Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

[PERSON], що звернулася до суду з позовом та [PERSON] і [PERSON] - відповідачі за первинним позовом та позивачі за зустрічними позовами, по відношенню один до одного, є сестра та брати, які проживають в одному [INFO]. У цьому ж будинку , щонайменше з 15 травня 1959 року, проживав однією сімєю, разом із сторонами [PERSON] батько сторін. Згідно даних за матеріалами справи, та встановлених обставин судовими рішеннями у цивільних та адміністаривній справі, що набрали законної сили, [PERSON] є одноособовим власником будинку № 10 по вулиці Кобилиці у місті Львові, що підтверджується: Рішенням № 1766 виконкому [PERSON] міської ради депутатів трудящих від 24 листопада 1953 року про виділення [PERSON] земельної ділянки під забудову; Договором на право забудови будинку і безтермінового коритсування земельною ділянкою від 08 лютого 1954 року; [PERSON] прийняття будинку в експлуатацію від 12 грудня 1957 року з якого вбачається, що будинок складається з трьох кімнат, житлова площа 42,3 кв. м. та корисна площа 61,9 кв. м.; Висновком про реєстрацію будинковолодіння від 15 травня 1958 року; Реєстраційним посвідченням № 803 від 13 березня 1997 року, виданного [PERSON] міським бюро технічної інвентаризації; Довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку, що посвідчена Франківською районною адміністрацією [PERSON] міської ради; Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 1686272 від 09 жовтня 2003 року; Інформацією реєстру прав власності на нерухоме майно , державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна ; копією технічного паспорту на індивідуальний будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові, що виготовлений станом на 22 липня 2003 року ( т. 1 ас. 41, 96, 238 240; т. 2 ас. 108, 112 - 126). 05 грудня 2002 року [PERSON] склав заповіт , який посвідчений державним нотаріусом Пятої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр № 3-1809. Згідно вказаного заповіту, [PERSON] , що проживає [INFO], власний будинок, на випадок смерті зробив таке розпорядження: « належний мені на праві власності житловий будинок разом з господарськими будівлями та спорудами № 10 (десять по вулиці Кобилиці в м. Львові заповідаю: ? ( одну другу) частини своїй донці [PERSON], [INFO], а ? (одну другу) частину в рівних частках своїм синам [PERSON], [INFO] , та [PERSON], [INFO] ( т. 2 ас. 104). Згідно свідоцтва про смерть, серії 1 СГ № 265914, виданого 14 грудня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадського стану [PERSON] обласного управління юстиції, [PERSON] помер 13 грудня 2002 року у віці 76 років, актовий запис 7897 ( т. 2 ас. 105). Судом також встановлено, що ще за життя спадкодавця [PERSON] , між сторонами виник спір щодо прав власності на будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові, що підтверджується чисельними заявами та зверненнями до місцевих органів самоврядування, починаючи не пізніше травня 1999 року і зокрема заяви від 02 та 15 лютого 2002 року ( т. 1 ас.91, 92, 94, 95, 137- 148, 224 225), результатом яких стали прийняті: Висновок міжвідомчої комісії Франківського району (протокол № 36, параграф 4 від 30 жовтня 2001 року ( т. 1 ас. 74, 76); Розпорядження Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради № 246 від 01 березня 2002 року про поділ будинку на три квартири ( т. 1 ас. 71 -73); Постанова інспекції державного архітектурно будівельного контролю від травня 1999 року про притягнення [PERSON] за порушення ст. 97 КпАП України (т.1 ас.91); Архітектурно планувальне завдання від 23 травня 2002 року ( т. ас. 216 219, 255 258); Дозвіл на виконання будівельних робіт № 56/02 від 14 жовтня 2002 року ( т. 1 ас. 220); Розпорядження № 642 від 16 грудня 2002 року голови [PERSON] міської ради про призначення державної технічної комісії для прийняття в експлуатацію житлового будинку на вул.. Кобилиці , 10 ( т. ас. 259); [PERSON] державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації від 12 лютого 2003 року ( т. 1 ас. -221 222); Рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 269 від 04.04.2003 року про затвердження акту державної комісії від 12 лютого 2003 року, відповідно до якого, надбудову здійснив [PERSON] на підставі Розпорядження голови Франківської районної адміністрації від 01 березня 2002 року № 246 та дозволу інспекції державного архітектурно будівельного контролю від 14 жовтня 2002 року № 561/02 ( ас. 223); [PERSON] відділу приватизації житла Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради від 27 серпня 2003 року(ас. 252); Реєстрація права власності на будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові у частці 1/1 за [PERSON] житловою площею 105, 4 кв. м. ( т. 1 ас. 253 - 254); [PERSON] обласного державного комунального закладу БТІ та ЕО № 2/23-788 від 14 липня 2000 року, згідно якого, станом на 18 липня 2005 року будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові належить [PERSON] ( т. 1 ас. 241). Частково спір, щодо визначення права володіння будинком № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові, у тому вигляді в якому він був станом на 01 березня 2002 року, було вирішено Розпорядженням № 246 від 01.03.2002 року Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради , згідно з яким, будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові поділено на три квартири, а саме на квартиру № 1 загальною площею 70,3 кв. м. та житловою площею 42, 0 кв. м. з визнанням права власності за [PERSON]; квартиру № 2 загальною площею 60,8 кв. м. та житловою площею 28,4 кв. м. з визнанням права власності за [PERSON]; квартиру № 3 загальною площею 40, 5 кв. м. та житловою площею 16,8 кв. м. з визнанням права власності за [PERSON]. Не погоджуючись з даним Розпорядженням , [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулася з позовом до Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради , [PERSON], [PERSON] з участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки про визнання Розпорядження недійсним. За результатами розгляду даного позову, відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 22 лютого 2006 року, Розпорядження Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради № 246 від 01 березня 2002 року визнано недійсним в частині визнання [PERSON], [PERSON] власниками квартир № 2 та № 3 господарських будівель і споруд, відповідно, що на вулиці Кобилиці, 10 у м. Львові. Дане рішення суду було предметом перевірки як в апеляційному, так і в касаційному порядках. За результатами касаційного розгляду, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишені в силі. Як зазначено в ухвалі Вищого Адміністративного суду України від 21 лютого 2008 року, згідно матеріалів справи власником будинку № 10 на вулиці Кобилиці у м. Львові був [PERSON], котрий помер 13. 12. 2002 року, заповівши належне йому майно позивачці та відповідачам [PERSON] та [PERSON]. На момент смерті [PERSON] право власності на спірний будинок врегульовано не було. На думку колегії суддів , задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій законно та обґрунтовано виходили з того, що на момент прийняття розпорядження Франківською районною адміністрацією [PERSON] міської ради № 246 від 01.03.2002 року, власник будинку [PERSON] звертався до вказаної рай адміністрації з питанням про технічну можливість завершення самовільно розпочатого розширення будинку № 10 на вулиці Кобилиці у м. Львові за рахунок надбудови та прибудови, використання трьох ізольованих квартир , а не з питанням про визначення режиму власності квартир. Судом правильно встановлено, що [PERSON] не вчиняв жодних правочинів, спрямованих на зміну власників будинку № 10 на вулиці Кобилиці у м. Львові, відповідно, розпорядження №246 від 01.03.2002 року в частині визначення власників квартир та іншого майна, прийнято в супереч компетенції Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради (т. 2 ас. 189 195). Як вбачається із рішень судів трьох інстанцій, Розпорядження № 246 від 01.03.2002 року Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради в частині поділу будинку на три квартири не скасовано, як не скасовано й інші рішення зазначені у п. п. 3,4,5,6 . Згідно даного Розпорядження, квартира [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат та має загальну площу 70,3 кв. м., а житлову 42,0 кв. м.. У той же час, загальна площа квартири № 2, що складається з двох кімнат становить 60,8 кв. м. та житлова 28,4 кв. м. а у квартирі № 3 загальна площа 40,5 кв. м. та житлова 16, 8 кв. м. і складається з однієї кімнати. Використовуючи своє право, [PERSON] та [PERSON] 19 вересня 2005 року звернулися із спільним зустрічним позовом до [PERSON], за участю третьої особи - Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради в якому просили: - визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] згідно Розпорядження Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради № 246 від 01.03.2002 року на цегляний гараж розміром 4,5х5,6 м. та ? ідеальну частку квартири № 1 в тому ж будинку згідно заповіту [PERSON] від 05.12.2002 року; - визнати за [PERSON] степаном Ярославовичем право власності на квартиру [ADDRESS] згідно Розпорядження Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради № 246 від 01.03.2002 року на зблокований з будинком гараж розміром 6,0х3,0 м., господарське приміщення 5,4х4,5 м. та ? ідеальну частку квартири № 1 в тому ж будинку згідно заповіту [PERSON] від 05.12.2002 року ( т. 1 ас. 126 127). У подальшому [PERSON] в порядку ст. 31 ЦПК України зустрічні позовні вимоги уточнив, предявивши вимогу до [PERSON] та [PERSON] згідно яких, просив суд: визнати за ним, [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS] та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частини квартири № 1 в цьому будинку, виділивши належні йому частки в натурі ( т. 1 ас. 156 -157). З урахуванням позовних вимог [PERSON] та на його пропозицію, судом було призначено судову будівельно технічну експертизу, оплату якої покладено на ініціатора. Разом з тим, експертиза проведена не була, ухвала повернута без реалізації з причин неоплати. ( т. 1 ас. 166 0171). Однак, в листопаді 2008 року [PERSON], в черговий раз уточнив зустрічні позовні вимоги предявивши їх до [PERSON] та [PERSON] із залученням третіх осіб без самостійних вимог ЛОБТІ та ЕО, Пяту Державну нотаріальну контору, в яких просить, визнати за ним, [PERSON] право власності на спадщину у розмірі ? частини першого поверху будинку № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові, земельної ділянки та господарських будівель згідно заповіту [PERSON] від 05.12.2002 року; зобовязати Пяту Державну нотаріальну контору видати йому, [PERSON], Свідоцтво про право на спадщину на належну частку спадкової маси; зобовязати ЛОБТІ та ЕО внести зміни в Реєстраційний запис відносно реєстрації права власності на будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові ( 230 235). Завершивши спільними зусиллями розпочаті [PERSON] узаконення самовільних будов та прибудов по вулиці Кобилиці, 10 у м. Львові та те зважаючи на існуючий судовий розгляд спору на встановлення права володіння реконструйованим будинком, [PERSON] звернувся із окремою позовною заявою до [PERSON] , [PERSON], Франківської Районної адміністрації [PERSON] міської ради за участю третьої особи без самостійних вимог ЛОБТІ та ЕО, в якій просив визнати за ним, [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,6 кв. м. та житловою площею 32,7 кв. м. , а саме : Кухні площею 6,8 кв. м.; житлової кімнати площею 17,8 кв. м.; житлової кімнати площею 14,9 кв. м.; санвузол площею 3,1 кв. м.; тамбур площею 2,2 кв. м.; господарські будівлі: вбиральню; ? сараю площею 33,2 кв. м.; ? теплиці площею 33,2 кв. м.; заблокований з будинком гараж розміром 6,0 х 3,0 та зобовязати Франківську районну адміністрацію видати правовстановлюючий документ на імя [PERSON] на право власності на вказане житло, а ЛОБТІ та ЕО внести зміни в Реєстраційний запис відносно реєстрації права власності на будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові ( т. 1 ас. 261 -264). У свою чергу, [PERSON] 14 листопада 2008 року подав додаткову зустрічну позовну заяву до [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про визнання за ним, [PERSON], право власності на квартиру №2 загальною площею 60,8 кв. м. з підвалом під квартирою загальною площею 35, 7 кв. м. і гаражем 25. 2 кв. м. за адресою: м. Львів, вул.. Кобилиці,10. Визнати за ним, [PERSON], право власності в порядку спадкування за заповітом ? частини квартири [ADDRESS]. Визнати загальну територію користування земельну ділянку заїзду до його гаража від сусіда за адресою, вул.. Кобилиці, 8. Розділити остаток земельної ділянки згідно закону. Визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину першого поверху будинку з господарськими будівлями якими вона користується, і які належать батькові на праві приватної власності по вулиці Кобилиці, 10 ( т. 1 ас. 212 214). 31 жовтня 2014 року, [PERSON] уточнив позовні вимоги, вказавши позивачами себе та [PERSON] , які адресував до [PERSON] Згідно позовних вимог просив суд визнати за ним, [PERSON] право власності на ? частину квартири № 1 у будинку по вулиці Кобилиці,10 у м. Львові загальною площею 70, 3 кв.м., що складається з житлової кімнати - 14,3 кв.м., житлової кімнати - 16,8 кв. м., коридору - 4,8 кв.м., житлової кімнати - 10,9 кв.м., кухні - 14,2 кв. м., коридору - 4,6 кв. м., санвузла 4,0 кв. м., санвузла, 0,7 кв.м.. В порядку поділу квартири [ADDRESS] , виділити йому, [PERSON], в натурі частину квартири [ADDRESS], а саме, житлову кімнату 14,3 кв.м. та визнати право на неї. Право власності на решту квартири припинити. Визнати за ним, [PERSON], право власності на ? частину підвального приміщення, що позначено цифрою 1-12,1 кв. м.. Визнати за ним, [PERSON], право власності на ? частину літньої кухні, що позначена літерою В- 3,3 х5,4 кв. м.. Визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки на якій розміщений будинок по вулиці Кобилиці у м. Львові( т. 2 ас.39 -40). 30 січня 2015 року, [PERSON] у черговий раз уточнив позовні вимоги адресувавши їх до [PERSON] та [PERSON]. Згідно уточнених позовних вимог, позивач для прийняття спадщини від батька в повному обємі, а це ? площі квартири [ADDRESS] просить суд визнати за ним, [PERSON], право власності на 3,275 кв.м. в кухні загальною площею 14,2 кв. м. і таким чином зможе мати доступ до ? частини підвального приміщення під літерою 1-12,1 кв. м. ( т. 2 ас. 137). За аналогічних обставин, позивач [PERSON] , як і [PERSON] звернувся в суд із окремим позовом до [PERSON], [PERSON] , Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» , третьої особи Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції про визнання права власності на квартиру № 2, підвали, господарські будівлі, гараж по вулиці Кобилиці,10 у м. Львові. Згідно судових рішень Франківського районного суду м. Львова у цивільних справах № 2-121/11 за позовом [PERSON]Я та зустрічним позовом [PERSON] , та № 2-122/11 за позовом [PERSON] та зустрічним позовом [PERSON], позовні вимоги перших задоволено, а зустрічні позовні вимоги [PERSON], задоволено частково. Дані рішення були предметом апеляційного розгляду, за наслідками якого, залишені в силі. Більш повно підстави викладені в наявних у матеріалах справи рішеннях (т. 2 ас. 75 102). З урахуванням вказаних рішень, відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 03 листопада 2014 року позовні вимоги як [PERSON], так і [PERSON] та [PERSON] частково закриті, а частково відмовлено у прийнятті до спільного провадження ( т. 2 ас. 46 -47). Згідно уточнених позовних вимог позивач за первинним позовом [PERSON], просить суд визнати за нею, [PERSON], право власності на квартиру № 1 загальною площею 70, 3 кв. м. та житловою площею 42,0 кв. м., що складається з наступних приміщень: - веранди (1-1) площею 4,6 кв.м.; - коридора (1-2) площею 4,8 кв.м; - кухні (1-3) площею 14,2 кв.м.; - житлової кімнати (1-4) площею 14,3 кв.м.; - житлової кімнати ( 1-5) площею 16,8 кв.м.; - житлової кімнати ( 1-6) площею 10,9 кв.м.; - ванної кімнати (1-7) площею 0,7 кв.м.; - вбиральні (1-8) площею 0,7 кв.м.; - підвалу ( 1) площею 12,1 кв.м.; - східців бетонних площею 3,2 кв. м.; - господарської будівлі літньої кухні площею 24,3 кв. м. Свої позовні вимоги мотивує викладеними письмово поясненнями та запереченнями на зустрічні позовні вимоги, які заперечує ( т. 1 ас. 194 -196, 109 115, 160 165; т. 2 ас. 72 -74, 141,172). Позивач - [PERSON] в судове засідання не прибула, направила представників, які кожен окремо уточнені позовні вимоги підтримали, давши пояснення аналогічні викладеним у письмовому вигляді. Просять уточнені позовні вимоги задоволити. [PERSON] зустрічних позовних вимог то такі просять відхилити, мотивуючи тим, що право власності оформлено на весь будинок, у тому числі й на прибудови і добудови за [PERSON], а також тим, що судами при попередніх розглядах спору встановлено факт відмови від спадкового майна як [PERSON], так і [PERSON] Позивач за зустрічним позовом [PERSON], неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги , остаточно визначився в судовому засіданні 02 квітня 2015 року. Згідно уточнених позовних вимог , [PERSON] просить суд визнати за ним ? ідеальну частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 70,30 кв. м., житловою площею 42,0 кв. м., що складається з житлової кімнати (1-4) 14,3 кв. м., житлової кімнати (1-5) 16,8 кв. м., коридору (1-2) 4,8 кв. м., житлової кімнати (1-6) -10, 9 кв. м., кухні (1-3) 14,2 кв. м., коридору (1-1) - 4,6 кв. м., санвузла (1-7) -4,0 кв.м., санвузла (1-8) -0, 7 кв. м. ( т. 2 ас. 168). В судовому засіданні [PERSON] та його представник уточнені позовні вимоги підтримали, проти позовних вимог [PERSON] заперечили. [PERSON] позовних вимог [PERSON], покладаються на суд, однак вважають, що виділити [PERSON] кімнату розміром 14,3 кв. м. та інші приміщення в натурі, як він цього вимагає, на їх думку не можливо без порушення цілісності та призначення квартири № 1. З цих підстав вважають, що [PERSON] має право на ? ідеальну частку від квартири [ADDRESS] на праві спадкування. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] свої позовні вимоги протягом усього судового процесу уточнював, кожен раз міняючи в залежності від встановлених судом фактичних обставин справи так і не визначившись остаточно. Просив розглядати позовні вимоги від 20.09.2005 року (т. 1 ас. 126 127) з уточненнями викладеними ним у заяві від 10 листопада 2008 року та іншими уточненнями поданими в процесі розгляду справи. Пояснення дав аналогічні тим, що викладені у письмових заявах та доповненнях до них. Крім того, просив суд не брати до уваги витяги з реєстру прав власності й довідки БТІ та ЕО , оскільки, як він вважає, такі є незаконними. В одному із судових засідань, зокрема в судовому засіданні Крім цього, в судовому засіданні ё [PERSON] проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував, за виключенням просив відмовити у задоволенні позову в частині житлової кімнати площею 14,3 кв. м.. Проте, у подальшому від такої своєї позиції відмовився, а виступаючи в дебатах та з реплікою, заплутався остаточно та просив суд звернути увагу на його позовні вимоги викладені у позовних заявах, не зважаючи на те, що по частині з них, судом прийнято рішення відповідно до ухвали суду від 03 листопада 2014 року ( т. 2 ас. 45 -47). В ході судових засідань, також встановлено, що на початках розгляду даної справи, позовні вимоги стосувалися [PERSON], [PERSON], Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради, третіх осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про часткове скасування Розпорядження Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради № 246 Про розширення будинку по вулиці Кобилиці, 10 у м. Львові та визнання права власності позивача на ? ідеальну частину 2-х поверхового житлового будинку по вулиці Кобилиці, 10 у м. Львові разом з усіма господарськими будівлями та спорудами; визнання за [PERSON] і [PERSON] право власності на ? ідеальну частину 2-х поверхового житлового будинку по вулиці Кобилиці, 10 у м. Львові разом з усіма господарськими будівлями та спорудами ( ас. 1-6); зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] з участю третіх осіб - Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання за ним права на квартиру № 2 та № 3 у будинку по вулиці Кобилиці, 10 у м. Львові у відповідності з Розпорядженням Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради та на ? ідеальних часток квартири [ADDRESS] згідно заповіту [PERSON] від 05 груднгя 2002 року ( ас. 126 127); зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON] обласного БТІ та ЕО і Пятої [PERSON] державної нотаріальної контори про визнання за ним права власності на спадщину у розмірі ? першого поверху будинку № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові, земельної ділянки та господарських будівель згідно заповіту [PERSON] та зобовязання третіх осіб видати свідоцтво про право на спадщину та внести зміни в реєстраційний запис ( ас.230 231). Відтак, позовні вимоги були розділені для розгляду за правилами адміністративного та цивільного судочинства. Згідно позовних вимог у даній справі, відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 15 березня 2005 року у справі відкрито провадження, яке зупинено ухвалою від 20 листопада 2008 року та відновлено відповідно до ухвали від 01 жовтня 2014 року ( ас. 1, 271). Ухвалою суду від 03.11.2014 року, судом було закрито провадження щодо частини позовних вимог з підстав передбачених ч.2 ст. 205 ЦПК України та відмовлено у прийнятті зустрічних позовних вимог, що виходять за межі предмету спору. Підстави таких рішень викладені в ухвалах, а учасниками процессу визнані тільки сторонни: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], решту третіх осіб та відповідачів, виключено. В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог від 06.10.2008 року позивач [PERSON] покликається на те, що у 1950-х роках [PERSON] збудував одноповерховий будинок № 10 по вул.. Кобилиці у м. Львові, що підтверджується довідкою [PERSON] МБТІ №22 від 15.05.1958 року, який належав йому на праві особистої власності в цілому та на підставі договору на право побудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою , посвідченого [PERSON] держнотконторою 08.02.1954 року за № 6-1498 і акту прийому будинку у експлуатацію від 12.12.1957 року. В подальшому, ним було добудовано другий поверх будинку, сходову клітку, суміщений санвузол, цегляний та металеві гаражі, сарай, документи на які ним вчасно.не були оформлені. Саме з цих підстав [PERSON] звертався у Франківську району адміністрацію [PERSON] міської ради та інші виконавчі органи та сааме за його заявою 01.03.2002 року Франківською районною адміністрацією [PERSON] міської ради було прийнято розпорядження № 246 « Про розширення будинку № 10 по вул.. Кобилиці, 10 на вул.. Кобилиці у м. Львові», яке в цій частині не скасовано. 05.12.2002 року, [PERSON] було складено заповіт, в якому зробив розпорядження, що на випадок його смерті, належний йому на праві приватної власності житловий будинок разом зі всіма господарськими будівлями та спорудами № 10 по вул.. Кобилиці у м.Львові заповів: ? частину своїй донці [PERSON] , ? частину у рівних частках своїм синам [PERSON] та [PERSON]. 13.12.2002 року, [PERSON] помер. Покликаючись на заповіт померлого [PERSON] та на факти, що стверджують його волевиявлення, позивач, відповідно до уточнених позовних вимог від 06.1.0.2008 року, просить провести реальний поділ будинковолодіння № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові, а саме визнати за нею, [PERSON], право власності на квартиру № 1 загальною площею 70,3 кв. м. та житловою площею 42,0 кв.м., з яких: веранда площею 4,6 кв.м., коридор площею 4,8 кв.м, кухня площею 14,2 кв.м., житлова кімната площею 14,3 кв.м., житлова кімната площею 16,8 кв.м., житлова кімната площею 10,9 кв.м., ванна площею 0,7 кв.м., вбиральня площею 0,7 кв.м., східці бетонні площею 3,2 кв.м., господарська будівля літня кухня площею 24,3 кв.м., підвал площею 12,1 кв.м. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], які неодноразово уточнювались, кожен окремо обгрукнтовують тим, що відповідно до заповіту батька , ним заповідався одноповерховий будинок, тобто квартира [ADDRESS], що складалась із трьох житлових кімнат: площею 42,0 кв.м., кухні 14,2 кв.м., коридора площею 4,8 кв.м., веранди площею 4,6 кв.м., ванної кімнати площею 4,0 кв.м., туалета площею 0,7 кв.м., а також господарського приміщення розміром 3,9х8,5 кв.м. Відтак, просять задоволити їх позовні вимоги з викладеними вище уточненнями, а в позовних вимогах [PERSON], відмовити. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] стверджують тим, що згідно із витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.12.2003 року, технічним паспортом ЛОБТІ, виданого 15.01.1999 року, станом на день смерті батькові на праві власності належав перший поверх будівлі № 10 по вул.. Кобилиці у м. Львові, загальною площею 105,4 кв.м. [PERSON] прийому в експлуатацію другого поверху будинку то такий складено вже після смерті батька та відповідно у встановленому законом порядку , право власності на нього оформлено не було. [PERSON] стосується оформлення права власності відповідно до витягу, то такий ними не визнається. При цьому [PERSON] просить суд визнати за на ним ? ідеальної частки у праві приватної власності на квартиру [ADDRESS], з розрахунку загальної площі будинку 70,3 кв.м. та житловаої площі 42,0 кв.м. , з яких: веранда площею 4,6 кв.м., коридор площею 4,8 кв.м, кухня площею 14,2 кв.м., житлова кімната площею 14,3 кв.м., житлова кімната площею 16,8 кв.м., житлова кімната площею 10,9 кв.м., ванна площею 0,7 кв.м., вбиральня площею 0,7 кв.м. Суд розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін та враховуючи наявність судових рішень, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно рішення [PERSON] міської ради депутатів трудячих № 1766 від 24.11.1953 року, задоволено заяву [PERSON] про відвід йому садибної ділянки для індивідуальної забудови - одноповерхового житлового будинку по вул.. Костичева (сучасна назва Кобилиці) № 10 у м. Львові площею 600 кв.м. (т.2 а.с.108). 08.02.1954 року між житловим управління виконкому [PERSON] міської ради та [PERSON] укладено договір на право забудови будинку і безтермінового користування земельною ділянкою, згідно якого, останній зобов»язався побудувати житловий будинок площею 42,3 кв.м. з трьома кімнатами, коридором та кухнею (т.2 .ас.109-111). Згідно акта про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння, будинок №10 по вул.. Костичева у м. Львові прийнятий в експлуатацію з 12.12.1957 року (т.2 а.с.112). Як вбачається з акту, загальна площа будинку становить 61,9 кв.м. , житлова площа 42,3 кв.м.. Будинок складається із трьох житлових кімнат (т.2 а.с.112-113). Згідно висновку про реєстрацію будинковолодіння від 15.05.1958 року, виданого БТІ , будинок № 10 по вул.. Костичева у м. Львові зареєстрований, як особиста власність [PERSON]. Кадастрова книга, реєстраційний № 1032. Право власності на вищевказаний будинок підтверджується також довідкою № 221 від 15.05.1958 року , виданої міським БТІ (т.2 а.с.114-115). Згідно із акту від 2001 року, складеного комісією ЖЕК № 204 , будинок № 10 по вул.. Кобилиці у м. Львові є одноповерховим, складається із трьох житлових кімнат площею 42,0 кв.м. (10,9; 16,8; 14,3) кв.м., коридора площею 4,8 кв.м., кухні площею 14,2 кв.м.. Загальна площа будинку становить 61 к.в.м. (т.1 а.с.95). Це ж саме підтверджується і планом першого поверху будівлі без врахування добудованих в ході реконструкції приміщень (т.1. а.с.104, 242, 246). Отже судом встановлено, що Першочергова площа збудованого будинку по вулиці Кобилиці, 10 у м. Львові становила : загальна площа - 61,9 кв.м. та житлова площа - 42,3 кв.м.. Разом з тим, позивачі за зустрічним позовом, заперечуючи факт добудови до вказаного будинку сааме [PERSON], просять визнати площу будинку для спадкування, в залежності від встановлених судом обставин, в розмірах 70,3 кв.м. загальною площею та житловою площею 42,0 кв.м., а в інших випадках звгальною площею 105,4 кв.м. При цьому, жоден з позивачів не зміг пояснити розбіжності в розмірах та у чому вони полягають. У той же час, судом встановлено, що згідно заяви мешканців будинку № 10 по вул.. Кобилиці у м. Львові від 15.02.2002 року[ADDRESS] знаходиться на першому поверсі та складається з 3 х житлових кімнат площею 10,9; 16.8; 14.3 кв.м., кухні площею 14,2 кв.м.; коридорів площею 4, 4 та 5,15 кв. м, ванної площею 4,8 кв.м та туалету площею 0,7 кв.м. (т.1 а.с.224-225)., що не відповідає площі забудови у пятидесятих роках, на яку покликаються позивачі за зустрічним позовом. Як вбачається із всіх заяв [PERSON], що наявні в матеріалах справи, вказаний будинок станом на 2002 рік він вважає своїм, а синам дозволяє здійснити тільки окремі прибудови, не конкретизуючи які саме. Встановлено також, що сторонни процесу, як і їх батько - [PERSON], проживали в окремих квартирах, право власності на які не оформлено й станом на час розгляду даної справи. Разом з тим, як вбачається із наявних матеріалів справи, [PERSON] до складання заповіту та до смерті, вважав себе власником всього будинку № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові. Право його власності на весь будинок, підтверджується також Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 1686272 від 09 жовтня 2003 року; Інформацією реєстру прав власності на нерухоме майно , державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна ; копією технічного паспорту на індивідуальний будинок № 10 по вулиці Кобилиці у м. Львові, що виготовлений станом на 22 липня 2003 року ( т. 1 ас. 41, 96, 238 240; т. 2 ас. 108, 112 - 126), які хоч і заперечуються позивачами за зустрічним позовом, проте не скасовують саме право власності [PERSON], яке зареєстровано у відповідності з вимогами, передбаченими як нормами цивільного права на час їх вчинення, так і нині діючими нормами, передбаченими ст.ст. 319, 328\~331, 332, 335 ЦК України. Зважаючи на дану обставину, суд бере до уваги також фактичні обставини, які встановлені судовими рішеннями в адміністративній справі, і зокрема ухвалою Вищого Адміністративного суду України від 21 лютого 2008 року, де зазначено, що згідно матеріалів справи власником будинку № 10 на вулиці Кобилиці у м. Львові був [PERSON], котрий помер 13. 12. 2002 року, заповівши належне йому майно позивачці та відповідачам [PERSON] та [PERSON]. На момент смерті [PERSON] право власності на спірний будинок врегульовано не було. На думку колегії суддів , задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій законно та обґрунтовано виходили з того, що на момент прийняття розпорядження Франківською районною адміністрацією [PERSON] міської ради № 246 від 01.03.2002 року, власник будинку [PERSON] звертався до вказаної рай адміністрації з питанням про технічну можливість завершення самовільно розпочатого розширення будинку № 10 на вулиці Кобилиці у м. Львові за рахунок надбудови та прибудови, використання трьох ізольованих квартир , а не з питанням про визначення режиму власності квартир. Судом правильно встановлено, що [PERSON] не вчиняв жодних правочинів, спрямованих на зміну власників будинку № 10 на вулиці Кобилиці у м. Львові, відповідно, розпорядження №246 від 01.03.2002 року в частині визначення власників квартир та іншого майна, прийнято в супереч компетенції Франківської районної адміністрації [PERSON] міської ради (т. 2 ас. 189 195). Виходячи з вимог ст. 61 ЦПК України, суд при розгляді даної справи, вважає, що у даному випадку слід застосувати правила, передбачені ч. 3 вказаної норми закону, згідно з якою, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, суд також бере до уваги, рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 червня 2013 року у цивільних справах № 2-121/11 за позовом [PERSON]Я і зустрічним позовом [PERSON] , та № 2-122/11 за позовом [PERSON] і зустрічним позовом [PERSON], згідно з якими позовні вимоги перших задоволено, а зустрічні позовні вимоги [PERSON], задоволено частково та які набрали законної сили. (т. 2 ас. 75 102). При цьому, суд виходячи з цих же вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, враховує встановлений факт, і зокрема, що в 1970 1980 р.р. до будинку було самовільно надбудовано другий поверх та на закріпленій за згаданим будинком земельній ділянці було збудовано господарські будівлі та споруди. З цього часу другий поверх став складатися з двох ізольованих приміщень, якими постіно з часу закінчення будівництва користуються [PERSON] та [PERSON]. Гараж, позначений на плані під літерою «Б» та теплиця на другому поверсі знаходяться в постійному користуванні [PERSON]. Перший поверх після смерті [PERSON] занаходиться в користуванні виключно [PERSON] та членів її сімї ( т. 2 ас. 75 102). Вказане у повній мірі відповідає фактичним обставинам, які встановлені у даному судовому засіданні, зокрема довідці про місце проживання склад сімї та прописку, згідно якої як сторони, так члени їх сімей , за виключенням [PERSON] та самого власника [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою починаючи з 1971 року, що є цілком логічним зважає чи на площу будинку збудованого у пятдесятих роках, а саме 61,9 кв.м. загальної площі та житлової площі - 42,3 кв. м..( т. 1 ас. 96). Вирішуючи даний спір, суд також бере до уваги, що при ухваленні судових рішень Франківським районним судом м. Львова у цивільних справах № 2-121/11 за позовом [PERSON]Я і зустрічним позовом [PERSON] , та № 2-122/11 за позовом [PERSON] і зустрічним позовом [PERSON], було встановлено та враховано при його ухваленні, що [PERSON] та [PERSON] відмовилися від вимог на спадкове майно, що суд в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України теж вважає недоцільним досліджувати. (т. 2 ас. 75 102). Бере до уваги суд й той факт, що [PERSON] фактично прийняла спадщину, підтвердивши це заявою про прийняття спадщини від 06 лютого 2003 року та фактичним своїм проживанням як до смерті спадкодавця так і після його смерті утримуючи спадкове майно починаючи з 13 грудня 2002 року. В супереч вказаному, позивачі за зустрічним позовом не довели свого бажання на спадкування, а навпаки підтвердили, що відмовляються від такого, і це підтверджується наведеними вище рішеннями суду. Відповідно до ст. ст. 10, 60 УПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як н своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. В ході виготовлення повного рішення у даній справі, виявлено ряд описок у рішенні, що було проголошено у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 209 ЦПК України, які у відповідності до ухвали суду виправлені. Відтак, суд приходить до висновку, що повне рішення слід викласти в редакції з урахуванням виправлених помилок. На підставі викладеного,

Outcome: approved