Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] ( надалі - Позивач) звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] ( надалі «Відповідач») про оспорювання батьківства та виключення із свідоцтва про народження відомостей про батька, в якому просив виключити із актового запису №2358 від 30.10.2013 року про народження [PERSON] [INFO] відомотсі про [PERSON] [INFO], як про батька [PERSON] [INFO]. Позивачем подано заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідачем подано заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій вона зазначила, що позов визнає і не заперечує щодо його задоволення. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України (далі СК України), дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини. 17.10.2002 року між сторонами укладено шлюб, який був зареєстрований Івано-Франківським МУЮ, про що зроблено відповідний актовий запис №1446. Рішення Івано-Франківського міського суду від 02.03.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. ( а.с.9-10). 26.10.2013 року у Відповідачки народилася дочка [PERSON] ( а.с.5). З матеріалів позовної заяви випливає, що [PERSON] не являється біологічним батьком [PERSON] [INFO] Позивач в заяві вказує, що він не звертався з заявою про реєстрацію його батьком дитини, в ДРАЦС Івано-Франківського МУЮ в Івано-Франківській області йому пояснили, що його записали батьком дитини так як на момент її народження шлюб між сторонами не було розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії 1-НМ № 246254 від 30.10.2013 року (а.с.5), батьком [PERSON] записано позивача [PERSON] , а матірю [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини, має право оспорити своє батьківство предявивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Частиною 2 статті 136 СК України встановлено, що у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 №3 Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК (2947-14), шляхом предявлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК),- звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить 1 рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини. Відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позову. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з. ч.1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що визнання Відповідачем позову не суперечить вимогам закону, а також правам інших осіб, а відтак, позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 122 ч.1, ст. ст. 3, 4, 10, 60 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved