Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в сумі 2000, 00 грн щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем. За період шлюбних відносин у них народилося двоє дітей. У 2014 році шлюб між нею та відповідачем розірвано, місце проживання дітей визначено з матірю. Позивачка самостійно утримує дітей. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також не з'явився, скерував заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. За період шлюбних відносин у них народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] Олексіїна, [INFO]. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 25.07.2014р. шлюб між сторонами розірвано, місце проживання дітей визначено з матірю. Позивачка не має змоги самостійно повністю утримувати дітей, а відповідач участі в утриманні дитини не бере. Враховуючи у сукупності досліджені докази та, виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обов'язку обох батьків приймати участь в утриманні своєї дитини, суд вважає за необхідне присудити відповідачу аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2000, 00 грн щомісяця. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дітей забезпечить належний фізичний та моральний розвиток, при цьому не порушить права відповідача. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved