Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 17 травня 2013 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про поновлення строку для звернення до суду, визнання частини договору купівлі -продажу стосовно покупця недійсним та визнання покупцем іншу особу, а саме за договором купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку по [ADDRESS] укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 02 березня 2006 року між ними був укладений договір купівлі-продажу вказаної частки житлового будинку разом з погосподарськими спорудами за визначену сторонами суму в 10 000 грн., які саме вона передала продавцю, а та написала їй розписку. Між ними була домовленість про нотаріальне оформлення договору. Цей договір купівлі-продажу частки житлового будинку був посвідчений нотаріально 02 березня 2006 року (зареєстровано в реєстрі 569) та зареєстровано в Олександрійському МБТІ 10 березня 2006 року. Вказує, що в частині покупця угода є удаваною, оскільки справжнім покупцем була саме вона, однак договір купівлі продажу було укладено на особу, яка згодом змінила своє ставлення до неї та відмовилась доглядати її довічно. Між ними виникли непризнені стосунки. В судовому засіданні позивач та представник позивача на позовних вимогах наполягають, посилаючись на викладені обставини. Вказують, що спільної мови з сином та невісткою позивач не знаходять більше року, вона не проживає з ними тривалий час, а тому просять суд поновити строки для звернення до суду та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Інтереси позивача в суді представляла адвокат [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечує, однак визнає, що кошти при розрахунку за придбане в 2006 році житло були вкладені спільні, заперечень проти того, щоб позивач проживала в житловому будинку, де вона зареєстрована вона не має, перешкод для цього не має. Пояснює, що в 2006 році коли придбали житло по [ADDRESS] вона співмешкала з сином позивача, з яким згодом, в червні 2007 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на [PERSON]. Просить суд врахувати, що кошти, які отримувала від позивача, коли та була на заробітках, вона половину віддавала іншому її сину, а частину витрачали на ремонт житла. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Інтереси відповідача в суді представляв адвокат [PERSON] Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст. ст. 2-15, 16, 19-22, 215-217, 228, 236, 267, 334, 651, 652, 655-657 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст. ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України право власності є непорушним і власник має право вимагати усунення перешкод при здійсненні ним права користуватись та розпоряджатись своїм майном. Відповідно до ст.ст. 655, 656 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона передає майно у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити нього певну суму. За загальним правилом відповідно до вимог ст.ст. 657, 658 ЦК України договір купівлі - продажу житлового будинку укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Право продажу належить власнику майна. Судом встановлено, що позивач у справі разом із сином та його співмешканкою в березні 2006 року домовились із продавцем про купівлю-продаж 1/2 частки житлового будинку разом з по господарськими спорудами по [ADDRESS] та згодом уклади та нотаріально посвідчили договір купівлі - продажу житла між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] на той час співмешканкою сина позивача - відповідачем у справі, за визначену сторонами суму в 10 000 грн., які саме позивач передала продавцю, а та написала їй розписку. Цей договір купівлі-продажу частки житлового будинку був посвідчений нотаріально 02 березня 2006 року (зареєстровано в реєстрі 569) та зареєстровано в Олександрійському МБТІ 10 березня 2006 року. Суд вважає, що сторони мали наміри щодо вільного волевиявлення купівлі чи продажу житлового будинку, умови договору були оформлені нотаріально. Суд приймає до уваги, що напередодні 22 лютого 2006 року відповідно до нотаріально посвідченого договору [PERSON] як продавець продала двокімнатну квартиру, яка була набута нею в порядку спадкування та належала їй відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом по ціні за 55 000 грн., які вона отримала повністю до 01 березня 2006 року ( зареєстровано в реєстрі за № 282). Судом також встановлено, що з березня 2006 року власником 1/2 частки житлового будинку з по господарськими спорудами по [ADDRESS] є відповідач у справі [PERSON] відповідно до договору купівлі - продажу 02 березня 2006 року, посвідченого нотаріально (зареєстровано в реєстрі № 569) та зареєстрованому в Олександрійському міжміському БТІ 10 березня 2006 року. Суд приймає до уваги, що між сторонами виникли непризнені стосунки, оскільки відповідач відмовилась доглядати позивача довічно і та змушена була змінити місце свого проживання, виїхавши до іншого сина. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON] - чоловіка відповідача, який підтвердив, що подружжя проживає в цьому будинку з 2006 року, вони певний час проживали разом із його матір'ю, - позивачем у справі, яка має реєстрації за цією адресою. Житло було придбано за їх спільні кошти, а не виключно за кошти матері. Саме ними було зроблено ремонт житла після його придбання і з того часу вони проживають в цій квартирі. Згодом стосунки з матір'ю погіршились, почались сварки і в даний час мати не проживає з ними. Вважає, що проживати разом з нею неможливо. Суд також критично оцінює показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо обставин купівлі житла по [ADDRESS], оскільки сторонами не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження або на спростування їх показань. Суд приймає до уваги та показання свідка [PERSON] - продавця частки житлового будинку, яка будучи допитаною в судовому засіданні підтвердила, вона була власником житла, яке було продано нею в березні 2006 року, домовленість про купівлю - продаж була між нею, позивачем та її сином з невісткою, кошти вона отримала від позивача та особисто написала їй про те розписку, з урахуванням завдатку. Судом також встановлено, що предметом спору в даній справі в межах заявлених позовних вимог позивача є зміна власника 1/2 частки житла за адресою [ADDRESS], що в послідуючому передбачає внесення зміни в державній реєстрації житла. Суд дійшов висновку, що позивач придбала 1/2 частку житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS], за власні кошти для свого проживання разом із сім'єю її сина, що не спростовує позицію відповідача, яка вказана покупцем частки житлового будинку. Суд не погоджується із позицією відповідача та представника відповідача, які вказують, що підстави виникнення у відповідача права користуватись вказаною частиною будинку є правомірними, щодо того, що частина коштів на придбання вказаного житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS], була надана також відповідачем та її співмешканцем від продажу їх нерухомого та рухомого майна, оскільки до суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження їх позиції. Слід зазначити, якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбане за її кошти і для неї та що інших підстав для визнання даної угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір ( п.45 «Застосування судами цивільного і цивільно-процесуального законодавства»). Згідно положень ч.5 ст. 267 ЦК України порушене право підлягає захисту, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності. З урахуванням наведеного суд вважає, що пропущення позовної давності сталося з поважної причини, тому порушене право позивача підлягає захисту. За викладених обставин, звернення до суду свідчить про те, що позивач має намір реалізувати своє право користуватись частиною будинку та надвірними спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS], що дає суду підстави для задоволення позовних вимог. Судові витрати суд відносить на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved