Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася у листопаді 2018 р. до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням а саме квартирою за адресою: [ADDRESS], обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона є одноосібним власником цієї квартири на підставі договору дарування від 28.08.2014 р., посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Ревою І.М. Разом із позивачем у квартирі також зареєстрована сестра позивача - [PERSON], яка звільнивши подаровану квартиру від своїх особистий речей і висилившись із неї для подальшого проживання в іншому місці необхідних дій щодо реєстрації зміни місця проживання не вчинила. Відповідач комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не бере, не має у цій квартирі визначеного для проживання місця, як і її особистих речей у ній. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач понад один рік не проживає у належній [PERSON], остання вимушена звернутись до суду із позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування належним позивачу на праві власності жилим приміщенням. Позивач у судовому засіданні позов підтримала і просила задовольнити, повідомила що вказану квартиру подарувала їй її матір. Сестра позивача - [PERSON] починаючи з 2007-2008 р. у цій квартирі не проживає, особистих речей не має, комунальні платежі не сплачує, нею не цікавиться. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги також підтримала, позов просила задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у спосіб передбачений нормами ЦПК України, зокрема шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду разом з позовною заявою та додатками до неї, судових повісток за адресами місця реєстрації й фактичного місця їх проживання. У відповідності зі ст. 278 ЦПК України відповідачу було запропоновано надати суду у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ували суду про відкриття провадження у справі відзив, чого нею зроблено не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, зважаючи на належне повідомлення відповідача у справі про розгляд такої, згідно вимог ст. 128, 131 ЦПК України та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Заслухавши у судовому засіданні пояснення позивача та її представника, показання свідків, дослідивши у сукупності та співставленні надані суду докази, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу належить на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири від 28 серпня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Ревою І.М. та зареєстрованим у реєстрі за № 8-919, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.08.2014 р. індексний № 26097942. Згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] дійсно є зареєстрованою в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до оглянутих у судовому засіданні Актів про непроживання особи від 15.05.2018, 12.06.2015, 10.07.2018, 14.08.2018, 11.09.2018, 23.10.2018, складених за участю мешканців зазначеного вище будинку, які засвідчені директором ДП «ЖЕД БУ №7», [PERSON] фактично не проживала за адресою: [ADDRESS] на момент їх складення. Так, допитані у судовому засіданні свідки мешканці будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] під присягою дали покази, що відповідач [PERSON] більше року не проживає за цією адресою. Свідок [PERSON], що проживає в кв. [NUMBER] цього будинку, зазначила про те, що зараз у [NUMBER] ніхто не жива, раніше бабуся сама проживала, а позивач до неї час від часу навідувалася, відповідача ніколи не бачила і не знає. Свідок [PERSON], що проживає у [NUMBER] цього будинку дала показання, що вона працювала 6 років починаючи з 2012 р. консьєржом у їхньому під'їзді. Повідомила, що зараз у квартирі ніхто не проживає, раніше проживала мати позивача, а відповідача вона ніколи взагалі не бачила. Частиною першою ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК україни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки позивач є власником зазначеної квартири, тому має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є його співвласником, проте в ній зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 704 грн. 80 коп., які сплачено позивачем за подання позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved