Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] , звертаючись до суду з позовом до відповідачів - [PERSON] , Київської міської ради, просив встановити факт наявності технічної описки у заповіті [PERSON] від 05 серпня 2011 року, а саме цифри та словосполучення «1/6 (одну шосту) частини» у тексті заповіту вважати цифрами та словосполученням «1/8 (одну восьму) частину», та визнати за [PERSON] право власності на 6/8 часток квартири за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] .. Обгрнутовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач посилається на наступне, що [PERSON] належали на праві власності 6/8 часток квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , факт набуття права власності на вказану частку квартири підтверджується наступними правоустановлюючими документами: 5/8 часток квартири були отриманні [PERSON] на підставі Договору дарування від 31 березня 2011 року; 1/8 часток квартири отримано в порядку спадкування за заповітом згідно з Свідоцтвом про право спадщину за заповітом від 26 листопада 2009 року. [INFO] [PERSON] померла, за життя спадкодавець склала заповіт датований 05 серпня 2011 року, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження заповідала належне їй майно, а саме: 5/8 частин квартири - [PERSON] , та 1/6 частину квартири - [PERSON] . В межах визначеного законодавством шестимісячного строку, позивач, як спадкоємець за заповітом майна [PERSON] , звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 6/8 частини квартири [ADDRESS] , оскільки інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] подала заяву від 28 лютого 2018 року про відмову у прийнятті спадщини за заповітом на користь позивача. 21 травня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій посилаючись на те, що «при арифметичному підрахунку заповідальних часток (5/8 часток + 1/6 частка = 19/24 часток) сумарно не виходить 6/8 часток, оскільки 1/6 частка є більшою ніж 1/8 частка, тобто має місце технічна (арифметична) помилка в заповіті», за наведених обставин позивач позбавлений права оформити спадщину та розпорядитись належним йому майном, вирішити питання в досудовому порядку не виявляється за можливе, оскільки допущена помилка у заповіті спадкодавця унеможливлює отримати свідоцтво про право на спадщину у встановленому порядку. 29 грудня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 14 лютого 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідач визнає позов в повному обсязі, оскільки за відсутності спору між спадкоємцями майна померлої [INFO] [PERSON] щодо розподілу спадщини, допущена описка у заповіті арифметична помилка у визначені часток в об`єкті нерухомого майна, який належним чином оформлений за життя спадкодавця, що підтверджується правоустановлюючими документами, унеможливлює оформлення права на спадщину у встановленому порядку. Відповідач - Київська міська рада, правом подати відзив на позов не скористалась. Третя особа - приватний нотаріус Бессараб Олена Володимирівна, копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами, отримано 31 січня 2019 року, що підтверджується зворотнім повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, правом подати письмові пояснення по суті предмету спору третя особа не скористалась. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи ,яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2ст. 1220 ЦК України). За змістом положень статті 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 3ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. За життя [PERSON] склала заповіт датований 05 серпня 2011 року, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження з належних [PERSON] на праві особистої власності 6/8 частини квартири [ADDRESS] , заповіла в наступних частинах громадянці [PERSON] , [INFO] , - 5/8 частини, громадянину [PERSON] , [INFO] , - 1/6 частини, заповіт посвідчений Герасімів Ю.В., державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 5-2837. Заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи. (стаття 1233 Цивільного кодексу України) Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. (стаття 1234 Цивільного кодексу України) Загальні вимоги до форми заповіту викладені у статті 1247 Цивільного кодексу України, заповіт складається у письмовій формі із вказанням місця та часу його складання, власноручно підписаний заповідачем та нотаріально посвідчений. В межах визначеного законодавством шестимісячного строку спадкоємці майна [PERSON] за заповітом - [PERSON] та [PERSON] , звернулись до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бессараб О.В., якою заведено спадкову справу №50 за 2017 рік. 28 лютого 2018 року [PERSON] подала до приватного нотаріуса заяву про відмову у прийнятті спадщини за заповітом на користь [PERSON] . 21 травня 2018 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бессараб Оленою Володимирівною винесено постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії, мотивуючи свою позицію тим, що відповідно до змісту заповіту [PERSON] належало 6/8 частин квартири [ADDRESS] , які вона заповіла в наступних частинах: [PERSON] - 5/8 частини квартири, а [PERSON] - 1/6 частину квартири. Оскільки [PERSON] заявою від 28 лютого 2018 року відмовилась від прийняття спадщини за заповітом на користь [PERSON] , то все заповідане майно має право успадкувати [PERSON] . Разом з тим, при арифметичному підрахунку заповіданих часток (5/8 часток + 1/6 частка = 19/24 часток) сумарне не виходить 6/8 часток, оскільки 1/6 частка є більшою ніж 1/8 частка, тобто має місце технічна (арифметична) помилка в заповіті. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Оцінюючи ефективність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід враховувати, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. Аналіз норм ст.ст.392, 1268-1270 Цивільного кодексу України дозволяє зробити висновок, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Позивачем у зазначених спорах виступає спадкоємець, який прийняв спадщину, а належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Аналогічна правова позиція викладена у п.3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Виходячи із загального обсягу доказів, які долучено до позову, позивачем подано до суду належно засвідчені копії правоустановлюючих і реєстраційних документів, відомостями від компетентних державних органів, інформацією з офіційних державних реєстрів відносно набуття за життя спадкодавцем [PERSON] права власності на 5/8 часток квартири [ADDRESS] , на підставі Договору дарування від 31 березня 2011 року, та на 1/8 частку цієї ж квартири в порядку спадкування за заповітом згідно з Свідоцтвом про право спадщину за заповітом від 26 листопада 2009 року. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що у змісті заповіту, який складеного від імені [PERSON] 05 серпня 2011 року, засвідчений державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Герасимів Ю.В., на користь [PERSON] та [PERSON] , має місце технічна помилка щодо визначення ідеальних часток квартири, що є предметом заповіту, а саме в цифровому визначені частки квартири, яка заповідалась [PERSON] , [INFO] , зазначено як «1/6 (одна шоста) частини квартири» замість правильного цифрового визначення частки квартири - «1/8 (одна восьма) частини квартири», що підтверджується правоустановлюючими документами на відповідні частки на квартиру виданими на ім`я спадкодавця. Таким чином, судом встановлено, що встановлення вищезазначеного факту має для позивача юридичне значення, так наявними у спадкоємця оригіналами правоувстановлюючих документів на об`єкт нерухомого майна, що входить до спадкової маси, доведено розмір ідеальних часток квартири отриманих у власність спадкодавцем, а сукупність досліджених судом доказів дає можливість прийти до висновку про наявність підстав для встановлення факту належності [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіту датованого 05 серпня 2011 року, засвідчений державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Герасимів Ю.В., однак вирішити питання у позасудовому порядку щодо виправлення помилки в заповіті неможливо, так як заповідач помер. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 6/8 часток квартири [ADDRESS] , перейшло в порядку спадкування за заповітом - [PERSON] , який прийняв спадщину, однак у встановленому порядку не має змоги отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, у зв`язку з допущеною у заповіті спадкодавця арифметичною помилкою у визначенні ідеальних часток квартири, що входить до спадкової маси, при цьому суд враховує, що в межах даного спору відповідачами не висунуто заперечень щодо правомірності набуття позивачем, як єдиним спадкоємцем майна спадкодавця, права власності на спадкове майно. В той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набув або володів нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, як спадкоємця за заповітом, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв`язана волею сторонніх осіб (відповідачів у справі), що суперечить вищевказаній презумпції. Відповідно до частини першої статі 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , Київської міської ради, треті особи: державний нотаріус Десятої Київської державної нотаріальної контори Герасимів Юлія Вадимівна, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бессараб Олена Володимирівна про встановлення юридичного факту, що має значення та визнання права власності на спадкове майно, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved