Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 04 вересня 2015 року звернулася до суду із позовом до Головного управління ветеринарної медицини в Кіровоградській області (надалі відповідач) про поновлення строку для звернення до суду та скасування дисциплінарного стягнення у виді догани, мотивуючи свої вимоги тим, що з 29 серпня 2012 року вона працює на посаді начальника міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Олександрія відповідно до наказу №35-ос від 28 серпня 2012 року. 07 травня 2015 року до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за наказом начальника Головного управління ветеринарної медицини в Кіровоградській області №2-с від 07 травня 2015 року, який вважає незаконним. Підставою накладення дисциплінарного стягнення був Акт про результати здійснення нагляду (контролю) за діяльністю міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Олександрія від 18 березня 2015 року. Дана перевірка проводилась з 16 березня по 18 березня 2015 року за результатами якої були виявлені деякі порушення та внесені пропозиції щодо їх усунення. Виявлені порушення були незначними, деякі з порушень були усунуті ще під час проведення перевірки та по її завершенню, а інші позивач не мала можливості усунути за відсутності необхідних відповідних повноважень на це та за обєктивних причин, про які було належним чином повідомлено відповідача. Вказує, що строки для притягнення до дисциплінарної відповідальності сплинули, пройшов майже рік від умовно вчинених порушень про які йдеться в акті перевірки та більше місяця від дати їх виявлення, тобто з порушенням встановленого статтею 148 КЗпП України строку для застосування дисциплінарного стягнення та не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку , відсутність шкоди та попередню роботу, не були враховані пояснення та не враховано обставини, за яких було вчинено проступок, та її попередню роботу. З наказом про оголошення їй догани вона не погодилась, наказ вважає безпідставним та незаконним, вважає що відсутні підстави для оголошення їй догани. В судовому засіданні позивач та представник позивача на позовних вимогах наполягає, просить суд врахувати, що між нею та представником відповідача склались неприязні стосунки. Інтереси позивача в суді представляв адвокат [PERSON] Представники відповідача проти позовних вимог заперечують, вважають безпідставними доводи позивача про незаконність виданого наказу, оскільки порушення, що викладені в акті мали місце, пояснення було надано позивачем 14 квітня 2015 року, наказ №2-с від 07 травня 2015 року було видано відповідно до вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України. В письмовому запереченні просять суд врахувати, що позивачем без поважної причини було пропущено строки для звернення до суду. Просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Інтереси відповідача в суді по довіреності представляли [PERSON] та [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-15, 16, 22, 261 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у раз його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України та КЗпП України. За загальним правилом відповідно до вимог ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня, коли особа дізналась, або повинна була дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін також врегулюванні ст. ст. 21, 147-150, 232 - 235 КЗпП України, за змістом яких дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з його тимчасовою непрацездатністю або перебування у відпустці. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмове пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. За змістом ст.ст. 150, 233, 234 КЗпП України працівник може звернутись до суду за вирішенням трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. З огляду на те, що позивач посилається на трудове законодавство, суд зазначає, що відповідно до ст. 233 КЗпП України передбачено строки, протягом яких працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду. Позивачем такі строки були пропущенні, оскільки вона звернулася до суду із позовом 04 вересня 2015 року, тобто після закінчення тримісячного строку, визначеного законодавством. Судом встановлено, що позивач працює з 29 серпня 2012 року по теперішній час працює на посаді начальника міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Олександрія відповідно до наказу №35-ос від 28 серпня 2012 року. Позивач не є державним службовцем. Записи в трудовій книжці відповідають вказаним обставинам. За наказом начальника Головного управління ветеринарної медицини в Кіровоградській області №2-с від 07 травня 2015 року до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, з наказом позивач була ознайомлена того ж дня. Підставою накладення дисциплінарного стягнення був Акт про результати здійснення нагляду (контролю) за діяльністю міської державної лікарні ветеринарної медицини в м. Олександрія від 18 березня 2015 року. Перевірка проводилась з 16 березня по 18 березня 2015 року за результатами якої були виявлені порушення та внесені пропозиції щодо їх усунення. Пояснення позивача та інших спеціалістів ветеринарної медицини були надані тільки 14 квітня 2015 року (вих. №47). Суд критично оцінює показання позивача, яка в цій ситуації вважає «виявлені порушення незначними, деякі з порушень були усунуті ще під час проведення перевірки та по її завершенню, а інші позивач не мала можливості усунути за відсутності необхідних відповідних повноважень на це та за обєктивних причин», про які було належним чином повідомлено відповідача, суд розцінює її позицію як спосіб ухилитись від дисциплінарної відповідальності. Доводи Позивача про те, що були відсутні підстави для притягнення її до дисциплінарної відповідальності спростовуються актом про результати здійснення нагляду від 18 березня 2015 року. Суд дійшов висновку, що обставини, що призвели до притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності повязані з її неналежним виконанням посадових обовязків та не є порушенням її прав. До того ж акт перевірки, що був складений за матеріалами перевірки 18 березня 2015 року не було оскаржено позивачем, був підписаний позивачем без зауважень, пояснення позивач надала 14 квітня 2015 року. Крім того, позивач перебувала на лікарняному в період з 20 квітня 2015 року по 28 квітня 2015 року включно. Судом враховано, що між позивачем та представником відповідача склались вкрай неприязні стосунки. Суд не погоджується із позицією позивача та представника позивача щодо поважних причин, які не були вказані позивачем, які були б поважними, тобто такими, через які позивач тільки в вересні 2015 року звернулась до суду із вказаним позовом. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для поновлення строку для звернення до суду, оскільки позивачем не було надано достатніх та допустимих доказів, щодо поважних причин пропущеного строку для звернення до суду. Судом враховано, що за ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 10 серпня 2015 року (яка не була оскаржена) адміністративний позов позивача було залишено без розгляду та вказано, що діючим законодавством передбачена чітка процедура оскарження дисциплінарного стягнення, якою позивач не скористалась вчасно. Суд приймає до уваги та погоджується із позицією представника відповідача щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності, викладеною в письмовому запереченні та дійшов висновку, що строки звернення до суду позивачем пропущено безпідставно і підстави для його поновлення (поважні причини) відсутні, тому відповідно до ст. 234 КЗпП України наслідки спливу позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову. Всебічно зясувавши причини і умови, що призвели до притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, суд вважає необхідним судовий збір віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed