Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 24 листопада 1984 року з відповідачем зареєструвала шлюб в відділі РАЦСу Кам'янець-Подільського міськвиконкому, про що зроблений актовий запис № 950. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. З 2015 року відповідачем не підтримують подружні відносини, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сімї стало те, що відповідач не приділяв їй належної уваги як жінці. Внаслідок цього в сімї виникали сварки, скандали, які поступово призвели до втрати почуття поваги та любові до чоловіка. На даний час, що шлюб носить формальний характер, оскільки її з чоловіком пов'язують тільки обов'язки щодо виховання неповнолітнього сина. В такій обстановці не може проживати, поновлювати подружні відносини не бажає, просить шлюб між нею та [PERSON] розірвати. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просить позов задовольнити. Відповідач повторно у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи в повному обсязі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.11.1984 року у відділі РАЦСу Кам'янець-Подільського міськвиконкому, про що зроблений актовий запис № 950. Від шлюбу народилися діти: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія ІІ-БВ №486757 від 25.08.1987 року, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-БВ №095245 від 23.08.2000 року. Сторони з 2015 року не підтримують подружні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, оскільки не знаходили спільної мови на вирішення сімейних та матеріальних проблем. За термін, наданий судом на примирення, сторони не помирились. З урахуванням фактичних взаємин між подружжям позивач поновлювати подружні відносини не бажає. Відповідач жодних дій для примирення також не вчинив. Таким чином надання строку для примирення не призвело до реальних результатів. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, підстав для збереження сімї немає. Спору про майно та місце проживання неповнолітньої дитини не виникає.

Outcome: approved