Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд про визнання відповідачів [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком №12 на провулок Скнилівський 1-й у м.Львові та зняття їх з реєстраціїмісця проживання у даному будинку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.10.2008 року за договором купівлі-продажу придбав зазначену квартиру. Проте в цьому житлі залишились зареєстровані, однак не проживають відповідачі по справі [PERSON] і [PERSON] Вважає, що відповідачі, які були зареєстровані в квартирі на час продажу будинку, втратили право користування цим житлом. Реєстрація відповідачів в квартирі порушує його права, як власника, користуватися та розпоряджатися квартирою, на підставі чого просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Суд, ухвалив справу розглядати без участі представника позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу у його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечує (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України. Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання не зявилися, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа Залізничний відділ Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не забезпечило явку в судове засідання свого уповноваженого представника, заяви про розгляд справи за відсутності такого не подало, про причини його неявки не повідомило. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2008 року придбав у [PERSON] житловий будинок №12 на провулку Скнилівський 1-й у м. Львові, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20590790 від 15.10.2008 року та витягом з Державного реєстру правочинів, відтак позивач являється власником такого (а.с.4, 7, 8). Разом з тим, згідно довідки ЛКП «Нове» №31304 від 29.07.2015 року (а.с.3), у вказаному будинку зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] і [PERSON] Як вбачається із п.4.2 договору купівлі-продажу від 03.10.2008 року продавецьі зобовязується знятись з реєстрації особисто та третіх осіб, які проживають в квартирі, та надати квартиру для безперешкодного користування покупцю, звільнивши від речей передати житловий будинок в належному стані і повністю придатному для його використання до 24.10.2008 року. Конституцією України в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК України,\~\~які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності невпливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Чинним законодавством України не передбачено збереження права користування житлом за попереднім його власником. Виникнення права особи на користування житлом залежить від наявності у цієї особи права власності на це житло, а отже припинення права власності цієї особи на житло припиняє її право на користування житлом. Таким чином, з припиненням права власності, припиняється і право відповідачів на користування житлом. Згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вимагаючи визнання відповідачів такими, що втратили право користування\~\~належним йому житлом, позивач посилається на те, що наявність реєстрації відповідачів в цьому житлі створює дня нього перешкоди у користуванні та розпорядженні своєю власністю. З огляду на наведене та встановивши, що відповідачі залишаються на час розгляду справи зареєстрованими у будинку №12 на провулку Скнилівський 1-й у м. Львові в порушення умов договору купівлі-продажу від 03.10.2008 року і попри те, що їхнє право власності на квартиру припинилось у зв'язку із продажем такої позивачу, а з припиненням права власності припиняється й право користування житлом відповідачами та враховуючи, що відповідачі не набули з інших підстав, передбачених законом, права користування цим житлом, суд приходить до висновку, що для захисту права власності позивача необхідно усунути перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання відповідачів\~\~такими, що втратили\~\~право користування житлом. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що позов є підставним, ґрунтується на законі, відтак підлягає задоволенню частково. Що стосується вимоги про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання, то така задоволенню не підлягає, оскільки в силу вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Із наведеної норми закону слідує, що для зняття відповідачівз реєстрації за адресою: м. Львів, провулок Скнилівський 1-й, 12 достатньо рішення суду про визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути з кожного із відповідачів по 243,60 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.1).

Outcome: partial