Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» 11 січня 2019 року звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. В позові зазначає, що відповідно до договору кредиту без номеру від 10.06.2013 року відповідач отримала кредит в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок і відповідно до п. 2.1.1.5.5. договору зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, які передбачені договором, у відповідності до пункту 2.1.1.12.1. якого сторони погоджуються, що прийняті відповідачем зобов`язання, а також зобов`язання зі сплати пені та штрафів є борговими зобов`язаннями. В силу п. 2.1.1.3.3. відповідач доручила фінансовій установі при виникненні боргових зобов`язань списувати з будь-якого її рахунку, відкритого в банку, грошові кошти з метою погашення боргових зобов`язань. Умовами договору між сторонами встановлено право списання процентів в розмірі, що зазначений в «Тарифах банку», в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань до 25 числа місяця, який слідує за місяцем, в якому були здійснені трати. Розмір процентів подвоюється у разі виникнення прострочених зобов`язань, як витікає з пункту 2.1.1.12.2.1., а при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн. до сплати належить пеня у відповідності до тарифів, розміщених на банківському сайті. Крім того, при порушенні клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених договором, строком більш ніж на 30 днів, у відповідності до п. 2.1.1.7.6. договору він має сплатити кредитору штраф у твердій сумі в розмірі 500 грн. та штраф як питому вагу від ціни позову у виді 5 процентів. Заява відповідача на отримання кредиту разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які розміщені на банківському сайті, що є доступним для загального користування, становлять укладений сторонами договір, який є договором приєднання в силу ст. 634 ЦК України, що підтверджується їхніми підписами в заяві. Відповідач виконувала свої зобов`язання неналежним чином, внаслідок чого станом на 28 листопада 2018 року у неї виникла заборгованість за договором в сумі 87642 грн. 89 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2209 грн. 15 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 25932 грн. 57 коп., заборгованості по пені за прострочене зобов`язання в сумі 54851 грн. 51 коп., а також заборгованості зі сплати штрафів у твердій сумі в розмірі 500 грн. та як питомої ваги від ціни позову у виді 5 процентів в сумі 4149 грн. 66 коп. Крім того, просить про покладення на відповідача судового збору в сумі 1921 грн., попередньо оплаченого позивачем. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25.02.2019 року [PERSON] позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. У зв`язку із звільненням з посади у відставку судді [PERSON] 6 травня 2019 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, внаслідок чого справу прийнято до провадження суддею Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливою О.В. В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду письмове звернення, яке містять прохання про задоволення позову і вирішення справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою 23 вересня 2019 року звернулася до суду і відповідач (а. с. 161). Означена заява відповідача містить часткове визнання позову, яке полягає у визнанні обгрунтованості вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом, а також прохання про звільнення її від сплати заборгованості за пенею у зв`язку з тяжкими особистими і сімейними обставинами, які зумовлені невеликим заробітком, що отримує позивач в комунальному підприємстві «Запоріжелектротранс» та перебуванням на її утриманні чоловіка, який має статус особи з інвалідністю другої групи. Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність учасників справи. З письмового відзиву відповідача, який надійшов до суду раніше, а саме: 22 лютого 2019 року (а. с. 44-48), випливає, що, на думку відповідача, в справі відсутні будь-які докази наявності заборгованості, окрім розрахунку, який є лише відображенням односторонніх арифметичних операцій позивача та не може відображати правові підстави для стягнення сум, що утворюють ціну позову, і слугувати доказом безспірності майнових вимог позивача. До того ж, вважає відповідач, вказаний розрахунок містить посилання на розміри складових заборгованості за кредитом, які є відмінними від тих сум, що зазначені в позові. Крім наведених міркувань, підставою для залишення позовних вимог без задоволення є той факт, що у анкеті-заяві, лише яка і підписана відповідачем, відсутня будь-яка інформація про те, що відповідач ознайомлений саме з тими умовами, які розміщені на сайті банку, а до позову додані «Умови та правила…», які вже не діяли на час укладення договору у 2013 році. Ця заява не містить посилання про покладення на відповідача обов`язку з виконання усіх видів грошових зобов`язань, до яких відносяться проценти, проценти в подвійному розмірі, пеня, її розміри, штрафи. Більш того, сам банк неодноразово змінював ці умови, а тому мав можливість подати до суду примірник таких умов, який може містити положення, що менш сприятливі для позичальника. Окрім наведених міркувань відповідач зауважує на неспівмірно великому розмірі пені та незаконності вимог про покладення на неї подвійної юридичної відповідальності одного виду, яким є вимоги про одночасне стягнення неустойки у вигляді пені та двох видів штрафу. У зв`язку з викладеним відповідач у відзиві просить про відмову у задоволенні позову. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви [PERSON] від 10.06.2013 року про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку» на її ім`я публічним акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, відкритий картковий рахунок з встановленим кредитним лімітом в сумі 2000 грн. (а. с. 8). Оскільки відповідач виконувала свої зобов`язання неналежним чином, на момент звернення позивача до суду, а саме: станом на 28 листопада 2018 року, у неї виникла заборгованість в сумі 87642 грн. 89 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 2209 грн. 15 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 25932 грн. 57 коп., заборгованості по пені за прострочене зобов`язання в сумі 54851 грн. 51 коп., а також заборгованості зі сплати штрафів у твердій сумі в розмірі 500 грн. та як питомої ваги від ціни позову у виді 5 процентів в сумі 4149 грн. 66 коп. (а. с. 3-8). Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір, яким є і договір між сторонами, укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Надані суду письмові докази, зокрема: кредитний договір, графік погашення заборгованості, розрахунок заборгованості, довідка банківської установи про суму заборгованості та інші, вказують на характер правовідносин сторін і підтверджують обґрунтованість позову. На висновки суду про обґрунтованість позовних вимог не впливають твердження відповідача про відсутність доказів укладення договору між сторонами, оскільки: - по-перше, договір між сторонами є договором приєднання, відповідно до якого одна сторона (позичальник) приєднується до запропонованого другою стороною договору, який утворюють заява про приєднання, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку; скріпивши своїм підписом заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, позивач висловила своє волевиявлення на прийняття встановлених вказаними Умовами особливостей договору і підтвердила факт укладення сторонами договору; - по-друге, заперечуючи факт укладення сторонами договору, позивач погоджується з отриманням кредиту, тому таке її твердження наповнено лише формальним змістом. На прийняття споживачем банківських послуг розроблених фінансовою установою умов свідчить підпис відповідача в заяві-анкеті позичальника про те, що вона погоджується з тим, що означена заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» становить укладений сторонами договір до його укладення і погоджується з умовами цього договору (а. с. 8, зворотний бік). Означена заява скріплена підписом позичальника, що не заперечується нею, і з огляду на вказані обставини суд доходить висновку, що намір особи, втілений в обов`язкову для письмових правочинів, яким є і договір кредитування, форму, відповідає внутрішньому волевиявленню цієї особи. Посилання відповідача на те, що позивачем до позову додано «Умови та правила надання банківських послуг», які вже не діяли на час укладення договору між сторонами, є неспроможними, оскільки додатки до позову містять «Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку та всіх дочірніх банках», які затверджені наказом голови правління акціонерного товариства «ПриватБанк» № 906 від 06.03.2010 року, тобто ті «Умови…», чия дія простиралась на час укладення сторонами договору. Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення позову в розмірі пред`явлених позовних вимог, виходячи з такого. Як зазначено до складових, що утворюють заборгованість відповідача по кредитному договору, відносяться пеня за прострочене зобов`язання в сумі 54851 грн. 51 коп., а також штрафи, як у твердій сумі в розмірі 500 грн., так і у виді питомої ваги від ціни позову у виді 5 процентів в сумі 4149 грн. 66 коп. Неустойка, що нараховується у формі штрафу або пені, є видом забезпечення виконання зобов`язання та нараховується у випадках невиконання або неналежного виконання зобов`язання (ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). За положеннями статті 61 Основного Закону (Конституції України) ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час тим же договором ввстановлена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Як вказано судом, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальностіь того самого виду. Окрім наведених міркувань, дійшовши висновку про звільнення позичальника від сплати пені, суд керується положеннями ст. 551 ЦК України, яка внормовує право суду зменшити своїм рішенням розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У відповідності до наведеної норми суд враховує, що розмір пені, яка стягується, майже в 25 разів більше ніж заборгованість за тілом кредиту, і бере до уваги інші обставини, що мають значення для справи, такі як: невисокий заробіток відповідача, перебування на її утриманні чоловіка, який має статус особи з інвалідністю другої групи та не має самостійних джерел доходвв, оскрім пенсії з інваліднівсті. Враховуючи, що штрафи за своєю правовою природою також є різновидами неустойки, суд,

Outcome: partial