Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за кожним із них на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та на 1/6 частину квартири [ADDRESS], мотивуючи позовні вимоги тим, що 1/2 частина квартири [ADDRESS] взагалі не включена до спадкового майна, хоча вважають її спільною сумісною власністю відповідача та померлої [PERSON], а також вважають, що квартира [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю, оскільки [PERSON] сплачувала пайові внески за цю квартиру до шлюбу з відповідачем, так як приватний нотаріус повідомив їх про те, що він має намір видати свідоцтво про право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], тому вони звернулись із зазначеним позовом, оскільки можуть бути порушені їх права. Позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та їх представник позовні вимоги визнали частково, вважають, що за відповідачем необхідно визнати право власності на 5/9 частин квартири [ADDRESS], як спільної сумісної власності та в порядку спадкування після померлої дружини. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є матір'ю [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Вона вступила до житлово-будівельного кооперативу № 48 в 1973 році. 22 грудня 1978 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після реєстрації якого, [PERSON] змінила прізвище на «Іващенко». [PERSON] померла 28.03.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Позивачі та відповідач подали заяви про прийняття спадщини, як спадкоємці першої черги, що підтверджується копією спадкової справи. [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 09.04.1974 року та 16.05.2013 року знята з реєстрації, як померла, що підтверджується довідкою № 140 від 13.01.2014 року. За нею було зареєстроване право власності на квартиру [ADDRESS] 30.11.2007 року на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Згідно із повідомленням нотаріуса від 15.01.2014 року (а.с. 7), він мав намір видати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні на ? частину квартири [ADDRESS] [PERSON] З цим не погодились позивачі, оскільки вважають, що вказана квартира є особистою власністю їх померлої матері. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», яка діяла на час сплати пайових внесків за квартиру [ADDRESS] в м. Черніговів повному обсязі, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Часиною 1 ст. 22 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 1 ст. 24 КпШС України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Як вбачається із довідки ОЖБК м. Чернігова від 23.06.2014 року № 1-07/732, перші три пайові внесків в сумі 2600 рублів, 88 рублів 28 коп., та 263 рублі 31 коп., на загальну суму 2951,59 коп. були внесені померлою [PERSON] до укладання шлюбу з відповідачем, інша частина пайових внесків - 2241 грн 41 коп. була сплачена після укладання шлюбу з першого кварталу 1980 року по четвертий квартал 1987 року. Повна вартість квартири на час сплати пайових внесків становила 5193 грн. З вищевикладеного вбачається, що 56/100 частин квартири є особистим майном померлої [PERSON], так як придбане нею до шлюбу, 44/100 частин квартири [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Оскільки частки подружжя при поділі рівні, отже відповідач набув право власності на 22/100 частин вказаної квартири на праві спільної сумісної власності, спадковим майном є 78/100 (56/100+22/100) частин квартири [ADDRESS] , які повинні ділитись між спадкоємцями, з урахуванням положень ч. 1 ст. 1267 ЦК України. Виходячи із вищевикладеного за кожним із спадкоємців слід визнати право власності в порядку спадкування на 26/100 частину спірної квартири. 26 грудня 2000 року [PERSON] було видано ордер на квартиру [ADDRESS] на сім'ю із однієї особи, вказану квартиру він приватизував, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 05.02.2004 року, згідно із яким, вказана квартира належить йому в цілому. Як вбачається із свідоцтва про право власності на вказане житло, участі в його приватизації [PERSON] не приймала, на момент приватизації у вказаній квартирі не проживала та не була зареєстрована. Приватизація - це процес зміни власника шляхом передачі об'єктів державної власності у приватну власність. Із положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (статей 1 та 5) випливає, що право на приватизацію певного житлового приміщення мають громадяни України, які на час приватизації проживали в певному житловому приміщенні, які висловили своє бажання на приватизацію житла, невідповідність хоча б однієї з вказаних умов створить неможливість виникнення спільної власності подружжя на приватизовану квартиру. Отже, оскільки померла [PERSON] не проживала та не була зареєстрована у [ADDRESS], не висловила свого бажання на приватизацію спірної квартири, суд приходить до висновку, що спірна квартира є особистою власністю відповідача, а отже ця квартира не відноситься до спадкового майна. Пропорційно задоволеним вимогам, стягненню підлягають судові витрати, з відповідача на користь позивачів належить стягнути по 812,15 грн., оскільки позов задоволений на 45 %.

Outcome: partial