Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], відділу обліку, розподілу та приватизації житла Кам'янець-Подільської міської ради, треті особи - [PERSON], комунальне підприємство «Добробут», про визнання розпорядження органу приватизації та свідоцтва недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що 06.02. 2002 р. відділом обліку розподілу та приватизації житла Кам'янець- Гіодільської міської ради видано розпорядження про приватизацію № 88 згідно вказаного розпорядження, квартира № 79 по вул. Червоноармійська. 9 в м.Кам'янець-Подільський передана у спільну сумісну власність її матері, [PERSON], [PERSON] та їй. Підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження були: заява від 31.01.2002 р., довідка про склад сім'ї від 31.01.2002 р. та розрахунок площі квартири, що безоплатно приватизовується від 06 лютого 2002 р. Заява від 31.01.2002 р. подана до органу приватизації житла містить прохання про передачу безоплатно у власність квартири лише [PERSON], інші особи в заяві не зазначені. Із довідки про склад сім'ї вбачається, що в квартирі що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на 31 січня 2002 року зареєстрованою була лише її мати [PERSON], проте з невідомих причин в довідку про склад сім'ї вказали її(позивачку) та її брата [PERSON] хоча на час видачі вказаної довідки переважно проживали разом з батьком. 19.10.2016 р. звернувшись до відділу обліку, розподілу та приватизації житла їй стало відомо, що вона є співвласником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що виключає можливість постановки її на квартирний облік, з метою покращення житлових умов та в подальшому безкоштовної приватизації житлового приміщення. Позивачка вказує, що її батько [PERSON] згоди на приватизацію квартири ні їй, ні їй з братом не надавав. На думу позивача описані обставини в своїй сукупності свідчать, що видане розпорядження про приватизацію та свідоцтво про право власності підлягають визнанню недійсними в судовому порядку. Позивачка просить суд винести рішення яким: визнати свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], яке видане 06 лютого 2002 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та розпорядження органу приватизації № 88 від 06 лютого 2.002 року щодо приватизації квартири [ADDRESS] - Подільський Хмельницької області недійсним. В суді позивачка та її представник позов підтримали, просять його задоволити. Суду позивачка пояснила, що на час приватизації квартири проживала з батьком в його батьків, про порушення свої прав дізналася в жовтні 2016 р., скасування розпорядження про приватизацію їй необхідно для постановки на облік як таких що потребують поліпшення житлових умов так як її чоловік є військовим. Представник позивача суду пояснив, що задоволення позову буде для позивачки підставою для визнання недійсним в судовому порядку договору дарування частини квартири від 15.04.2008 р. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, направили суду заяви в яких просять справу розглянути без їх участі, позов визнають. Представник відповідача - відділу обліку, розподілу та приватизації житла Кам'янець-Подільської міської ради в судове засідання не зявився, завідувач відділу направив суду заяву в якій просить справу розглянути без їх представника, позов не визнають, при розгляді справи покладаються на думку суду. Третя особа по справі [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, позов визнає. Представник третьої особи по справі - комунального підприємства «Добробут» в судове засідання не зявився, директор підприємства направив суд заяву в якій просить справу розглянути без їх представника Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка є його донькою; він сам є військовослужбовцем, дійсно протягом 2001-2002 р. донька проживала разом із ним в його батьків, до того діти жили з дружиною у тещі, не придавав значення де діти зареєстровані. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідка, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачка народилася 29.09.1990 р. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] Позивачка 11.11.2012 р. після одруження змінила прізвище на «Сохатюк». Мати позивачки [PERSON] 31.01.2002 р. звернулася до керівника органу приватизації міськвиконкому Камянець-Подільської міської ради із заявою від 31.01.2002 р. про передачу їй у приватну (спільну сумісну) власність квартири, що вона займає разом із членами сімї на умовах найму. До заяви нею було подано довідку про склад сімї від 31.01.2002 р. ЖЕКу в якій зазначено, що крім неї в квартирі [ADDRESS] проживають її діти дочка [PERSON]В.([INFO], позивачка по справі) та син [PERSON]В.([INFO], відповідач по справі). На підставі вказаних документів 06.02.2002 р. органом приватизації Камянець-Подільської міської ради було видано розпорядження № 88 яким було прохання наймача [PERSON] задоволено і квартиру [ADDRESS], було передано в приватну спільну(сумісну) власність, визначено [PERSON] уповноваженим власником квартири. Свідоцтво про право власності на житло було видано відділом приватизації державного житлового фонду міськвиконкому 06.02.2002 р. на квартиру [ADDRESS], в якому вказано, що квартира належить на праві приватної, спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному. Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат. На момент приватизації вказаної квартири [PERSON] вдруге перебувала в шлюбі з [PERSON]І.(батьком дітей), шлюб було зареєстровано 27.11.2000 р. [PERSON] на момент приватизації квартири був зареєстрований за адресою: [INFO], згідно його пояснень в суді, проходив військову службу як військовослужбовець. 15.04.2008 р. відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON]Ф.(матері [PERSON] та бабусі [PERSON]В.) третій особі по справі належну їм 2/3 частини квартири [ADDRESS] згідно договору дарування посвідченого державним нотаріусом Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-927. Зазначений договір було посвідчено нотаріусом з врахуванням рішення виконавчого комітету Камянець-Подільської міської ради № 701 від 10.04.2008 р. «Про надання дозволу [PERSON] та [PERSON] на здійснення відчуження належних їм по 1/3 частці квартири [ADDRESS], співвласницею якої є неповнолітня»([PERSON], [INFO]). Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат площею 29,9 кв.м, загальна площа квартири 44,3 м(абз.2 п.1 договору). У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ст. 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду». Ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено такі основні умови, виключно з дотриманням яких може відбутись приватизація: здійснення приватизації уповноваженими на це органами; згода всіх повнолітніх членів сімї; постійне проживання у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку; згода тимчасово відсутніх членів сімї, за якими зберігається право на житло. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 30 січня 2013 року у справі № 6-125цс12, відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сімї. При цьому пунктами 18, 19 цього Положення визначено порядок підтвердження факту постійного проживання особи в жилому приміщенні \~у довідці про склад сімї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, зазначаються члени сімї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Суд критично оцінює твердження позивача та його представника, що при приватизації квартири [ADDRESS] в 2002 р. були порушені її права оскільки в заяві про приватизацію вказано тільки прізвище її матері, що вона на той час проживала із батьком за іншою адресою. Із змісту заяви [PERSON] від 31.01.2002 р. вбачається, що вона звернулася із заявою про приватизацію квартири яку вона займала із членами сімї(дітьми) на умовах найму, при цьому було додано довідку про склад сімї де крім позивачки також був зазначений її брат. Як встановлено судом, позивачка була зареєстрована у вказаній квартирі з 27.09.1991 р., що підтверджується довідкою КП «Добробут» № 4439(а.с.60); за умови що вона на час звернення матері із заявою про приватизацію житла і проживала тимчасово із батьком за іншою адресою, то вона мала право на користування цим житлом(квартирою № 79 по вул..Червоноармійській, 9, в м.Камянець-Подільський); представником позивача та позивачкою не надано суду доказів, що вона була зареєстрована за іншою адресою та мала право на користування іншим житлом; наданий представником позивача акт перевірки паспортного режиму від 18.01.2017 р. суд оцінює критично, адже він свідчить про тимчасове проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] з батьком [ADDRESS](а.с.63). Відповідно до положень чинного законодавства не передбачена необхідність письмової згоди неповнолітньої особи, а достатньо тільки згоди того з батьків з ким проживає дитина, крім цього законодавством не передбачено згоди від органу опіки та піклування при приватизації. Визнання позову відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON] суд оцінює критично оскільки визнання позову суперечить закону, приватизацію спірної квартири було проведено відповідно до вимог діючого законодавства про приватизацію житла. Крім цього суд враховує, що 15.04.2008 р. відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] третій особі по справі належну їм 2/3 спірної квартири, яка на момент подачі позову до суду є нарівні із позивачкою співвласником спірної квартири. На думку суду, задоволення позовних вимог позивачки призведе до порушення її майнових прав. Будучи ознайомлений про вказані обставини в суді представник позивача не збільшив позовні вимоги, а відповідно до ст.33 ЦПК України суд може залучити особу в якості співвідповідача по справі тільки за клопотанням позивача. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.11 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed