Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 22 травня 2015 року звернулася до суду із позовом до Головківської сільської ради Олександрійського району (надалі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO] залишилася спадщина, а саме: земельна ділянка № [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5, 76 га, в межах згідно із планом, що розташована на території Головківської сільської ради, Олександрійського району, Кіровоградської області, яка належала йому відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 серпня 2011 року після смерті його батька - [PERSON]. У шестимісячний термін вона своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак змушена звертатись до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, оскільки отримати свідоцтво про право на спадщину не може через відсутність державної реєстрації після оформлення спадщини на земельну ділянку, про що свідчить постанова нотаріуса від 04 грудня 2014 року. Зважаючи на викладене вона змушена звертатися до суду щодо успадкування земельної ділянки, оскільки на інше спадкове майно вона отримала у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладенні обставини. Інтереси позивача в судовому засіданні представляла адвокат Кузьменко Л.М. Представник Головківської сільської ради в судове засідання з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді. В судовому засіданні не заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та оцінивши досліджені докази у сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3-11, 15, 16, 22, 181, 182, 328, 392, 657, 1216 - 1222, 1261, 1266, 1268, 1269, 1270-1275 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті свого чоловіка. Судом встановлено, що [INFO] у віці 55 років помер чоловік позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про шлюб. Після його смерті залишилося спадкове майно - земельна ділянка, яка до цього часу не успадкована. Суд приймає до уваги, що позивач своєчасно, тобто впродовж 6 місяців після смерті спадкодавця звернулася до нотаріальної контори, однак через відсутність реєстрації правовстановлюючого документу на земельну ділянку - вона позбавлена можливості у нотаріуса оформити спадкове майно на себе. Судом також враховано, що за життя спадкодавцем не було складено та посвідчено нотаріально заповіт. Суд дійшов висновку, що відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка і згідно ст. 1268 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину, оскільки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Звернення до суду свідчить про те, що позивач від спадщини не відмовляється, що дає суду підстави для того, щоб визнати її єдиним спадкоємцем за законом на спадкове майно, що раніше належало її чоловіку. Інші спадкоємці за матеріалами спадкової справи до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались. Оціночна вартість земельної ділянки відповідно даних Управління Держземагентства в Олександрійському районі складає 68 997 грн., та відповідно до цієї суми і сплачений судовий сбір позивачем при зверненні до суду. Зазначені обставини вказують на те, що відповідно до вимог ст.ст. 182, 392 ЦК України та відповідно до вимог ст.ст. 1217-1222 ЦК України є наявним право позивача про визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку, на яку, як установлено судом на ім'я померлого було видано Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 серпня 2011 року після смерті [PERSON], яке не було зареєстровано за ним за життя. Викладене є підставою для суду встановити право власності позивача за законом на спадщину, що залишилося після смерті чоловіка. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved