Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 25 січня 2012 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Кіровоградського регіонального управління (надалі відповідачі) про визнання права власності на майно та звільнення з-під арешту, а саме на автомобіль ВАЗ 2104320 державний реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, шасі (кузов, рама коляска) [NUMBER], тип - легковий універсал, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 жовтня 2008 року він з відповідачем [PERSON] домовились в присутності свідків про купівлю - продаж автомобіля, а згодом він передав [PERSON] за автомобіль грошові кошти в сумі 3 000 дол. США, про що той написав розписку. Вказує, що вказана сума була передана йому на виконання досягнутих домовленостей. Того дня він видав йому доручення представляти його інтереси з питань, пов'язаних з експлуатацією автомобіля ВАЗ 2104320 державний реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, шасі (кузов, рама коляска) № [NUMBER] та на час довіреності терміном на три роки право керувати цим автомобілем на території України та за її межами, посвідчивши його нотаріально (зареєстровано в реєстрі за № 5676). [PERSON] пояснив, що він виплачує кредит за цей автомобіль та обіцяв найближчим часом вирішити питання про переоформлення автомобіля на його ім'я, однак до цього часу не переоформив. В січні 2012 року йому стало відомо про велику заборгованість по договору кредиту в банку «Надра», Відділом ДВС було винесено постанову про арешт майна [PERSON] та винесена постанова про розшук майна боржника, тобто автомобіль ВАЗ 2104320 державний реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску перебуває в розшуку. Вважає, що такі дії відповідача, порушують його права по володінню та користуванню належним йому автомобілем, оскільки право власності є непорушним. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить суд задовольнити позовні вимоги та звільнити автомобіль з під арешту. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді. Про причину неявки до суду відповідачі суд не повідомив, письмових заяв та клопотань до суду від нього не надійшло. Суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про дату розгляду справи в суді, оскільки повістки повернулись до суду із відміткою пошти на повідомленні про отримання повідомлення та відмітки, що повістка повернулась за закінченням строку зберігання та за відсутності адресата. Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді. До суду надійшло письмове заперечення проти позовних вимог, оскільки автомобіль, про який вказує позивач є предметом застави за кредитним договором. Представник третьої особи Відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді. В клопотанні до суду просить розглянути справу за відсутності представника ДВС. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За змістом ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3-11, 15, 16, 19, 20, 22, 311, 316- 321, 325, 328, 346-348, 386, 391, 392, 657, 659 ЦК України. Ст.41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона передає майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити нього певну суму. За загальним правилом відповідно до вимог ст.ст. 657, 658 ЦК України договір купівлі - продажу укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Право продажу належить власнику майна. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 ЦК України. Судом встановлено, що 13 жовтня 2008 року сторони домовились про купівлю-продаж автомобіля ВАЗ 2104320 державний реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску за визначену сторонами суму в 3 000 дол. США, які позивач передав продавцю - відповідачу у справі, а той написав розписку та передав ключі та документи від автомобіля. Суд приймає до уваги, що в розписці не вказано, що вказана сума отримана саме в оплату вартості автомобіля, а дата отримання коштів співпадає із датою видачі довіреності. Того ж дня, 13 жовтня 2008 року [PERSON] уповноважив позивача представляти його інтереси з питань, пов'язаних з експлуатацією автомобіля ВАЗ 2104320 державний реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, шасі (кузов, рама коляска) [NUMBER] та на час довіреності терміном на три роки право керувати цим автомобілем на території України та за її межами, посвідчивши його нотаріально (зареєстровано в реєстрі за № 5676). Суд не погоджується із позицією позивача що саме він є власником автомобіля, оскільки автомобіль, про який вказує позивач також є предметом застави за кредитним договором. Судом також встановлено, що власником автомобіля ВАЗ 2104320 державний реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску є [PERSON] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 2104320 державний реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, шасі (кузов, рама коляска) [NUMBER], виданого МРЕО ОДАІ м.Олександрія 22 грудня 2006 року із відміткою про кредит в ВАТ КБ Надра в грудні 2006 року. Власник авто перед його відчуженням чи пізніше не зняв його з обліку в органах ДАІ. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано до суду достовірних доказів, що саме він є власником автомобіля ВАЗ 2104320 державний реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску і арешт автомобіля порушує його права, оскільки договір купівлі- продажу автомобіля не був укладений, доказів ухилення відповідача від укладання договору купівлі-продажу автомобіля до суду не надано. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню за безпідставністю позовних вимог. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності позовних вимог, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання права власності на рухоме майно та звільнення його з-під арешту. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами не виникло будь якого спору з приводу купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 2104320 державний реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску. Накладення арешту на зазначений автомобіль не є підставою для подання позову про визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту. В разі порушення права власності на автомобіль особа повинна звернутись з позовом саме до тої особи, яка це право порушує. Під час розгляду справ вказаної категорії підлягає доведенню наявність у особи, яка звернулася до суду, права на майно, на яке накладено арешт, протиправність накладення арешту на таке майно, порушення у зв'язку з цим прав та інтересів саме власника майна. В даному випадку будь якого спору між сторонами по справі не існує, а тому позовні вимоги про визнання права власності на рухоме майно та звільнення з-під арешту не підлягають задоволенню. Судові витрати, що понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладенні обставини та

Outcome: dismissed