Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просили розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 25.10.2003 виконавчим комітетом Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис №64. В обґрунтування зазначили, що між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб 25.10.2003. Від шлюбу заявники мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є ті обставини, що протягом останнього часу стосунки між заявниками розладились, існує різний погляд на подальше життя, фактично шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться, що негативно впливає на подальше сімейне життя. Заявники впевнені, що примирення та збереження шлюбу неможливе, подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам заявників, тому шлюб має бути розірваний. В судове засідання [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Однак, 24.01.2020через канцелярію суду надав заяву, відповідно до якої просив розглядати справу без його участі, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, строк для примирення просив не надавати та розірвати шлюб. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. 24.01.2020через канцелярію суду надалазаяву, відповідно до якої просиларозглядати справу без їїучасті, заявлені вимоги підтрималав повному обсязі, строк для примирення просила не надавати, шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи в їх сукупностіта на підставі наявних у справі доказів суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.10.2003між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруженнявиданого виконавчим комітетом Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської областісерії [NUMBER] , актовий запис №64. Від спільного шлюбу заявники мають доньку- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого виконавчим комітетом Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської областісерії [NUMBER] , актовий запис №67. Заявники погодили між собою та закріпили умови щодо проживання, виховання донькита сплату (розмір) аліментів на дитину у нотаріально посвідченому приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Микитенко Н.С., зареєстрованому за № 2366, договорі про визначення місця проживання дитини, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини та про розмір аліментіввід 07.12.2019. Встановлено судом, що спільного господарства подружжя не ведуть та разом не проживають, майнових спорів між ними немає, узгоджено питання, пов`язані з піклуванням, вихованням та матеріального забезпечення доньки, а також їхнє місце проживання. Так, місцем проживання дитини батьки визначили з батькомза місцем йогопроживання, (відповідно до пункту 1.3договору). Пунктами 2.1.,2.2. встановлено, що мати має право зустрічатися і без перешкод спілкуватися з дитиною, яка з нею не проживає, у тому числі в будь-який день тижня і в будь-який час, а також має право, за попередньою домовленістю з батьком, брати дитину, яка з нею не проживає, до себе за місцем проживання. У період шкільних канікул, мати має право проводити більше часу разом з дитиною, яка з нею не проживає, і відпочивати разом з нею на території України та/або за її межами.Згідно пункту 3.2.4.договору, матизобов`язується сплачувати батьку кошти на утримання дитини (аліменти) не пізніше 20 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахунку суми аліментів на відкритий на ім`я батька картковий рахунок № [NUMBER] в Акціонерному товаристві «ПриватБанк», або передавати кошти готівкою особисто батьку у розмірі 1 (одного) прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, визначений чинним законодавством України. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Згідно з частиною третьою ст.293 ЦПК України, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має дітей. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Положеннями Сімейного кодексу України, предбачено, що шлюб може бути розірвано за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей, у порядку, встановленому ст.109 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною третьою, четвертою ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, відповідно до частини першої статті 109 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст.10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною другою вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб». Положеннями статті 12 Конвенції проголошено, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст.5, 8 вказаного міжнародного договору. Судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між заявниками неможливе і суперечить інтересам подружжя. Виходячи з вище викладеного, суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved