Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

[PERSON] предявила позов до Старокостянтинівської міської ради про встановлення факту реєстрації шлюбу та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що її батькам належала квартира №2, що знаходиться в житловому будинку №14 по вул..Жукова в м.Старокостянтинові, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 5 листопада 2001 року відділом приватизації відкритого акціонерного товариства Зоря. 15 квітня 2004 року її матір [PERSON] померла. Після смерті матері спадщину на 1/2 частину квартири прийняв її батько [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем. 27 липня 2007 року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина. Вона є спадкоємцем за заповітом. Рішенням Старокостянтинівського райсуду від 27 листопада 2014 року їй визначено додатковий строк для прийняття спадщини. У визначений судом строк вона звернулась до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Однак постановою державного нотаріуса від 26 листопада 2015 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки свідоцтво про право власності на житло видано не уповноваженим на те органом, а також відсутній актовий запис про укладення шлюбу між її батьками. Оскільки іншим шляхом оформити право власності на спадкове майно неможливо, тому позивачка просить задовольнити її вимоги. Позивачка та представник відповідача в судове засідання не зявилися, однак подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути без їх участі. Позивачка свої вимоги підтримує, представник відповідача покладається на розсуд суду. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 червня 1965 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб. 5 листопада 2001 року на підставі свідоцтва про право власності на житло батьки позивачки [PERSON] та [PERSON], шляхом приватизації, придбали у власність квартиру №2, що знаходиться в будинку №14 по вул.Жукова в м.Старокостянтинові, яка належала ВСАТ Зоря. Старокостянтинівським БТІ проведена державна реєстрація зазначеного житла за ними. Вказане свідоцтво про право власності на житло ніким не оспорювалось і є чинним на теперішній час. 1 лютого 2002 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Старокостянтинівського нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі за №193, яким заповів все належне йому майно позивачці. 15 квітня 2004 року померла [PERSON] Після її смерті спадщину на 1/2 частину спірної квартири прийняв [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем. Однак свої спадкові права належним чином не оформив. 27 липня 2007 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина. Позивачка є спадкоємцем за заповітом. Рішенням Старокостянтинівського райсуду від 27 листопада 2014 року їй визначено додатковий строк для прийняття спадщини. У визначений судом строк позивачка звернулась до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Проте постановою державного нотаріуса від 26 листопада 2015 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, оскільки свідоцтво про право власності на житло видано не уповноваженим на те органом, а також відсутній актовий запис про укладення шлюбу між батьками позивачки. Зазначені обставини підтверджуються даними спадкової справи померлого [PERSON], свідоцтвами про смерть, рішенням Старокостянтинівського райсуду від 27 листопада 2014 року про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, свідоцтвом про право власності на житло від 5 листопада 2001 року, заповітом, актовим записом №96 від 21 червня 1965 року про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] Відповідно до вимог ст.1216, 1233, 1268 ч.1, 3, 5, 1272 ч.3 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Оскільки після смерті [PERSON], якому належала квартира №2 в житловому будинку №14 по вул.Жукова в м.Старокостянтинові, позивачка прийняла спадщину, тому її позовні вимоги слід задовольнити і визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно в порядку спадкування. Враховуючи, що відповідачем по справі є орган місцевого самоврядування, тому судові витрати слід віднести на рахунок позивачки. Щодо вимог про встановлення факту реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON], то вони задоволенню не підлягають, оскільки їх шлюб був зареєстрований 21 червня 1965 року про свідчить відповідний актовий запис. На підставі ст.1216, 1233, 1268, 1272 ЦК України,

Outcome: partial