Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

[PERSON] (по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до Ізяславської міської ради Хмельницької області (по тексту - відповідач); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління Державної архітекурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області (по тексту - третя особа) про визнання за собою права власності на гараж [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 6822110100 : 01: 006:0500. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так за покликанням позивача, в серпні 2013 року придбав в [PERSON] земельну ділянку по [ADDRESS] , загальною площею 0, 004 га, з цільовим призначенням: для будівництва індивідуальних гаражів, з кадастровим номером 6822110100:01:006:0500. Вказує, що на такій земельній ділянці, після її придбання побудував гараж і без порушення прав інших осіб продовжує відкрито, безперервно ним користуватися та володіти. Як вважає позивач, він позбавлений можливості здійснити реєстрацію права на такий гараж, оскільки належним чином не зареєстровано право власності, а також відсутній документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Також звертає увагу, що в установленому порядку виготовив технічний паспорт на гараж, і згідно висновку експерта останній відповідає вимогам державних будівельних норм. На думку позивача, оскільки йому відмовлено Управлінням Державної архітекурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області у прийнятті декларації про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками, з вказанням на відсутність інформації, яку на даний час неможливо надати з огляду, що при будівництві гаража не було повідомлено відповідні органи про початок будівництва, то наявні підстави для визнання права власності в порядку ст. 317, 319, 331 ЦК України. Представником третьої особи було письмове пояснення (вх. №5178 від 24.04.2020 року), згідно якого з покликанням на Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 13.04.2011 року №466 вказує, що позивачу було повернуто декларацію. Підставою для повернення декларації стало виявлення відсутність інформації в п. 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 16, 20, 21, 22; в п. 2 інформація про замовника будівництва вказана не в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому предстаником відповідача подано письмову заяву про можливість розгляду без його участі з покликанням на відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог судом враховано наступне. Так, судом встановлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки, розміром 0, 0040 га, з кадастровим номером 6822110100 :01:006:0500, цільове призначення якої - для будівництва індивідуальних гаражів, та яка розташована по [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16.08.2013 року, зареєстрованим приватним нотаріусом Ізяславського районного нотаріального округу Шмигельською В.П. в реєстрі за №1570 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 8070387 від 16.08.2013 року). Як вбачається з матеріалів справи, на земельній ділянці з кадастровим номером 6822110100:01:006:0500, яка виділена для будівництва індивідуальних гаражів, позивачем після її купівлі збудовано гараж (машино-місце) [ADDRESS], та виготовлено на його замовлення КП «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» технічний паспорт. Як засвідчує лист Управління Державної архітекурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області від 03.02.2020 року №ХМ 151200340880 позивачу по справі було повернуто декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1) «Гараж, що по [ADDRESS]» та повідомлено про відсутність інформації в в п. 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 16, 20, 21, 22; в п. 2 інформація про замовника будівництва вказана не в повному обсязі. Тим самим зважаючи, що при будівництві гаража не було повідомлено відповідні органи про початок будівництва, у позивача вказані відомості відсутні, а відтак останній не може здійснити реєстраційні дії щодо права власності на вказаний гараж. Разом з тим, відповідно до звіту про проведення технічного огляду гаражу від 19.12.2019 року, складеного експертом Чілійом А.І. (кваліфікаційний сертифікат серії АЕ №000755 від 19.09.2012 року, свідоцтво №155 від 15.12.2017 року), гараж [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 6822110100:01:006:0500 відповідає вимогам державних будівельних норм. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За змістом ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй введена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Частиною 5 вищевказаної статті передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. За приписами ст. 331 ЦК України визначені загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва. Відповідно до положень цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно з ч. 2 вищевказаної статті ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461, у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду, він приймається в експлуатацію згідно з цим порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкту. Як визначає ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, частина шоста вказаної статті чітко регламентує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно має бути визнане за позивачем, оскільки він являється власником земельної ділянки, на якій зведено ним гараж, останній збудовано з дотриманням будівельно-технічних норм і правил, без порушень нормативних документів, діючих у галузі будівництва, при цьому не порушуються права та законні інтереси інших осіб. На підставі ст.ст. 317, 319, 331, 375, 376 ЦК України,

Outcome: approved