Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

[PERSON] пред'явив у суді позов до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 03.04.2009 [PERSON] надав у позику [PERSON] грошові кошти в сумі 18000 дол. США з терміном повернення до 25.06.2009, про що свідчить розписка відповідача. В порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач не повернув грошові кошти у встановлений договірний строк, чим порушив умови договору позики. Позивач в свою чергу просить суд стягнути на його користь з відповідача суму боргу в еквівалентному розмірі на день подання позовної заяви 143818,20 грн. До початку судового засідання позивач подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи через свого представника [PERSON] судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 19.09.18р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що 03.04.2009 між сторонами було укладено договір позики, про що свідчить написана відповідачем розписка, яка міститься в матеріалах справи. (а.с. 6) З наявної у матеріалах справи розписки вбачається, що позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 18 000 дол. США на умовах повернення у строк до 25 червня 2009 р. Як вказує позивач в позовній заяві, і що не було спростоване відповідач належними та допустимими доказами, сума позики повернута не була як у встановлений строк, так і після його спливу. Крім того, позивач вказує в позовній заяві, що відповідач на неодноразові звернення з приводу повернення суми боргу не реагує, кошти не повертає, що свідчить про неможливість врегулювання спору в позасудовому порядку. Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов'язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики, що підтверджено відповідною розпискою у визначений строк. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики, позивач надав відповідну розписку, що свідчить про дійсність зобов'язання. Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики. На підтвердження укладення договору позики позивачем була надана до суду розписка позичальника, яким є відповідач. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Посилання відповідача на ті обставини, що він в період укладення договору позики зловживав спиртними напоями, а відтак не знав що підписував, не приймаються судом до уваги, адже відповідачем не було доведено ці обставини належними та допустимими доказами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення суми боргу в розмірі 18000 доларів США, що станом на день проведення розрахунків 24 вересня 2012 року при пред'явленні позову становить за курсом НБУ 143 874,00 грн. (1 дол. США = 7,993 грн.) доведеними, а тому вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved