Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вищевказаним позовом, просили усунути їм перешкоди в користуванні належною квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування нерухомим майном, а саме квартирою [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS]. По 1/5 частині квартири [PERSON] та [PERSON] отримали в наслідок приватизації у 1999році, а у 2000 році остатній придбав 3/5 частини вказаної квартири. На прохання [PERSON] позивачі надали йому згоду на реєстрацію в своїй квартирі в березні 2009 року. Вказано, що на даний час у позивачів є намір продати дану квартиру, проте для цього необхідно зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих осіб, в тому числі і відповідача. Зазначено, що реєстрація відповідача не дозволяє власникам в повній мірі розпоряджатись власністю, зокрема відчужити її, у зв'язку з тим, що всі покупці вимагають, щоб на момент укладення договору купівлі - продажу в квартирі не було зареєстровано жодного з наймачів, в іншому випадку вартість квартири значно зменшується. Позивачі в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав в ній викладених. Додатково зазначали, що відповідач доводиться позивачу [PERSON] сином, а [PERSON] братом, за їх згодою він був прописаний у 2009 році в зв'язку із продажем власної квартири, проте жодного дня не проживав, постійно перебуваючи на заробітках. В подальшому позивачі подали заяви про закінчення розгляду справи за їх відсутності, просили до спірних правовідносин застосувати статтю 405 ЦК України. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Враховуючи зазначені обставини суд ухвалив провести заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Представники управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 15.10.1999 року квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належала на праві приватної, спільної власності [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.4). Відповідно до договору купівлі-продажу частини квартири, [PERSON], що діяла особисто за себе та як законний представник неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] та [PERSON] продали [PERSON] 3/5 частини квартири [ADDRESS] (а.с.5). Довідкою №737 виданою ЖЕК №10 підтверджується, що [PERSON] дійсно зареєстрований в [ADDRESS]. Склад сім'ї 3 особи: [PERSON], [INFO] - власник, [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO], зареєстрований з 11.03.2009 року по теперішній час (а.с.6). Відповідно до заяви завідуючої будинком, засвідченої начальником ЖЕК №10, [PERSON] був прописаний за адресою: [ADDRESS] з 11.03.2009 року, на даний час за вказаною адресою не проживає. Згідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (Закон № 1382-IV), реєстрація є лише внесенням відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. У відповідності зі ст.7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішення суду, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, без добровільного зняття з реєстрації, особу можна зняти з реєстрації лише за рішенням суду. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч.1 ст.11 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено не проживання відповідача понад один рік в квартирі [ADDRESS], в якій він був прописаний як член сім'ї позивачів, відтак є всі законодавчо-визначені підстави до задоволення позову з підстав визначених частиною 2 статті 405 ЦК України. За клопотанням позивачів судові витрати по справі не розподіляються. На підставі викладеного та

Outcome: approved