Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Одеської міської ради, треті особа, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON], [PERSON] та просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, просп. Шевченко, корпус № 2[ADDRESS], а з урахуванням того, що [PERSON] є власницею 1/3 частини даної квартири відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області по справі № 22ц-2853/2011 від 25.10.2011 року, просила визнати за [PERSON] право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, просп. Шевченко, корпус № 2[ADDRESS]. Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що вона є спадкоємцем після смерті свого чоловіка [PERSON], а у звязку з тим, що інші спадкоємці спадщину після померлого не прийняли, то вона і просить визнати за собою право власності на спадкове майно. Позивач надала до суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати без її участі. Відповідач, а саме Одеської міської ради, до суду не зявилися, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином, будь-яких клопотань від неї не надійшло. Треті особи без самостійних вимог, а саме [PERSON] та [PERSON] до суду не зявилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, будь-яких клопотань від них не надійшло. Суд на місці вирішив закінчити розгляд справи заочно. Суд, дослідивши та оглянувши наявні в матеріалах справи письмові докази встановлює наступні обставини та факти: 06 квітня 2009 року [PERSON] помер, про що в Книзі реєстрації смертей [PERSON] Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 08 квітня 2009 року було зроблено відповідний запис за № 2117, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданий 08.04.2009 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому квартиру, що розташована за адресою: м. Одеса, просп. Шевченко, корпус № 2[ADDRESS] та автомобіля марки ВАЗ 21093, 1994 року випуску, державний номер [NUMBER]. Дана квартира складається з 1-ї кімнати, житлова площа квартири складає 16,3 кв. м., загальна 29,7 кв. м. Спадкоємцями першої черги [PERSON] за законом є його дружина, [PERSON], син від першого шлюбу [PERSON] та донька [PERSON]. Шлюб між померлим та позивачем був зареєстрований 21 листопада 1998 року про що відділом РАГСу Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міської ради в книзі реєстрації актів про одруження 21 листопада 1998 року було зроблено актовий запис за № 259. 22.04.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний третім відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 103 від 22.04.2008 році. Однак, рішенням Апеляційного суду Одеської області по справі № 22ц-2853/2011 від 25.10.2011 року вищевказане розірвання шлюбу було визнано фіктивним та зобовязано управління юстиції анулювати актовий запис про розірвання шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що спадкоємцями за померлим [PERSON] є три особа, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. 20.12.2010 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси року за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири як частину у спільній частковій власності та визнано право власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування. 25.10.2011 року вищевказане рішення було частково скасоване та в частині винесено нове рішення, яким за [PERSON] було визнано право власності на 1/3 частину квартири № 34 в буд. № 10, корпус 2 по пр. Шевченка м. Одеса та право власності на 1/3 частину автомобіля марки ВАЗ 21093, 1994 року випуску, державний номер [NUMBER]. Тому, на теперішній час власником 1/3 частини квартири № 34 в буд. № 10, корпус 2 по пр. Шевченка м. Одеса є [PERSON]. Спадкова справа до померлого [PERSON] за № 637/09 була відкрита ще 07.09.2009 року. 07.09.2009 року [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 05.09.2009 року інший спадкоємець [PERSON] також звернувся за заявою про прийняття спадщини. 18.06.2013 року [PERSON] було відмовлено в видачі свідоцтва про право власності на житло в порядку спадкування у звязку з тим, що ним не надано правовстановлюючих документів до нотаріальної контори та на майна, а тому числі квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, просп. Шевченко, корпус № 2[ADDRESS] та автомобіля марки ВАЗ 21093, 1994 року випуску, державний номер [NUMBER] та на дане майно накладений арешт судом. Відмова і видачі свідоцтва підтверджується постановою нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори за вих. № 1833/02-31 від 18.06.2013 року. 26.06.2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської товарної біржі, [PERSON], [PERSON], треті особи: Шоста одеська нотаріальна контора, [PERSON] про визнання права власності, скасування арешту та зобовязання нотаріальну контору видати свідоцтво відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси про відкриття провадження по справі від 26.07.2013 року по справі № 522/16099/13-ц. 27.11.2013 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси вищевказана позовна заява була залишена без розгляду на підставі заяви [PERSON] та [PERSON] Дані обставини вказують на те, що спажкоємці втратили інтерес до вказаного майна та не виконали передбачених законодавством дій направлених на отримання майна у спадщину як через нотаріальну контору, так і через рішення суду. Позивач постійно проживала та проживає до теперішнього часу в спірній квартирі, утримує її, виконує поточні ремонти та інші дії необхідні для нормального функціювання даного приміщення та можливості там проживати. Таким чином, вона вступила в спадщину на дану квартиру шляхом проживання та утримання її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не .заявив про відмову від неї. [PERSON] не заявляла про відмову від неї. 04.07.2014 року рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/745/14-ц. Вищевказаним рішенням встановлено, що після смерті чоловіка [PERSON] продовжувала постійно проживати за місцем їз мешкання, а саме за адресою: [ADDRESS], сплачувала та сплачує всі комунальні платежі та утримує квартиру в житловому стані. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, відповідачами ([PERSON] та [PERSON]М.) не було надано жодних доказів того, що вони якимось чином приймали участь у обслуговуванні та утриманні квартири в належному стані, не цікавилися про те, хто і як сплачує всі комунальні послуги, даною квартирою не володіли та не користувалися. До теперішнього часу спадкоємці [PERSON] та [PERSON] не отримали будь-яких правовстановлюючих документів на спадкове майно та не зареєстрували його у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов'язує. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, право власності, яке відповідно до ст. 319 ЦК України передбачає право володіння, розпорядження та користування майном виникає тільки з моменту його державної реєстрації. У звязку з тим, що [PERSON] та [PERSON] отримали відмову у видачі свідоцтва про право власності та не зареєстрували частку квартири, яка належала б їм, то вони не отримали право володіння, користування та розпорядження. Також, як видно з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій за вих. № 1833/02-31 від 18.06.2013 року їм відмовили у видачі свідоцтва про право власності. В суді вони відмовилися від своїх вимог щодо визнання за ними право власності на спадкове майно, що підтверджується ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2013 року. Таким чином, вони не виконали дій, які передбачені діючим законодавством України щодо прийняття та утримання спадщини, що призвело до неприйняття [PERSON] та [PERSON] спадщини. Дані факти також підтверджуються тим, що спадкова справа закрита на підставі постанови державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори за вих. № 1833/02-31 від 18.06.2013 року. Будь-яких законних та обґрунтованих дій [PERSON] та [PERSON] для отримання права власності не було здійснено. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Скарга, яка була подана до суду [PERSON] та [PERSON] була залишена без розгляду за їх же заявою, що підтверджує відсутність інтересу та не виконання будь-яких дій направлених на отримання та вступ у спадщину. Отже на сьогоднішній день інші спадкоємці самоусунулися від прийняття спадщини і у звязку з цим самі і позбавили себе право на вищенаведене майно і тому, інші спадкоємці відсутні. Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Згідно п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року з відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Органом місцевого самоврядування в м. Одесі є Одеська міська рада і у звязку з тим, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] не прийняли та самоусунулися від права на спадкування, то позивач правильно визначив відповідача по даній справі, а саме Одеську міську раду. Згідно з ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 16 ЦК України \~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved