Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Адвокат Пилипенко Р.Б. звернувся до Золотоніського міськрайонного суду від імені позивача [PERSON] з позовом до ТОВ Фінансова компанія «АЛАНД», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що позивачу на місце роботи - ТОВ «Сімейні цінності» (Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, 30) надійшла вимога приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. від 07.05.2020 р. про звернення стягнення на заробітну плату позивача, у зв`язку з відкриттям виконавчого провадження №61097190 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Хари Н.С. від 05.12.2019 р. про стягнення кредитної заборгованості в сумі 10554,85 грн. на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД». Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивачу стало відомо, що 02.10.2019 р. ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги №02/10/2019-КА, за яким до ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» перейшло право вимоги по кредитному договору №2003899263 від 22.05.2013 р., укладеному між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] . Даний виконавчий напис позивач вважає таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус, вчиняючи вказаний напис, не пересвідчився у безспірності заборгованості перед відповідачем за відповідним договором, не врахував пропуск строку позовної давності. У зв`язку з наведеним позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. 05.12.2019 р. №29144 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» заборгованості за кредитним договором №2003899263 від 22.05.2013 р. у розмірі 10254,85 грн. та 300,00 грн. комісії (плати). Судовий збір просив стягнути з відповідачів на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам. Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву з обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідачів на адресу суду відзиви на позовну заяву не надходили. У судовому засіданні 08.04.2021 року представник позивача - адвокат Пилипенко Р.Б. підтримав позовні вимоги. У судове засідання 04.10.2021 року представник позивача не з`явився, але скерував до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі - представник ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але в судове засідання не з`явилися без поважних причин, не подали відзиви, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання 04.10.2021 р. за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши надані позивачем письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 22.05.2013 р. було укладено договір про надання споживчого кредиту №200389926 та підписано графік платежів (Додаток №1 до договору), що стверджено копією даного договору та додатку до нього. 05.12.2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №29144 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2003899263 від 22.05.2013 року, укладеним з ПАТ «ОТП Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД», на підставі договору про відступлення права вимоги № 02/10/2019-КА, укладеного 02.10.2019 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» за період з 15.01.2018 р. по 23.10.2019 р. у сумі 10254,85 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7164,02 грн., прострочена заборгованість за процентами - 3090,83 грн. Копія виконавчого напису додана до матеріалів справи. З копії заяви від 28.01.2020 р. №209 вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» зверталася до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. із заявою про примусове виконання рішення, а саме вище вказаного виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П. від 28.01.2020 року було відкрито виконавче провадження №61097190 з виконання виконавчого напису, що стверджується копією даної постанови. З копії вимоги приватного виконавця від 07.05.2021 р. №3448 судом встановлено, що на адресу ТОВ «Сімейні цінності» (Київська обл., м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Пономарьова, 30) 07.02.2020 р. було направлено постанову про звернення стягнення на доходи боржника [PERSON] на користь стягувача ТОВ «Фінансова компанія «АЛАНД» по ВП №61097190. На запит суду від 02.07.2021 р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. копії матеріалів нотаріальної справи по виконавчому напису від 05.12.2019 р. №29144 не надала. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Із договору про надання споживчого кредиту №200389926, укладеного 22.05.2013 р. між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , вбачається, що [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі в сумі 884,00 грн. Відповідно до графіку платежів (Додаток №1 до договору) погашення кредиту повинно відбуватися рівними частинами починаючи з 24/06/2013 по 22/09/2013. З дня виникнення права вимоги (22.09.2013 р.- останній день платежу за графіком) до моменту вчинення виконавчого напису (05.12.2019) минуло більше 3 років, тому суд вважає, що нотаріусом було порушено норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Однією з ознак безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу в судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо одна з цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 ( з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 30 вересня 2019 року (справа № 357/12818/17), від 15 січня 2020 року (справа №305/2082/14-ц). Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ні нотаріусом, ні ТОВ «ФК «АЛАНД» не надано суду документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а сам по собі факт існування виконавчого напису не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; чи повідомлявся позивач про наявність такої заборгованості (направлення вимоги про усунення порушень та її отримання боржником). Враховуючи наведене, а також те, що ні ТОВ «ФК «АЛАНД», ні приватним нотаріусом не було надано суду документів, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вищенаведених положень законодавства, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що оскаржуваний виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Позивачем визначено відповідачами по справі - ТОВ «ФК «АЛАНД» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хару Н.С. Позовні вимоги до приватного нотаріуса про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та в частині стягнення з нього судового збору, не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Дані висновки узгоджуються з постановою КСЦ ВС від 15.04.2020 р. №474/106/18. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача - ТОВ «ФК «АЛАНД». Позовні вимоги до ТОВ «ФК «АЛАНД» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн., які відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з належного відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial