Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

[PERSON] , представляючи інтереси [PERSON] , звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину сумісного набутого майна за час шлюбу. Заявлений позов обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 червня 1970 року. Згідно заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2011 року шлюб було розірвано. У період шлюбу сторонами за спільні кошти було споруджено і введено в експлуатацію житловий одноповерховий цегляний будинок загальною площею 80,7 кв.м., житловою 49,1 кв.м., допоміжною- 31,6 кв.м., в генплані літ. «А», з господарськими будівлями та спорудами, а саме: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д», погріб літ. «Ж», сарай літ. «З», криниця №1, огорожа №2-3, вимощення №4-5, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок видане виконкомом Коломийської районної ради 6 лютого 1991 року на підставі рішення цієї ж ради №268 від 12 грудня 1990 року на ім`я відповідача, [PERSON] . Право власності зареєстроване у Коломийському МБТІ 6 лютого 1991 року за реєстровим №74. В 2009 році подружжя вирішило приватизувати земельні ділянки виділені їм для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також для ведення особистого селянського господарства та оскільки земельні ділянки були виділені на ім`я чоловіка, як забудівника, подружжя вирішило приватизувати землю на його ім`я. Згідно рішення Королівської сільської ради від 15.10.2009 року №290-XXVIII/09 [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,2500 га, в [ADDRESS]; земельну ділянку площею 0,1009 га, розташовану в урочищі «За Грунтом» в с. Королівка та земельну ділянку площею 0,2437 га розташованої по [ADDRESS] та на підставі вказаного рішення [PERSON] видано Державні акти на право власності на земельні ділянки. Вказує, що оскільки її донька перебувала за кордоном і мала малолітніх дітей, позивачка в 2007 році поїхала в Італію допомагати доньці та тривалий період перебувала там, а згодом кожного року приїжджала на Україну, інколи й по два рази на рік. Після розірвання шлюбу відповідач переїхав з особистими речами на постійне місце проживання до іншої жінки, та у спірному будинку не проживає та утриманням будинку не займається. Позивачка кожного року приїжджала на Україну та проживала у житловому будинку [ADDRESS] , сплачувала комунальні платежі та за домовленістю із нею сусіди доглядали за будинком. Після розірвання шлюбу сторін у спірному будинку проживав їхній син [PERSON] , який певний період хворів та [INFO] помер. Сторони відносини не підтримували, однак питання про поділ спільно набутого в шлюбі майна не виникало, відповідач житловим будинком не цікавився, проживав у нової дружини. Однак, у вересні 2019 року позивачка перебуваючи на Україні разом з донькою [PERSON] отримала копію позовної заяви, поданої до суду відповідачем, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в якій [PERSON] просить суд визнати [PERSON] та їхню дочку [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим будинком [ADDRESS] .Оскільки за таких обставин виник спір з приводу володіння, користування та розпорядження об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] змушена звернутися з позовом за захистом своїх порушених законних прав та інтересів. Просить суд поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та земельні ділянки, що належать на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та виділити: [PERSON] , [INFO] , зареєстрованій за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , у власність 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 80,7 кв.м., житловою 49,1 кв.м., допоміжною 31,6 кв.м. в генплані літ. «А», з відповідною частиною господарських будівель та споруд: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д», погріб літ. «Ж», сарай літ. «З», криниця №1, огорожа №2-3, вимощення №4-5, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га, виділеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий №2623282701:01:001:0118, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки 0,2437 га, виділеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 2623282701:01:001:0119, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки 0,1009 га, виділеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 2623282701:01:001:0120, що розташована за адресою: Івано-Франківська область Коломийський район с. Королівка урочище «За Грунтом». Відповідачу [PERSON] , [INFO] , зареєстрованому за адресою: [ADDRESS] , жителю [ADDRESS] , у власність 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 80,7 кв.м., житловою 49,1 кв.м., допоміжною 31,6 кв.м. в генплані літ. «А», з відповідною частиною господарських будівель та споруд: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д», погріб літ. «Ж», сарай літ. «З», криниця №1, огорожа №2-3, вимощення №4-5, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га, виділеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий №2623282701:01:001:0118, що розташована за адресою: [ADDRESS]; 1/2 частину земельної ділянки 0,2437 га, виділеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 2623282701:01:001:0119, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частину земельної ділянки 0,1009 га, виділеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 2623282701:01:001:0120, що розташована за адресою: Івано-Франківська область Коломийський район с. Королівка урочище «За Грунтом». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вважає,що слід поділити будинок та земельну ділянку під будинком, в решті позовних вимог просить відмовити.Відповідач в судове засідання подав аналогічне клопотання,в якому просить справу слухати у його відсутність, просить поділити житловий будинок та земельну ділянку під ним,в решті позовних вимог відмовитию Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що сторони перебували з 13 червня 1970 року у шлюбі, який заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду 25 лютого 2011 року розірвано, що підтверджується копією рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 лютого 2011 р. (а.с.14) В шлюбі неповнолітніх дітей немає. За час перебування у шлюбі, позивачкою з відповідачем було нажито та набуто певне майно. Зокрема, в період перебування у шлюбі, сторонами було спільно побудовано і введено в експлуатацію житловий одноповерховий цегляний будинок по [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок виданого виконкомом Коломийської районної ради 6 лютого 1991 року на підставі рішення Коломийської районної ради народних депутатів №268 від 12 грудня 1990 року право власності на жилий будинок в [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с.15). Згідно технічного паспорта на житловий будинок, виданого Коломийським мБТІ, даний будинок загальною площею 80,7 кв.м., житловою 49,1 кв.м., допоміжною- 31,6 кв.м., позначений літ. «А», з господарськими будівлями та спорудами, а саме: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д», погріб літ. «Ж», сарай літ. «З», криниця №1, огорожа №2-3, вимощення №4-5 (а.с. 16-19). Згідно Звіту про оцінку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , проведеного ТОВ «Західзем» 30.10.2019 р. ринкова вартість житлового будинку становить 216 599 гривень, відповідно ринкова вартість об`єкта оцінки 1/2 частини житлового будинку становить 108 300 гривень (а.с.43-44). Крім того, на ім`я відповідача, як забудовника, було виділено земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, також для ведення особистого селянського господарства та згідно рішення Королівської сільської ради від 15.10.2009 року №290-XXVIII/09 [PERSON] передано у власність вказані земельні ділянки. Так, на підставі рішення сільської ради на ім`я [PERSON] видано Державні акти на право на земельні ділянки, а саме: - Державний Акт на право приватної власності на земельну ділянку , серія ЯИ №067460, виданий 29 жовтня 2009 року Королівською сільською радою та Управлінням Держкомзему у Коломийському районі на підставі рішення Королівської сільської ради від 15.10.2009 року на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільове призначення-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] , Акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010930500076 (а.с.20); - Державний Акт на право приватної власності на земельну ділянку, серія ЯИ №067461, виданий 29 жовтня 2009 року Королівською сільською радою та Управлінням Держкомзему у Коломийському районі на підставі рішення Королівської сільської ради від 15.10.2009 року на земельну ділянку площею 0,2437 га, цільове призначення-для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: [ADDRESS] , Акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за №010930500075 (а.с.21); -Державний Акт на право приватної власності на земельну ділянку, серія ЯИ №067462, виданий 29 жовтня 2009 року Королівською сільською радою та Управлінням Держкомзему у Коломийському районі на підставі рішення Королівської сільської ради від 15.10.2009 року на земельну ділянку площею 0,1009 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, розташована за адресою: урочище «За Грунтом», с. Королівка, Акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010930500077 (а.с.22). Згідно звіту №SY191030-001 про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий №2623282701:01:001:0118, що розташована в [ADDRESS] , складеного ТОВ «Західзем» станом на 30.10.2019 р. експертна грошова оцінка становить 253 750,00 грн. без врахування ПДВ, відповідно вартість 1/2 частки становить 126 875,00 грн., без врахування ПДВ (а.с.45-46) Згідно звіту №SY191030-002 про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки 0,2437 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №2623282701:01:001:0119, що розташована в [ADDRESS] , складеного ТОВ «Західзем» станом на 30.10.2019 р. експертна грошова оцінка становить 36 555,00 грн. без врахування ПДВ, відповідно вартість 1/2 частки становить 18 277,00 грн., без врахування ПДВ (а.с.47-48) Згідно звіту №SY191030-003 про експертну грошову оцінку вартості земельної ділянки 0,1009 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий №2623282701:01:001:0120, що розташована в с. Королівка урочище «За Грунтом» складеного ТОВ «Західзем» станом на 30.10.2019 р. експертна грошова оцінка становить 15 135,00 грн. без врахування ПДВ, відповідно вартість 1/2 частки становить 7 567,00 грн., без врахування ПДВ (а.с.49-50) Вказані обставини, сторонами не заперечувались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Згідно ст.ст.60,61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку доходу. Кожна річ набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11: «22. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключен із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох». Відповідно до п.25 цієї ж постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК , за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У разі придбання майна на особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної власності подружжя, а є приватною власністю того, на кошти якого воно придбане. Про це йдеться в Постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 7 вересня 2016 року №6-801цс16. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16 та від 14 вересня2016 року у справі № 6-539цс16. ВС вказав, що в подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбаний за рахунок кредитних коштів автомобіль виникає також і зобов`язання у вигляді повернення кредиту та, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Фактично, встановивши, що кредитна заборгованість за придбаний спірний автомобіль у період шлюбу була погашена не повністю - частково, що також зазначала особисто й позивач, суд апеляційної інстанції не з`ясував та не встановив розмір кредитної заборгованості на момент припинення шлюбних відносин. В ухвалі ВССУ від 15.02.2017 (справа №554/1847/14-ц) акцентована увага на критеріях віднесення майна до спільної сумісної власності. Зокрема, зауважено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю коштами або працею в набутті. Отже, застосовуючи ст.60 СК та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не лише факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. ВСУ визначає критерії, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності. Такими є: час набуття майна; кошти, за які воно було набуте (джерело набуття); мета придбання, яка дозволяє надати майну правовий статус спільної власності подружжя. Норма ст.60 СК вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Як вбачається з матеріалів справи та пояснення сторін, спірний житловий будинок було набуто сторонами під час шлюбу, мета - спільне проживання однією сім`єю в даному будинку, а джерелом спорудження житлового будинку були кошти, обидвох сторін позову, які на час побудови будинку були однією сім`єю. У правовій позиції, постанова від 21.03.2018 у справі № 686/9580/16-ц, Верховний Суд України зазнавчив,що положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, відповідно до яких земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Також Суд звернув увагу на те, що частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. А відповідно до частини четвертої статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Аналогічні положення зазначені в правових позиціях ВСУ від 12.10.2016 року справа №6-2099цс16, та у справі №6-2710цс15. Особистою приватною власністю є земельна ділянка безоплатно приватизована одним із подружжя на себе під час шлюбу із земель державної або комунальної власності, про це зазначено в правовій позиції ВС/КЦС у справі № 626/4/17 від 12 серпня 2020 р. Суд касаційної інстанції наголосив, що за загальним правилом приватизовані земельні ділянки, як і приватизоване житло під час шлюбу, є особистою приватною власністю того з подружжя, ім`я якого зазначено у правовстановлюючому документі. Таке майно не належить до об`єктів права спільної сумісної власності, і титульний власник має право в тому числі розпоряджатися цим майном без будь-яких згод свого подружжя. З цього правила можуть бути винятки. Якщо земельна ділянка або житло були приватизовані та набуті у власність під час діючого шлюбу з 8 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року, то таке майно вважається спільною сумісною власністю подружжя. Але лише набуте у цей період. Якщо до 8 лютого 2011 року чи після 12 червня 2012 року, то - ні. Такий виняток пояснюється іншою редакцією ст. 61 СК України в цей період. Однак,в даній справі приватизація земельних ділянок відбулась 25 вересня 2009 року,будинок було приватизовано 6 лютого 1991 року. У відповідності до ст.411 ч.5 ЦПК України в ред.2017 р. висновки суду касаційної інстанції є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції. Відповідач отримав земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідно з огляду на вище зазначені правові позиції, земельні ділянки 0,2437 га, виділені для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 2623282701:01:001:0119, що розташована за адресою: [ADDRESS]; та земельна ділянка 0,1009 га, виділеної для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 2623282701:01:001:0120, що розташована за адресою: Івано-Франківська область Коломийський район с. Королівка урочище «За Грунтом» поділу не підлягають. Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частині, в решті позову слід відмовити, оскільки земельна ділянка, яка була одержана відповідачем в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду, про що зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду та в правових позиціях Верховного Суду. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.60,61,68,69,70,71 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, правових позицій ВСУ від 21.03.2018 у справі № 686/9580/16-ц та від 12.10.2016 року у справі №6-2099цс16, правової позиції ВС у справі № 626/4/17 від 12 серпня 2020 р. та

Outcome: partial