Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вони є співвласниками квартири F [ADDRESS]. За вказаною адресою також зареєстрований відповідач їх син [PERSON], який зареєстрований у квартирі з 2003 року, але з 2004 року він у ній не проживає, оскільки поїхав до [PERSON] Федерації на постійне місце проживання. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає позивачам оформити субсидію, що призводить до збільшення витрат на комунальні послуги та здійснювати право власності на житло відповідно до закону, змушує нести додаткові витрати по утриманню житла, [PERSON] та [PERSON] просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою F 175 в будинку F 4 по вул. Нижньодніпровській в м. Запоріжжі. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 11.01.2019 року, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із повідомлення (викликом) сторін. 13.05.2019 року представником позивачів адвокатом [PERSON] подано суду спільну заяву позивачів, в якій останні просять розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач, сповіщений про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до суду не зFявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Зазначає, що він змінив громадянство, є громадянином [PERSON] Федерації же і зареєстрований у встановленому законом порядку. Вказана заява засвідчена тимчасово в.о. нотаріуса нотаріального округу Санкт-Петербург [PERSON] Федерації та зареєстрована в реєстрі: F 78/181-н/78-2019-9-379. У звFязку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачам у справі F [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], належить на праві спільної часткової власності квартира F 175, яка розташована в будинку F 4 по вул. Нижньодніпровській в м. Запоріжжі, що підтверджується свідоцтвом F 814 про право власності на житло, видане Акціонерним товариством «Запоріжсталь» 01.03.1995 року та зареєстрованого Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, про що зроблено запис в реєстровій книзі F 233 F 36288 від 10.03.1995 року. Згідно інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, витребуваної судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, за адресою: [ADDRESS], зареєстрований: [PERSON], [INFO], з 29.05.1997 року по теперішній час. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімFї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімFї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. відповідачів. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів FF 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року F 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобовFязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 року). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 року), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 року). За таких обставин судом встановлено, що відповідач у справі F [PERSON] більше одного року не проживає в квартирі, належній позивачам, а саме за адресою: [ADDRESS], проте зареєстрований в ній, а наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні, який в ній не проживає, є перешкодою у здійсненні позивачами прав власників нерухомого майна. Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, а також враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачам у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй на праві власності майном, тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вимоги про розподіл судових витрат понесених позивачами у звFязку з розглядом справи, [PERSON] та [PERSON] не заявлялися, тому суд відносить ці витрати на їх рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: approved