Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 11.07.2018 року звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» в особі державного реєстратора Мельник Тетяни Іванівни, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та просили: - визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 41739897 від 22.06.2018, прийняти державним реєстратором КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу», стосовно об`єкта нерухомого майна: житлової квартири, що розташована в [ADDRESS] ; - визнати протиправним дії ПАТ «Укрсоцбанк» щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно квартири [ADDRESS] ; - скасувати запис про право власності №26744933 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення державного реєстратора КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» від 22.06.2018 року №41739897 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] за ПАТ «Укрсоцбанк»; - поновити право власності на житлову квартиру по [ADDRESS] за [PERSON] у розмірі 2/3; - поновити право власності на житлову квартиру по [ADDRESS] за [PERSON] у розмірі 1/3. Позовні вимоги мотивовані тим, що дії державного реєстратора щодо реєстрації права власності на спірну квартира за ПАТ «Укрсоцбанк» неправомірні, оскільки прийняті всупереч ч. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Вказують, що банком не було дотримано процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, адже позивачами не було отримано вимоги банку. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2018 року позов [PERSON] та [PERSON] було залишено без руху, позивачам надано 10-денний термін для усунення недоліків. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 14.08.2018 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведення підготовчого засідання 08.11.2018 року. До суду 24.03.2018 року надійшов відзив Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», згідно якого просили відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву відзначено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не застосовується в даному випадку, адже не відбулося звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчих написів не вчинено, рішення суду відсутнє. Право власності реєструвалося за згодою позивача, висловленої в договорі іпотеки. Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачений законодавством, заборонена. Позивачем не наведено та не надано доказів наявності підстав для відмови в проведення відповідачем державної реєстрації. В результаті проведених підготовчих дій протокольною ухвалою від 08.11.2018 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 31.01.2019 року. У зв`язку з неявкою представника АТ «Укрсоцбанк», враховуючи думку представника позивачів [PERSON] про неможливість розгляду справи за відсутності представника банку, розгляд справи у судовому засіданні 31.01.2019 року було відкладено на 15.03.2019 року. Судове засідання 15.03.2019 року було відкладено, у зв`язку з неявкою представника позивачів, на 03.05.2019 року. В результаті проведеного судового засідання 03.05.2019 року з метою підготовки до судових дебатів було оголошено перерву до 25.06.2019 року. У судовому засіданні представник позивачів - [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити. Представник АТ «Укрсоцбанк» Борщенко К.Ю. заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Комунальне підприємство «Реєстрація нерухомості та бізнесу» в особі державного реєстратора Мельник Тетяни Іванівни в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, з відзивом до суду не зверталась. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 09.10.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №2008/25-100-225, відповідно до умов якого [PERSON] отримала грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 45 000 доларів США зі сплатою 16% річних та комісій, в розмірі та в порядку, на умовах визначених цим договором (а.с.11-14). В забезпечення виконання зобов`язання позичальником за вищевказаним договором кредиту, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» з однієї сторони та [PERSON] , [PERSON] з іншої сторони 09.10.2008 року було укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 22196 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. (а.с.18-22). Квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 01.02.1994 року (а.с.23). [PERSON] отримала 12.02.2003 року свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого отримала у спадок після смерті [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а.с.25). Право власності на 1/3 часину квартири зареєстроване за [PERSON] , про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.26). З інформаційної довідки №128867746 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41739897 від 22.06.2018 року [PERSON] , було зареєстроване 19.06.2018 року за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (а.с.31-35). Підставою виникнення права власності вказано: іпотечний договір, серія та номер 2219, виданий 09.10.2008 року, видавник: приватний нотаріус Чапський А.Е.; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 1125, виданий 16.04.2018, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк»; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 1400039463999, виданий 16.04.2018 року, видавник: Укрпошта; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 1400039464006, виданий 16.04.2018 року. Видавник: Укрпошта; договір про внесення змін №1, серія та номер: 107, виданий 19.02.2010 року, видавник: приватний нотаріус Чапський А.Е. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Пунктом 4.5 іпотечного договору обумовлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема пунктом 4.5.3 визначено «шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Станом на час укладення між позивачем та АКБ СР «Укрсоцбанк» іпотечного договору від 13.09.2006 року частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку» діяла в наступній редакції: «Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки». З урахуванням наведеного та виходячи з умов договору іпотеки, сторони погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ст. 37 Законом України «Про іпотеку». Згідно ч. 4 ст. 18 Закону України (в редакції на час державної реєстрації) «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Пунктом 61 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 р. № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. ПАТ «Укрсоцбанк» направляв [PERSON] та [PERSON] 16.04.2018 року повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, про що свідчить дані повідомленні та квитанції, списки відправлень (а.с.71-77). З відстеження доставлення листів на офіційному веб-сайті Укрпошти за номерами накладних відправлень вбачається, що відправлення №1400039454006 ( [PERSON] ) вручено 27.04.2018 року, а відправлення №1400039463999 не було вручено та повернулося за зворотною адресою з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.78). Тож, іпотекодержателем були виконані вимоги законодавства, а державний реєстратор не мав підстав для відмови у проведення державної реєстрації права власності, у зв`язку з поданням вичерпним та необхідним пакетом документів. Таким чином, посилання позивачів, про те, що вони не отримували вимогу банку є такими, що не відповідають матеріалам справи. Безпідставними є доводи позивачів про те, що не було враховано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», з огляду на наступне. Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Звернення стягнення на квартиру [PERSON] та [PERSON] як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки позивачі надали іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Як вказувалось вище, пунктом 4.5 іпотечного договору обумовлені способи звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема пунктом 4.5.3 визначено «шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк» здійснена за згодою [PERSON] та [PERSON] , що висловлена у пункті 4.5.3 договору іпотеки, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до цих правовідносин. Така позиція підтверджується Постановою Верховного суду у справі № 645/5280/16-ц від 13.06.2018 року. Отже, на підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку, що вимоги позивачів є безпідставними, достеменно встановлено, що позивач отримала вимогу банку, а Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до правовідносин, що виникли між сторонами, не застосовується, адже, реєстрацію права власності здійснено не у примусовому порядку.

Outcome: dismissed