Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] у січні 2019 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко Володимир Іванович, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Маркарова Вікторія Юріївна, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про визнання недійсними правочинів, скасування державної реєстрації права власності на квартиру, скасування обтяження. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що у шлюбі з [PERSON] подружжям було придбано двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Набувачем в договорі купівлі-продажу квартири була вказана [PERSON] . Через деякий час після придбання спірної квартири за згодою подружжя в ній оселились родичі [PERSON] , а саме її матір [PERSON] та сестра [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 22.03.2016 року. Як стало відомо позивачеві з Інформаційної довідки №150374804 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.12.2018 року, [PERSON] передала у власність спірну квартиру за договором дарування, посвідченого 24.09.2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І., зареєстрованому в реєстрі за №2421 [PERSON] . В подальшому [PERSON] передала спірну квартиру у власність своїй рідній дочці [PERSON] за договором довічного утримання, посвідченим 30.12.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою Вікторією Юріївною, реєстровий номер №1273. На підставі вказаного договору нотаріусом Маркаровою В.Ю. 30.12.2011 року у Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомо майна було внесено заборону на відчуження спірної квартири (реєстровий номер 12034326). Про існування вказаних правочинів, а також обтяження раніше позивачеві нічого не було відомо. Згоди на відчуження [PERSON] спірної квартири позивач не надавав. Весь цей час він вважав, що продовжує разом з відповідачем [PERSON] бути співвласником спірної квартири, як майна набутого подружжям в період шлюбу. Відповідачі при укладанні договору дарування спірної квартири діяли недобросовісно, оскільки знали, що спірна квартира належить позивачеві та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності і тому вона не мала права відчуження її без згоди позивача, оформленої відповідно до закону. Тому й наступний правочин, на підставі якого право власності на спірну квартиру набула відповідач [PERSON] є незаконним. Посилаючись на ст.ст.60, 65 СК України, ст.ст.203, 210, 215, 321, 368 ЦК України, просив суд: визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним Договір дарування квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , та [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , посвідчений 24.09.2004 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко Володимиром Івановичем (реєстровий №2421); визнати недійсним Договір довічного утримання квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , та [PERSON] реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , посвідчений 10.02.2012 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою Вікторією Юріївною (реєстровий № 1283); зобов`язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на квартиру загальною площею 43,3 кв.м, у житловому будинку літ. А-2, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 2868830 від 10.02.2012 р.; зобов`язати Державного реєстратора прав на нерухоме майно внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування обтяження речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер 12034326 від 30.12.2011 р. у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - заборони відчуження квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , солідарно суму судового збору за подання позовної заяви, заяви про забезпечення позову, клопотання про витребування доказів в сумі 2689,40 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 січня 2019 року, головуючим суддею у розгляді вказаної справи визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 04 лютого 2019 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. 16.04.2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказала, що ознайомившись із змістом позовної заяви та доданих до неї документів, категорично не погоджується із доводами викладеними в позовній заяві та вважає позовну заяву не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Вказала, що квартира [ADDRESS] , на момент укладання Договору дарування, належала [PERSON] на праві особистої приватної власності, так як була придбана за кошти, які належали їй особисто, а тому остання не була зобов`язана отримувати згоди будь-кого на розпорядження своїм майном. Договір дарування укладено із додержанням вимог чинного законодавства, в тому числі, але не виключно Цивільного Кодексу України. Нотаріусом дотримано всі вимоги діючого на той час законодавства. Та вона є добросовісним набувачем. Відповідно до заяви, яка надійшла до суду 11 квітня 2019 року просила суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог [PERSON] та відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. 18.09.2019 року позивачем подано уточнену позовну заяву та визначені сторони по справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову та забезпечено позов шляхом заборони відчуження нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно 1779812912101) до вирішення справи по суті позовних вимог. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі. 05.05.2020 року позивачем подано уточнену позовну заяву та визначені сторони по справі. В уточненій позовній заяві вказав, що після подання позовної заяви до суду було здійснено правочини із спірною квартирою. Так, як стало йому відомо, з отриманої 03.09.2019 р. Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно далі - Інформаційна довідка № 179508016 вже під час судового розгляду спору було здійснено нові правочини щодо спірної квартири, а саме - 05.03.2019 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір про розірвання договору довічного утримання. А 11.03.2019 р. Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Красотою Тетяною Олександрівною було посвідчено Іпотечний договір між [PERSON] та [PERSON] (реєстровий №455 від 11.03.2019р.), за яким [PERSON] передала в забезпечення зобов`язання за договором позики в іпотеку [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . На підставі цього договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Приватним нотаріусом ДМНО Красотою Т.О. було внесено відомості про обтяження предмету іпотеки (Спірної квартири) - заборону на нерухоме майно (реєстровий №456 від 11.03.2019 р.), номер запису про обтяження 30632468 від 11.03.2019 р. Зазначив, що при ознайомленні з матеріалами нотаріальної справи позивач виявив, що в ній міститься копія виконаної від його імені заяви від 24.09.2004 р. про його згоду, як подружжя на відчуження спірної квартири. Однак, такої заяви позивач приватному нотаріусу ДМНО Грищенко В.І. не надавав, підпис під нею не ставив, й стверджує, що цей підпис підроблено. Вказав, що не тільки в день посвідчення договору, а взагалі позивач ніколи не приходив до офісу приватного нотаріуса Грищенко В.І. Крім того, в цей день [PERSON] взагалі знаходився за межами м. Дніпропетровська. Дана обставина свідчить про те, що при посвідченні договору дарування приватним нотаріусом Грищенко В.І. не було додержано вимог закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року №20/5 в редакції, що діяла на момент укладання договору дарування квартири, зокрема: фактично не було встановлено особу учасника цивільних відносин [PERSON] , від імені якого було виконано заяву від 24.09.2004 року, як подружжя, на відчуження Спірної квартири; не зроблено відповідний запис у реєстрі нотаріальних дій про спосіб установлення нотаріусом особи, що подала заяву; копію паспорта особи, що подала заяву не було долучено до матеріалів нотаріальної справи; факт посвідчення заяви не було засвідчено в нотаріальному порядку; номер під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, не було посвідчено в посвідчувальному напису. Фактичні обставини справи свідчать, що нерухоме майно - частина спірної квартири, що належить позивачеві на праві спільної сумісної власності, не тільки вибуло з його володіння поза його волею на підставі незаконного правочину, а й після цього відносно нього було здійснено декілька правочинів, в тому числі вже й під час розгляду справи судом. Просив суд: визнати недійсним Договір дарування квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , та [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , посвідчений 24.09.2004 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко Володимиром Івановичем (реєстровий №2421); визнати недійсним Іпотечний договір (предмет іпотеки - квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] ) між [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , та [PERSON] , посвідчений 11.03.2019р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Красотою Тетяною Олександрівною (реєстровий №455 від 11.03.2019р.); скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 30574035 від 05.03.2019р. про реєстрацію права власності [PERSON] , на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1779812912101;скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 30632284 від 11.03.2019 р. про державну реєстрацію іпотеки - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1779812912101; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 30631468 від 11.03.2019 р. про державну реєстрацію обтяження (заборони на нерухоме майно) іпотеки - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1779812912101; зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про право власності [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1779812912101; стягнути з [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , солідарно судовий збір сплачений позивачем за подання: позовної заяви в сумі 4610,40 грн.,клопотання про витребування доказів 768,40 грн.; клопотання про витребування доказів 768,40 грн., заяви про забезпечення позову 384,20 грн.,апеляційної скарги (забезпечення позову) 384,20 грн., заяви про забезпечення позову 384,20 грн., проведення експертизи 3000 грн., загальною сумою - 10299,80 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2021 року закрито підготовче провадження у справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2020 року призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському НДІСЕ. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 01.10.2020 року цивільну справу повернено до суду без виконання експертного висновку та ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському НДІСЕ. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 31 березня 2021 року цивільна справа повернена до суду з висновком експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі №3878-20 від 10.03.2021 року та ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2021 року поновлено провадження у справі. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд позов задовольнити з наведених в уточненому позові підстав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог позивача з підстав зазначених в відзиві на позов. Просив суд в позові відмовити. В подальшому відповідно до заяви просив суд розглядати справу за відсутності відповідача та його представника. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.08.1987 року, актовий запис №1507, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданим повторно 18 травня 2001 р. Відділом РАЦС Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська. Шлюб розірвано 22.03.2016 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про розірвання шлюбусерії [NUMBER] , виданим 15 серпня 2018 року Новомосковським міськрайвідділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 21.11.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. зареєстровано в реєстрі за №4613, [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в КБ МБТІ 26.12.20003 р. за реєстровим номером 2868830. Згідно з договором дарування від 24.09.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Грищенко В.І. та зареєстрованому в реєстрі за № 2421, [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Відповідно до заяви [PERSON] , поданої приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І. 24.09.2004 року, він дає свою згоду на дарування його дружиною [PERSON] набутої ними за договором купівлі-продажу, під час перебування у зареєстрованому шлюбі квартири, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон Відчуження об`єктів нерухомого майна 179508016, 30.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання ВРМ №895200, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Маркаровою Вікторією Юріївною, реєстровий номер №1273. На підставі вказаного договору нотаріусом Маркаровою В.Ю. 30.12.2011 року у Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомо майна було внесено заборону на відчуження спірної квартири [ADDRESS] (реєстровий номер 12034326). 05.03.2019 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір про розірвання договору довічного утримання, серія та номер: 357, посвідчений 05.03.2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Маркаровою В.Ю. 11.03.2019 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Красотою Тетяною Олександрівною посвідчено Іпотечний договір між [PERSON] та [PERSON] (реєстровий №455 від 11.03.2019 р.), за яким [PERSON] передала в забезпечення зобов`язання за договором позики в іпотеку [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . На підставі цього договору до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Приватним нотаріусом ДМНО Красотою Т.О. було внесено відомості про обтяження предмету іпотеки (Спірної квартири) - заборону на нерухоме майно (реєстровий №456 від 11.03.2019 р.), номер запису про обтяження 30632468 від 11.03.2019 року. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 203 ЦК України, встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачам), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Позивачем заявлено позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири оскільки, як зазначалося позивачем, він не давав згоди своїй дружині на дарування квартири, яка була спільною власністю подружжя, її матері [PERSON] . Відповідно до правового висновку Верхового Суду України у справі № 6-1587цс16: за статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. За клопотання позивача Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2019 року з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області було витребувано копію договору дарування та супровідних документів до нього, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грищенко В.І. 24 вересня 2004 року. Серед яких наявна заява [PERSON] про надання згоди дружині на дарування набутої ними за договором купівлі продажу, під перебування у шлюбі спірної квартири (т.2 а.с.156-153). За клопотанням позивача Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському НДІСЕ. Згідно з висновком експерта від 10.03.2021 року №3878-20 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі №202/191/19 підпис від імені [PERSON] у графі «підпис» заяви [PERSON] від 24 вересня 2004 року про надання згоди своїй дружині [PERSON] на дарування квартири, набутої за договором купівлі-продажу під час перебування в зареєстрованому шлюбі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - виконаний [PERSON] . Суд не може прийняти до уваги покази свідка [PERSON] , який вказував на те, що в день укладання договору дарування [PERSON] знаходився за межами м. Дніпропетровська оскільки це спростовується доказами по справі. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог позивача, то суд виходить з наступного. Як зазначає в своїй заяві відповідач, позивач звернувся до суду з позовом 01січня 2019 року, а договір дарування квартири було укладено 24 вересня 2014 року і саме з цього часу почав спливати строк позовної давності. Вказала, що позивач подаючи позовну заяву та зазначаючи про те, що йому не було відомо про укладання договору дарування позивач вводить суд в оману, так як останній був обізнаний про договір дарування та не висловлював жодних заперечень з цього приводу. Крім того, позивач не подав відповідне клопотання про поновлення строку позовної давності із обґрунтуванням поважності причин його пропуску. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з приписами ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14). Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності. Отже, наслідки спливу позовної давності застосовується до обґрунтованого позову за наявності заяви відповідача. В судовому ж засіданні встановлено, що [PERSON] надавав згоду дружині на дарування набутої ними за договором купівлі продажу, під час перебування у шлюбі спірної квартири, що підтверджується висновком експерта від 10.03.2021 року №3878-20 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи його підпису. В зазначеній заяві помилково вказано будинок [ADDRESS] , оскільки як вказав відповідач, у вказаному будинку квартири, яка перебувала у власності в подружжя не було, та жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог позивачем не надано, тому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки його право не порушено, та доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору дарування квартири у зв`язку з їх недоведеністю. Щодо заявлених позивачем позовних вимог про визнати недійсним Іпотечного договору укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений 11.03.2019 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Красотою Тетяною Олександрівною (реєстровий №455 від 11.03.2019 р.); скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 30574035 від 05.03.2019 р. про реєстрацію права власності [PERSON] , на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1779812912101;скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 30632284 від 11.03.2019 р. про державну реєстрацію іпотеки - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1779812912101; скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису № 30631468 від 11.03.2019 р. про державну реєстрацію обтяження (заборони на нерухоме майно) іпотеки - квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1779812912101 та реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності [PERSON] на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1779812912101, то зазначені вимоги є похідними, а тому також не підлягають задоволенню. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.12, ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та їх обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 78 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 81, 82 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов`язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed