Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу спадкодавця, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 27.12.2010 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 16000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Позичальник [PERSON] помер [INFO] . 23.01.2016 року банком направлена претензія кредитора до Монастириської державної нотаріальної контори, у відповіді на яку зазначено, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа заведена після смерті спадкодавця на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». Спадкоємцями позичальника є [PERSON] , [PERSON] , які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачений цивільним законодавством строк, а саме протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Станом на дату смерті [PERSON] , заборгованість перед банком за кредитним договором №б/н від 27.12.2010 року становить 8845,76 грн. 15.12.2018 року до спадкоємців - відповідачів банком направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але борг не погашено. На підставі наведеного позивач просить стягнути з відповідачів зазначений розмір заборгованості за кредитним договором, а також 1921 грн. сплаченого судового збору. АТ КБ «ПриватБанк» не забезпечили явку представника у судове засідання, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Представник відповідачів - адвокат Гнатишин В.В. у судове засідання не з`явилася, проте подала суду письмову заяву про розгляд справи у їхній відсутності. Позов не визнають, просять у задоволенні позову відмовити, врахувати позицію, викладену у відзиві на позовну заяву та запереченні. У відзиві на позов представник відповідачів зазначає, що [PERSON] , [PERSON] не спадкували після смерті [PERSON] , тобто вони не є спадкоємцями, а тому кредитор АТ КБ «ПриватБанк» не має підстав для пред`явлення до них вимог про стягнення заборгованості спадкодавця. Крім того, шестимісячний строк пред`явлення позивачем вимог до спадкоємців, встановлений згідно ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, минув 10.07.2016 року, у зв`язку з чим позивач позбавлений права вимоги до [PERSON] , [PERSON] як відповідачів. У задоволенні позову просить відмовити, а також вирішити питання розподілу судових витрат, а саме стягнути з позивача 1500 грн, сплачених відповідачами за надання правничої допомоги, після розгляду справи по суті. У відповіді на відзив позивач посилається на те, що відповідачі постійно проживали зі спадкодавцем і в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки у межах шестимісячного строку не заявили про відмову від неї, а відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Крім того, у встановлений ст. 1281 ЦК України строк, банк заявив претензійну вимогу до спадкоємців боржника шляхом направлення її на адресу Монастириської державної нотаріальної контори. Заявлення кредитором своїх вимог до спадкоємців не безпосередньо спадкоємцям, а через нотаріуса, не суперечить приписам ч. 2 ст. 1281 ЦК України. Заперечили посилання на пропуск позивачем строку позовної давності звернення з вимогами до спадкоємців. Посилаються на те, що строк перевипущеної картки до останнього дня 07.2017 року, позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів 18.06.2019 року, тобто до спливу строку позовної давності. У запереченні представник відповідачів - [PERSON] вказує на те, що у відповідності до ч. 2 ст. 1282 ЦК України у спадкоємців виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. На день смерті [PERSON] за ним не було зареєстровано право власності на нерухоме майно та/або будь-яке рухоме майно, що підлягало державній реєстрації, а тому вимоги банку до [PERSON] та [PERSON] є необґрунтованими. У відповідь на вищевказані заперечення позивач подав суду письмові пояснення, у яких просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 2.09.2019 року згідно письмового клопотання представника відповідачів [PERSON] витребувано з Монастириської державної нотаріальної контори інформацію про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 29.10.2019 року згідно заявленого позивачем клопотання витребувано у Монастириської міської ради інформацію про склад сім`ї на час смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] . Судом установлено, що 27.12.2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг відповідно до умов заяви №б/н, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Зі змісту інформаційного листа АТ КБ «ПриватБанк» №30.1.0.0/2-20190618/1133 від 13.09.2019 року вбачається, що клієнт [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 27.12.2010 року отримав картки № [NUMBER] , зі строком дії до останнього дня 07.2017 року. [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 06.02.2015 року, актовий запис №2557). Як убачається зі змісту позовної заяви, [PERSON] умови договору не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим станом на дату його смерті заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.12.2010 року становить 8845,76 грн, яка складається з наступного: 8845,76 грн - заборгованість за кредитом (тіло кредиту згідно наявного розрахунку). 9.01.2016 року позивачем направлено претензію кредитора до Монастириської державної нотаріальної контори, у відповідь на яку нотаріальною конторою у листі №20/01-16 від 27.01.2016 року повідомлено, що до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] , заведено спадкову справу №17 на підставі претензії кредитора, дані про інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 07.11.2018 року банк звернувся з листом - претензією до спадкоємців [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] з приводу сплати боргу спадкодавця за кредитним договором б/н від 27.12.2010 року. З повідомлення Монастириської державної нотаріальної контори №562/01-16 від 23.09.2019 року слідує, що згідно даних Спадкового реєстру нотаріальною конторою заведено спадкову справу №17 за 2016 рік після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі претензії кредитора до боржника №SAMDNS51000128954876 від 09.01.2016 року. Станом на 23 вересня 2019 року у спадковій справі відсутня інформація про спадкоємців. Копія спадкової справи наявна у матеріалах справи. Відповідач [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з 6.02.2004 року, що підтверджується довідкою Монастириської міської ради від 4.11.2019 року №1705/07-02. Згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого 03.12.2008 року приватним нотаріусом Монастириського районного нотаріального округу Пивоварчук О.Є., зареєстрованого в реєстрі за №1246, [PERSON] подарував житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , у рівних долях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано КП «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21169109 від 05.12.2008 року. Як убачається з даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №183446822, сформованої 03.10.2019 року, відсутні відомості щодо майна [PERSON] . За наявними у РСЦ МВС в Тернопільській області інформаційними базами, обліками та даними ЄДР МВС станом на 06.02.2015 рік за [PERSON] транспортні засоби не значаться (інформаційна відповідь Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області №31/19-Г-62а.з. від 08.10.2019 року). Відповідно до довідки №303, виданої 07.10.2019 року КП «Монастириське районне бюро технічної інвентаризації», згідно обліку комунального підприємства станом на 31.12.2012 рік за [PERSON] не зареєстровано право власності на нерухоме майно в Монастириському районі Тернопільської області. Із змісту довідки №1412/171-19, виданої 17.10.2019 року Відділом у Монастириському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, вбачається, що станом на 01.01.2013 року [PERSON] своїм правом на безоплатну приватизацію земельних ділянок для будівництва, обслуговування господарських будівель та споруд, для ведення особистого селянського господарства, для садівництва на території Монастириського району Тернопільської області не скористався. Право власності на земельні ділянки не реєструвалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав. Приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У результаті невиконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань згідно кредитного договору №б/н від 27.12.2010 року, станом на дату смерті - 06.02.2015 року перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 8845,76 грн. (тіло кредиту). Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1281 ЦК України (у попередній редакції, чинній на момент смерті спадкодавця) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Як визначено ч.ч. 1, 2 ст. 1282 ЦК України спадкоємці, зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Вищенаведені норми законодавства свідчать, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині, тобто у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. Із досліджених судом доказів, що надані представником відповідачів, убачається, що на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за ним не було зареєстровано право власності на нерухоме майно та/або рухоме майно, що підлягало б державній реєстрації. У матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні дані, що спростовували б доводи представника відповідачів стосовно факту відсутності спадкового майна. З приводу позиції представника відповідачів щодо спливу шестимісячного строку пред`явлення позивачем вимог до спадкоємців, встановленого ст. 1281 ЦК України, суд зазначає, що встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право. Верховний Суд у своїй постанові від 04.09.2019 року у справі №205/6749/15-ц висловив правову позицію, що ст. 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. Таким чином, у даному випадку позивач реалізував своє право вимоги до спадкоємців боржника, звернувшись з відповідною претензією в порядку ст. 1281 ЦК України до нотаріальної контори, у якій просив повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості в розмірі 8845,76 грн. Посилання представника позивача, викладені у письмових поясненнях від 15.11.2019 року, на те, що наявний у матеріалах справи договір про надання професійної правничої допомоги містить лише один підпис, а не двох клієнтів адвоката, суд відхиляє і вважає їх безпідставними, оскільки у даному договорі міститься підпис у виді написання прізвища та ініціалів відповідача [PERSON] , а далі підпис відповідача [PERSON] . Суд вважає безпідставними твердження представника позивача про те, що відповідачі не відмовилися від прийняття спадщини, оскільки спільне проживання на момент смерті із спадкодавцем за відсутності у нього рухомого чи нерухомого майна не тягне за собою автоматичне виникнення у відповідачів зобов`язання задовольнити вимоги кредитора, які він мав до померлого боржника, ураховуючи відповідальність лише у межах вартості успадкованого майна. Також суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи представника позивача, наведені у вищевказаних письмових поясненнях про те, що відповідачі як спадкоємці, прийнявши в дар ще за життя спадкодавця належний останньому житловий будинок, успадкували звичайні побутові речі, як вартують не менше ціни позову. Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Визначаючись із позовними вимогам суд враховує правову позицію, висловлена Верховним Судом у постанові від 26.09.2019 року у справі №662/2014/16-ц. Враховуючи вищевказані вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить висновку, що з огляду на відсутність у спадкодавця на момент смерті зареєстрованого на праві власності нерухомого та/або рухомого майна, правові підстави для стягнення з [PERSON] , [PERSON] в користь позивача суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 8845,76 грн, відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. З приводу вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання у відповідності до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed