Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення малолітньою [PERSON] , [INFO] трьох років у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку щомісячно. Позовні вимоги мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб з [PERSON] 05.11.2005 року, від якого мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Так, відповідач протягом останніх років, провокуючи сварки, застосовував до неї психологічне та фізичне насильство. Також вказує, що відповідач перестав цікавитися дітьми, а також їхнім вихованням і утриманням, що заважало нормальному спілкуванню, веденню спільного господарства та вихованню дітей. На даний час вони з відповідачем спільно не проживають та не ведуть спільного господарства, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі в жодному разі. Також позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей, які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Зазначає, що відповідач протягом останнього часу участі у вихованні та утриманні дітей не приймає, не цікавиться та не намагається отримати інформацію щодо стану здоров`я дітей та їх самопочуття. В свою чергу інших утриманців відповідач не має, жодними хронічними захворюваннями не страждає та являється працездатним. Крім цього, просить також стягнути з відповідача аліменти на її утримання. Вказує, що вона працює в АТ «УкрСиббанк» на посаді начальника служби бренду та комунікацій, а з 16.04.2018 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. На даний час вона не працює та не отримує будь якого іншого доходу, окрім соціальної допомоги. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.02.2019 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного загального провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 24-25). 23 квітня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.05.2019 року (а.с. 40). В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача [PERSON] . [PERSON] до суду подано заяву з проханням розглянути справу без його участі, в заяві вказав, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 27 травня 2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 05 листопада 2005 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Центрального відділу реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї зроблений відповідний актовий запис за № 3151 (а.с. 14). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 15, 17). Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим позов у частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. З матеріалів справи убачається, що інших непрацездатних осіб та/або неповнолітніх дітей на утриманні відповідача не має, аліменти нікому не сплачує. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, судом встановлено, що діти сторін по справі проживають з матір`ю та перебувають на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Обов`язки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За нормою ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені обставини є підставою для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, а саме аліменти слід стягнути у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 21.02.2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, потім по 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Відповідно ч. ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що позивач та відповідач мешкають за різними адресами, діти проживають з позивачем і перебувають на її утриманні, інших дітей і непрацездатних осіб на забезпеченні у відповідача не має, відповідач особа працездатного віку, суд вважає, що позов у частині стягнення аліментів на користь позивача до досягнення меншою дитиною трьох років слід задовольнити частково, а саме з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) щомісячно, з 21.02.2019 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання дружини у заявленому розмірі. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. у частині вимог про розірвання шлюбу (а.с. 22). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial