Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

[PERSON] яка діє на підставі довіреності в інтересах [PERSON] звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані відповідачі по справі - [PERSON] , яка є її донькою та [PERSON] , який є її онуком, проте з серпня 2014 року за місцем реєстрації вони не проживають. Реєстрація місця проживання відповідачів у вказаній квартирі призводить до порушення прав [PERSON] , як власника даної квартири. Вищевикладені обставини стали підставою звернення з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Частиною 1 статті 274 ЦПК України, закріплено, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, … з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2018 року було відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та встановлено: - відповідачу - 15-денний строк з дня отримання даної ухвали на подання відзиву; - позивачу - 5-денний строк з дня отримання відзиву на подання відповіді на відзив; - відповідачу - 5-денний строк з дня отримання відповіді на відзив на подання заперечення; Учасникам справи було роз`яснено, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву) є їхнім правом, а у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання позивач не з`явилася, до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились з невідомої для суду причини, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Судова повістка надсилалась їм за їхнім зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Заяви про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за їхньої відсутності від них до суду не надходили. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. На підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідачі вважається належним чином повідомленими про розгляд справи.. Таким чином, з урахуванням викладеного, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд, знаходить за можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору найму житлового приміщення та довідкою з КП «Мелітопольське МБТІ» ММР ЗО./а.с.10-14,38/ Згідно довідок відділу реєстрації виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 7449, 7450 від 27 листопада 2018 року місце проживання [PERSON] , [PERSON] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] ./а.с.19-20/ Відповідно до довідки КП «Житломасив» ММР ЗО від 05 липня 2018 року [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають з серпня 2014 року./а.с.9/ В силу того, що відповідачі зареєстровані за вказаною вище адресою, але не проживають, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй квартирою. Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідачі в житловому приміщенні, а саме в квартирі не проживає з серпня 2014 року, вирішити питання в позасудовому порядку не представляється можливим, що у свою чергу приводить до порушення прав позивача та перешкоджає їй належним чином користуватись та розпоряджатись власністю, позивач несе додаткові витрати по утриманню квартири, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою. Крім того, вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, однак враховуючи те, що позивач в позовній заяві не ставить питання щодо стягнення понесених судових витрат, суд вважає за можливе залишити їх за нею. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved