Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач), посилаючись на те, що рішенням суду з нього на користь відповідача стягнуті аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від заробітку до досягнення дитиною повноліття. З 15.06.2016 р. дочка за станом здоров'я перебуває Конотопському дитячому будинку-інтернаті на повному державному забезпеченні, у зв'язку з чим відповідач ніякої участі в утриманні дитини не приймає, а тому і підстави для отримання саме нею аліментів відсутні. Зважаючи на наведене, позивач послався на статтю 193 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та просив ухвалити рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини, відкритий у Конотопському відділенні Державного ощадного банку України. У судовому засіданні позивач свій позов підтримав з мотивів, що у ньому викладені. Відповідач до суду не з'явилась. У поданій заяві просила розглянути справу без її участі, оскільки працює у іншій області. Проти позову заперечувала, посилаючись на те, що дитина не зможе розпоряджатись коштами на рахунку до повноліття, як і не зможе ними розпоряджатись будинок-інтернат. Кошти, які вона отримує від позивача у якості аліментів, повністю витрачаються на потреби дитини, яка хоч і перебуває в інтернаті, проте за своїм станом здоров'я потребує додаткових витрат. Коштами розпоряджається її матір, яка й відвідує дитину в інтернаті і передає їй необхідні речі, які придбані саме за ці гроші. Заявлений позов вважає зведенням особистих рахунків з боку позивача (а.с.29-30). Ухвалою суду від 29.09.2016 р. до участі у справі як третю особу залучено Комунальну установу Сумської обласної ради Конотопський дитячий будинок-інтернат (а.с.34), яка подала заяву про розгляді справи без її участі та пояснення, в яких зазначається, що за весь час перебування дитини у закладі з 15.06.2016 р. її постійно відвідують батьки батько та бабуся. Матір відвідувала дитину 2 рази. Бабуся при кожному відвідуванні привозить дитині речі по сезону, солодощі, приймає активну участь у додаткових витратах на дитину (а.с.38). Вислухавши пояснення позивача, перевіривши та дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину - дочку [PERSON], [INFO], на утримання якої з позивача за рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21.09.2015 р. стягуються аліменти у розмірі ? частини від заробітку до досягнення дитиною повноліття (а.с.3-6). З оглянутої у судовому засіданні копії довідки про утримання аліментів вбачається, що середній розмір аліментів, які стягуються з позивача, за останні десять місяців становить 1147 грн. 58 коп. на місяць (а.с.9). З 15.06.2016 р. дочка сторін перебуває у Конотопському дитячому будинку-інтернаті на повному державному забезпеченні (а.с.8, 38). У відповідності з частиною 3 статті 193 СК України, на яку посилається позивач, за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Водночас частина 1 цієї статті визначає, що влаштування дитини до закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Тобто, отримані аліменти на дитину є власністю того з батьків, на чиє ім'я вони виплачуються, та мають використовуватися за цільовим призначенням на утримання дитини, на її духовний та фізичний розвиток. Позивач не довів суду, що аліменти, які він сплачує відповідачу, використовуються нею не за цільовим призначенням. Докази у справі свідчать про протилежне, зокрема те, що хоч дитина і влаштована до інтернату на повне державне забезпечення, проте за станом здоров'я вона потребує додаткових витрат, які здійснює матір відповідача за рахунок сплачуємих позивачем аліментів. Крім того, у відповідності зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Розпоряджатися коштами, внесеними на депозитний рахунок, відкритий на ім'я малолітньої особи, можуть лише її законні представники. Однак дитина, з огляду на її стан здоров'я, потребує матеріальної допомоги та особливого догляду саме зараз і саме у такому віці, коли відбувається її розвиток. А тому акумулювання аліментів на рахунку не зможе забезпечити оперативності їх витрат на дитину, зважаючи на відносини, які склалися між батьками, а відтак заявлені вимоги не відповідатимуть найкращим інтересам дитини. Таким чином, суд уважно розглянувши позов в світлі всіх наявних матеріалів та настільки, наскільки вони охоплювались його компетенцією, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та відповідно до статей 180, 193 СК України,

Outcome: dismissed