Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася в суд з позовом до [PERSON], надалі відповідач, в якому, враховуючи подані та прийняті судом заяви щодо позовних вимог, просить в порядку поділу майна подружжя визнати автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2012 року випуску, кузов №JMBSNCY1ACU003760, реєстраційний номер [NUMBER] та будівельні матеріали, використані для будівництва фундаментів житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами по вулиці Шевченка, 17 в селі Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області обєктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та поділити дане майно наступним чином: - стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 145 000,00 грн. в якості грошової компенсації 1/2 частки автомобіля марки Mitsubishi Lancer, 2012 року випуску, кузов №JMBSNCY1ACU003760, реєстраційний номер [NUMBER]; - стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в якості грошової компенсації 1/2 частки будівельних матеріалів, використаних для будівництва фундаментів житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами по вул.Шевченка, 17 в селі Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області. Право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2012 року випуску, кузов №JMBSNCY1ACU003760, реєстраційний номер [NUMBER], та будівельні матеріали використані для будівництва фундаментів житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами по вулиці Шевченка, 17 в селі Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області припинити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник заявлені позовні вимоги підтримують, в їх обґрунтування зазначають, за час перебування у шлюбі за спільні сімейні кошти був придбаний автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2012 року випуску, кузов №JMBSNCY1ACU003760, реєстраційний номер [NUMBER], власником якого у реєстраційному посвідченні був записаний [PERSON], однак після фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин, відповідач без погодження позивача перереєстрував зазначений автомобіль на свого батька [PERSON], проте вказаний автомобіль відноситься до спільної сумісної власності подружжя, частки в якому є рівними, а тому, виходячи із середньої вартості ціни продажу ідентичних автомобілів, просить стягнути із відповідача на її користь половину вартості спірного автомобіля, а саме 145 000,00 грн. Крім цього, протягом перебування у шлюбі на земельній ділянці, яка була подарована [PERSON] під час шлюбу - [PERSON], подружжям були зведені фундаменти житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами. Кошти на будівництво фундаментів витрачалися із спільного сімейного бюджету, а також за кошти які були надані батьками позивача та відповідача. В добровільному порядку сторони після розірвання шлюбу не досягнули згоди про поділ майна, а тому просить визнати будівельні матеріали, використані для будівництва фундаментів житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами по вулиці Шевченка, 17, в селі Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області обєктами спільної сумісної власності подружжя та стягнути із відповідача на її користь грошові кошти в якості грошової компенсації 1/2 частки вказаних будівельних матеріалів, що згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи складає 40 759,00 грн. Поряд із заявленими позовними вимогами [PERSON] просить стягнути на її користь понесені судові витрати. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник щодо позовних вимог заперечили в повному обсязі, мотивуючи тим, що автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2012 року випуску, кузов №JMBSNCY1ACU003760, реєстраційний номер [NUMBER], був придбаний відповідачем за кошти, які він під розписку позичив в свого батька - [PERSON] і враховуючи те, що в подальшому не мав змоги повернути дані кошти, перереєстрував на батька спірний автомобіль. Що стосується позовної вимоги - визнання спільною сумісною власністю подружжя будівельних матеріалів, які використані для будівництва фундаментів житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами по вулиці Шевченка, 17 в селі Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області, то позивач зазначив, що спірні фундаменти він будував разом із своїм батьком [PERSON] за кошти останнього. Позивач та її батько декілька разів тільки допомагали фізичною працею, та жодним чином не долучились до фінансування будівельних матеріалів які використовувались для будівництва спірного фундаменту, а відтак дане майно не може бути спільним сумісним майном сторін та підлягати поділу. Крім того, не може бути спільним сумісним майном сторін та підлягати поділу фундаменти вигрібної ями та літньої кухні, оскільки вони були зведені після розірвання шлюбу. В судовому засіданні 20.02.2018 року представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, однак ухвалою суду від 20.02.2018 року у прийнятті заяви було відмовлено, у звязку з тим, що представником позивача шляхом подачі заяви про збільшення позовних вимог було змінено і предмет і підстави позову, а також заява подана не у відповідності до ч.3 ст.49 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 25.11.2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №2. Під час шлюбу народився син - [PERSON]. Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 30.04.2015 року по справі №597/435/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 25.11.2011 року, розірвано (а.с.8). 14.08.2012 року за [PERSON] був зареєстрований автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER]. 22.01.2015 року вище вказаний автомобіль був перереєстрований на [PERSON], згідно довідки рахунку серії ВІА 994986 від 22.01.2015 року (а.с.44-45). Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №6009468, відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га. за адресою вул.Шевченка, 17 с.Бедриківці Заліщицький район Тернопільська область, цільове призначення якої є для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Підставою виникнення права власності договір дарування серія та номер 1078 від 10.07.2013 року (а.с.53-54). На підставі заяви від 20.12.2013 року, [PERSON] 23.12.2013 року отримав будівельний [NUMBER] на будівництво житлового будинку по вул. Шевченка, 17 в с.Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області (а.с.48-50). Відповідно до схеми генплану забудови земельної ділянки, в якій зазначено експлікацію будівель та споруд: 1. житловий будинок (проектний), 2.гараж (проектний), 3. господарські приміщення (перспектива), 4. житловий будинок (перспектива), 5. житловий будинок (існуючий), 6. криниця (існуюча), 7. вигріб герметичний (проектний), 8. ящик для сміття (проектна), 9. туалет (проектний), 10. газон, квітник, 11. фруктові дерева, 12. город, грядки (а.с.55). 29.01.2014 року [PERSON] подав в Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області, повідомлення про початок будівельних робіт житлового будинку по вул.Шевченка,17 в с.Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області (а.с.80). 09.07.2015 року відповідачем було повідомлено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області, повідомлення про будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Шевченка,17 в с.Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області (а.с.81). Згідно висновку від 22.12.2015 року про будівельну готовність незавершеного будівництва житлового будинку по вул.Шевченка, 17 в с.Бедриківці Заліщицький район Тернопільська область, який розробив інженер з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], будівельна готовність незавершеного будівництва житлового будинку становить 9%, фундаменти 95 % (а.с.76-79). Відповідно до декларації ТП 1411162852088 Управління ДАБІ у Тернопільській області від 11.10.2016 року про готовність до експлуатації обєкта, будівництво яке було розпочато згідно повідомлення від 09.07.2015 року про початок будівельних робіт, завершено (а.с.83-85). 28.10.2016 року згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №17243314, [PERSON] зареєстрував право власності на житловий будинок загальною площею 69,3 кв.м. житлова площа 15.3 кв.м. (літня кухня) (а.с.73). Згідно висновку №972 від 29.12.2017 року судової будівельно - технічної експертизи, який наданий судовим експертом [PERSON] СП Західно-український експертно-консультативний центр, вартість фундаментів будівель та споруд по вул.Шевченка,17 в с.Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області складає: житлового будинку 39 930,15 грн., гаражу 14 617,11 грн., літньої кухні 13 591,22 грн., вигрібної ями 13 379,51 грн. (а.с.105-115). Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] показав, що допомагав своїй доньці [PERSON] та колишньому зятеві [PERSON] протягом 2014 року, зводити фундамент житлового будинку, гаражу, літньої кухні та вигрібної ями по вул. Шевченка, 17 в с.Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області, як фінансово так і фізичною працею. Щодо купівлі автомобіля марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER], то зазначив, що на придбання даного автомобіля дав сторонам 1,5 євро, 1 тис. дол. США та певну суму в гривнях, яку саме пригадати не може. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок [PERSON] показав, що допомагав своєму синові [PERSON] та своїй колишній невістці [PERSON] протягом 2014 року зводити фундамент житлового будинку та гаражу по вул. Шевченка, 17 в с. Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області, як фінансово так і фізичною працею. Крім того, зазначив, що на будівництво спірних фундаментів він придбав будівельні матеріали за власні кошти. На купівлю спірного автомобіля позичив своєму синові - [PERSON] 18 500 дол. США. Після придбання автомобіля, через певний період часу, син написав йому боргову розписку, в якій зобовязався повернути кошти в розмірі 18 500 дол. США за першою вимогою. В подальшому 22.01.2015 року, син згідно довідки-рахунок перереєстрував на нього спірний автомобіль, у звязку з тим, що не мав можливості повернути суму боргу. Свідок [PERSON] дала суду свідчення та вказала, що протягом 2014 року її чоловік [PERSON] допомагав в будівництві фундаменту житлового будинку та гаражу по вул. Шевченка, 17 в с.Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області, як фізичною працею так і фінансово. На придбання спірного автомобіля її чоловік позичив сину кошти в розмірі 18 500 дол. США які останній зобовязувався повернути. У звязку з тим, що у сина була відсутня така сума коштів, 22.01.2015 року він перереєстрував спірний автомобіль на її чоловіка [PERSON] При прийнятті рішення, суд виходив з наступного: частиною 1 ст.16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 1 ч. 2 ст.16 ЦК України визначено, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Частинами 1 та 2 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Окрім того, ч. 1 ст. 63 СК України передбачено, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Так, судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами у відповідності до будівельного паспорту №470 від 23.12.2013 року та повідомлення від 29.01.2014 року про початок будівельних робіт, разом із своїми батьками в 2014 році здійснювалось будівництво фундаментів житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці по вул.Шевченка, 17 в с.Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області. Станом на день розгляду справи, будівництво житлового будинку з господарськими будівлями (гараж та вигрібна яма) по вул. Шевченка, 17 в с.Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області незавершене. Згідно ст.331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок судам роз'яснено, що право власності на жилий будинок виникає лише з моменту прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, ураховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, та технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. В іншому випадку за цими особами може бути визнано право власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин справи залишити його одній з сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Зважаючи на ту обставину, що будинок з господарськими спорудами (гараж та вигрібна яма), які не введено в експлуатацію, є в наявності на час поділу майна, то відповідно до ч. 3 ст.331 ЦК України сторони є власниками будівельних - матеріалів, які були використані в процесі будівництва фундаментів житлового будинку, гаражу та вигрібної ями, під час їхнього шлюбу, вартість яких згідно висновку судово будівельно-технічної експертизи №972 від 29.12.2017 року складають: житлового будинку 39 930,15 грн., гаражу 14 617,11 грн. та вигрібної ями 13 379,51 грн., що знаходяться на земельній ділянці площею 0,25 га. за адресою вул.Шевченка, 17 с.Бедриківці Заліщицький район Тернопільська область. 28.10.2016 року відповідач зареєстрував право власності на житловий будинок загальною площею 69,3 кв.м. житлова площа 15.3 кв.м. (літня кухня) на підставі декларації ТП 1411162852088 Управління ДАБІ у Тернопільській області від 11.10.2016 року, згідно якої вбачається, що обєкт будівництва, яке було розпочато згідно повідомлення від 09.07.2015 року про початок будівельних робіт готовий до експлуатації. Таким чином, судом встановлено, що будівництво господарської будівлі - літньої кухні розпочато та завершено після розірвання шлюбу сторін, а відтак дане майно не належать до спільної сумісної власності подружжя, та у звязку із введенням в експлуатацію та державною реєстрацією не може рахуватись як будматеріали. Щодо твердження відповідача, а також показів свідків [PERSON] та [PERSON] про те, що будівельні матеріали на будівництво фундаментів житлового будинку, гаражу та вигрібної ями, були придбані за кошти батька відповідача, не узгоджуються із матеріалами справи та не заслуговують на увагу суду. Долучені відповідачем до матеріалів справи копії накладних на придбання будівельних матеріалів №Буд-004196 від 12.06.2014 року, №Буд-005287 від 10.07.2014 року та №Буд-1925 від 28.07.2015 року (а.с. 74,75,130) не можуть слугувати належними доказами в підтвердження заявлених відповідачем тверджень, оскільки не підтверджено того факту, що саме ці будівельні матеріали були використані в будівництві спірного фундаменту житлового будинку та вигрібної ями, а не при будівництві літньої кухні. Крім того, в наведених накладних не міститься чітка інформація про місцезнаходження обєкта будівництва, містяться інші прізвища покупців товару, що не відповідають вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Нормами, закріпленими в ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина 1 ст.77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у сукупності. Суд надає оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт спільного придбання подружжям спірних будівельних матеріалів вартістю 67 926,77 грн. на будівництво фундаменту житлового будинку, гаражу та вигрібної ями, що знаходяться на земельній ділянці площею 0,25 га. за адресою вул.Шевченка, 17 с.Бедриківці Заліщицький район Тернопільська область, кадастровий номер 6122080400:02:001:0051, а тому визнає зазначене спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до статей 69,70 та 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1,2 ст.71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). Присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст.365 ЦК України. Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно із ч. 5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У пункті 25 постанови від 21.12.2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4 і 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Угоди про поділ спільного майна сторони не досягли, таким чином, враховуючи ті обставини, що фундаменти незавершених будівництвом: житлового будинку, гаражу та вигрібної ями по вулиці Шевченка, 17 в с.Бедриківці Заліщицького району Тернопільської області зведені за час шлюбу за спільні кошти подружжя, ці речі є неподільними, сторони не дійшли згоди з приводу виділення цих речей у власність одному з них та щодо розміру компенсації на користь іншого і така компенсація не вносилась на депозитний рахунок суду, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній часткові власності. Щодо позовної вимоги про визнання спільної сумісної власності подружжя на автомобіль та компенсації 1/2 частини його вартості, то слід зазначити наступне: за час перебування у шлюбі сторони набули певне рухоме майно, зокрема автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2012 року випуску, кузов №JMBSNCY1ACU003760, реєстраційний номер [NUMBER], який 14.08.2012 року був зареєстрований за [PERSON] Згідно листа Управління [PERSON] в Тернопільській області ЦНП ДАІ №6105 в Тернопільській області №1461 від 06.08.2015 року та від 06.10.2017 року МВСУ РСЦ в Тернопільській області Регіонального сервісного центру 6145, 14.08.2012 року за громадянином [PERSON] був зареєстрований автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER], даний транспортний засіб 22.01.2015 року був перереєстрований згідно довідки рахунок на громадянина [PERSON] (а.с.9,43). При зверненні з позовними вимогами, вартість спірного транспортного засобу, [PERSON] визначена середньою вартістю ціни продажу ідентичних автомобілів на підставі оголошень в інтернеті на сайті www.auto.ria.com в сумі 288 360,00 грн., зазначена вартість автомобіля не заперечується і самим позивачем та його представником. В п.п.22, 23, 24 Постанови №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням подружжя, а при не досягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України). Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач 22.01.2015 року відчужив автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER], своєму батькові [PERSON] згідно довідки рахунок без надання згоди дружини. З наведеного вбачається, що з метою невключення автомобіля в поділ майна подружжя, відповідач перереєстрував його на свого батька. Що стосується поданих позивачем розписок, а саме: - розписка про те, що позивач підтверджує факт отримання ним шляхом позики в свого батька - [PERSON] грошові кошти в розмірі 18 750 дол. США з метою купівлі автомобіля та гарантією повернення даних коштів згідно першої вимоги батька; - розписка про те, що [PERSON], підтверджує той факт, що його син [PERSON] в рахунок погашення боргу за позикою, яку він отримав у 2012 року в розмірі 18750 дол США повернув 22.01.2015 йому грошові кошти в розмірі 14000 доларів США та перед тим, він придбав у свого сина автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.70,71), то дані розписки суд не приймає до уваги, оскільки є суперечливими. Крім того, слід зазначити, що відсутні належні та допустимі доказів на підтвердження того факту, що отримані відповідачем за розпискою грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї, оскільки сама по собі вказівка в розписці про призначення коштів на придбання автомобіля не свідчить про таке їх спрямування. Крім того, згоди позивачки на отримання цих коштів не було. Не заслуговують на увагу суду і покази свідків [PERSON] та [PERSON], які вказали про факт позики грошових коштів в розмірі 18 750 дол. США, згідно зазначеної розписки та придбання в нього спірного автомобіля у звязку з неможливістю повернути борг, оскільки дані покази не узгоджуються із матеріалами справи. Таким чином, суд дійшов висновку, що автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER] є об'єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя. Оскільки відповідач розпорядився даними автомобілем на власний розсуд без письмової згоди позивача в період шлюбу [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що вона має право на компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля. Суд вважає за необхідне при визначенні компенсації половини вартості автомобіля виходити з наданої позивачем оцінки, оскільки і самим відповідачем не заперечувалось вартість оцінки автомобіля станом на день розгляду справи, що становить 144 180,00 грн. (288 360,00 грн. : 2). Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial