Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] селищної ради, де треті особи без самостійних вимог Управління Держгеокадастру України в Тячівському районі Закарпатської області, реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції в Закарпатській області та приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору дарування. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2015 року у цивільній справі № 307/2523/13-ц був задоволений їх позов до [PERSON] та [PERSON] селищної ради Тячівського району, де третя особа управління Держгеокадастру України у Тячівському районі, яким скасовано рішення 24-і сесії 5-го скликання Солртвинської селищної ради № 600 від 15.12.2009 року, яким затверджено проект із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], що знаходиться в смт. Солотвино по вул. Борканюка, № 8 для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель площею 0,038 га та визнано недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯК №738840 від 12.04.2010 року, виданий на імя [PERSON]. Однак, до набрання чинності вказаного рішення суду [PERSON] на підставі вказаного державного акту на право власності на земельну ділянку відчужила вказану земельну ділянку, площею 0,038 га. доньці [PERSON] за договором дарування від 24 грудня 2012 року за номером 12269, виданий приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON], після чого держаний реєстратор Тячівського районного управління юстиції [PERSON] 07 лютого 2013 року внесла дану земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON]. Вартість або ціна земельної ділянки не вказана. Чи був дарований одночасно і житловий будинок, який розташований на даній земельній ділянці їм не відомо. Вони вважають , що відповідачі [PERSON] та [PERSON], які між собою являються матірю та донькою, навмисно фіктивно уклали даний договір дарування добре усвідомлюючи, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 738840 від12.04.2010 року, виданий на ім'я [PERSON] оформлений з порушенням норм закону, оскільки в площу земельної ділянки 0,038 га. незаконно включена частина їхньої земельної ділянки шириною 120 см. по всій довжині земельної ділянки, щоб ускладнити їм процес оформлення права власності на їхню земельну ділянку № 10 по вулиці Борканюка в смт. Солотвино, Тячівського району з урахуванням і площі 120 см. по всій довжині їхньої земельнії ділянці, яку незаконно захопила [PERSON]. Цей державний акт був оформлений без погодження меж з суміжними землекористувачами, у тому числі з ними, що є грубим порушенням вимог ЗК України щодо оформлення право власності на земельну ділянку. [PERSON] того позивачі вказують, що після оформлення даного фіктивного договору дарування відповідачка [PERSON] залишилась мешкати в житловому будинку 8 по вулиці Борканюка смт Солотвино, Тячівського району. Позивачі вважають, що відповідачам було відомо, що земельна ділянка 8 по вул. Борканюка, смт Солотвино, Тячівського району до 15.12.2009 року була площею тільки 0,0345 га, а згодом була збільшена після незаконного рішення Солтовинської селищної ради від 15.12.2009 року за № 600 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 738840 від 12.04.2010 року до 0,038 га за рахунок захоплення частини їхньої земельної ділянки, шириною 120 см по всій довжині їхньої земельної ділянки. Позивачі вказують, що даний договір дарування був укладений за час перебування у провадженні Тячівського районного суду цивільної справи за їхнім позовом до [PERSON] та [PERSON] селищної ради про визнання недійсним державного акту [PERSON] від 12.04.2010 року на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 738840 та відкриття касаційного провадження у Вищому адміністративному суді України, де ухвалою цього суду від 29 жовтня 2013 року була скасована постанова Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 травня 2012 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 01 лютого лютого 2013 року, які були винесені на користь [PERSON] та направив справу на новий судовий розгляд скасувавши рішення судів першої та апеляційної інстанції. У подальшому рішенням Тячівського районного суду від 25.06.2015 року у справі № 307/2523/13-ц дане рішення селищної ради та вказаний державний акт скасовані та визнані недійсними. Про укладення договору дарування 12269 від 24.12.2012 року їм стало відомо у вересні 2016 року, коли звернулись до управління Держгеокадастру України у Тячівському районі Закарпатської області щодо зняття з реєстрації та обліку визнаного судом недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку від 12.04.2010 року серія ЯК № 738840 на ім'я [PERSON], на підставі відповіді начальника управління №КО-148/0-156/6-16 від 09.09.2016 року про поставлення відповідної відмітки в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та те, що дана спірна земельна ділянка вже рахується за [PERSON] за кадастровим номером 2124455900:001:0245. В звязку з цим ними було направлено запит № 24 від 19.09.2016 року до приватного нотаріуса Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] про надання копія договору дарування 12269 від 24.12.2012 року або надання інформації щодо даного договору, у тому числі щодо вартості земельної ділянки, однак відповіді на даний запит вони не отримали. З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просять визнати недійсним (нікчемним) та скасувати договір дарування виданий приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] 24 грудня 2012 року та зареєстрований у реєстрі за 12269, укладений між [PERSON] та [PERSON] про дарування [PERSON] [PERSON] земельної ділянки площею 0,038 га, яка розташована в смт.Солотвино, вул..Борканюка, 8, Тячівського району, Закарпатської області. Сторони привести у первинний стан, тобто до існування меж між земельними ділянками № 8(6) 45 10(8) по вулиці Борканюка смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області до прийняття рішення [PERSON] селищної ради від 15 грудня 2009 року за № 600 та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 738640, які скасовані судом, коли площа земельної ділянки № 8(6) складала площу 345 кв. м., а позаду житлового будинку № 10(8) по вулиці Борканюка смт.Солотвино Тячівського району Закарпатської області знаходилась частина земельної ділянки № 10(8) шириною 120 см по всій довжині земельної ділянки. Зобов'язати сектор державної реєстрації Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області скасувати реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційного номера об'єкта нерухомого майна [NUMBER] за кадастровим номером 2124455900:02:001:0245 щодо реєстрації право власності на земельну ділянку площею 0,038 га по вулиці Борканюка, 8 в смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області за [PERSON]. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в поданому запереченні проти позовних вимог зазначив, що на момент укладення договору дарування земельної ділянки від 24.12.2012 року будь-яких перешкод до його укладення не було та [PERSON] правомірно з дотриманням вимог, які ставляться до вчинення відповідних правочинів відчужила належне їй майно на користь [PERSON] і підстав визнання судом його недійсним позивачами не доведено, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення , оскільки відповідно до ч.ч. 2. З ст. 215 ЦК України - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вказує, що з аналізу вказаних норм права слідує, що законодавець визначив два види недійсності правочину нікчемний та оспорюваний, які є різними за своєю правовою природою. Однак всупереч наведеному позивачі просять визнати договір дарування від 24.12.2012 року недійсним (нікчемним), одночасно вказуючи в позовній заяві на ряд підстав визнання договору недійсним (оспорюваний правочин), зокрема: вчинення правочину під впливом обману, вчинення правочину у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною та вчинення фіктивного правочину, при цьому не конкретизуючи з яких саме підстав просять визнати такий недійсним. Таким чином, вказуючи на недійсність укладеного між відповідачами правочину позивачами залишено поза увагою, що наявність обставин, передбачених ст.ст. 230, 232 ЦК України, стосується виключно прав та обовязків сторін правочину та покликані захищати саме інтереси однієї з них, а не права та інтереси третіх осіб. [PERSON] того , відповідно до ст. 234 ЦК України - фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Водночас, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 24.12.2012 року, який позивачі просять визнати недійсним [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар приватизовану земельну ділянку площею 0,0380 га та відповідно до договору дарування житлового будинку від 24.12.2012 року [PERSON] безоплатно передала [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами за № 8, що знаходиться в смт.Солотвино по вул. Борканюка Тячівського району. При цьому, згідно акту складеного депутатом [PERSON] селищної ради від 24.12.2012 року, [PERSON] дійсно проживає і зареєстрована за даною адресою. [PERSON] того, необхідність укладення вказаних правочинів саме в цей час, було викликано наявністю серцево-судинного захворювання відповідачки [PERSON], що стверджується випискою з історії хвороби №1281, яке в подальшому могло ускладнити вчинення нею волевиявленні та бажання останньої визначити долю належного їй майна. Також доводи позивачів про те, що [PERSON], в силу свого матеріального стану не потребувала ні житлового будинку, а ні подарованої їй земельної ділянки, через наявність в її власності значної кількості нерухомого майна, посилаючись на додані до позовної заяви інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які не є доказом на ствердження вказаних обставин, оскільки такі не дають можливість встановити належність вказаного майна саме відповідачці [PERSON], оскільки в них містяться дані щодо всіх осіб, які носять прізвище імя по батькові «Мацола Діана Василівна». Також не є підставою для визнання недійсним правочину від 24.12.2012 року і доводи позивачів про те, що начебто на момент його укладення земельна ділянка перебувала в спорі, так -як на розгляді в судах на той час знаходились справи щодо скасування правовстановстановлюючих документів на відчужену земельну ділянку, а не спір стосовно земельної ділянки як обєкта права власності. За таких обставин, на момент укладення договору дарування земельної ділянки від 24.12.12012 року, будь-яких перешкод до його укладення не було, натомість [PERSON] правомірно з дотриманням вимог, які ставляться до вчинення відповідних правочинів відчужила належне їй майно на користь [PERSON] і підстав визнання судом його недійсним позивачами не доведено. [PERSON] того, представник відповідачки вказує, що на сьогоднішній день позивачі не є а ні власниками, а ні землекористувачами земельної ділянки, відчуженої за договором дарування від 24.12.2016 року, що свідчить про відсутність підстав звернення до суду з вимогою про визнання правочину недійсним. При цьому позивачі мають в користуванні земельну ділянку площею, яка дозволяє безперешкодний проїзд до їх дворогосподарства та забезпечує належне обслуговування їх житлового будинку. Натомість, у разі приведення земельної ділянки у стан до існування межі , відповідачка [PERSON] не матиме можливості проїхати до свого домоволодіння , так як ширина двору зменшиться з 2.50 м. до 1.3 м. Просить в задоволенні уточнених позовних вимог відмовити в повному обсязі. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в суді позовні вимоги підтримали повністю посилаючись на обставини викладені в уточненій позовній заяві та просять позов задоволити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, так як подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задоволити, а тому суд в порядку ст. 223 ч.1 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив посилаючись на викладені в запереченні на позовну заяву обставини та просить в задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась , хоч належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а тому суд в порядку ст. 223 ч.1 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не зявився , так як подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ч.1 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи сектору державної реєстрації Тячівської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився , так як подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ч.1 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи управління Держгеокадастру України в Тячівському районі Закарпатської області в судове засідання не зявився , так як подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, а тому суд в порядку ст. 223 ч.1 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку №8 по вул.. Борканюка, смт.Солотвино, Тячівського району Закарпатської області, що розташований на земельній ділянці 1022 м.кв. згідно договору купівлі продажу житлового будинку ( Т.1, а.с.111). Рішенням 2 сесії 4-го скликання [PERSON] селищної ради\~\~від 21 червня 2002 року\~\~№24 позивачу [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0.1033 га для\~\~обслуговування житлового будинку в смт Солотвино по вул. Борканюка №10 (Т.1, а.с. 1115). Також судом встановлено, що рішення 24 сесії\~\~5-го скликання [PERSON] селищної ради від 15.12.2009 року № 600 відповідачці [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 0,0380 га. в смт. Солотвино по вул. Борканюка №8 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. На підставі вказаного рішення [PERSON] виготовила державний акт на земельну ділянку площею 0,0380 га. в смт. Солотвино по вул. Борканюка №8 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель від 12.04.2010 року (Т.1, а.с.). Рішенням Тячівського районного суду від 25 червня 2015 року, яке набуло законної сили, у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON] селищної ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акту позовні вимоги задоволено повністю, а саме: рішення 24-ї сесії 5-го скликання [PERSON] селищної ради від 15.12.2009 року, яким затверджено проект із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON], що знаходиться в смт. Солотвино по вул. Борканюка № 8 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0.038 га скасовано та визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 738840 від 12.04.2010 року, виданий на імя відповідачки [PERSON] (Т.1 а.с.29-31). Разом з цим, відповідно до договору дарування від 24 грудня 2012 року [PERSON] подарувала вищезазначену земельну ділянку [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстром №12269 (Т.1, а.с. 117-118) . Відповідно до змісту\~статті 234 ЦК України\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. За змістом ст.215 ч.1 і 3ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог , які встановлені частинами першою-третьою , пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним(оспорюваний правочин) Статтею 203 ч.1 і 5 ЦК України встановлено , що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу , іншим актам цивільного законодавства , а також моральним засадам суспільства. А відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п'ятої\~статті 203 ЦК України, що за правилами\~статті 215 цього Кодексу\~є підставою для визнання його недійсним відповідно до\~статті 234 ЦК України. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Із вищенаведених доказів в судовому засіданні достовірно встановлено, що підстави для набуття відповідачкою [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку визнані протиправними, а правовстановлюючі документи недійсними, а відтак не можна визнати законним її розпорядження цією земельною ділянкою у період розгляду судами спору щодо вказаної земельної ділянки. За таких обставин , суд вважає , що порушене право позивачів на спірну ділянку підлягає захисту шляхом визнання недійсним оспорюваного договору дарування, скасування його державної реєстрації та приведення сторін у первинний стан, який існував між земельними ділянками № 8(6) та № 10(8) по вулиці Борканюка смт. Солотвино Тячівського району Закарпатської області, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що підстави для набуття відповідачкою [PERSON] право власності визнані . Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідачів. \~

Outcome: approved