Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк, позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] (далі [PERSON] , відповідач) заборгованості за кредитним договором №SUH0AN11151078 від 17.08.2009, яка за період з 16.08.2014 по 10.08.2020 становить 73 370 грн 44 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконує зобов`язання по договору про надання банківських послуг (далі кредитний договір) №SUH0AN11151078 від 17.08.2009, не погашає заборгованість по кредиту, у зв`язку з чим за період з 16.08.2014 по 10.08.2020 утворилася заборгованість в розмірі 73 370 грн 44 коп., з яких: 64 724 грн 45 коп. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 8 645 грн 99 коп. - 3% річних від простроченої суми. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором, що є порушенням прав та інтересів позивача. Ухвалою судді від 25.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.23). Заперечення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача не надходило. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 3 зворот). Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.27,29). Відзив на позовну заяву відповідач до суду не подав. З огляду на положення частин сьомої, восьмої статті 128, частини четвертої статті 130 ЦПК України, вважається, що про день, час та місце розгляду справи особа повідомлена належним чином. За таких обставин неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи і винесенню судового рішення. Оскільки представник позивача не заперечує щодо заочного розгляду справи, про що зазначив у поданому клопотанні, на підставі статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних доказів. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до статті\~ 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 527 ЦК України передбачає виконання зобов`язання належними сторонами, а стаття 530 ЦК України - строк виконання зобов`язання. Згідно із статтею 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що\~ 17.08.2009 між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №SUH0AN11151078 за умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 50 085 грн 48 коп., на термін до 15.08.2014 (а.с.7-10). Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 23.12.2015 з [PERSON] було стягнуто заборгованість в розмірі 185 282 грн 14 коп. нараховану станом на 25.08.2015 (а.с.4). За поданим розрахунком, заборгованість відповідача за період з 16.08.2014 по 10.08.2020 становить 73 370 грн 44 коп., з яких: 64 724 грн 45 коп. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 8 645 грн 99 коп. - 3% річних від простроченої суми (а.с. 5-6). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися між сторонами та зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (постанова Верховного Суду України від 14.11.2011 у справі № 6-40цс11). Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми в сумі 8 645 грн 99 коп. та індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання в сумі 64 724 грн 45 коп., нарахованих на суму несплаченої заборгованості. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, що узгоджується з положеннями частини другої статті 625 ЦК України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2 102 грн 00 коп. (а.с. 1).

Outcome: approved