Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ «КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до [PERSON] вказавши, що між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 22.12.2014 року, відповідно до якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 10816,54 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення коштів до 31.12.2016 року. Відповідач скористався кредитними коштами, але умови договору належним чином не виконав, грошові кошти не повернув, тому позивач просить стягнути заборгованість у сумі 36151,36 гривень та судові витрати. Ухвалою суду від 18.10.2019 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач у наданий судом строк та станом на 21.01.2020 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В ході розгляду справи сторонами заяви чи клопотання не подавались. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. 17.08.2012 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, який складається з заяви, Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів. Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредитну картку з встановленим лімітом, якою згодом скористався, зобов`язавшись щомісяця сплачувати банку ануїтетними платежами грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, комісії, а також інших платежів згідно умов договору. 22.12.2014 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] була укладена генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток (надалі Договір). Відповідно до укладеного договору сторонами було зменшено розмір заборгованості, яка мається у [PERSON] за кредитом, та визначено, що на дату підписання договору заборгованість складає 9008,61 гривень та повинна бути погашена до 31.12.2016 року. Відповідно до п. 2.1 Договору Банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 10816,54 гривень строком на 24 місяці з 22.12.2012 року по 31.12.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі потреби, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості. Так, позичальник зобов`язався кожного місяця сплачувати банку платіж в сумі 541,26 гривень. Порядок повернення кредитних коштів в разі порушення договірних зобов`язань передбачений п. 1.4 Договору. Пунктом 2.2 Договору передбачений порядок нарахування штрафу за порушення строків погашення заборгованості, зазначених в Генеральній угоді Умовах та правилах більш ніж на 31 день по зобов`язаннях, строк яких не настав. Як зазначено в пункті 2.12 Договору ця Генеральна угода разом з Умовами та правилами, Тарифами складає між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПриватБанк» кредитний договір. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку відповідач належним чином зобов`язання з повернення грошових коштів не виконувала, в результаті чого станом на 05.02.2019 року виникла заборгованість в загальній сумі 36151,36 гривень, з яких 9930,70 гривень заборгованість по кредиту, 7194,13 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 17722,12 гривень комісія, 104,41 гривень штраф. При вирішенні спору суд виходить з такого. Можливість укладення договору шляхом фіксування його змісту в кількох документах визначена ст. 207 ЦК України. При укладанні договору, сторони керувались ст. 634 ч.1 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому; друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вказує ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов`язання неустойкою (штрафом, пенею). Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені наданими доказами та підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved