Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визнання недійсним заповіту її батька [PERSON], який складено 21 грудня 2016 року та посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] Позов обґрунтовано тим, що, на думку позивача, її батько на момент складення заповіту не усвідомлював значення своїх дії, через поганий зір не мав можливості самостійно перечитати заповіт. Крім того, викликає сумнів хвороба кінцівок, яка нібито завадила [PERSON] самостійно підписати заповіт. В попередніх судових засіданнях позивач та її представник заявлені позовні вимоги із поданими додатковими обґрунтуваннями підтримали і просили суд позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що заповіт [PERSON] посвідчений у встановленому законом порядку, на момент посвідчення заповіту [PERSON] був у свідомості, стан був стабільний, він все розумів, його бажання на посвідчення заповіту було вільним та відповідало його внутрішній волі, а тому правових підстав для визнання заповіту недійсним, як це просить позивач, не має. Крім того, відповідач пояснив, що [PERSON] добре бачив, читав газети. Приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і пояснила, що заповіт було складено з дотриманням всіх вимог законодавства. Крім того, вона пояснила, що памятає [PERSON], який на той момент був при повному розумі і розумів значення своїх дій. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] помер 15 січня 2017 року, про що 16 січня 2017 року складено відповідний актовий запис № 2 та Виконавчим комітетом Охматівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, видано свідоцтво про смерть серії І-СР № 298731. Спірний заповіт укладено у м. Жашків Черкаської області 21 грудня 2016 року та посвідчено приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу [PERSON] Вказаним заповітом [PERSON] належний йому житловий будинок з надвірними спорудами та прилеглі до нього земельні ділянки, що знаходяться в селі Охматів Жашківського району Черкаської області по вул. Лисенка, 10, заповів [PERSON], РНОКПП [NUMBER]. Як зазначено у посвідчувальному написі заповіт записаний нотаріусом зі слів [PERSON] У звязку з хворобою (верхніх кінцівок) [PERSON] за його дорученням у його присутності текст заповіту підписано [PERSON]. Також до матеріалів справи долучена довідка комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Шевченківського району м. Києва № 996 від 11 жовтня 2017 року. Як вказано у довідці [PERSON], [INFO], дійсно перебував під диспансерним наглядом у лікаря окуліста, згідно записам у медичній карті амбулаторного хворого з 9 квітня 1996 року діагноз міопія слабкого ступеня, початкова катаракта ОН. Факомакулосклероз. 24 березня 1998 року діагноз початкова катаракта ОН, міопія слабкого ступеня ОН, центральна дегенерація сітківки обох очей. З 1999 року за медичною допомогою до лікарів поліклініки № 5 не звертався. В судовому засіданні приватний нотаріус [PERSON] пояснила, що памятає [PERSON] Його привозили до неї для посвідчення заповіту. [PERSON] погано себе почував, лежав у машині, вона виходила до нього із контори. Оскільки було холодно, ручка не писала, замість [PERSON] заповіт підписав [PERSON] Нотаріус вказала, що давала [PERSON] текст заповіту для перевірки, але вголос текст заповіту [PERSON] не читав. Відмітка про те, що заповіт вголос прочитано заповідачем відсутня в посвідчувальному напису та в тексті заповіту. Яка сама хвороба верхніх кінцівок завадила заповідачу власноручно підписати заповіт нотаріус суду пояснити не змогла. Також не пояснила як вона встановила хворобу. У відповідності до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина 3 статті 203 Цивільного кодексу України передбачає, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно частини 1 статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Частина 2 статті 1257 Цивільного кодексу України встановлює, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як передбачено в пункті 6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до частини 2 статті 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у статтях 225, 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Разом з тим, при розгляді матеріалів справи, оцінивши надані сторонами пояснення та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заповіт, вчинений [PERSON] на користь [PERSON] є нікчемним. До такого висновку суд прийшов із наступних міркувань. Відповідно до частини 1 статті 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Як встановлено судом, загальні вимоги до посвідчення заповіту, передбачені в статті 1248 Цивільного кодексу України, при посвідченні спірного заповіту не були дотримані. Згідно статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. При розгляді справи судом було встановлено, що заповідач [PERSON] не прочитав заповіт вголос в присутності нотаріуса, замість заповідача заповіт підписано іншою людиною, інших свідків не було, відомості про них в заповіт не занесено. За приписами частини 2 статті 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Частина 4 статті 207 ЦК України зазначає, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. При встановлених доведених обставинах, враховуючи недотримання приватним нотаріусом обовязкових вимог, передбачених статтею 1248 ЦК України щодо того, що, заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, суд констатує, що заповіт від імені [PERSON]М, який посвідчений приватним нотаріусом 21 грудня 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 3767 є нікчемним в силу прямої вказівки частини 1 статті 1257 ЦК України. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а саме пункту 5, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення по встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Пункт 7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 передбачає, що у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Зазначене також відображено в Узагальненні ВСУ від 24.11.2008 р. «Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема, звернення окремо з вимогою про встановлення нікчемності правочину без застосування наслідків недійсності правочину є правом позивача, тому у випадку предявлення такого факту вона підлягає розгляду з констатацією в резолютивній частині рішення факту нікчемності правочину або відмови в цьому. Якщо позивач не заявляв окрему вимогу про встановлення нікчемності правочину, а посилається на її нікчемність при обґрунтуванні іншої предявленої вимоги, суди не вправі посилатися на відсутність рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинні дати оцінку таким доводам позивача в мотивувальній частині рішення або ухвалити додаткове рішення. Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 216 Цивільного кодексу України вказує, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. За правилами статті 236 цього Кодексу, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно пункту 6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи предявлялися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту. Враховуючи те, що судом при розгляді справи було встановлено нікчемність заповіту, який складений від імені [PERSON] на користь [PERSON] та посвідчений 21 грудня 2016 року приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 3736, а відтак заповіт є нікчемним із дати його вчинення 21 грудня 2016 року, є таким, що за його умовами юридичні наслідки не настають, а тому, суд вказує, що в даному випадку [PERSON] позбавляється права на спадкування майна померлого 15 січня 2017 року [PERSON] по заповіту, спадкування відбувається по закону і право на яке має дочка померлого [PERSON], як спадкоємець першої черги і за заявою якої приватним нотаріусом [PERSON] заведена спадкова справа. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed