Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач), посилаючись на те, що вона з 16.07.2011 р. перебуває у шлюбі з відповідачем та має з ним двох спільних малолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Оскільки грошей на утримання дітей не вистачає, а відповідач офіційно не працює проте має постійний неофіційний дохід, позивачка звернулась до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. на кожну дитину, а всього 1400 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав посилаючись на доводи, що в ньому викладені та просив при вирішенні питання про розподіл судових витрат стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу за складення позовної заяви в сумі 250 грн. та за участь у судовому засіданні в сумі 700 грн. Відповідач позов визнав частково та пояснив, що він офіційно ніде не працює і перебуває на обліку у центрі зайнятості, як особа яка шукає роботу та сезонно підробляє кочегаром, де отримує дохід за сезон в сумі 1300 грн. Крім цього, в нього також є дитина від іншого шлюбу - син [PERSON], 2005 року народження, на утримання якого він сплачує аліменти в сумі 400 грн. щомісячно. З урахуванням цих обставин, відповідач зазначив, що аліменти в розмірі 700 грн. на кожну дитину він фізично не в змозі платити. Проте згоден платити аліменти в сумі 400 грн. на кожну дитину. Заслухавши сторін та розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.07.2011 р. виданого виконкомом Сварківської сільської ради Глухівського району Сумської області між позивачем та відповідачем 16.07.2011 р. зареєстровано шлюб за актовим записом № 03 (а.с.2). З оглянутих у судовому засіданні копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01.11.2011 р. та серії [NUMBER] від 05.11.2013 р., виданих виконкомом Соснівської сільської ради Глухівського району Сумської області вбачається, що [PERSON] народилась [INFO], а [PERSON] народився [INFO], і батьками цих дітей є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3-4). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання, а відтак суд доходить до висновку про покладення на відповідача обов'язку сплачувати аліменти на утримання своїх малолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач не надав суду доказів щодо свого офіційного доходу та сам не заперечував тієї обставини, що отримає нерегулярний дохід, суд вважає за можливим визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] перебуває як безробітний на обліку у центрі зайнятості, за сезон з листопада 2014 р. по березень 2015 р. у Соснівському НВК отримав 7215,37 грн. доходу (а.с.25-26), проте є особою працездатного віку, має нормальний стан здоров'я, і має об'єктивну можливість виплачувати аліменти, а будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав. Водночас, суд враховує, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька та при цьому позивачка несе сама основні обов'язки по вихованню та матеріальному забезпеченню малолітніх дітей. Суд приймає до уваги доводи відповідача, що в нього на утриманні перебуває ще одна малолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с.23), на утримання якого, згідно з рішенням суду, з відповідача стягуються аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно (а.с.24). За таких обставин, суд вважає, що розмір аліментів 450 грн. на кожну дитину буде розумним, достатнім і відповідатиме для забезпечення мінімальних потреб, необхідних для виховання і утримання дітей, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача, та інших осіб. При цьому суд відзначає, що визначення аліментів у тому розмірі про який просить у позові позивач не буде відповідати принципу розумності, справедливості та однакового ставлення батька до дітей, оскільки в цьому випадку інша дитина - [PERSON], на яку відповідач за іншим судовим рішенням сплачує аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно, виявиться менш забезпеченою матеріально. Поряд з цим визначений судом розмір аліментів буде узгоджуватись із встановленим у ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковим мінімумом для дитини віком до 6 років - 1032 грн., та не є меншим від 30 % цього мінімуму та максимально наближений до його половини. Оскільки позивачем не зазначено у позові з якого часу вона просить проводити стягнення з відповідача аліментів, суд керується приписами ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача судових витрат в частині заявлених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 950 грн. 00 коп. з огляду на наступні обставини. Згідно з приписом ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати, тільки за умови, якщо вони документально підтвердженні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з приписом ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа може здійснювати процесуальні права, передбаченні у ч. 2 цієї статті. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 56 ЦПК України особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Однак, такого клопотання від позивача до суду не надходило. Окрім цього, статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу при складанні позовної заяви позивач надала до позову договір № 30/ц від 21.04.2015 р. укладений з адвокатом [PERSON] і розписку про сплату адвокату 250 грн. (а.с. 8, 9). У судовому засіданні представник позивача додатково надав на підтвердження витрат на правову допомогу за прийняття його участі у судовому засіданні договір № 37/ц від 15.05.2015 р. та розписку про сплату адвокату 700 грн. (а.с. 16,17). Також з матеріалів справи вбачається, що позовна заява [PERSON] складена на одну сторінку і не містить викладу якихось складних юридичних питань (а.с.1), а два судових засідання по цій справі, тривало загалом менше години (а.с. 19-20). Водночас, ані позивачем, ані її представником, не було надано суду на підтвердження понесених витрат на правову допомогу документально обґрунтованого розрахунку із зазначенням як характеру та виду отриманих в якості правової допомоги юридичних послуг, так й їх вартості з детальним розписом тривалості часу та вартості кожного з окремих видів послуг, що надавалися позивачу її представником, та які відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» підлягають стягненню за участь у судовому засіданні, або під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Поряд з цим, на підтвердження оплати правової допомоги не було надано суду й платіжного документу, оформленому у встановленому законом порядку передбаченому для здійснення готівкових чи безготівкових розрахунків (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ). Надані ж суду особисті розписки адвоката про одержання авансу не відповідають встановленим вимогам здійснення готівкових чи безготівкових розрахунків, а тому не можуть бути прийняті судом як належні докази витрат на правову допомогу. За таких обставин, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд не може покласти витрати на правову допомогу на відповідача. З огляду на положення ст. 367 ЦПК України суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо негайного виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial