Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання громадянина України [PERSON] [INFO] , уродженця міста Чернігів батьком [PERSON] [INFO] , зобов`язання Чернігівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в актовому записі № 789 від 09 квітня 2013 року про народження [PERSON] змінити відомості про батька, зазначивши батьком дитини [PERSON] , громадянина України, [INFO] , уродженця міста Чернігів, про стягнення з [PERSON] [INFO] , аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 2027,00 грн. щомісячно, з щорічною індексацією, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття, стягнення з відповідача вартість судових витрат, допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Вимоги мотивує тим, що з відповідачем знайомі з 2008 року. У лютому 2012 року почали зустрічатися, разом проводили багато часу, мали спільні плани, подорожували, стосунки тривали близько 7 місяців та мали в тому числі інтимний характер. В серпні 2012 року позивач дізналася, що вагітна і повідомила про це відповідача. Протягом деякого часу стосунки позивача та відповідача продовжувалися, відповідач возив позивача до лікаря на обстеження з приводу вагітності, але з часом сторони розлучилися, однак, відповідачу на той час було відомо про вагітність позивача і про намір зберегти та народити дитину. [INFO] позивач народила дочку - [PERSON] , відповідач є її батьком, однак він відмовився подати в органи РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства. Відповідно, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 Сімейного кодексу України. На даний час в свідоцтві про народження дочки в графі «батько» батько написаний зі слів позивача, що співпадає з ім`ям та по-батькові відповідача. Відносини позивача та відповідача не склалися, сторони взагалі зараз не спілкуються, відповідач не спілкується з дочкою і наразі всіляко заперечує факт батьківства та уникає вирішення даного питання. Однак позивач впевнена в тому, що батьком її дочки [PERSON] є [PERSON] .. Оскільки відповідач уникає спілкування, заперечує батьківство, то позивач вимушена звертатися до суду про визнання батьківства по відношенню до дочки, адже як мати, хоче щоб дитина мала живого батька. Факт батьківства відповідача підтверджується спільними знайомими, що можуть в суді підтвердити факт того, що сторони мали любовні відносини як чоловік та жінка, також в довідці, яка видавалася в пологовому будинку, позивач вказувала батьком дитини [PERSON] .. У випадку подальшого заперечення відповідачем свого батьківства позивач готова подавати клопотання щодо проведення судово-генетичної експертизи з метою підтвердження факту того, що саме [PERSON] є батьком дитини позивача. Так як позивач впевнена в тому, що батьком дитини є відповідач, то одразу вважає необхідним вирішити питання стягнення аліментів і просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років - 2027,00 грн., оскільки дана сума є справедливою та такою, що буде задовольняти потреби дитини. На даний час позивач не працює, отримує допомогу як багатодітна сім`я. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат які позивач понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає близько 5000 грн., із яких 768,40 грн. судового збору та 4200,00 грн. витрат на правову допомогу. 27.09.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Зазначає, що чинним законодавством позивачу не надано права звертатися з позовом про визнання його батьківства, оскільки вона не є носієм цього права і не може примушувати його до вчинення цих дій. Викладені в позовній заяві обставини та факти є завідомо неправдивими і зазначені позивачем для створення штучних умов для прийняття позову до розгляду. Позивач в своїй позовній заяві стверджує, що при народженні дитини був зроблений запис із зазначенням імені та по-батькові відповідача, однак зазначене не відповідає дійсності, оскільки в Єдиному державному реєстрі судових рішень міститься інформація про розгляд Новозаводським районним судом м. Чернігова справи № 751/3529/19 при цьому відповідачем в даній справі була [PERSON] , а предметом позову було оспорювання батьківства саме тої дитини, яку позивач вважає дитиною відповідача. При цьому, як встановлено судом при народженні дитини у Книзі реєстрації народжень, був зроблений запис із зазначенням імені та по-батькові позивача в тій справі ( [PERSON] ). 04.10.2019 року позивачем подано відповідь на відзив в якому вказує, що з поданням позову про визнання батьківства, як мати своєї дочки, не примушує відповідача до вчинення дій, пов`язаних з реалізацією його права на батьківство, на даний час позивач реалізує право на захист інтересів своєї дитини знати своє походження, знати свого батька та мати право на утримання від нього. Щодо звинувачення відповідача у неправдивості викладених у позовній заяві обставин, посилаючись на судову справу № 751/3529/19 про оспорювання батьківства, позивач зазначає, що після народження дочки [PERSON] [INFO] органами РАЦСу було видано свідоцтво про народження, де в графі батько було зазначено ім`я відповідача та по батькові дочки « [PERSON] ». Про факт народження дочки позивач повідомляла відповідача та його матір, тобто запис про батька був зроблений зі слів позивача, а реєстрація народження дочки здійснена на підставі ст. 135 СК України. Пізніше у 2014 році позивач вступила в шлюб з [PERSON] і він забажав документально записати дочку [PERSON] як свою власну дочку, знаючи при цьому, що вона не є йому рідна, тому спільно з позивачем подали заяву до Чернігівського міського відділу ДРАЦС про визнання батьківства і їм було видано свідоцтво про народження [PERSON] , де батьком був записаний [PERSON] .. Однак сімейне життя з [PERSON] не склалося і шлюб було розірвано, оскільки стосунки були припинені, закономірно, що в судовому порядку колишнім чоловіком позивача було оспорено батьківство по відношенню до дочки позивача [PERSON] , адже її біологічним батьком він не являвся і рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова було визнано, що батьком [PERSON] громадянин [PERSON] не є і його було виключено з актового запису про народження [PERSON] як її батька. Після цього було видано нове свідоцтво про народження [PERSON] , яке і додане до матеріалів справи разом із Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 20.08.2019 року № 00023721420. 18.10.2019 року відповідачем подані заперечення, в яких зазначає, що в рішенні Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.06.2019 року у справі № 751/3529/19 встановлюючи обставини справи суд зазначив, що при народженні дитини у відомостях про батьківство батьком дитини записано [PERSON] , матір - [PERSON] , про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції 09.04.2013 року складено відповідний актовий запис № 789. Також суд встановив, що з листа Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області вбачається що державна реєстрація народження дитини була проведена Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Чернігівській області 09.04.2013 року, актовий запис № 789, відповідно до ст. 126 СК України (на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства). Таким чином, вищевикладене з одного боку, повністю спростовує твердження позивача про те, що на момент народження дитини запис в Книзі реєстрації народжень, зроблено у відповідності з частиною 1 статті 135 СК України, тобто із зазначенням імені та по батькові відповідача, а з іншого боку повністю підтверджує посилання відповідача на недодержання умов, необхідних для звернення з позовом про визнання батьківства і встановлених ч. 4 ст. 128 СК України відсутність підстав для звернення з позовом про визнання батьківства. Крім того, всі викладені позивачем в даній справі обставини, суперечать обставинам, якими позивач у справі № 751/3529/19 обґрунтовував заявлені вимоги, а саме тим, що з січня 2012 року він познайомився з відповідачем і у них народилася донька. В актовому записі про народження дитини прізвище доньки було зазначено зі слів відповідача, так як на той час шлюб не було зареєстровано і лише нещодавно відповідач повідомила, що їх донька народилася від іншого чоловіка, котрий є її батьком, а саме про це він дізнався тільки зараз. До цього часу вважав себе батьком дитини і не мав жодних підстав вважати, що дитина народилась від іншого чоловіка, а головне те, що всі заявлені позовні вимоги відповідач, тобто [PERSON] визнала в повному обсязі. Тому позивач, не маючи жодних правових підстав для звернення з позовом про визнання батьківства, всіма силами намагається їх собі створити. Ухвалою судді від 09.09.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче засідання. Ухвалою суду від 07.10.2019 року судове засідання відкладено. Ухвалою суду від 23.10.2019 року призначено по справі судово молекулярну-генетичну експертизу, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. Ухвалою суду від 14.02.2020 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася. Подано заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомлені. Про час та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до ч. 1 ст. 130 ЦПК України за місцем реєстрації і адресою зазначеною у процесуальних заявах відповідача. Судова повістка повернута з відміткою поштового відділення від 07.04.2020 року «адресат відсутній». Заяви в порядку ст. 131 ЦПК України до суду не подано. Згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є 07.04.2020 року. Представник третьої особи: Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився. Подано клопотання про розгляд справи без представника відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Проти прийняття рішення заперечень не мають і покладаються на розсуд суду. Суд ухвалив справу розглядати у відсутності осіб, що не з`явилися в судове засідання, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено: [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 20.08.2019 року (а.с.5). Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 9456 від 28.08.2019 року станом на 27.08.2019 року [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , до складу сім`ї (зареєстрованих) за даними будинкової книги входять: [PERSON] , 1986 р.н. - уповноважена особа, [PERSON] , 2005 р.н. - донька, [PERSON] , 2015 р.н. - донька, [PERSON] , 2013 р.н. - донька (а.с.6). Згідно витягу з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 20.08.2019 року, реєстрація народження [PERSON] відбулася 09 квітня 2013 року актовий запис 789, відповідно до якого відомості про батька зазначено - [PERSON] (а.с.18). Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що між учасниками справи склались правовідносини з приводу визнання батьківства, утримання дитини, які регулюються як загальними нормами Цивільного кодексу України, так і спеціальними нормами Сімейного Кодексу України та підзаконними нормативно-правовими актами. Розглядаючи позовну вимогу [PERSON] про визнання батьківства, суд виходить з наступного. За положеннями ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено, що позивач [PERSON] відноситься до кола осіб, які мають право подати позов про визнання батьківства - вона є матерю неповнолітньої [PERSON] , запис про батька дитини зроблено на підставі ч.1 ст. 135 СК України за вказівкою матері. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Але на відбір зразків крові, призначений експертною установою на 09 січня 2020 року відповідач [PERSON] не з`явився. За наведених підстав експертна установа повернула без виконання ухвалу суду про призначення судово-генетичної експертизи від 21.10.2019 року. Аналізуючи встановлену судом обставину неявки відповідача до експертної установи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст. 109 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Виходячи з наведеного, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про призначення експертизи ( а. с. 69), про час та місце відбору зразків для проведення експертизи ( а. с. 125, 126), про наслідки ухилення від участі в експертизі, не з`явився до експертної установи, що на переконання суду свідчить про його свідоме ухилення від участі у проведенні судово-генетичної експертизи, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання факту, для якого судом призначалась судово-генетична експертиза, а саме визнання батьківства [PERSON] відносно [PERSON] [INFO] . Суд прийшов до даного висновку крім врахування наслідків неявки відповідача до експертної установи також і на підставі доказів, поданих позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, досліджених в судовому засіданні фото ( а. с. 8, 9), які свідчать про можливість походження дитини, жодним неспростуванням відповідачем [PERSON] доводів позивача щодо його батьківства, хоча би своєю участю в експертизі, від участі в якій відповідач категорично відмовився. Статтею 50 СК України визначене особисте немайнове право чоловіка на батьківство і не регулює спірні правовідносини. Право позивача звернутися з даним позовом визначено положеннями ч. 3 ст. 128 СК України. Доказів про спростування витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 0023721420 від 20.08.2019 року ( а. с. 18) відповідачем не надано і не заявлено клопотання про витребування доказів судом. Судом відхиляються заперечення проти позову відповідача посилання на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.06.2019 року у справі № 751/3529/19, оскільки даним рішенням не встановлено походження дитини від іншої особи. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Зважаючи на те, що відповідачем не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] , чи факту походження дитини від іншого чоловіка, а також враховуючи факти ухилення відповідача від участі в проведенні експертизи, суд приходить до висновку, що відповідач є біологічним батьком дитини позивача [PERSON] , [INFO] , а тому позовні вимоги [PERSON] в частині визнання батьківства і внесення змін до актового запису про народження дитини підлягають задоволенню в повному обсязі. Розглядаючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Принцип «забезпечення якнайкращих інтересів дитини», закріплений у Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02. 1991 р.), вимагає, щоб в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділялась якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, як це закріплено в статті 3. Отже, згідно положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким дитина проживає, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Оскільки відповідач [PERSON] визнаний судом батьком неповнолітньої дитини позивача - [PERSON] , яка знаходиться на утриманні позивача, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, тому є всі правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Судом при визначенні розміру аліментів враховується те, що відповідач є працездатною особою, оскільки доказів на підтвердження його непрацездатності матеріали справи не містять. Відомості про наявність на час розгляду справи у відповідача інших дітей, у суду відсутні. Відповідачем не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Враховуючи обставини, викладені у ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, суд приходить до висновку про те, що заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню. Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов [PERSON] пред`явлено 30 серпня 2019 року, тому аліменти суд присуджує саме з цього дня. Крім того, положенням ст. 265 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду вирішуються питання розподілу судових витрат. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем [PERSON] при подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., який документально підтверджений квитанцією, що міститься в матеріалах справи. Оскільки позов про визнання батьківства задоволено в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судових витрат, понесених нею, в повному обсязі. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Оскільки позивача звільнено від судового збору за подання позову в частині стягнення аліментів, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. Що стосується понесених витрат на правничу допомогу позивачем, то слід зазначити наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.. Встановлено, що 23.08.2019 між [PERSON] та адвокатом Нестеренко С. О. було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно розрахунку (акту виконаних робіт) оплати роботи (послуг) адвоката за надання правової допомоги від 11.12.2019, 09.10.2019 року загальна сума до оплати за надану правову допомогу складає 2600 грн. 00 коп. (500 грн. 00 коп. - складання письмових пояснень, 2100 грн. 00 коп. - ознайомлення з матеріалами справи, складання позовної заяви, підготовка клопотання та відповіді на відзив). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № б/н від 09.10.2019 року на підставі договору про надання правової допомоги від 23.08.2019 року [PERSON] сплатила 2100 грн.. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 11.12.2019 року на підставі договору та ордеру про надання правової допомоги [PERSON] сплатила 500 грн. 00 коп., які підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved