Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Дзигівську Ю. А., яка діє на підставі ордеру, звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати виконавчий напис № 1294 від 25.06.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С. А., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.09.2011 між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», було підписано Договір кредиту № 834МІ11110905001. Того ж дня між тими ж сторонами було підписано Іпотечний договір № 834МІ11110905001-ЗАСТ. За умовами Договору кредиту, кредит надається на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , а за умовами Іпотечного договору зазначена квартира є предметом іпотеки. 25.06.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С. А. було вчинено виконавчий напис № 1294, яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки. 23.09.2020 постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д. А. було відкрито виконавче провадження ВП 63125687 щодо примусового виконання виконавчого напису № 1294. Саме з цієї постанови позивач дізналася про наявність виконавчого напису № 4226 від 25.06.2020. [PERSON] вважає, що вказаний виконавчий напис приватним нотаріусом вчинено без законних підстав, тому його необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Позивач зазначає, що у зобов`язанні за кредитним договором встановлений кінцевий строк виконання 04.09.2031. В той же час у виконавчому написі зазначено, що строк платежу за кредитним договором не настав, а загальна сума заборгованості, яка підлягає погашенню за рахунок реалізації предмету іпотеки, складає 127884,79 грн, в тому числі: 106116,92 грн - строкова заборгованість; 5909,99 грн - прострочена заборгованість; 547,51 грн - строкова заборгованість по нарахованих відсотках; 15310,37 грн - прострочена заборгованість по нарахованих відсотках. Тобто, як зазначає позивач, тільки сума 21220,36 грн за ствердженням банку є простроченою. Решта 106664,43 грн є сумою, строк сплати якої не настав, а отже й право вимоги цієї суми у відповідача на момент вчинення виконавчого напису не виникло, оскільки кінцевим строком виконання зобов`язань за кредитним договором є 04.09.2031. Крім того, відповідач не довів при поданні заяви третій особі для вчинення виконавчого напису наявність свого права вимоги суми 127884,79 грн. Також, виконавчий напис вчинено без повідомлення відповідачем позивача про вимогу усунення порушень та додержання строку на виконання такої вимоги. За таких обставин позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. 03.11.2020 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова позовну заяву залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків (а.с. 32-34). 03.11.2020 ухвалою суду задоволено заяву представника позивача - адвоката Дзигівськогої Ю. А., щодо вжиття заходів по забезпеченню позову у цивільній справі. Вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 1294 від 25.06.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком Сергієм Анатолійовичем щодо стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири, загальною площею 50,4 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який перебуває на виконанні приватного виконавця округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича (виконавче провадження № 63125687) (а.с. 36-38). 23.11.2020 ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання (а.с. 49-50). 14.12.2020 ухвалою суду оголошено перерву у підготовчому засіданні, оскільки не закінчився встановлений судом строк для виконання учасником справи вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 23.11.2020 (а.с. 60). 21.01.2021 ухвалою суду частково задоволено клопотання представника позивача - адвоката Дзигівської Ю. А. про витребування доказів у приватного нотаріуса. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленка Сергія Анатолійовича належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, яка заведена нотаріусом у зв`язку з вчиненням виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 1294 від 25.06.2020. В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено (а.с. 75-77). 11.03.2021 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача - адвоката Дзигівської Ю. А. про витребування доказів у приватного виконавця. Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича належним чином засвідчену копію виконавчого напису № 1294 від 25.06.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С. А., разом зі скріпленими з ним документами, що містяться в матеріалах виконавчого провадження ВП 63125687, яке відкрито постановою від 23.09.2020. У судовому засіданні оголошено перерву (а.с. 115-116). 31.03.2021 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судове засідання (а.с. 131-132). Позивач подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, у разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник позивача - адвокат Дзигівська Ю. А., що діє на підставі ордеру, також подала до суду клопотання щодо проведення судового засідання без її участі. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідач та третя особа, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилися, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відповідач відзив не подавав, третьою особою письмових пояснень не подано. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судовим розглядом встановлено, що 05 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено договір кредиту № 834МІ11110905001, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 187265,00 грн з кінцевим терміном повернення заборгованості по Кредиту до 04 вересня 2031 року (включно) на купівлю нерухомості. В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає: - в день укладення цього договору - з [PERSON] іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме двох кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , для придбання якого надається кредит, та яке належить позичальнику на праві власності, заставною вартістю 288100,00 грн; - в день укладення цього договору - з поручителем - договір поруки з [PERSON] та договір поруки з [PERSON] , та договір поруки з [PERSON] , за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником своїх обов`язків за цим договором у повному обсязі і відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник (а.с. 90-93). Як вбачається з іпотечного договору від 05.09.2011, укладеного сторонами вищевказаного кредитного договору, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М. В., зареєстрованого в реєстрі за № 1749, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту № 834МІ11110905001 від 05 вересня 2011 року, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, наступне нерухоме майно двохкімнатна квартира, загальною площею 50,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заставна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 288100,00 грн. Вартість предмету іпотеки відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, наданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.09.2011, № 31189193 становить 76373,00 грн. Предмет іпотеки залишається в користуванні і володінні іпотекодавця відповідно до його функціонального призначення та технічних можливостей. Сторони погоджуються, що одночасно з нотаріальним посвідченням цього договору нотаріус накладає, згідно з чинним законодавством України, заборону відчуження предмета іпотеки. Обтяження предмета іпотеки підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому чинним законодавством України Внесення плати за державну реєстрацію обтяження предмета іпотеки іпотекою за цим договором здійснюється за рахунок іпотекодавця (а.с. 88-89). Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості на 19.05.2020, підписаної представником АТ «Альфа-Банк», у [PERSON] перед банком за вищевказаним договором кредиту утворилась заборгованість на загальну суму 127884,79 грн (а.с. 95). 23.05.2020 Банк на адреси [PERSON] направив вимоги про усунення порушень та про добровільне виселення за вих. № 106/37 від 20.05.2020 (а.с. 96, 97). 25.06.2020 АТ «Альфа-Банк» звернулося до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу із заявою про вчинення виконавчого напису, відповідно до якої Банк просить звернути стягнення на двохкімнатну квартиру, загальною площею 50,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Власником предмета іпотеки є [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, Банк просить задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/ неналежного виконання позичальником умов кредитного договору за період з 20 травня 2018 по 19 травня 2020 року. Загальна сума заборгованості становить 127884,79 грн (а.с. 87). 25 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С. А. здійснено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1294, за змістом якого нотаріус на підставі статей 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2021 № 296/5, п. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, звернув стягнення на двохкімнатну квартиру, загальною площею 50,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , та за рахунок коштів, отриманих від реалізації вищевказаного нерухомого майна запропоновано задовольнити вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання Позичальником умов Кредитного договору за період з 20 травня 2018 року по 19 травня 2020 року, а саме: строкова заборгованість - 106116,92 грн; прострочена заборгованість - 5909,99 грн; строкова заборгованість по нарахованих відсотках - 15310,37 грн. Загальна заборгованість становить 127884,79 грн та сума плати, що здійснена Стягувачем за вчинення виконавчого напису. Плата за вчинення нотаріальних дій становить 1400,00 грн (а.с. 86). 23.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенком Д. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 63125687) з виконання виконавчого напису № 1294, виданого 25.06.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С. А. (а.с. 9-12). [PERSON] у позовній заяві зазначено, що вона отримала лише вказану постанову. На спростування цього факту відповідачем жодних доказів не надано. З матеріалів, наданих нотаріусом, на підставі яких ним вчинено виконавчий напис, вбачається лише підтвердження щодо направлення банком на адресу [PERSON] вимоги, однак зворотного повідомлення щодо отримання останньою такої вимоги, або щодо причин неотримання - немає. Також, відсутні докази щодо направлення копії виконавчого напису позивачеві. Відповідно до ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За положенням пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями статті 89 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб) строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05.06.2017 у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Окрім того, в матеріалах, наданих нотаріусом, на підставі яких ним вчинено оскаржуваний виконавчий напис, міститься лише довідка-розрахунок заборгованості на 19.05.2020, підписана представником АТ «Альфа-Банк». Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак в матеріалах справи та в належним чином завірених матеріалах вчинення виконавчого напису № 1294 від 25.06.2020 відсутні банківські виписки за період нарахування заборгованості, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», з яких можливо встановити розмір заборгованості за кредитним договором, а лише надано довідку-розрахунок заборгованості, яка не може являтися належним доказам наявності заборгованості, оскільки не містить повної інформації стосовно нарахування такої заборгованості. Таким чином, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, зазначений у написі, є безспірними. У зв`язку з чим нотаріус порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд наголошує, що як на підставу вчинення виконавчого напису, приватний нотаріус Михайленко С. А. посилається на п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Пунктом 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (підпункт 5.2. пункту 5 глави 16 Порядку № 296/5 від 22.02.2012). Вказане вище узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеними у постанові від 29.01.2019 по справі № 910/13233/17. У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного суду від 06.05.2020 у справі № 320/7932/16-ц (провадження № 61-38989св18) зроблено наступний висновок: «Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів». Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду в своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 25 червня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідачем не доведено, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису, посвідчено нотаріально. До того ж, з матеріалів, наданих нотаріусом, на підставі яких ним вчинено оскаржуваний виконавчий напис, вбачаються копії кредитного та іпотечного договорів без їх нотаріального посвідчення, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічний висновок також викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18). Більш того, суд зазначає, що не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості в такому розмірі та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги АТ «Альфа-Банк». Позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Відповідно до пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. В даному випадку, відповідачем надсилалася позивачу письмова вимога про усунення порушень та про добровільне виселення, проте на адресу позивача така вимога не надходила, що свідчить про порушення нотаріусом наведених вимог Порядку № 296/5 та протиправне вчинення оспорюваного виконавчого напису за невстановлення факту направлення стягувачем (який є також й іпотекодержателем) зазначеної письмової вимоги боржнику - позивачу, що виключає можливість дотримання нотаріусом строку вчинення виконавчого напису, передбаченого пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5, та становить правову підставу для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувана з підписом боржника про його отримання. Даний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду зазначеним в постановах від 30 вересня 2019 року у справі № 357/12818/17 (провадження № 61-44380св18) та від 11 лютого 2019 року у справі № 462/3552/16-ц (провадження № 61-26687св18). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Аналізуючи наведені обставини, даючи оцінку вищезазначеним доказам, суд приходить до висновку про те, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з АТ «Альфа-Банк» підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 47). На підставі викладеного та

Outcome: approved