Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

[PERSON](надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач») про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі виконавчого листа №2-2232 від 26.11.2008 року Корабельного районного суду м. Миколаєва на утримання доньки [PERSON], [INFO], з 1/4 до 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на даний час змінилися обставини, та, зокрема, матеріальне та сімейне становище Позивача, а тому розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва в розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу), є обтяжливим для [PERSON] Зокрема, як зазначено Позивачем в позовній заяві, станом на даний час він не працевлаштований, та в новому шлюбі в нього народилося двоє дітей і вони з дружиною очікують на народження третьої дитини. Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги. Відповідачем направлено на адресу суду Відзив на позов, в якому вона заперечила проти позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні. Зокрема, як випливає зі змісту відзиву на позов, Відповідач покликається на те, що встановлений попереднім судовим рішенням розмір стягуваних із Позивача аліментів і так є незначним та не забезпечує в повній мірі потреб неповнолітньої дитини. Крім того, Відповідач покликається на те, що до моменту звернення до суду у Позивача була наявна значна заборгованість зі сплати аліментів, яку ним погашено перед зверненням до суду, а також зазначає про зміну свого сімейного та майнового стану (реєстрацію іншого шлюбу, народження дитини та перебування станом на час розгляду справи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку). Відповідачем подано до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в письмових заявах пояснення Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [PERSON] [PERSON] з 28 жовтня 2006 року року перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с.4). На виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 05 лютого 2009 року у справі №2-2232/2008 про стягнення аліментів 17 лютого 2009 року Корабельним районним судом міста Миколаєва видано виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаюси з 01.08.2008 і до її повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Посилаючись на зміну свого матеріального та сімейного стану, [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частини його заробітку. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. При цьому, частиною 1 статті 192 СК України передбачено можливість суду, зокрема, зменшити визначений за рішенням суду розмір аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Погіршення матеріального стану платника аліментів надає йому право звернутися з позовом про зменшення розміру аліментів. На погіршення матеріального стану платника аліментів може вплинути укладання ним іншого шлюбу, у зв'язку з чим від буде зобов'язаний утримувати спільних дітей, народжених у шлюбі, дружину до трьох років дитини. Погіршення матеріального стану платника аліментів може бути викликано зміною місця роботи та зменшенням зарплати, виходом на пенсію, банкрутством, знищенням майна, яке давало доходи тощо. Обставиною, яка може призвести до зменшення розміру аліментів, є також наявність у платника аліментів інвалідності І чи II груп і отримувана пенсія є єдиним джерелом його існування; за період дії аліментного зобов'язання у платника з'являться непрацездатні члени сім'ї, яких за законом він мусить утримувати. До числа таких осіб належать непрацездатні батьки, повнолітні дочка, син, непрацездатні за станом здоров'я. Зміна матеріального стану також можлива за наявності у платника аліментних зобов'язань щодо дітей від іншого шлюбу. У даному випадку закон виходить з того, аби діти, на користь яких стягуються аліменти, знаходилися в однаковому матеріальному стані з дітьми платника аліментів, які проживають у його сім'ї. При цьому, як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, як підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків №394 від 23.07.2018 року (а.с.13) інформація про доходи [PERSON] за період 1 квартал 2017 року по 1 квартал 2018 року відсутня. Крім того, відповідно до Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 06 липня 2010 року (а.с. 8) 06 липня 2010 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], від якого [INFO] у них народився син - [PERSON] (Свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 10 квітня 2013 року (а.с.9), а [INFO] - донька [PERSON] (Свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 04 березня 2014 року (а.с.10). Як зазначив Позивач в позовній заяві, станом на даний час вони з дружиною очікують народження третьої дитини. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши надані сторонами докази та положення чинного сімейного законодавства України, Суд дійшов висновку про те, що з моменту винесення рішення апеляційного суду Миколаївської області від 05 лютого 2009 року у справі №2-2232/2008, яким з [PERSON] було вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, у [PERSON] змінилося матеріальне та сімейне становище, оскільки на даний час він не працевлаштований та уклав новий шлюб, в якому народилися двоє інших дітей. Вказані обставини суд сприймає як такі, що за даних умов дають підстави для зменшення розміру присуджених рішенням суду аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів. При цьому, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з Позивача, Суд виходить з наступного. Чинне сімейне законодавство України покладає на батьків дитини (в однаковій мірі як на батька, так і на матір) обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому, Суд акцентує увагу на тому, що піклування про дитину та її утримання є обов'язком, а не правом батьків, при цьому, закон у виняткових випадках встановлює лише певні обставини, які можуть впливати на обсяг такого обов'язку. Виходячи зі змісту положень закону, принципів справедливості, розумності та моралі, на яких закон ґрунтується, батьки зобов'язані вживати активних дій з метою забезпечення своїй дитині якнайкращого фізичного, духовного та морального розвитку. В позовній заяві Позивач не заперечив того, що він є здоровою працездатною особою, а тому будь-яких фізіологічних чи об'єктивних перешкод, які б унеможливлювали виконання ним свого обов'язку щодо утримання дитини від першого шлюбу Судом не встановлено. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписами частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»прожитковий мінімум для дитинивікомвід 6 років до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень, з 1 липня- 1944 гривні, з 1 грудня- 2027 гривень. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Враховуючи вищевикладене, виходячи з вимог закону, принципів розумності та справедливості, враховуючи матеріальне становище дитини, [PERSON], яка на даний час проживає з матір'ю та фактично перебуває на її утриманні (враховуючи, в тому числі, те, що Відповідач перебуває у відпустці по догляду за дитиною), вік дитини та властиві для цього віку, в тому числі, і додаткові потреби у її розвитку, стан здоров'я (у дитини наявні певні проблеми зі здоров'ям (а.с.33), матеріальне та сімейне становище Позивача, Суд дійшов висновку, що розмір аліментів, який стягується з [PERSON] за рішенням суду, слід зменшити з 1/4 частини всіх видів його доходів до 1/5 частини (але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), оскільки такий розмір аліментів, за висновком суду, станом на даний час є таким, що збалансує обсяг обов'язку [PERSON] щодо утримання доньки [PERSON] з обсягом обставин, які змінилися у його житті (укладення нового шлюбу, народження дітей, матеріальне становище). В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково: стягувати з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], аліменти на користь [PERSON], [INFO], на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/5 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192, 200 Сімейного кодексу України,ст. 8,11 Закону України «Про охорону дитинства»,п.п. 17, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік»,

Outcome: partial