Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, в якому просили визнати за ними в порядку спадкування за заповітом право власності на нерухоме майно, яке належало спадкодавці [PERSON], а саме: - визнати за [PERSON] (69092, м. Запоріжжя, вул. Цегельна, б. 162, ідентифікаційний номер [NUMBER]) в порядку спадкування за заповітом право власності на ? частку житлового будинку № 4 по вул. Гагаріна в с. Кірове Оріхівського району Запорізької області; - визнати за [PERSON] (69000, м. Запоріжжя, вул. Капьонкіна, б. 25, кв. 7, ідентифікаційний номер [NUMBER]) в порядку спадкування за заповітом право власності на ? частку житлового будинку № 4 по вул. Гагаріна в с. Кірове Оріхівського району Запорізької області. Крім того, позивачі просили визнати за кожним з них право власності по ? частці на земельну ділянку, на якій розташований зазначений будинок. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачі є спадкоємцями вказаного майна на підставі заповіту, зареєстрованого за № 1580 від 10.07.1997 року, складеного на їх користь [PERSON], та посвідченого приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] У встановлений законом строк позивачі звернулися до державного нотаріуса Оріхівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом заведено спадкову справу № 83/2013. Однак у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказане майно позивачам було відмовлено через відсутність у них правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судовому засіданні позивачі свої вимоги підтримали повністю, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві. 03.12.2015 року позивачі подали заяву про залишення без розгляду позову в частині вимог про визнання права власності на земельну ділянку, яка була судом задоволена. Відповідач письмовою заявою просив суд розглянути справу без його участі, заперечував проти визнання права власності на земельну ділянку, проти решти позову не заперечував. Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши законодавство, яким регулюються спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до відомостей свідоцтв про народження, свідоцтв про шлюб позивачі [PERSON] та [PERSON] є відповідно донькою та сином спадкодавця [PERSON]. 10.07.1997 року спадкодавець [PERSON] склала на користь позивачів заповіт, в якому на випадок своєї смерті розпорядилась, що все своє майно, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідається її дітям [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному. Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1580. 14.10.2013 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №276042, виданим 16.10.2013 року віділлом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис за № 235. У звязку із смертю [PERSON] відкрилась її спадщина, до складу якої входить житловий будинок №4 по вул. Гагаріна в с. Кірове Оріхівського району Запорізької області. За заявами спадкоємців, позивачів по справі, приватним нотаріусом Оріхівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] заведено спадкову справу №83/2013, номер у спадкову реєстрі 55221807. Постановою приватного нотаріуса Оріхівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 30.07.2014 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно через відсутність у позивачів правовстановлюючих документів на це майно. У позивачів відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, оскільки спадкодавець належним чином оформлений правовстановлюючий документ за життя не виготовила. Дані факти відповідачем не заперечуються. Єдиний документ, на який посилаються позивачі, є дублікат договору купівлі-продажу від 03.08.1990 року, посвідчений 22.08.2012 року секретарем виконкому Кіровської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, за яким спадкодавець [PERSON] купила у [PERSON], [PERSON] житловий будинок, розташований с. Кірове Оріхівського району Запорізької області по вул. Гагаріна, 4. При вирішенні питання про законність та обґрунтованість вимог позивача суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При цьому потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Станом на час набуття спадкодавцем спадкового майна були чинними Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, а також Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджені заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року. Право власності спадкодавця на зазначений спадковий будинок підтверджується: дублікатом договору купівлі-продажу від 03.08.1990 року, технічним паспортом на житловий будинок від 20.05.1996 року, інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.10.2015 року № 46167993, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 23.10.2015 №46167659. Таким чином, згідно матеріалів справи спадкодавець [PERSON] набула спірне нерухоме майно у власність відповідно до законодавства, чинного на момент його придбання, у звязку з чим воно може виступати обєктом спадкування. Позивачі є спадкоємцями за заповітом, спадщину прийняли, що ніким не оспорюється, інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні, однак через відсутність правовстановлюючих документів позивачі не можуть в позасудовому порядку оформити право власності в порядку спадкування, що саме по собі не може бути підставою для відмови у захисті права. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 392, 1258, 1261, 1268, 1275, 1297 Цивільного кодексу України, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджених заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року,

Outcome: approved