Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до [PERSON] (надалі - Відповідач) про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, а саме просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири 13 за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Крива 2. Позов мотивовано тим, що Позивач є власником житлового приміщення за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим згідно рішення МВК від 30.09.1997 р. №268-р. Реєстрація місця проживання відповідача у вищевказаній квартирі, право власності на яку належить Позивачу, порушує права Позивача як власника даної квартири на вільне розпорядження даною квартирою. Посилаючись на норми закону щодо захисту прав власника, Позивач просив визнати Відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задоволити. Відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просив проводити слухання справи у його відсутності та не заперечував проти винесення заочного рішення, оскільки вже 9 років проживає в США та немає наміру та змоги приїхати в Україну. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідач [PERSON] являється онуком [PERSON] та проживав за адресою [INFO], але у 2007 році вїхав до США де і проживає на сьогоднішній день, на територію України наміру повертатися не має. Фактично з 2007 року Відповідач у даній квартирі не проживає, коштів на утримання квартири та сплату комунальних послуг не надає. Самостійно знятися з реєстрації у Відповідача немає можливості, оскільки перебуває на території США. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.10.1997 року квартира по вул. Крива 2/13 в м. Івано-Франківську належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] ( а.с.4) та підтверджується будинковою книгою від 29.11. 1997 року. ( а.с.5-8). Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Так, право володіння означає юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. Передача власником майна в тимчасове володіння інших осіб, наприклад, на зберігання, не призводить до втрати ним права власності. При цьому майно має вважатися таким, що перебуває у володінні власника, і тоді, коли він фізично ним не панує, наприклад, майно власника в житловому будинку в момент перебування його на роботі, товар належний громадянину підприємцю, розташований в його складському приміщенні, в період перебування його у відрядженні. Право користування це юридично закріплена можливість власника щодо господарського, підприємницького, культурно-побутового використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами. Право розпорядження це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно). Відповідно до частин 1,2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (частина 1 статті 383 ЦК України). Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Підставою для подання негаторного позову на підставі статті 391 ЦК України є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Як вказав Позивач в позовній заяві, проживання Відповідача у вищевказаній квартирі, право власності на яку належить Позивачу, порушує права Позивача, як власника даної квартири, на вільне розпорядження даною квартирою. Враховуючи вищевикладене, Суд вважає за необхідне зазначити наступне. За змістом частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відтак, право власності на квартиру включає в себе правомочності щодо володіння, користування та розпоряджання даною квартирою. Як встановлено Судом та не спростовано належними засобами доказування, реєстрація Відповідача у квартирі [ADDRESS], яка на даний час належить [PERSON], створює перешкоди у здійсненні Позивачем права власності та вільного користування і розпорядження вказаною квартирою, а тому порушені права Позивача слід поновити та визнати Відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою №13, що знаходиться в будинку №2 по вул. Крива в м. Івано-Франківську, з зняттям з реєстраційного обліку, оскільки такий спосіб захисту права власності не суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи Позивача, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №13, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Крива,2. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, стягненню з [PERSON] підлягає сплачена Позивачем сума судового збору в розмірі 551,21 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 15, 316, 317, 319, 383, 391, 715 Цивільного Кодексу України, ст. 150 Житлового кодексу України,

Outcome: approved