Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

[PERSON] ,\~поданої від\~імені та\~в інтересах\~ [PERSON] , звернувся до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 04.06.2014 року [PERSON] зареєструвала у своїй квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] відповідача - [PERSON] Відповідач вже тривалий час проживає та працює в іншому місці, та за вказаною адресою він не проживає та не з`являється починаючи з 2015 року. Фактично сплачує всі комунальні послуги та стежить за побутом та станом житлового приміщення [PERSON] . На даний час відповідач перебуває на території України, але фактичне місце його проживання на даний момент позивачу не відоме. У зв`язку\~з викладеним,\~позивач просила\~визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належною [PERSON] на праві приватної власності квартирою за адресою: [ADDRESS] та зняти [PERSON] з реєстрації у вказаній квартирі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.10.2018 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Надали згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за адресою місця реєстрації відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що згідно\~договору №1697\~купівлі-продажу\~нерухомого майна\~від 15.09.2003\~року [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1581842 від 26.09.2003 року. Згідно ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У силу ч.1\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог\~ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття\~ з\~ реєстрації\~ місця проживання особи здійснюється на підставі судового\~ рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права\~ власності\~ на\~ житлове\~ приміщення\~ або\~ права користування житловим\~ приміщенням,\~ про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76,77 ЦПК України). Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, належних, допустимих і достовірних доказів в розумінні ст.ст.77-79 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування та свідчили б про не проживання відповідача у спірному житлі без поважних причин позивач не надав, в той час як відповідно до положень ст.81 ЦПК України саме сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів Переконливих доказів, які б підтверджували факт не проживання відповідача в житловому приміщенні саме без поважних причин та втрату її інтересу до проживання та права користування вказаним вище житлом, матеріали справи не містять. Позовні вимоги позивача фактично направлені на позбавлення відповідача права користування приміщенням, а тому можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі, які позивачем суду надані не були. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню через недоведеність заявлених позивачем вимог, оскільки останній належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратив право користування житловим приміщенням не надав, крім того не підтвердив право вимоги та не надав жодного доказу про те, що останні у вказаній квартирі не проживають без поважних причин. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed