Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до [PERSON] просив зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], визначені за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2016 року по справі №755/2811/15ц, на стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі - 713,00 грн. щомісячно і до досягнення [PERSON] повноліття. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що на підставі рішення Дніпрсокього арйлного суду місат Києва від 18 березня 2016 року [PERSON] визнано батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], та присуджено до сплати аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 лютого 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач сумлінно виконує свої зобов'язання в частині сплати аліментів, заборгованість по сплаті аліментів відсутня, однак на даний час позивач має іншу сім'ю, під час сперечання у шлюбі у позивача народилась дитина - син [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим на період з 09 червня 2017 року по 03 серпня 2019 року позивачу за місцем роботи надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому зважаючи на зміну матеріального становища позивач просить зменшити розмір аліментів, присуджених за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 березня 2016 року, та визначити розмір аліментів на утримання його сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 713,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2016 року позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено. Визнано [PERSON], [INFO], уродженця м. Каховка Херсонської області, громадянина України, батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], уродженця міста Києва, громадянина України. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 (двісті сорок три) грн.60 коп. Стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця м.Каховка Херсонської області, працює в Публічному акціонерному товаристві «Київводоканал», зареєстрований за адресою: [ADDRESS], аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 лютого 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. (а.с.14) Виходячи з положень ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. При цьому, частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, позивач [PERSON] має постійне місце роботи, працює на посаді директора управління екологічного нагляду в ПрАТ «Київводоканал», середньомісячна заробітна плата складає 25816,20 грн., що підтверджується звітом про здійснення відрахувань та виплат з місця роботи позивача. За наказом голови правління - генерального директора ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» [PERSON] від 09 червня 2017 року за №259-К «по особовому складу», [PERSON], директору управління екологічного нагляду в ПрАТ «Київводоканал», надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 09 червня 2017 року по 03 серпня 2019 року. (а.с.21) Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, позивач посилається на зміну сімейного стану, оскільки уклав новий шлюб та в даному шлюбі народився малолітній син, а також зміну майнового стану внаслідок перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому виходячи із загальної суми доходів позивач на даний час не спроможний у поновній мірі виконувати рішення суду, яким присуджено позивачу до сплати аліменти на утримання його сина. Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України та змісту положень ст. 192 СК України, позивач повинен довести наявність обставин щодо зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я (чи інших обставин), що настали після ухвалення судового рішення, яким визначено розмір аліментів. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено, що після ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, погіршився стан здоров'я позивача, змінилось його матеріальне становище, виникли інші обставини, які відіграють суттєву роль в житті позивача, та у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підставою для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду. В той же час, суд критично відноситься до позиції позивача, який посилається, як на підставу зменшення розміру аліментів, на фінансову неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки наведені обставини спростовуються наданими суду доказами, які підтверджують той факт, що позивач має постійне місце роботи, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених позивачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини в розмірі, який визначений за рішенням суду. Крім того, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01 травня 2017 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 1777,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. За таких обставин, суд вважає, що визначення розміру аліментів на утримання дитини в розмірі, визначений відповідачем, а саме 713,00 грн. щомісячно, є значно меншим ніж встановлений державою прожитковий мінімум на дитину, яку зобов'язаний утримувати відповідач, як батько, та призведе до порушення прав та інтересів дитини щодо забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. В той же час, відповідно до п.п. 12 п.12 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб», утримання аліментів не проводиться з допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст.4 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, присуджених за рішенням суду є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв'язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed