Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

[PERSON] просить зобов'язати відповідача визнати такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що дане домоволодіння належить їй на підставі договору дарування від 04 вересня 2014 року. В будинку зареєстрована відповідачка, яка в ньому не проживає. Місце її проживання невідоме. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка до суду не з'явилася, про дату та місце розгляду справи повідомлена через засоби масової інформації. Відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України вона вважається повідомленою належним чином. З письмових доказів, які маються в матеріалах справи встановлено, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором дарування, укладеним між нею та [PERSON] 04 вересня 2014 року, який посвідчений державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1273. Право власності позивача на вказаний будинок підтверджується і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ЕЕЕ 686915. Згідно з копією будинкової книги відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована у спірному будинку з 1974 року. Ці обставини підтверджуються і довідкою виданою виконавчим комітетом Переяслав-Хмельницької міської ради від 22.10.2014 року № 3694. Існуючі між сторонами правовідносини слід регулювати ст. 391 ЦК України та ст.150 ЖК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з вимогами ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати,здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з таких підстав. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач з 1974 року зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS], але в даний час проживає за іншою адресою, яка позивачеві невідома. З часу переїзду відповідач не сплачує комунальних послуг, не несе витрат по утриманню житла, не відноситься до нього як до свого постійного місяця проживання. З 04 вересня 2014 року позивачка є власником спірного будинку і подальша реєстрація відповідача за даною адресою можлива лише за її згоди, вона такої згоди не давала, тому відповідач порушує її право володіння власника даного нерухомого майна. Між позивачем та відповідачем не укладався договір оренди займаного ним жилого приміщення чи угода про безоплатне користування ним. Реєстрація за адресою спірного домоволодіння не зумовлює виникнення права власності на нього або його частку у відповідача. Суд дійшов до переконання, що відповідач створює позивачці перешкоди у володінні домоволодінням, яке є приватною власністю останньої, оскільки ускладнює право позивача розпорядитися належним їй майном. На підставі ст. 391 ЦК України та ст.150 ЖК України,

Outcome: approved