Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

[PERSON] у вересні 2016 р. звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] борг у розмірі 100 750,00 грн., три проценти річних у розмірі 2 029,24 грн., інфляційні витрати у розмірі 4 743,91 грн. та судовий збір у розмірі 1 075,24 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.11.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Відповідно до договору позики [PERSON] отримав в позику від [PERSON] кошти в розмірі 125 750,00 грн. та зобов'язався повернути у строк до 28.02.2016 року включно. 26.07.2016 р. [PERSON] повернув частину коштів в розмірі 25 000,00 грн., інша частина коштів не повернута. Посилаючись на ст.ст. 526, 625 ЦК України, позивач просить стягнути три проценти річних в сумі 2029,24 грн. та інфляційні витрати в сумі 4743,91 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2016 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні (а.с. 21). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2017 р. клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] [PERSON] про зупинення провадження у справі задоволено, зупинено провадження у справі до набрання законної сили судового рішення Подільського районного суду м. Києва у цивільній справі № 758/14819/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним (а.с. 78-79). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2018 р. поновлено провадження по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та призначено справу до розгляду в судовому засіданні (а.с. 100). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив задовольнити заявлені вимоги з викладених у позові підстав, пояснив, що по даний час відповідачем кошти за договором позики у розмірі 100750 грн. позивачу не сплачені. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, суду подав клопотання про відкладення розгляду справи через перебування у відрядженні. Проти відкладення судового засідання представник позивача заперечував. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Беручи до уваги, що справа тривалий час знаходиться в провадженні суду, про проведення судових засідань відповідач належним чином повідомлявся судом, при цьому не був позбавлений можливості подати заперечення та (або) відзив на позов, а також враховуючи вимоги закону щодо строків розгляду справ та те, що [PERSON] для представництва своїх інтересів міг направити представника, тому судом визнані причини неявки відповідача в судове засідання неповажними та відповідно положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 20 листопада 2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність гроші у сумі 125750,00 грн., що на день укладання цього договору еквівалентно 5000,00 доларів США, та зобов'язався повернути у строк до 28.02.2016 року включно (а.с. 4). Укладений між сторонами договір позики посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А., зареєстрований в реєстрі за № 3400. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як встановлено судом, 26.07.2016 р. [PERSON] повернув [PERSON] позику в розмірі 25000,00 грн. Отже, як убачається з матеріалів справи, відповідач в повному обсязі не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти у визначений договором строк позивачу не повернув, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних у матеріалах справи доказів. За викладених вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з цим, борг за договором позики в сумі 100 750,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з позовної заяви та розрахунків позивача період нарахування інфляційних втрат та вимога про їх стягнення, визначена позивачем з 29.02.2016 р. по 26.09.2016 р. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. Індекс інфляції, офіційно встановлений Державним комітетом статистики України, у зазначений період часу становив у 2016 році: березень 2016 - 101,0; квітень 2016р. - 103,5; травень 2016р. - 100,1; червень 2016р. - 99,8; липень 2016р. - 99,9; серпень 2016р.- 99,7; вересень 2016р. - 101,8. При проведенні нарахування згідно норми ч. 2 ст. 625 ЦК України суд враховує, що за період 29.02.2016 р. по 26.07.2016 р. заборгованість відповідача за договором позики становила у розмірі 125 750 грн. та за період з 27.07.2016 р. по 26.09.2016 р. у розмірі 100 750 грн. Отже інфляційна складова боргу за заявлений період, виходячи з сум заборгованості становить - 6945,54 грн. (101,0/100 *103,5/100* 100,1/100* 99,8/100* 99,9/100* 125750-125750)+ (99,7/100* 101,8/100* 100750,00 -100750,00). Виходячи з наведеного та положень ч. 1 ст.13 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заявлена позивачем сума інфляційних витрат в розмірі 4743,91 грн. Як вбачається з позовної заяви та розрахунків позивача, період нарахування 3% річних та вимога про їх стягнення визначена позивачем з 29 лютого 2016 р. до 26 вересня 2016 р. За цей період, виходячи з розміру простроченої суми заборгованості, помноженої на 3%, поділених на кількість днів в році та на 100 і помножених на кількість днів прострочення, - розмір 3% річних складає в сумі 2047,81 грн. ((125750,00 х (3 : 366 : 100) х 149) + (100750,00 х (3 : 366 : 100) х 62)). Враховуючи ст. 13 ЦПК України, позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних в розмірі 2029,24 грн. підлягають задоволенню. За наведених обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 1075 грн. 23 коп.

Outcome: approved