Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищезазначеним позовом, який мотивують тим, що 30 жовтня 2003 року помер їх чоловік та батько відповідно [PERSON]. Так, після його смерті відкрилася спадщина, що складається з будинку №41 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району Закарпатської області. Оскільки фактом спільного проживання вони прийняли спадщину за останнім, однак нотаріусом у оформленні такої їм було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок, тому просять позов задовольнити. У підготовче судове засідання позивачі не зявилися, однак подали заяву, в якій просили розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не стягувати з відповідача на їх користь понесені ними судові витрати. Представник Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача у підготовче судове засідання також не зявився, подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 30 жовтня 2003 року помер чоловік [PERSON] та батько [PERSON] [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ № 130298, виданим виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 30 жовтня 2003 року (а. с. 6-7, 9, 10, 11, 12, 13). Також встановлено, що згідно довідок виконавчого комітету Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області [PERSON], який помер 30 жовтня 2003 року, був головою домогосподарства № 41 по вул. Зерновській в с.Порошково Перечинського району Закарпатської області, де на момент смерті останнього були зареєстровані, зокрема, його дружина [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO] (а. с. 6, 15, 16, 35). Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності. Як розяснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася 30 жовтня 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним застосувати до даних правовідносин норми цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51434920 від 30 березня 2018 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], який помер 30 жовтня 2003 року, відсутня (а. с. 32-33). Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 143/01-16 від 28 листопада 2017 року позивачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], який помер 30 жовтня 2003 року, оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № 41 по вул. Зерновській в с. Порошково Перечинського району, відсутній (а. с. 14). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилися від неї, а інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 15, 32-33), відтак позивачі прийняли таку по 1/2 частині кожна. Оскільки у них існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанцій № [NUMBER] та №0632220067 від 22 березня 2018 року позивачами [PERSON] та [PERSON] сплачено по 352,50 грн. судового збору (а. с. 1, 2). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачами заяви, останні, з врахуванням принципу диспозитивності, просять не стягувати з відповідача понесені ними судові витрати, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке їх волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому судовий збір у сумі 704,40 грн. стягненню з Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області не підлягає. На підставі наведеного та

Outcome: approved