Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до [PERSON], просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з [PERSON] за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 червня 2013 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] і визначити їх у твердій грошовій сумі у розмірі 700,00 грн. щомісячно від дня пред'явлення позову. 14 липня 2017 року позивач [PERSON], через уповноваженого представника [PERSON], подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до змісту поданої до суду заяви позивач просив суд «переглянути розмір аліментів, утримуваних з [PERSON] за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 червня 2013 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] і визначити їх у твердій грошовій сумі в розмірі 900,00 грн. щомісячно від дня пред'явлення позову. (а.с.24-26) Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила позов задовольнити, пояснила, що на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29 липня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, за взаємною згодою батьків їх малолітня донька - [PERSON], [INFO], залишилася проживати разом з матір'ю. На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 червня 2013 року присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, починаючи з 28.05.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, зі свого боку позивач добросовісно виконував рішення суду, враховуючи наявність постійного місця роботи та стабільного доходу, однак на сьогодні життєві обставини змінились, позивач втратив роботу, з 02 грудня 2016 року перебуває на обліку в Дніпровському районному центрі зайнятості в місті Києві як тимчасово безробітний і отримує допомогу по безробіттю. Крім того, позивач має іншу сім'ю, на його утриманні перебуває дружина, яка втратила працездатність внаслідок отриманої травми, є інвалідом третьої групи, та неповнолітній син дружини, також позивач має батьків пенсіонерів, які також потребують матеріальної допомоги, за сукупності наведених обставин позивач вимушений звернутись до суду з вимогою переглянути розмір аліментів, присуджених за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 червня 2013 року на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] і визначити їх у твердій грошовій сумі в розмірі 900,00 грн. щомісячно від дня пред'явлення позову, що є предметом позову. Представник відповідача - адвокат Буркацький В.Л. в судовому засіданні просив в позові відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, які приєднано до справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Одним із основних прав дитини є право на утримання , яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що з 08 травня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 29 липня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с.7) Під час перебування у шлюбі у подружжя народилась донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.5) На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2013 року присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку, починаючи з 28.05.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.6) Згідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як з'ясовано судом, підвереджується наявними у справі доказами, з 30 листопада 2016 року позивач [PERSON] зареєстрований як безробітний в Дніпровському районному центрі зайнятості в місті Києві та отримує допомогу по безробіттю розмір якої складає: за травень 2017 року - 2666,56 грн.; за червень 2017 року -2312,29 грн., що підтверджується довідкою про розмір доходів. Відповідно до ч. 1 ст.192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. При цьому, частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду з вимогою про зміну розміру аліментів, позивач посилається на зміну майнового стану внаслідок втрати роботи, на даний час єдиним джерелом доходів позивача є допомога по безробіттю, при цьому на утриманні позивача перебуває дружина, яка є інвалідом третьої групи, та її неповнолітній син від першого шлюбу, який проживає разом з матерю, та необхідність надавати матеріальну допомогу батькам позивача, які є особами похилого віку, тому виходячи із загальної суми доходів позивач на даний час не спроможний у поновній мірі виконувати рішення суду, яким присуджено позивачу до сплати аліменти на утримання його доньки. Виходячи зі змісту положень ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до частини 4 ст. 183 Сімейного кодексу України, якщо після збільшення встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину розмір аліментів, визначений судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, буде менший ніж мінімальний розмір аліментів, передбачений частиною другою статті 182 цього Кодексу, одержувач аліментів має право звернутися до суду із позовом про відповідне збільшення розміру аліментів до платника аліментів. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 01 травня 2017 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 1777,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України та змісту положень ст. 192 СК України, позивач повинен довести наявність обставин щодо зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я (чи інших обставин), що настали після ухвалення судового рішення, яким визначено розмір аліментів. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність підстав для зміни розміру аліментів, який присуджено за рішенням суду, оскільки позивач є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених позивачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, на даний час позивач має статус безробітного та у встановленому чинним законодавством порядку отримує допомогу по безробіттю, при цьому суд враховує той факт, що такий різновид державної допомоги носить тимчасовий характер та не пов'язаний з обмеженням працездатності особи, яка втратила роботу за певних обставин. В той же час, суд критично відноситься до позиції позивача, який посилається, як на підставу зміну розміру аліментів, на фінансову неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки на його утриманні перебуває дружина, яка є інвалідом третьої групи з 12.06.2017 року, та її неповнолітній син, що проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, оскільки під час розгляду справи позивачем не долучено докази, які мали підтвердити дійсний майновий стан його дружини (довідку про розмір заробітної плати, пенсії по інвалідності та/або відсутність доходів), що необхідно для з'ясування судом загального обсягу доходів сім'ї позивача, також відсутні докази про матеріальне становище батьків позивача та стан їх здоров'я, що є предметом доказування в межах даного спору, та у відповідності із ст.192 Сімейного кодексу України, є підставою для зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст.4 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, присуджених за рішенням суду, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв'язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed