до дисциплінарної відповідальності, відповідно до положень ст. 147-149 КЗпП України, а саме: у виді догани. Твердження позивача про те, що між Новотроїцьким НЖКП та ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» був укладений договір №28761 від 01.10.2010 року та відповідно до п.2.2.1.4 виконавець повинен забезпечити замовникові можливість безперешкодного цілодобового доступу його співробітника до RBS (зокрема до антенно-фідерних пристроїв), а також можливість, за погодженням в Виконавцем, доступу до місця розташування представників субпідрядних організацій замовника для виконання будівельних та експлуатаційних робіт, суд не приймає як доказ правильності його дій, так як даний договір укладений між двома організаціями і не стосується функціональних обов`язків охоронника [PERSON] . Таким чином, в судовому засіданні встановлено та представником відповідача підтверджено обов`язкові підстави, передбачених ч. 3 ст. 40 КЗпП України для звільнення працівника - позивача [PERSON] , а саме: систематичне невиконання останнім без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Також, суд враховує, що відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Як було встановлено судом до позивача [PERSON] до винесення спірного Наказу про його звільнення застосовувались дисциплінарні стягнення відповідно до положень ст. 147 КЗпП України. Крім того, наказ від 19.06.2019 року про оголошення догани у судовому порядку [PERSON] не оскаржувався, на момент звільнення позивача наказ не скасований. Таким чином суд приходить до висновку про не доведеність позовних вимог щодо визнання недійсним Наказу № 219- к від 16.12.2019 року. Отже, аналізуючи всі докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позивача було звільнено з підприємства за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі ст. 40 п.3 КЗпП України із дотриманням вимог трудового законодавства, будь-яких порушень з боку відповідача встановлено не було, а тому відсутні підстави для поновлення [PERSON] на роботі, а отже і у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення судових витрат на оплату правничої допомоги, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позивач [PERSON] звільнений від сплати судового збору, в позові йому відмовлено, то на підставі частин 6 та 7 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне компенсувати витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

Outcome: dismissed