Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення боргу по розписці. В обґрунтування вимог зазначає, що 05 січня 2016 року [PERSON] під розписку позичила в неї 12\~000,00 грн, які зобов»язалась повернути до 05 квітня 2016 року. По закінченню зазначеного строку відповідач суми позики не повернула і ухиляється від її повернення на даний час. Трудовий договір з [PERSON] не укладала, ніякої нестачі не було, ні психічне ні фізичне насильство до [PERSON] не застосувала, розписка була написана нею власноруч на підтвердження укладеного договору позики. Просить стягнути з [PERSON] на її користь борг за договором позики в сумі 12\~000,00 грн. В суді позивач та її представник позов підтримали, просять задовольнити. В суді відповідач та її представник позов не визнали, заперечили проти його задоволення, мотивуючи тим, що [PERSON] фактично грошей в борг не отримувала, а розписку була змушена написати під тиском з боку позивачки, в зв'язку з виявленням значної суми недостачі в кіоску, в якому вона працювала продавцем, а позивач є його власником. В розписці відсутні необхідні реквізити договору позики, а саме - відсутня назва документу, зазначено тільки прізвище та ініціали позикодавця, що не дає можливості ідентифікувати в повіній мірі позивача як позикодавця. Даний правочин є удаваним, укладеним під впливом обману на вимогу позивача та її чоловіка, який погрожував [PERSON] та її сім»ї якщо вона відмовиться писати розписку. Таким чином вважає, що між сторонами не виникли зобов»язання з договору позики, тому просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи у повному обємі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05.01.2016 року [PERSON] передала, а [PERSON] отримала позику в розмірі 12\~000 грн., які зобов»язалася повернути до 05.04.2016 року, що підтверджується розпискою від 05.01.2016 року. Згідно з ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України. В суді відповідач та її представник заперечували факт укладення договору позики на тій підставі, що фактичної передачі грошових коштів не було, появу розписки відповідачка пов'язувала з неначебто виявленою нестачею коштів у\~\~той час, коли вона працювала у позивача продавцем і розписка була написана під психологічним тиском позивача та її чоловіка [PERSON], що це є удаваний правочин та правочин, який вчинений під впливом обману. З матеріалів справи вбачається, що ФОП [PERSON] допустила [PERSON] до виконання обов»язків продавця продовольчих товарів в кіоску № 18 на Центральному ринку м.Кам»янець-Подільський без укладення трудового договору. Дана обставина підтверджується листом Управління Держпраці у Хмельницькій області № 1172/16 від 15.07.2016 р, матеріалами перевірки за зверненням [PERSON], показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]В, [PERSON]. Свідок [PERSON]Є суду показала, що підміняла [PERSON] в кінці 2015 року в кіоску № 18 на роботі, коли відповідачка хворіла. Свіки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду показали, що неодноразово купляли товар в кіоску № 18 на центральному ринку м.Кам «янця-Поділського і розраховувались за товар з [PERSON] В суді свідки [PERSON], [PERSON]В показали, що під час придбання товару в кіоску № 18 на початку 2016 року випадково стали свідками розмови між [PERSON] та [PERSON] з приводу нестачі в кіоску на суму приблизно 12\~000 грн. В суді свідок [PERSON] показала, що [PERSON] не мала потреби позичати таку суму грошей, а її примусили написати боргову розписку . Позивач заперечила той факт, що спірна сума є фактично нестачею на яку відповідач написала боргову розписку, пояснила, що інвентаризацію в кіоску вона не проводила, ведення обліку товару в кіоску не вказує на наявність нестачі. Покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мають істотного значення для справи і є належними доказами на підтвердження факту нестачі товарно-матерілаьних цінностей. Накладіні на придбання товару, виписаних на ім.»я [PERSON] та наявність їх на руках в [PERSON] також не підтверджують факт нестачі матеріальних цінностей. Суд вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на факт нестачі товарно-матеріальних цінностей в кіоску під час роботи там продавцем [PERSON] та причинний зв'язок між нестачею та письмовою розпискою, написанною відповідачем, Письмові пояснення [PERSON] від 04 липня 2016 року ст.. слідчому Кам»янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області [PERSON] були відібрані слідчим по факту порушеного кримінального провадження за ч.1 ст. 172 КК України і по якому остаточного рішення немає, позивач в суді не підтримала і не підтверджуються іншими належними та допустимими доказами, а позивач так.. Позивач надала суду оригінал розписки, яка була написана власноруч [PERSON], про те, що розписка є оригіналом відповідач не заперечувала. Свідок [PERSON] суд показав, що 05.01.2016року на прохання [PERSON] його дружина [PERSON] позичила кошти в сумі 12\~000 грн, які відповідачка зобов»язалась повернути черз 3 місяці. [PERSON] власноручно написала розписку та отримала кошти. Будь-якого насильства ні він ні його дружина до [PERSON] не застосовували. Згідно ст.. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідач договір не оспорила. Для визнання правочину недійсним, через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, або здійсненні тільки психічного, але не фізичного впливу, і має місце за наявності як неправомірних, так і правомірних дій. Відповідачем у порушення вимог статей\~10,\~60 ЦПК України, статей\~229,\~230,\~231,\~233 ЦК України\~та роз'яснень, викладених у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що розписка була написана внаслідок неправомірних дій, під впливом тяжких обставин, обману, насильства, погроз. Відповідач підтвердила в суді факт, що в правоохоронні органи з заявою про те, що позивач або її чоловік [PERSON] примусили під тиском написати боргову розписку не зверталась. Таким чином, зазначивши у розписці про позику у [PERSON] 12 000.00 грн. та беручи на себе зобов'язання щодо повернення позики до 05.04.2015р., [PERSON]визнала сам факт отримання позики. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно ст..526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст.. 599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 545 ЦК України наявність боргового документу на руках у боржника підтверджує факт виконання ним зобов'язання. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Отже, оскільки розписка була на руках у кредитора, суд вважає, що зобов»язання по розписці відповідачем не виконані. Відповідно до ст..610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). З урахуванням вимог ст.. 11 ЦПК України суд вважає за необхідне позов задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача 12 000 грн боргу по розписці..\~\~ Крім того, відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. .

Outcome: approved