Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

[PERSON], представник [PERSON], звернулася до суду з позовною заявою до Ярошівської сільської ради Роменського району про тлумачення заповіту. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 20.06.2012 року у віці 94 років померла [PERSON] За життя 16.12.2011 року нею було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області, яким вона на випадок своєї смерті заповіла їй земельну ділянку загальною площею 6,312 га, що знаходиться на території Ярошівської сільської ради Роменського району і належала їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-СМ № 010849 від 21 лютого 2001 року з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У визначений законодавством строк вона звернулася до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини за заповітом, внаслідок чого була відкрита спадкова справа № 193/2012. Проте їй було відмовлено в оформленні спадщини, оскільки майно, що вказане спадкодавцем у заповіті, не підтверджується тим документом, що вказаний в заповіті. У заповіті зазначено, що земельна ділянка належить на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку ІІІ-СМ № 010849, виданого 2001 року, а фактично Державний акт ІІІ-СМ № 010849 виданий 21.02.2002 року, тому їй рекомендовано звернутися до суду. У звязку з тим, що була допущена помилка за записі року видачі правовстановлюючого документу - Державного акту про право приватної власності на землю ІІІ-СМ № 010849, просить здійснити тлумачення заповіту, складеного [PERSON] 16 грудня 2011 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Стайківської сільської ради Кагарлицького району Київської області та зареєстрованого в Реєстрі № 99 і вважати, що заповіт, складений [PERSON], в частині посилання змісту заповіту на Державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-СМ № 010849, виданий 21.02.2001 року стосується волі спадкодавця щодо успадкування нею - [PERSON] земельної ділянки, на яке спадкодавець мав право власності, підтверджене Державним актом на право приватної власності на землю ІІІ-СМ № 010849, виданого 21.02.2002 року на підставі рішення 17 сесії 23 скликання Ярошівської сільської ради народних депутатів від 14 вересня 2001 року. Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, про день і час розгляду справи повідомлено належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовну заяву підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Ярошівської сільської ради Роменського району Сумської області в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Від голови сільської ради до суду надійшла заява, в якій справу просили слухати без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи Ржищівської міської державної нотаріальної контори Київської області в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлено належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори, проти позову не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1256 ЦК України спадкоємці вправі здійснити тлумачення заповіту з дотриманням правил тлумачення правочинів, встановлених ст. 213 ЦК України. За відсутності згоди між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України. Згідно ч. 1-3 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Повноваження сторін на вчинення дій по визнанню позову судом перевірені. Відповідач не обмежений в цивільній процесуальній дієздатності, а тому розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, включаючи і право на визнання позову. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов.

Outcome: approved