Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] 06.03.2012 року звернулися до суду з позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування нерухомим майном, усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення. Позивачі зазначали, що на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.02.2011 року та ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 30.05.2011 року позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить 2/3 частини квартири [ADDRESS]; квартира [ADDRESS] складається з двох окремих кімнат житловою площею по 18,0 кв. м, а також кухні - 11,8 кв. м, коридорів - 5,8 та 5,1 кв. м, ванної кімнати - 4,6 кв. м, туалетної кімнати - 1,2 кв. м та лоджії площею 5,8 кв. м і балкону. Оскільки шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано 27.07.2000 року, між сторонами склалися конфліктні стосунки, у зв»язку з чим позивачка [PERSON] разом з її донькою від першого шлюбу [PERSON], [INFO] та спільним сином подружжя - [PERSON], [INFO] у жовтні 2008 року вимушені були залишити спірну квартиру, після чого відповідачем були замінені замки на вхідних дверях квартири; по теперішній час відповідач фактично чинить позивачам перешкоди в користуванні приміщеннями квартири, згоди між сторонами (співвласниками) щодо порядку користування приміщеннями квартири не досягнуто, тому позивачі вимушені були звернутися до суду з даним позовом та просять суд постановити рішення, яким: визначити порядок користування приміщеннями квартири [ADDRESS], відповідно до якого виділити в користування [PERSON] - кімнату жилою площею 18,0 кв. м з лоджією 5,8 кв. м; відповідачу [PERSON] - кімнату жилою площею 18,0 кв. м (з балконом); приміщення кухні площею 11,8 кв. м, ванної кімнати площею 4,6 кв. м, туалетної кімнати площею 1,2 кв. м, коридорів площею 5,8 кв. м та 5,1 кв. м в квартирі [ADDRESS] - залишити у спільному користуванні співвласників; зобов»язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у здійсненні права власності (користування) приміщеннями квартири [ADDRESS] та вселити [PERSON] разом з дитиною - сином [PERSON], [INFO] та [PERSON] в спірну квартиру. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] уточнені позовні вимоги (в редакції від 28.08.2012 року) підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі; відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги фактично визнали частково - в частині вселення позивачки [PERSON] разом із сином [PERSON], 2003 року народження, без визначення порядку користування приміщеннями квартири, тобто в решті вимог просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.11.1995 року по 27.07.2000 року (а.с.5, 8); після розірвання шлюбу вони поновили сімейні стосунки та [INFO] у колишнього подружжя народився спільний син - [PERSON] (а.с.5, 23); позивачка [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON] від першого шлюбу, що не заперечується відповідачем (а.с.52-57). Як вбачається з копії рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04.02.2011 року та ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 30.05.2011 року про виправлення описки, за позивачкою [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] (а.с.5-7). Як вбачається з плану квартири (а.с.13-15), квартира [ADDRESS] складається з 2-х окремих житлових кімнат - площею відповідно 18,0 кв. м з балконом (№7 - на плані БТІ) та 18,0 кв. м з лоджією площею 5,8 кв. м (№2 - на плані БТІ). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами. Згідно ст.383, 358 ЦК України власник (співвласник) житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб; право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у спільній частковій власності. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов»язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов»язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов»язаннями, пов»язаними із спільним майном; тобто встановлення порядку користування спільним нерухомим майном не змінює часток співвласників у спільній частковій власності на таке майно. Відповідно до частки позивачки [PERSON] їй належить у спірній квартирі (1/2 від 36,0 кв. м) = 18,0 кв. м житлової площі; згідно запропонованого позивачкою порядку користування приміщеннями квартири - відповідачу [PERSON] виділяється у користування також житлова кімната площею 18,0 кв. м, що відповідає його частці у спільному майні; приміщення кухні, 2-х коридорів, ванної та туалетної кімнат залишаються у спільному користуванні співвласників; тому, за встановлених обставин, суд вважає, що запропонований позивачкою [PERSON] варіант визначення порядку користування приміщеннями спірної квартири відповідає інтересам обох співвласників (сторін), тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині позову підлягає задоволенню. Заперечення відповідача [PERSON] в цій частині позову є по суті необґрунтованими та недоведеними в судовому засіданні, тому судом не приймаються. Як встановлено в судовому засіданні, після розірвання шлюбу між сторонами склалися конфліктні відносини, що підтверджується також копіями постанов про відмову в порушенні кримінальної справи від 05.11.2008 року та 22.12.2011 року (а.с.9-11); як стверджує позивачка, іншого варіанту вирішення спору, крім встановлення порядку користування спільною квартирою, не існує; іншого варіанту вирішення конфліктної ситуації відповідачем в установленому порядку не запропоновано. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ними для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідач [PERSON] фактично не заперечує проти вселення в квартиру позивачки [PERSON] разом з сином [PERSON], [INFO]; позивачкою [PERSON], як співвласником квартири, фактично не заперечується вимога її дочки [PERSON] про вселення. Таким чином, аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про те, що запропонований позивачкою [PERSON] варіант визначення порядку користування приміщеннями квартири [ADDRESS] відповідає законним правам та інтересам сторін, як співвласників квартири; вимоги позивачки [PERSON] в частині вселення в квартиру разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO] та зобов»язання відповідача не чинити перешкоди у здійсненні нею права власності (користування) квартирою також ґрунтуються на законі, як вимоги співвласника квартири, тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. За встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в частині вселення в спірну квартиру також підлягають задоволенню, оскільки вона ([PERSON]) є членом сім»ї співвласника [PERSON], яка також наполягає на вселенні на свою частину квартири своєї дочки; [PERSON], [INFO] у неповнолітньому віці разом з матір»ю вселялась в квартиру [ADDRESS] та проживала в квартирі до моменту вимушеного залишення квартири разом з матір»ю, внаслідок неправомірної поведінки відповідача, тобто набула право користування спірною квартирою у неповнолітньому віці і, за встановлених обставин, не втратила відповідно цього права; заперечення відповідача [PERSON] проти її позову не доведені в судовому засіданні належними доказами, тому вимога [PERSON] про вселення в спірну квартиру також підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] судові витрати в сумі 107,30 грн.

Outcome: approved