Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому вказує, що їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 086849, виданого головою Новомиколаївської районної державної адміністрації 30 травня 2006 року, на праві власності належить 1/2 частина земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 13,2956 га., кадастровий номер 2323655100:10:007:0005, розташованої на території Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області. Співвласником вказаної земельної ділянки є відповідач. Земельна ділянка знаходиться у їх спільному володінні. Скориставшись своїм правом відповідач замовив технічну документацію із землеустрою, щодо поділу земельних ділянок, в результаті чого, після реєстрації ділянок в державному земельному кадастрі, він отримав витяг ДЗК на земельну ділянку, площею 6,6478 га., що фактично складає 1/2 частину від 13,2956 га., тобто його частину земельної ділянки було виділено в натурі на місцевості за його згодою і за його заявою. Після отримання витягу вона звернулася до нотаріуса з метою укладення договору про поділ земельної ділянки в натурі, та припинення спільної часткової власності. 19 червня 2018 року постановою державного нотаріуса [PERSON] їй було відмовлено у посвідченні договору про поділ земельної ділянки в натурі та припинення спільної часткової власності на земельну ділянку, площею 13,2956 га., кадастровий номер 2323655100:10:007:0005. Причиною відмови стало те, що нею не було надано витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку, площею 13,2956 га., кадастровий номер 2323655100:10:007:0005, надання якого є обов'язковим при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки. Витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку з кадастровим номером 2323655100:10:007:0005 вона не змогла отримати у зв'язку з відсутністю запитуваних відомостей у Державному земельному кадастрі. Зазначений кадастровий номер було скасовано у зв'язку із скасуванням державної реєстрації земельної ділянки в результаті поділу, та утворення нових земельних ділянок з кадастровими номерами 2323655100:10:007:0010 та 2323655100:10:007:0004, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. На разі виникла ситуація, коли вона не може розпорядитися своєю власністю та зареєструвати своє право на неї. В позові [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 6,6478 га., кадастровий номер 2323655100:10:007:0010, розташовану на території Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін, або з власної ініціативи суду, розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідач правом на подання суду відзиву на позов не скористався. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 086849, виданого головою Новомиколаївської районної державної адміністрації 30 травня 2006 року, на праві власності належить 1/2 частина земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 13,2956 га., кадастровий номер 2323655100:10:007:0005, розташованої на території Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області.. Відповідачу [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЗП № 086849, виданого головою Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області 30 травня 2006 року, на праві власності належить також 1/2 частина вищевказаної земельної ділянки. Згідно частин 3, 4 статті 87 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Скориставшись своїм правом [PERSON] замовив технічну документацію із землеустрою, щодо поділу земельних ділянок, в результаті чого, після реєстрації ділянок в державному земельному кадастрі, позивач отримала витяг ДЗК на земельну ділянку, площею 6,6478 га., що фактично складає 1/2 частину від 13,2956 га., тобто її частину земельної ділянки виділено в натурі на місцевості за її згодою і за її заявою. Згідно абзацу 8 п. 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (станом на 22 грудня 2015 року), під час проведення державної реєстрації прав щодо обєкта нерухомого майна, що належить на праві спільної часткової власності, частка з якого виділяється, державний реєстратор під час оформлення свідоцтва на обєкт нерухомого майна, частку з якого було виділено, здійснює перерахунок часток у праві спільної часткової власності на такий обєкт. Таким чином реєстратор по суті здійснював розподіл часток на підставі документів про право на власність обєкта, із якого здійснюється виділення часток із спільної сумісної власності. Згідно п. 59 Порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новосформовану земельну ділянку в разі формування земельної ділянки шляхом поділу або обєднання раніше сформованих земельних ділянок заявник подає документ, що підтверджує виникнення права власності на раніше сформовану земельну ділянку. Будь-яких інших документів для реєстрації права власності на новостворені обєкти нерухомості при їх виділенні (обєднанні), станом на 22 грудня 2015 року, законом не передбачалося. З 25 грудня 2015 року вступив в дію Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, в п. 51 якого визначено, що для державної реєстрації права власності на сформовану земельну ділянку шляхом поділу або обєднання раніше сформованих земельних ділянок подаються: 1) документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку до її поділу чи обєднання (крім випадків, коли право власності на таку земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав або коли державна реєстрація права власності проводиться на підставі договору про поділ спільного майна); 2) витяг з Державного земельного кадастру про новосформовану земельну ділянку; 3) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли поділ або обєднання здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності). Таким чином для державної реєстрації новостворених земельних ділянок, які виділені із складу успадкованих земельних ділянок, землевласники повинні були б надати: свідоцтво про право на спадщину та державний акт на успадковані землі; витяг з Державного земельного кадастру про новосформовану земельну ділянку; заяви від 22 грудня 2015 року. Згідно цього було виготовлено технічні документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок та здійснено реєстрацію нових земельних ділянок, про що надано витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Таким чином із земельної ділянки з кадастровим номером 2323655100:10:007:0005 утворилися дві земельні ділянки з кадастровими номерами 2323655100:10:007:0010, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25 жовтня 2017 року № НВ-2303643872017, та 2323655100:10:007:0004, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25 жовтня 2017 року № НВ-2303643892017, В редакції Порядку № 1127 від 06 вересня 2016 року (друга редакція), в п. 56 зазначено, що для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. Ця норма є чинною і на сьогодні. Після державної реєстрації вищевказаної новоствореної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, позивач 19 червня 2018 року звернулася до державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори для оформлення договору про поділ земельної ділянки. Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори від 19 червня 2018 року [PERSON] було відмовлено у посвідченні договору про поділ земельної ділянки, у зв'язку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру про вищевказану земельну ділянку. Усунути вказані недоліки та надати вищезазначений витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку для вчинення нотаріальної дії не є можливим з огляду на скасування кадастрового номеру 2323655100:10:007:0005, що підтверджується інформацією ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 20 червня 2018 року № 0-8-0.29-2718/108-18. Оскільки в укладенні договору про поділ земельної ділянки нотаріусом було відмовлено, то позивач позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію новоствореної земельної ділянки. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 791 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Враховуючи, що земельна ділянка, право власності на яку просить визнати позивач, є сформованою, а отже являються об'єктом цивільних прав, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved