Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей (а.с. 16 - 18). Вимоги мотивовано тим, що між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо, фактично припинили шлюбні відносини, збереження шлюбу неможливе. Малолітні діти проживають з матір`ю в житловому будинку, що належить їй на праві власності, за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що малолітні діти повинні проживати з нею, так як це відповідає інтересам дитини, зв`язку з чим позивач звернулась до суду для визначення місця проживання дитини. За наведених обставин, позивач просив розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відзиву на позов не надходило. 03 лютого 2020 року ухвалою Каховського міськрайонного суду провадження у справі в частині позовних вимог про розірвання шлюбу закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. В судове засідання сторони не з`явилися - надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, відповідно до змісту яких позивач на позовних вимогах наполягала, відповідач - позов визнав, представник виконавчого комітету Каховської міської ради, як орган опіки та піклування - проти задоволення позовних вимох щодо визначення місця проживання дітей не заперечував. Судом ухвалено про проведення судового засідання за відсутності учасників справи. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 03 березня 2006 року. Рішенням Каховського міськрайонного суду від 658/3039/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Підтверджуються вказані обставини копією свідоцтва про шлюб та рішенням Каховського міськрайонного суду від 18 вересня 2019 року (а.с. 5). Сторони є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 6, 7). Позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування частки житлового будинку від 19 квітня 2006 року належить 69/250 частка житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8 - 9). Як вбачається з акту обстеження сім`ї за місцем проживання від 22 серпня 2019року складеного головним спеціалістом ВСД Каховської міської ради, діти проживають разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , їм створені необхідні умови для виховання, розвитку та навчання (а.с. 19). Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно до ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ст. 161 СК України). Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно зі ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Висновком про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей, затвердженим рішенням Каховської міської ради від 23 січня 2020 року № 24, встановлено, що діти проживають з матір`ю в житловому будинку, що їй належить на праві приватної власності. [PERSON] є платником єдиного податку ІІ групи оподаткування. Мати дітей займається їх вихованням та розвитком, що свідчать характеристики з місць навчання дітей. Виконавчий комітет Каховської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] з матірю, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідач не заперечує проти визначення місця проживання дітей разом з матір`ю [PERSON] . Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи вік неповнолітніх дітей, які на день ухвалення судового рішення не можуть дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання дітей з матір`ю, які фактично проживають з нею, буде відповідати саме інтересам дітей, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей з матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно них та участь у вихованні дітей, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. За наведених обставин, а також за відсутностю будь-яких заперечень з цього приводу відповідачем, на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved