Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Головного управління юстиції в Одеській області, про визнання договорів дарування недійсними, визнання договору купівлі-продажу недійсним, вселення, стягнення моральної шкоди. Позивачка неодноразово змінювала позовні вимоги (а.с. 4-5, 39-43, 101-106) та в остаточному варіанті просила визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] , 26.10.2001 року за реєстр. № 7262; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], 31.12.2010 року за реєстр. № 5181; визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], 07.06.2012 року за реєстр. № 1705; вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. Представник позивачки посилається на те, що позивачка 26 жовтня 2001 року подарувала своєму сину [PERSON] квартиру [ADDRESS] Вказаний договір був укладений з метою захисту інтересів позивачки за домовленістю з її колишнім чоловіком на випадок розлучення. На той період син позивачки був неповнолітнім, позивачка утримувала квартиру, та вважала, що вказаний договір є договором, укладеним про людське око. В жовтні 2012 року у спірну квартиру прийшов відповідач [PERSON] та представився новим господарем квартири, просив виселитись та пояснив, що він 31 грудня 2010 року уклав договір купівлі-продажу з сином позивачки. Позивачка вважає, що вказаний договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений під впливом омани, оскільки [PERSON] було запропоновано її сину займатися спільним бізнесом, але під заставу його квартири. За квартиру грошові кошти її син не отримував. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав, пояснив, що [PERSON] уклав договір купівлі-продажу спірної квартири з [PERSON] під впливом омани. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що він 31.12.2010 року придбав у [PERSON] спірну квартиру за 398085,00 гривен, що в еквіваленті складає 50000,00 доларів США. Після укладення договору [PERSON] видав розписку про отримання вказаної суми грошей та зобов'язався передати спірну квартиру в повне розпорядження [PERSON] до 01.09.2012 року. В позові просить відмовити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши представника позивачки, представника відповідача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. 26 жовтня 2001 року [PERSON] подарувала а [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS] Договір дарування посвідчений 26 жовтня 2001 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р.№ 7262, зареєстрований в ОМБТІ та РОН 28.11.2001 року, записано в реєстрову книгу під №58, стр.111 кн.423 пр. 31 грудня 2010 року [PERSON], згідно договору купівлі-продажу квартири, передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] Договір купівлі-продажу квартири посвідчений 31 грудня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р.№ 4578. 07 червня 2012 року, згідно договору дарування [PERSON] передав безоплатно у власність своїй матері [PERSON], яка прийняла безоплатно у власність квартиру [ADDRESS] Договір дарування посвідчений 07 червня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р.№1705. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦПК України, якщо особа, яка вчинила правочин помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсними» роз'яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обмани у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. З розписки вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] п'ятдесят тисяч доларів США за продану квартиру за адресою [ADDRESS] Зобов'язується передати у повну власність квартиру без меблів до 01 вересня 2012 року. (а.с.97) Позивачка [PERSON] не довела, що відповідач [PERSON] ввів в оману відповідача [PERSON] при підписанні договору дарування від 31.12.2010 року, тому суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Також суд приходить до висновку, що [PERSON] не обґрунтовано, що вона є заінтересованою особою, виходячи зі змісту ч. 3 ст. 215 ЦК України щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], 31.12.2010 року за реєстр. № 5181, про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], 07.06.2012 року за реєстр. № 1705. Що стосується визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] 26.10. 2001 року за реєстр. № 7262, то суд приходить до висновку, що положення ст. 727 ЦК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем пропущений строк позовної давності; обґрунтування щодо поважності причин пропуску строків відсутні. Враховуючи вищевикладене, вимоги про вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS] є безпідставними. Також суд повинен відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, оскільки позивачем не доведено неправомірність дій відповідача стосовно позивача, за наявності його вини.

Outcome: dismissed