Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (відповідач) про стягнення аліментів на утримання дітей. У своїй позовній заяві та у судовому засіданні 01.04.2014 року позивач посилається на те, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 22.07.2006 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 611; від шлюбу мають малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають разом із матір'ю та перебувають на її утриманні. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, відповідач участі у вихованні дітей не приймає ухиляється від їх утримання та не надає ніякої матеріальної допомоги, що й стало приводом для звернення до суду із даним позовом про стягнення з відповідача на утримання малолітніх дітей аліментів в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином (а.с 17), про причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалив, у відповідності зі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України за згодою позивача, провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухав пояснення позивача, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 22.07.2006 року, який було зареєстровано Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 611 (а.с 4). Від шлюбу мають малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] (а.с. 2) та [PERSON], [INFO] (а.с. 3), які мешкають разом із матір'ю та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на дітей не надає у розмірі, передбаченому Законом, що підтверджується поясненнями позивача у судовому засіданні та відсутніми письмовими запереченнями відповідача. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 Сімейного кодексу України (далі-СК України) батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, для суду вбачаються підстави для присудження з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей. З приводу визначення розміру частки від заробітку (доходу) батька, то суд вважає за необхідне зазначити про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч. 2 ст. 183 зазначеного Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На виконання ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, беручи до уваги те, що передбачені статтею 184 СК України випадки у справі, яка розглядається, відсутні, то, виходячи з вищенаведеного, розмір єдиної частини не може бути меншим, ніж сума, яка складається з сум по 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожного з дітей відповідного віку, через що, на переконання суду, є правомірним присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожного з дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 18.03.2014 року та до досягнення кожною дитиною повноліття. Окрім цього, відповідач не надав суду доказів про надання такої матеріальної допомоги щомісячно та у розмірі встановленому Законом. Таку допомогу він має можливість надавати, оскільки є працездатним. За ч. 3 ст. 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред'явлені позову була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved