Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] у жовтні 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що її сину [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 07.07.2011 року, посвідченого Першою Запорізькою нотаріальною конторою за реєстраційним номером № 3-304. В зазначеній квартирі на даний час ніхто не зареєстрований. На початку червня 2014 року до [PERSON], який був зареєстрований та проживав у зазначеній квартирі тимчасово оселилася його мати - [PERSON] Після смерті [PERSON] відповідачка самовільно вселилась до вказаної квартири, без наданої позивачем згоди користується майном її сина, змінила замки та не впускає позивача з сином до помешкання, що і стало результатом звернення до суду із даним позовом. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач була належним чином повідомлена про день та час судового розгляду справи, однак до судового засідання не з'явилася, причину своєї неявки суду не повідомила. Представник третьої особи надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що 06.07.2002 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя, про що в книзі реєстрації актів про одруження 07.06.2002 р. зроблено запис № 139 (а.с. 7, 10). [INFO] народився спільний з [PERSON] син, [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с.8). 01.03.2007 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.9). 07.07.2011 року на підставі договору дарування, посвідченого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою та зареєстрованого у реєстрі за № 3-304, позивач, як законний представник свого малолітнього сина [PERSON], прийняла в дар від колишнього чоловіка, [PERSON], на ім'я сина квартиру, яка знаходиться у [ADDRESS], загальною площею 35,43 кв. м. (а.с.11). Це житло було зареєстровано 08.07.2011 року у ОП ЗМБТІ. На початку червня 2014 року до [PERSON], який був зареєстрований та проживав у зазначеній квартирі, тимчасово оселилася його мати - відповідач [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 27 серпня 2014 року (а.с.16). Станом на 25.09.2014 року у квартирі за адресою: [ADDRESS], ніхто не зареєстрований, що підтверджується довідкою від 17.09.2014 року (а.с.15). Згідно до інформації адресного бюро м. Запоріжжя, [PERSON] з 2009 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Однак син позивача та позивач, як законний його представник, не мають можливості користуватися своїм майном та розпоряджатися ним на власний розсуд у зв'язку з тим, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою. Як вбачається з копії договору підряду на роботи з відкриття дверей, 19.06.2014 року з метою потрапити до житла свого неповнолітнього сина, позивач зверталася до комунальної спеціальної воєнізованої аварійно-рятувальної служби з метою надання послуг у відкритті дверей вищезазначеної квартири, так як відповідач чинила перешкоди та відмовлялася відчиняти двері даного житлового приміщення. Згідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, з огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач вселилась у спірне житлове приміщення без згоди її власника або його законного представника - позивача по справі, не є членом його сім'ї і не набула право користування цим житловим приміщенням, перешкоджає власнику цього приміщення у користуванні ним, чим порушує його права власника. Оскільки відповідачем порушуються права власника житлового приміщення - неповнолітнього [PERSON], позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved