Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

[PERSON] міська рада звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь доходи, отримані від безпідставно набутого майна в розмірі 3238499,43 грн., відшкодувати судові витрати. До суду надійшла заява представника позивача [PERSON] міської ради [PERSON] про підтримання позовних вимог в повному обсязі та клопотання про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлялась про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справу за її відсутності не надавала. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Згідно з ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» одним з основних принципів місцевого самоврядування є судовий захист прав місцевого самоврядування. [PERSON] міською радою відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України здійснені заходи самоврядного контролю з питань використання та охорони земель територіальної громади, додержанням земельного законодавства. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 01.03.2017 № 81491386 право власності на нежитлові будівлі літ. «А-2» площею 1106,4 кв.м., літ. «Б-1» площею 1032,7 кв.м., літ. «Г-1» площею 353,4 кв.м., літ. «Д-1» площею 77,5 кв.м., літ. «Ж-1» площею 43,9 кв.м., літ. «Л-1» площею 10,1 кв.м., літ. «М-1» площею 316,3 кв.м. по вул. Плеханівській,112 у м. Харкові зареєстровано за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER]) на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2012 № 234. Відповідно до вказаної інформаційної довідки, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 14.07.2016 № 19-20.08-3-3171/20-16 та листа Департаменту земельних відносин [PERSON] міської ради від 03.02.2017 № 717/0/225-17 речові права Відповідача на земельну ділянку по вул. Плеханівській,112 у м. Харкові не зареєстровані. Відповідно до акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації вказаної земельної ділянки від 27.03.2017 встановлено, що на ній розташовані нежитлові будівлі, право власності на які зареєстровано за [PERSON] Земельна ділянка огороджена залізобетонним парканом, вільний доступ до неї обмежений, прохід та проїзд здійснюється через ворота. Площа земельної ділянки відповідно до їх меж складає 0,5656 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до меж паркану та зовнішніх меж будівель з урахуванням невідємних елементів. Враховуючи відсутність зареєстрованих за будь якими юридичними або фізичними особами прав та з урахуванням ст.ст. 80, 83 ЗК України земельна ділянка площею 0,5656 га по вул. Плеханівській, 112 у м. Харкові перебуває у власності територіальної громади міста Харкова. Отже, у звязку з тим, що [PERSON], починаючи з 15.06.2012, дати набуття права власності на обєкти нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці, не набувала належних прав власності або користування на земельну ділянку площею 0,5656 га по вул. Плеханівській,112 у м. Харкові, остання використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав. Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є цивільно-правовим зобовязанням, порядок та підстави виконання якого визначається нормами ЦК України. Відповідно до статей 1212 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобовязана повернути потерпілому це майно та відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Наявність на земельній ділянці комунальної власності обєктів нерухомості, належних на праві власності відповідачу, робить неможливим використання цієї земельної ділянки територіальною громадою міста Харкова для власних або інших цілей. Вказане свідчить про фактичне вибуття із володіння й користування міської ради зазначеної земельної ділянки. Зазначене вибуття із володіння та користування власника - територіальної громади м. Харкова майна (земельної ділянки) є результатом переходу цього майна від власника, який не ставив за мету свідоме відчуження, свідоме передання майна іншій особі. Отже, до особи, яка набуває право власності на нерухоме майно (будинок, будівлю або споруду), це майно фізично переходить разом із земельною ділянкою, на якій воно розташоване, оскільки воно з нею нерозривно повязане, тобто відбувається фактичне набуття (заволодіння) земельною ділянкою новим власником, розташованого на ній нерухомого майна. У разі, якщо у відчужувача відповідного нерухомого майна було відсутнє право власності або користування на земельну ділянку, то така земельна ділянка набувається новим власником майна не за рахунок відчужувача, а за рахунок власника - територіальної громади міста Харкова. Достатніми правовими підставами для набуття земельної ділянки при набутті прав на розташоване на ній нерухоме майно в порядку ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України є ті ж самі підстави, що і для набуття прав на земельну ділянку в загальному порядку правові підстави, перелік яких визначений главою 19 ЗК України 2001 р., главою 2 ЗК України 1990 р. Таким чином, достатньою правовою підставою для набуття, збереження майна (земельної ділянки) відповідно до ст. 1212 ЦК України є підстава, яка передбачена законом або правочином. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Аналогічні вимоги щодо здійснення державної реєстрації речових прав на земельну ділянку визначені ст. 182 ЦК України, згідно якої, право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.03.2017 № 81491386, листа Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 14.07.2016 № 19-20.08-3-3171/20-16 та листа Департаменту земельних відносин [PERSON] міської ради від 03.02.2017 № 717/0/225-17 речові права Відповідача на земельну ділянку по Плеханівській,112 у м. Харкові не зареєстровані, останній не набув належних прав власності або користування щодо цієї земельної ділянки, а тому використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту; відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Обєктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 ПК України визначено, що плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. [PERSON] не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є субєктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 ПК України). Податковим кодексом України визначено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обовязковим платежем, а його розмір визначається на підставі законодавчих актів, тобто є регульованою ціною (ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 ПК України). [PERSON] в період з 01.04.2014 по 01.01.2016 не сплачувала за користування земельною ділянкою плату за землю у встановленому правовими актами розмірі. Таким чином, [PERSON] як набувач, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а [PERSON] міська рада втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати Відповідачем за рахунок Позивача. Згідно з ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, обов'язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об'єктивний результат: наявність безпідставного збагачення. З викладеного вбачається, що збереження відповідачем грошових коштів, які мали б бути ним сплачені Позивачу в якості орендної плати, відбулось за рахунок останнього, оскільки він є власником земельної ділянки, тобто мало місце безпідставне збагачення відповідача, а відтак [PERSON] зобов'язана сплатити [PERSON] міській раді грошові кошти безпідставно збережені внаслідок безоплатного користування спірною земельною ділянкою без належного оформлення. Таким чином, не здійснення [PERSON] плати за використання спірної земельної ділянки в розмірі, визначеному чинним законодавством, тобто за регульованими державою цінами, які є фактично звичайною ціною, призвело в результаті до одержання ним доходів. Розмір доходу від безпідставно набутого майна, який підлягає відшкодуванню з боку Відповідача, розрахований міською радою в сумі 3448735,77 грн., виходячи з розміру орендної плати за землю, зменшений на розмір безпідставно зроблених [PERSON] платежів за використання землі у вигляді земельного податку, та підтверджується наступним. Відповідно до листа Східної ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області від 10.02.2017 № 997/8/20-38-13-04-22 [PERSON] за період з 2015 по 2016 рік, як платником земельного податку за земельну ділянку по вул. Плеханівській,112 у м. Харкові, задекларовано податкових зобовязань у розмірі 168619,85 грн. За 2014 рік [PERSON], як платником земельного податку за земельну ділянку по вул. Плеханівській,112 у м. Харкові, задекларовано податкових зобовязань у розмірі 55\~488,65 грн., тобто за період з 01.04.2014 по 31.12.2014 у розмірі 41616,49 грн. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Плата за земельні ділянки державної та комунальної власності нараховуються та сплачуються за регульованою ціною. За таких обставин, [PERSON] міська рада, як власник землі комунальної власності, при наданні земельних ділянок у користування не може застосовувати інші, ніж визначені законодавчими актами, ставки плати за землю, а тому розмір доходу від користування [PERSON] земельною ділянкою, виходячи з розміру плати за землю, розрахований міською радою виключно на підставі норм земельного законодавства та законодавства про плату за землю. Розрахунок розміру плати за використання земельної ділянки комунальної власності загальною площею 0,5656 га по вул. Плеханівській, 112 у м. Харкові здійснений Департаментом територіального контролю [PERSON] міської ради на підставі наступних законодавчих актів, а саме Земельного кодексу України; Податкового кодексу України; Порядку впровадження нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженого рішенням [PERSON] міської ради від 25.09.2013 № 1269/13; Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові, затвердженого рішенням [PERSON] міської ради від 27.02.2008 № 41/08; Рішення [PERSON] міської ради від 03.07.2013 № 1209/13 «Про затвердження «Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013». Відповідно до Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Відповідно до п. 285.1 ст. 285 ПК України, базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Положеннями ст. 286 ПК України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному ст. 58 цього Кодексу (п. 286.5 ст. 286 ПК України). Пунктом 287.5 ст. 287 ПК України\~передбачено, що податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Враховуючи те, що обовязок виконання зобовязання зі сплати орендної плати за користування спірною земельною ділянкою за 2014 рік виник у [PERSON] у 2015 році, [PERSON] міською радою дотримано вимоги позовної давності, встановлені ст.ст. 256, 257 ЦК України. Згідно ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. За умовами ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захищати цивільне право або інтерес способом, встановленим договором або законом. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved