Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

[PERSON] (надалі також позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі також відповідач), посилаючись на те, що він з 16.09.2002 р. по 23.04.2015 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування у шлюбі він з відповідачем придбали за спільні кошти ? частини двокімнатної квартири [ADDRESS]. У договорі купівлі-продажу цієї квартири від 04.10.2005 р. зазначається, що ? частина квартири належить відповідачеві, а інша ? частини цієї квартири належить третій особі по справі. Оскільки спірне майно було придбано у період шлюбу, позивач, з урахуванням уточнень до позову (а.с.30), просив визнати за ним право власності на ? частину спірної квартири. У судовому засіданні позивач і його представник позов підтримали з мотивів, що в ньому викладені. Позивач [PERSON] під час надання пояснень у судовому засіданні щодо обставин придбання спірної квартири, зазначив, що ніяких заощаджень, окрім поточних надходжень пенсії, в нього не було. Від своєї дружини - [PERSON] він чув, що остання хотіла обміняти свою квартиру, яка в неї була до шлюбу, на іншу квартиру гр. [PERSON]. З обставинами купівлі-продажу квартири, він не обізнаний. Хто домовлявся за обмін чи продаж і купівлю та оформлення квартири, він не знає. Скільки грошей було фактично сплачено чи доплачено за квартиру, він також не знає. Де знаходилась спірна квартира, він також не знав. Проте вважає, що квартира була придбана за його з відповідачем спільні кошти, оскільки на час придбання квартири, його пенсію отримувала замість нього [PERSON] Відповідач і його представник проти позову заперечили та зазначили, що до шлюбу відповідач, разом з своїми доньками, мали у власності квартиру по вул. Радянській (нині вул. Києво-Московська)[ADDRESS]. Проте дану квартиру у 2005 р. вони домовились обміняти з гр. [PERSON] на їх квартиру без доплати, оскільки у останніх була велика заборгованість за комунальні послуги, які відповідач взяла на себе. Для цього вони заздалегідь провели оцінку квартир в один день. У нотаріуса [PERSON] захотів, щоб обмін був оформлений купівлею-продажем, на що всі згодились. Грошей фактично ніхто нікому не сплачував та не доплачував. Після того, як оформили обмін, вона погашала заборгованість по комунальним послугам, які рахувались за придбаною квартирою, на підставі чеків від радянської ощадкнижки, оскільки тоді здійснювалось повернення цих коштів за рахунок погашення боргів за комунальні послуги. Відповідач зазначає, що позивач не має ніякого відношення до цієї квартири, оскільки вона була придбана за обміном, і його коштів для її придбання не витрачалось. Пенсія ж позивача, як і її пенсія, були незначними, витрачалась лише на продукти харчування та інші мінімальні потреби. Третя особа [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) проти позову заперечила, зазначаючи, що у 2005 році вона разом з матірю та сестрою обміняли свою власну квартиру на іншу квартиру гр. [PERSON] і при цьому ніяких доплат не було. Суд за клопотанням сторони відповідача допитав свідка [PERSON], яка повідомила про те, що вона разом з матірю та сестрою отримали квартиру [ADDRESS], яку згодом приватизували на трьох. У подальшому вони вирішили обміняти цю квартиру з гр. [PERSON], але у нотаріуса [PERSON] захотіли, щоб документи оформили купівлею-продажем. Гроші за її частку квартири, їх ніхто не передавав. Вислухавши пояснення сторін і третьої особи, допитавши свідка, перевіривши та дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у період з 16.09.2002 р. по 23.04.2015 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 12.12.2014 р. (а.с.5). З дослідженої у судовому засіданні копії свідоцтва про право власності на житло від 25.08.1995 р., вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало, по 1/3 частці кожному, квартира [ADDRESS] (а.с.27). Із копії договору купівлі-продажу від 04.10.2005 р., укладеного між продавцями [PERSON] (до шлюбу Павленко) [PERSON], [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON], [PERSON] (до шлюбу Павленко) [PERSON] та покупцями [PERSON], [PERSON], вбачається, що продавці передали у власність, а покупці прийняли у власність квартиру № 41, житловою площею 10,8 кв.м., розташовану в м. Глухові по вул. Києво-Московській (колишня вулиця Радянська) в будинку під № 8. Продаж вчинений за 9861 грн. Вартість нерухомого майна визначена на підставі витягу КП «Глухівське БТІ» від 27.09.2005 р. (а.с.28). Із копії договору купівлі-продажу від 04.10.2005 р., укладеного між продавцями [PERSON], [PERSON] та покупцями [PERSON], [PERSON], вбачається, що продавці передали у власність, а покупці прийняли у власність квартиру № 11, загальною житловою площею 23,3 кв.м., розташовану в м. Глухові по вул. Ковпака в будинку під № 1. Продаж вчинений за 14698 грн. Вартість нерухомого майна визначена на підставі витягу КП «Глухівське БТІ» від 27.09.2005 р. (а.с.6). Згідно з довідкою управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 131 від 17.01.2015 р., пенсія позивача [PERSON] у 2002 р. становила 2596,68 грн. за рік, у 2003 р. 2812,44 грн. за рік, у 2004 р. 3340,48 грн. за рік, у 2005 р. 5756,09 грн. за рік (а.с.24-25). Застосовуючи законодавство, яким регулюються спірні правовідносини, суд відзначає наступне. [PERSON] кодексу України (далі СК України) у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.\~ Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти\~ або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 СК України вважається правильно застосованою. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 03.06.2015 р. № 6-38цс15, який є обовязковим для застосування за правилами ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Зазначені правовій позиції відповідають іншим правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 р. № 6-79цс13, від 01.07.2015 р. № 6-612цс15. Повертаючись до встановлених у цій справі фактів, суд визнає, що відповідач до шлюбу мала у власності, разом зі своїми доньками, квартиру, яка належала їм на праві приватної власності. До моменту продажу цієї квартири, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі три роки, і як вони обидва пояснили, жили лише за рахунок пенсії. 04.10.2005 р. відповідач [PERSON], [PERSON] і [PERSON] продали зазначену вище належну їм квартиру громадянам [PERSON] та [PERSON], які в свою чергу, у той же день, у того ж нотаріуса, оформили продаж на [PERSON] та [PERSON] своєї квартири. При чому оцінка цих двох квартир проводилась у Глухівському БТІ одночасно 27.09.2015 р. Таким чином, суд погоджується з доводами сторони відповідача, що спірна ? частина квартири була придбана [PERSON] внаслідок продажу квартири, 1/3 частина якої належала їй ще до шлюбу та була її особистою власністю, так як продаж і купівля вчинялися в один день, між одними й тими особами, і без продажу власної квартири [PERSON] з дочкою [PERSON] не придбали б спірну квартиру. Сам же позивач пояснював, що відповідач його повідомила про те, що вона збирається обміняти свою квартиру, а він ніякої думки з цього приводу не висловлював, при домовленостях та оформленні купівлі-продажу квартир присутнім не був і не цікавився в подальшому придбаною відповідачем зі своєю дочкою квартирою. Таким чином оцінюючи зазначене за критерієм мети придбання майна, суд також визнає, що метою придбання спірного майна було задоволення інтересів [PERSON], [PERSON] і [PERSON], а не придбання його у власність подружжям для задоволення його інтересів. Доводи представника позивача про те, що згідно із зазначеною у договорах ціною продажу, різниця між продажем належної [PERSON], [PERSON] і [PERSON] квартири та купівлею спірної квартири становила 4837 грн. і тому позивач міг через це вкласти свої кошти в її придбання, суд не приймає з огляду на те, що річний розмір пенсії позивача у 2005 році становив 5756,09 грн., і як сам зазначив позивач, що накоплених раніше коштів в нього не було і з відповідачем вони жили в цей період нічого не потребуючи, за кошти від пенсії, а інших джерел утримання їх сімї не було. Вказане свідчить про те, що зазначена пенсія витрачалась на потреби позивача і відповідача під час спільного подружнього проживання. Будь-яких інших способів своєї безпосередньої участі у придбанні спірного майна, позивач не навів, не зазначив скільки грошей було вкладено у придбання цього майна, та не довів тієї обставини, що спірна квартира, при реальному сукупному доході сімї та реальній вартості квартири, стала наслідком їх спільної з відповідачем праці, і була придбана ними за спільні кошти. За таких обставин, суд доходить до висновку, що спірна ? частина квартири [ADDRESS] хоч і була придбана у період шлюбу [PERSON] і [PERSON], проте вона придбана за особисті кошти останньої, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову. На підставі викладеного й у відповідності зі ст.ст. 57, 60 СК України,

Outcome: dismissed