Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася із вище вказаним позовом, який в ході судового розгляду неодноразово змінювала та уточнювала. В останній редакції вище вказаного позову [PERSON] зазначила, що 17.09.2015 р. вона отримала копію наказу про звільнення, розрахунковий лист за вересень 2015 р. та трудову книжку із записом про звільнення по ст. 38 КЗпП України. Заяву про звільнення за власним бажанням подала 15.09.2015 р. 18.09.2015 р. грошова сума у розмірі 1033, 90 грн. поступила на її особистий рахунок у Банку «Аваль»; 22.09.2015 р. отримала недоплачені кошти остаточного розрахунку в сумі 29,90 грн. В день видачі трудової книжки 17.09.2015 р. було прийнято Закон України № 704-УІІ, чинний з часу опублікування в газеті «Голос України» від 19.09.2015 р. № 174, відповідно до якого розмір мінімальної заробітної плати з 01.09.2015 р. встановлено у розмірі 1378 грн. Оскільки попередня сума остаточного розрахунку сплачувалась частками (остання 22.09.2015 р.), вважає, що фактично перебувала у трудових відносинах до 22.09.2015 р. і мала права на остаточний розрахунок відповідно до Закону України № 704-УІІ. З у рахуванням внесених змін Законом України від 17.09.2015 р. № 704-УІІ місячна оплата її праці з 01.09.2015 р. за 9 розрядом згідно тарифікаційної сітки посадових окладів повинна була розраховуватись із суми 1751 грн. на місяць, а не 1474 грн., як було проведено відповідачем з 25.08.2015 р. по 15.09.2015 р. Тому за період її роботи до 15.09.2015 р. з відрахуванням усіх обовязкових державних та соціальних платежів різниця недоплаченої суми заробітку остаточного розрахунку під час звільнення склала 133 грн. 28.12.2015 р. на її банківський рахунок поступила недосплачена відповідачем сума остаточного розрахунку у розмірі 133 грн. В порушення ст. 47, ст. 117 КЗпП України та п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 р. № 58, відповідач не здійснив розрахунок та не видав трудову книжку у день звільнення 15.09.2015 р. Тому просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15.09.2015 р. по 28.12.2015 р. У разі припинення діяльності або проведенні реорганізації комунальної установи Голопристанської міської школи мистецтв, встановити вимогу перед засновником цієї установи взяти на себе боргові зобовязання в частині сплати їй суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 15.09.2015 р. по 28.12.2015 р. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та надала до суду заперечення, в яких зазначила, що роботодавець повністю розрахувався з позивачем при звільненні. Сума 132, 98 грн., яка надійшла на рахунок позивача від міської школи мистецтв 28.12.2015 р., нарахована помилково, тому повинна бути повернута позивачем, оскільки Закон України від 17.09.2015 р. № 704-УІІ про збільшення розміру мінімальної заробітної плати було прийнято вже після звільнення позивача, а оприлюднений Закон 19.09.2015 р. в газеті «Голос України». Вимоги позивача щодо покладання боргових зобовязань на можливих правонаступників відповідача взагалі безпідставні. Крім того, законодавство України повністю регулює питання задоволення вимог кредиторів під час ліквідації юридичної особи. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи [PERSON] підтримав позицію відповідача, надав аналогічні пояснення тим, які зазначені у заперечення відповідача до позову і просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про день і час слухання справи повідомлена у встановленому законом порядку. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом в ході розгляду справи було встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем міською школою мистецтв Голопристанської міської ради з 25.08.2015 р. по 15.09.2015 р. Наказом № 12-к від 15.09.2015 р. позивач була звільнення з посади викладача театрального відділення по ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням). Розрахунок по заробітній платі [PERSON] отримала в два етапи: 17.09.2015 р. 1, 033, 90 грн.; 22.09.2015 р. залишок суми у розмірі 29, 91 грн., що підтверджується наданими розрахунками та визнано відповідачем. Як слідує з наданого розрахунку по картковому рахунку позивача, 28.12.2015 р. [PERSON] отримала доплату у розмірі 132, 98 грн. В судовому засіданні головний бухгалтер [PERSON] підтвердила, що сума у розмірі 132,98 грн. в рахунок заробітної плати позивача була нарахована помилково, оскільки дія Закону України від 17.09.2015 р. не розповсюджується на позивача, на день набуття чинності вказаним законом, вона була звільнена з установи, тому зазначена сума підлягає поверненню. Також зазначила, що не мала технічної можливості здійснити розрахунок з позивачем в день її звільнення 15.09.2015 р., оскільки наказ про звільнення вона отримала у другій половині дня 15.09.2015 р., тому здійснення всіх нарахувань та направлення відповідних документів на фінансові установи щодо виплати належних позивачу платежів здійснювалося наступного дня, а грошові кошти на картковий рахунок позивача надійшли вже 17.09.2015 р., донарахування у розмірі 29, 91 грн. 22.09.2015 р. Міська школа мистецтв Голопристанської міської ради Херсонської області згідно Статуту є юридичною особою, яка зареєстрована у встановленому законом порядку. На момент виникнення трудових відносин позивача із школою мистецтв, керівником установи була [PERSON] На сьогоднішній день виконуючим обовязки директора школи мистецтв призначено [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, розрахунок з позивачем повинен був бути здійснений в день звільнення , тобто 15.09.2015 р., а фактично здійснений - 22.09.2015 р. Суд не приймає доводи позивача щодо проведення перерахунку її посадового окладу з урахуванням Закону України № 704-УІІ від 17.09.2015 р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», який вступив в дію 20.09.2015 р. (наступного дня після опублікування в газеті «Голос України» від 19.09.2015 р.), оскільки на момент вступу в дію даного Закону позивач була звільнення з посади наказом від 15.09.2015 р., тому дія вказаного Закону на неї не розповсюджується. Як слідує з наданих позивачем доказів, з чим погодився відповідач, нарахування належних при звільненні сум позивачу на її картковий рахунок відбулось 17.09.2015 р. та 22.09.2015 р. Тобто остаточний розрахунок відбувся через сім днів після звільнення. Враховуючи те, що 20 і 21 вересня 2015 р. були вихідними днями, суд їх не враховує при проведенні нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку. Згідно довідки № 04 від 16.02.2016 р., наданої відповідачем, середньоденна заробітна плата позивача становила 58, 18 грн., тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку (5 (днів) х 58,18 грн.) становить 290, 90 грн. З урахуванням того, що на момент розгляду справи, позивач отримала помилково нараховані їй кошти у розмірі 132, 98 грн., суд вважає за доцільне зарахувати зайво отримані кошти в рахунок суми, яка підлягає сплаті позивачу за затримку розрахунку, а саме: 290, 90 грн. 132, 98 грн. = 157, 92 грн. Таким чином, сума , яка підлягає виплаті позивачу становить 157, 92 грн. Решта позовних вимог задоволенню не підлягає як безпідставна та необгрунтована. В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути з користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, від якого позивач була звільнена при подачі позову, на день звернення з позовом, який становив 487, 20 грн. З огляду на вище наведене та

Outcome: partial