Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] пред`явила в суді позов до [PERSON] про захист честі і гідності, відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , як до власника квартири [ADDRESS] та дочки позивача, про те, що позивач отримала цю квартиру від своєї дочки за нібито фіктивним договором дарування. В ході розгляду вищевказаної справи, відповідач повідомила неправдиву інформацію про те, що нібито спірна квартира була подарована позивача з метою приховання майна за борг дочки перед відповідачем. З урахуванням цього Шевченківським районним судом м. Києва було накладено арешт на квартиру позивача, і відтоді позивач позбавлена свого права на розпорядження нею. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позов [PERSON] про визнання договору дарування квартири недійсним було залишено без задоволення. У тексті позовної заяви [PERSON] були викладені неправдиві фактичні обставини; аналогічна неправдива інформація була викладена також і в апеляційній скарзі на вищевказане рішення суду. Враховуючи вищевикладене, згідно уточненої позовної заяви, позивач просить суд спростувати поширену відповідачем неправдиву інформацію шляхом повідомлення про ухвалене у справі рішення, включаючи його публікацію; стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 35000 грн. 00 коп. Позивач свого права на участь у судовому засіданні не використав. До суду звернувся із заявою, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи провести без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. До суду подав відзив, у якому проти задоволення позову заперечував. А також подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.06.2018 року було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. (а.с. 11-14) Постановою Апеляційного суду м. Києва від 19.09.2018 року вищезазначене рішення залишено без змін. (а.с. 15) В матеріалах справи позивачем подано Результати дослідження клініки Сінево щодо проходження аналізів [PERSON] . Однак, вказана довідка датована 27.10.2015 року, тобто за 3 роки до ухвалення вищевказаних рішень. Суд не приймає зазначений доказ до уваги. (а.с. 21) Крім того, надано Рахунок-фактуру від 21.09.2018 року за отримання путівки у санаторій «Алмаз» м. Трускавець на суму 13965 грн. (а.с. 23) В матеріалах справи міститься медична документація щодо стану здоров`я [PERSON] , проходження нею консультацій та процедур, обстежень тощо. Оплата таких замовлень становить 324,50 коп. (а.с. 35) Крім того, надано низку квитанцій щодо купівля ліків (а.с. 36-37) Правовідносини, що виникли регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Також згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 302 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Так, зі змісту статей 269, 270 ЦК України вбачається, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі статті 299 ЦК України - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. З наведених норм права вбачається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Виходячи з положень статей 16 та 277 ЦК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Відповідно до абзацу першого п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п. 18 Постанови від 27 лютого 2009 року № 1 позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, як чітко вбачається зі змісту п. 18 Постанови від 27 лютого 2009 року № 1 саме на позивача покладається обов`язок по доказуванню факту поширення інформації відповідачем, а також того, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Так, відповідно до абзацу другого п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно п. 16 вищевказаної Постанови Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Частина 1 статті 27 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 вказаної норми моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 вказаної норми встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. (ч. 4 ст. 27 ЦК України) Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 5 ст. 27 ЦК України) Статтею 280 ЦК України встановлено, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 вказаної Постави визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Підставою даного позову є те, що відповідачем було подано позов до суду щодо визнання договору дарування квартири недійсним, в якому містилась, як стверджує позивач, неправдива інформація. Разом з тим, [PERSON] не надана до суду цього позову в підтвердження факту поширення інформації [PERSON] як такої. Позивачем також не було доведено факт того, що, на її думку, недостовірна інформація була поширена, адже звернення до суду не може вважатись поширенням інформації необмеженому колу осіб. Рішення судів щодо вирішення цього позову не можуть слугувати підтвердженням факту поширення конкретної інформації, про яку зазначає позивач, адже в них міститься не цитування позовної заяви, а змістовний переказ позовних вимог та обставин зазначених в позовній заяві. Крім того, сам факт звернення до суду за захистом своїх прав будь-якою особою не може слугувати підставою для встановлення факту поширення неправдивої інформації та заподіяння моральної шкоди відповідачу за таким позовом, адже це є конституційно закріпленим правом на захист, доступ до правосуддя тощо. Надані позивачем документи у якості доказів заподіяння моральної шкоди не приймаються судом до уваги, адже не вбачається за можливе встановити причинно-наслідковий зв`язок між фактом подання [PERSON] позову та фактом замовлення відповідних медичних досліджень, аналізів тощо [PERSON] . Більше того, надані до суду чеки не приймаються судом до уваги у якості доказів, адже з них неможливо встановити ким були придбані ці ліки, а також для кого. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed