Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 11 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції за актовим записом №1208 був зареєстрований шлюб з відповідачем, від якого є неповнолітня донька, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач, з яким на даний спільне господарства не ведеться та шлюбні відносини фактично припинені, матеріальну допомогу на утримання дитини надає, але нерегулярно. У звязку з цим просить розірвати шлюб та стягнути з останнього аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення нею повноліття. Позивачка, належним чином повідомлена про час, місце та дату розгляду справи, в судове засідання не зявилась, однак своєю заявою від 26 лютого 2018 року просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні з вимоги позову визнав в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Заслухавши відповідача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Встановлено, що між сторонами 11 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції за актовим записом №1208 був зареєстрований шлюб (а.с.4). Як слідує з викладених в позові обставин, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, подальше сумісне життя з відповідачем є неможливим, через відсутність взаєморозуміння щодо спільного сімейного життя, поваги один до одного та любові. На теперішній час подружжя, які фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, а тому вважають шлюб таким, що розпався та відновленню не підлягає. Детально проаналізувавши й оцінивши мотиви розлучення, повно і всебічно з'ясувавши фактичні взаємини сторін-подружжя, та, приймаючи до уваги, що сторони наполягають на розірванні шлюбу і не проживають разом, суд дійшов висновку, що сімейний конфлікт між сторонами носить стійкий характер, їх шлюб розпався, причини, що спонукають сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Слід також звернути увагу сторін на те, що за правилами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом також встановлено, що сторони від зареєстрованого шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Як свідчить з письмових пояснень позивачки, вважати які недостовірними у суду підстав немає, на даний час дочка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини є нерегулярним та має мінливий характер. Крім того, відповідач, який офіційно працевлаштований фахівцем-аналітиком по дослідженню ринку в ТОВ «Юнітойс», може забезпечувати належним чином дитину, однак участі в матеріальному утриманні та розвитку доньки добровільно та регулярно не приймає. З огляду на наведене суд вважає, що відповідач зобовязаний забезпечувати належний рівень життя і виховання своєї доньки. Визначаючи розмір до виплати аліментів на утримання дитини, суд враховує вищевикладене, а також те, що відповідач є працездатною і фізично здоровою особою, та вважає, що стягнення повинно здійснюватись щомісячно в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved