Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON], та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Територіальної громади в особі Дніпровської районної у місті Дніпродзержинську ради, в якому просять суд визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], як на частку спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON] право власності на ? частку зазначеної квартири. В обґрунтування позову посилаються на те, що [PERSON] з 29 серпня 1970 року до 31 березня 1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого вони мають двох повнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 03 вересня 1997 року, тобто в період зареєстрованого шлюбу, нею, [PERSON], разом із [PERSON] за спільні сумісні кошти подружжя була придбана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу зазначеної квартири був укладений у виконання біржового контракту, зареєстрованого та Товарній біржі «Дніпродзержинська» 03 вересня 1997 року за №145-Н, і відповідно діючого на той час законодавства 08 вересня 1997 року зареєстрований в Дніпродзержинському БТІ. На момент укладення договору вона, [PERSON], проживала разом із чоловіком в квартирі, розташованій в [ADDRESS], вони підтримували сімейно-подружні відносини, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, і оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна на ім'я чоловіка, не спростовувала презумпцію належності цього майна до спільної сумісної власності їх подружжя. Ця квартира придбавалася ними для потреб сім'ї. Але після розірвання шлюбу чоловік вирішив самостійно проживати в цій квартирі, і зареєструвався за її місцем розташування, але ніколи не заперечував, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а отже ні в чоловіка, ні в неї, [PERSON], не виникало потреб в юридичному оформленні розподілу майна подружжя, квартира залишалася у їх спільній сумісній власності. Чоловік більше не одружувався, не мав інших спадкоємців першої черги за законом, крім їх доньок. [INFO] року [PERSON] раптово помер, і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частки зазначеної квартири. 06 лютого 2013 року вона, позивач [PERSON], звернулась до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а інша донька [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після смерті батька. Крім цього, 08 лютого 2013 року вона, [PERSON], також звернулася до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на ? частку квартири, як на належну їй частку в праві спільної сумісної власності подружжя. Але у видачі свідоцтва про право власності на ? частку квартиру, як на частку в спільному майні подружжя. Але їм, позивачам, було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, оскільки договір купівлі-продажу квартири не був нотаріально посвідчений, а тільки зареєстрований Товарною біржею «Дніпродзержинська». Вона, [PERSON], вважає, що нею та чоловіком було добросовісно придбане право власності на вищевказану квартиру, так як при укладені договору купівлі-продажу були виконані всі умови договори купівлі-продажу квартири, вони з чоловіком заплатили вартість квартири, прийняли її у власність, тобто стали володіти та користуватися квартирою, але до теперішнього часу ні за нею, ні за померлим [PERSON] не зареєстроване право власності на квартиру, і відповідно юридично не виконаний розподіл спільного майна подружжя, і вона продовжує вважати себе власником ? частки квартири, яка належить їй з моменту придбання нерухомого майна, оскільки між нею та чоловіком була відсутня будь-яка домовленість щодо розміру часток майна, придбаного в шлюбі, відсутній і шлюбний договір, а виконати розподіл спільного майна в позасудовому порядку, в зв'язку зі смертю [PERSON], відсутності нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири та державної реєстрації права власності, вона не може, і тому визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири можливе лише в судовому порядку. Зважаючи, що вона, [PERSON], є власником ? частки квартири [ADDRESS], до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], входить інша ? частка цієї квартири, право на спадкування якої має позивач [PERSON], оскільки інший спадкоємець першої черги [PERSON] відмовилася від спадщини, і 30 липня 2013 року позивач [PERSON], отримала свідоцтво про право на спадщину на частку спадкового майна у вигляді грошових внесків та автомобілю. Але через відсутність реєстрації за спадкодавцем права власності на нерухоме майно, видача свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька в нотаріальному порядку також неможлива, що є підставою для звернення [PERSON] до суду з цим позовом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, до судового розгляду справи надали суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, позов по суті та за обставинами справи позивачі підтримали в повному обсязі, просять його задовольнити. Представник відповідача Дніпровської районної ради в місті Дніпродзержинську в судове зсідання з'явився, до судового розгляду справи надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності з урахуванням раніше наданих заперечень проти позову (а.с. 32-33, 97) щодо невизнання позову в зв'язку із відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири. Представники третіх осіб - Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилися, до судового розгляду справи від третіх осіб надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачів. представника відповідача, представників Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, Реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції згідно вимог частини 2 ст. 158 ЦПК України, відповідно до якої особа, що бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Товарної біржі «Дніпродзержинська» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України, заперечень до судового розгляду справи від Товарної біржі «Дніпродзержинська» не надійшло. Суд вважає за можливе розглянути справи за відсутності представника Товарної біржі «Дніпродзержинську», в зв'язку з відсутністю заперечень проти позову. Судом досліджені письмові докази по справі шляхом оголошення їх у судовому засіданні: - роз'яснення нотаріуса щодо оформлення спадщини від 28 серпня 2013 року (а.с. 9), яким підтверджується факт відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та факт відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу 1/2 частку зазначеної квартири в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON]; - свідоцтво про смерть (а.с. 10), яким підтверджується факт і дата смерті [INFO] року [PERSON]; - копія паспорту [PERSON] ( а.с. 11), якою підтверджується її особа громадянина України; - Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 12), яким підтверджується факт дошлюбного прізвища позивача, як [PERSON], та зміна прізвища після реєстрації шлюбу із [PERSON] на [PERSON]; - свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 13), яким підтверджується факт розірвання шлюбу 31 березня 998 року між [PERSON] та [PERSON] і присвоєння дружині після розірвання шлюбу прізвища [PERSON]; - копія паспорту позивача [PERSON] (а.с. 14), якою підтверджується її особа громадянина України; - свідоцтво про народження (а.с. 15), яким підтверджуються родинні відносини між [PERSON] та [PERSON], як між донькою та батьком; - технічний паспорту на квартиру, виготовлений станом на 26 серпня 1997 року (а.с. 16-17), яким підтверджуються технічні характеристики квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], її загальна площа 52,4 кв.м., її житлова площа 28,8 кв.м.; - договір купівлі-продажу ( а.с. 18), яким підтверджується факт укладення 03 вересня 1997 року договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], між продавцями [PERSON] [PERSON] [PERSON] , та покупцем [PERSON], факт реєстрації цього договору Товарною біржею «Дніпродзержинська» за № 001Є/145-Н; та факт реєстрації квартири на праві власності [PERSON] Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 08 вересня 1997 року; - довідка про склад сім'ї (а.с. 19), якою підтверджується факт реєстрації [PERSON] на момент смерті в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], та факт відсутності реєстрації інших осіб; - технічний паспорту на квартиру, виготовлений станом на 03 лютого 2014 року (а.с. 55-56), яким підтверджуються технічні характеристики квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], її загальна площа 52,4 кв.м., її житлова площа 28,8 кв.м.; - копія спадкової справи № 78/2013 після померлого [PERSON] (а.с. 63-96), якою підтверджується факт відмови [PERSON] від спадщини після померлого батька [PERSON] на користь своєї сестри [PERSON], факт видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] у вигляді автомобіля та грошових внесків. Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 29 серпня 1970 року до 31 березня 1998 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 08 лютого 2013 року ( ас. 12), та свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 26 грудня 2000 року, шлюбу, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Заводської районної ради м. Дніпродзержинська, актовий запис № 101 від 31 березня 2008 року ( а.с. 13). Від шлюбу подружжя має двох дітей - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 15), свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с. 7), та свідоцтвом про одруження між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 72). Також судом встановлено, що в період шлюбу, а саме 03 вересня 1998 року, [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу, що був укладений у виконання біржового контракту, зареєстрованого на товарній біржі «Дніпродзержинська» 03 вересня 1997 року за №145-Н, придбали квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). В зазначеному договорі, який підтверджує законність даного правочину, товарною біржею «Дніпродзержинська» було зазначено, що договір на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований на товарній біржі «Дніпродзержинська» та не підлягає додатковому нотаріальному посвідченню. А тому суд вважає, що дійсно у [PERSON], як у покупця, та в його на той час дружини [PERSON] не було ніяких сумнівів в законності реєстрації правочину. [PERSON], прийнявши квартиру у власність, сплатив продавцям до підписання договору вартість квартири в сумі 8721,00 гривень, зареєстрував договір купівлі-продажу в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації, і в подальшому оформив реєстрацію за місцем розташування квартири, що підтверджується відміткою Дніпродзержинського БТІ на договорі купівлі-продажу, що зроблена 08 вересня 1997 року (а.с. 18 - оберт), та довідкою про склад сім'ї [PERSON] ( а.с. 19). Таким чином, суд дійшов до висновку, що дана угода була здійснена з обопільної згоди сторін за договором, і ними були виконані всі умови договору. Вищезазначене свідчить про те, що 03 вересня 1998 року [PERSON], який перебував у зареєстрованому шлюбу з [PERSON], дійсно уклав договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, судом достовірно встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна на ім'я [PERSON] не спростовувало презумпцію належності квартири до спільної сумісної власності їх подружжя. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції 25 січня 2013 року, актовий запис № 73 ( а.с. 10). Суд також встановив, що до теперішнього часу права власності на квартиру за [PERSON] або за [PERSON] не зареєстроване, і відповідно юридично не виконаний розподіл спільного майна подружжя, але це дійсно не позбавляє права [PERSON] вважати себе власником частки квартири, яка належить їй з моменту придбання нерухомого майна, і ці обов'язки та права власника частки квартири продовжують існувати до теперішнього часу. І приймаючи до уваги, що між [PERSON] та [PERSON] була відсутня будь-яка домовленість щодо розміру часток майна, придбаного в шлюбі, відсутній і шлюбний договір, суд вважає, що [PERSON] дійсно належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], і відповідно до складу спадщини померлого [PERSON] входить інша 1/2 частка зазначеної квартири . На підставі копії спадкової справи, що витребувана із Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори (а.с. 63-96) судом встановлено, що позивачі дійсно протягом встановленого законом шестимісячного строку після смерті [PERSON] звернулися до нотаріальної контори із заявами: [PERSON] - про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], як на частку майна спільної власності подружжя, а [PERSON] - про прийняття спадщини після померлого батька, інша донька померлого [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь [PERSON] 30 липня 2013 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на автомобіль марки Шевроле Авто, Седан, 2004 року випуску (а.с. 94), та на грошові внески ( а.с. 92). Що стосується нерухомого майна, то позивачам було відмолено у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку квартири як на частку спільного майна подружжя, яка належить [PERSON], та на 1/2 частку квартири в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON], в зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, що підтверджується роз'ясненням нотаріуса від 28 серпня 2013 року (а.с. 9), в якому позивачам запропоновано звернутися до суду для вирішення питання по суті. В зв'язку з тим, що суд дійшов до висновку про добросовісне набуття позивачем [PERSON] та [PERSON] в період їх шлюбу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], і укладений ними договір купівлі-продажу зазначеної квартири визнається судом дійсним, оскільки при його укладенні були виконані всі умови договору і відсутня вина покупців у недотриманні нотаріального посвідчення договору, суд вважає, що [PERSON] дійсно є власником 1/2 частки квартири, як спільного майна подружжя, а [PERSON] має право на отримання іншої 1/2 частки квартири у власність в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» передбачає перелік біржових операцій, до якого також включений договір купівлі-продажу. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Житлового Кодексу України з доповненнями 1993 року квартира /будинок/ може бути придбана громадянами на біржових торгах. Відповідно до ст. 45 ЦК України (1963 р.) недотримання форми правочину, що потребує закон, тягне за собою недійсність правочину, якщо це прямо зазначено в законі. Відповідно до 47 ч. 2 ЦК України (1963р.) якщо одна із сторін повністю або часткового виконала правочин, який потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може за вимогою сторони, яка виконала правочин, визнати такий договір дійсним. Згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2004 року, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України (2004 р.), положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування згідно ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадщину мають діти, батьки спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі вивчених судом матеріалів справи, з'ясованих обставин справи, які досліджені доказами, суд прийшов до висновку, що не визнання відповідачем позову суперечить закону та порушує права, свободи та інтереси позивачів, і тому заперечення відповідача не приймаються судом до уваги, а позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved