Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

[PERSON] у\~жовтні 2018\~року звернулася\~до Дзержинського\~районного суду\~м.\~Харкова з\~позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності та з урахуванням уточнень просить суд: визнати за позивачем право власності на 2/6 частки квартири [ADDRESS] в порядку особистої приватної власності, визнати 4/6 частини квартири [ADDRESS] та автомобіль марки «DAEWOO LANOS 1498» спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , поділити майно подружжя та відступити від засади рівності часток подружжя, визнавши за позивачем право власності на 3/6 частки спірної квартири у порядку розподілу майна подружжя, всього визнати за позивачем право власності на 5/6 частки квартири, виділити [PERSON] автомобіль марки «DAEWOO LANOS 1498» у порядку розподілу майна подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.07.2007 року між сторонами укладено шлюб, який рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2017 року розірвано. Від шлюбу з відповідачем є неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. 06.12.2017 року [PERSON] в присутності дітей та сестри позивача в громадському місці ображав позивача нецензурною лайкою, а потім побив, спричинив тілесні ушкодження. У шлюбі сторонами було придбано майно, а саме: 4/6 частини квартири [ADDRESS] , автомобіль марки «DAEWOO LANOS 1498», який був зареєстрований на ім`я відповідача 21.03.2013 року. Позивач наголошує, що квартира за адресою: [ADDRESS] купувалася також і за її особисті гроші, а саме більше 1/3 частини грошей на придбання спірної квартири позивач особисто використовувала та які не були спільними і позивач їх не вносила до сімейного бюджету, тобто як мінімум 1/3 частина частин спірної квартири була придбана за її особисті гроші, які позивач отримала незадовго (за п`ять днів) від продажу частини її власної квартири в місті Білгород в РФ, тобто 21.02.2011 p. (перед покупкою спірної квартири у м. Харкові) позивач отримала тільки від продажу своєї частки квартири у м. Бєлгород у перерахунку на гривню 266665 грн., а спірна квартира купувалася за 43444 грн. Крім того, рідна сестра позивача, яка також приймала участь в продажу квартири у м. Бєлгород, подарувала свою частку грошей у розмірі 30000 російських рублів позивачу, щоб у придбаній спірній квартирі у Харкові можна було зробити ремонт, а батько позивача, який також приймав учать у продажу квартири у м. Бєлгород подарував позивачу особисто 800000 російських рублів. Таким чином, на момент купівлі спірної квартири у м. Харкові 26.02.2011 року у позивача було особистих коштів у перерахунку на гривню, згідно офіційного курсу НБУ, 592593 грн. Позивач вважає, що за нею повинно бути визнано право власності на 2/6 частки квартири [ADDRESS] в порядку особистої приватної власності. Спірна квартира була оформлена на відповідача, оскільки на той час при купівлі нерухомості нерезидентом України потрібно біло сплатити великий податок. Автомобіль при поділі майна позивач просить суд залишити відповідачу, та врахувати це при розподілі майна та часток, і просить збільшити її частку у праві власності на спірну квартиру за рахунок того, що відповідач не виплачуватиме їй грошової компенсації в сумі 96288 гривень за 1/2 частину автомобіля, а фактично отримає ці гроші у вигляді 1/2 частини автомобіля. При поділі сумісного майна подружжя позивач просить відступити від засади рівності часток, оскільки відповідач на протязі майже двох років не допомагає матеріально дитині, ухиляється від участі в утриманні дитини, спричинив позивачу тілесні пошкодження, і дитина постійно проживає з позивачем. Крім того, автомобіль повністю повинен залишитися відповідачу без виплати їй грошової компенсації. Відповідач [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~зустрічним позовом\~до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, який ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкові від 22.05.2019 року прийнятий до спільного розгляду з первісним, та згідно якого позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спільної часткової власності, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля «DAEWOO LANOS 1498». Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що квартира і автомобіль зареєстровані за [PERSON] на праві приватної власності. Майно, що набуте у шлюбі, придбавалось за спільні кошти подружжя, спільно використовувалось, на теперішній час в квартирі проживають позивач з дитиною, а відповідач користується автомобілем. Гроші, за які було придбано майно, були спільними коштами подружжя, накопичені за період шлюбу, жодних коштів з продажу квартири в Росії до коштів, за які придбавалась квартира у Харкові, додано не було. Оцінка майна не відповідає дійсності, квартира має набагато вищу ринкову вартість, а автомобіль значно меншу. Позивач (зустрічний відповідач) [PERSON] та її представник адвокат Головінов В. О. в судовому засіданні вимоги позову підтримали у повному обсязі, просили суд його задовольнити з підстав, наведених у позові, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечували у повному обсязі, просили суд відмовити у його задоволенні. Представник відповідача (зустрічного позивача) [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову, просив суд його задовольнити, а вимоги первісного позову залишити без задоволення. Також у матеріалах справи міститься письмовий відзив на первісний позов, згідно якого [PERSON] наголошує, що майно, набуте у шлюбі, придбавалось за спільні кошти подружжя, а законом резюмується рівність часток у спільному сумісному майні. Щодо порушеного кримінального провадження, то на даний час воно є нерозглянутим, а тому не може впливати як доказ на відступлення від засади рівності часток подружжя. Також [PERSON] ніколи не ухилявся від утримання дитини, спілкується з дитиною, сплачує комунальні послуги за квартиру, в якій проживає позивач з дитиною, натомість сама позивач чинить перешкоди у спілкування з сином. Просить суд у задоволенні первісного позову відмовити. Суд, дослідивши доводи сторін, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 06 липня 2007 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, зареєстрований Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис №294, що підтверджує копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 9). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.12.2017 року по справі №638/13714/17 шлюб між сторонами розірвано, рішення суду набрало законної сили (а. с. 10). Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджує потворне свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 21.08.2014 року (а. с. 11). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Приписами статті 8 Конституції України закріплено, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (статті 4 ЦПК України). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до вимог частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, не має значення, за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Згідно статті 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1-3\~статті 70\~Сімейного кодексу\~України встановлено,\~що у\~разі поділу\~майна,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором.\~При вирішенні\~спору про\~поділ майна\~суд може\~відступити від\~засади рівності\~часток подружжя\~за обставин,\~що мають\~істотне значення,\~зокрема якщо\~один із\~них не\~дбав про\~матеріальне забезпечення\~сім`ї,\~ухилявся від\~участі в\~утриманні дитини\~(дітей)\~приховав,\~знищив чи\~пошкодив спільне\~майно,\~витрачав його\~на шкоду\~інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71 Сімейного України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11). Зі змісту п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до частини 1 статті 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому слід зазначити, що при визнанні права спільної сумісної власності подружжя на майно, має бути встановлений не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 16.12.2015 року у справі №6-2696цс15. Разом із тим, законом встановлена презумпція спільності майна, придбаного у період шлюбу. З цього випливає, що у разі незгоди одного з подружжя з такою презумпцією і у разі виникнення спору, на ньому лежатиме тягар доказування протилежного. Презумпцію спільності майна можуть спростувати докази про: 1) придбання речі до шлюбу; 2) придбання речі на кошти, які належали позивачеві особисто (подарунок батьків, одержання відшкодування за моральну шкоду тощо); 3) придбання речі за рахунок коштів, одержаних від продажу особистого майна; 4) придбання речі в період окремого проживання за власні кошти. Як встановлено судом, у шлюбі сторонами придбано наступне майно: 1) квартиру [ADDRESS] , що підтверджує договір купівлі-продажу квартири від 26.02.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко О. М., а також 2) автомобіль марки «DAEWOO LANOS 1498», сірого кольору, 2007 року випуску, № двиг. [NUMBER] № куз. [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я [PERSON] з 21.03.2013 року (а. с. 18, 24). \~ \~ \~ \~Як зазначає позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] , спірна квартира за адресою: [ADDRESS] , купувалася, в тому числі, за її особисті кошти, а саме більше 1/3 частини грошей на придбання спірної квартири позивач отримала незадовго (за п`ять днів) від продажу частини її власної квартири в місті Бєлгород в РФ, а тому 266665 грн. це її власні особисті кошти; саме з наведених підстав позивач просила визнати за нею право власності на 2/6 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 35,0 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м., в порядку особистої приватної власності. \~ \~ \~ \~Так, згідно договору купівлі-продажу від 21.02.2011 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] продали квартиру за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] ; вартість вказаної квартири на момент підписання договору становить 1600000 грн., та при розрахунку всі грошові кошти, отримані від продажу вказаної квартири розподіляються між продавцями наступним чином: [PERSON] отримує 720000 рублів, [PERSON] отримує 800000 рублів, та [PERSON] отримує 30000 рублів (а. с. 21-23). \~ \~ \~ \~Судом задоволено\~клопотанням сторони\~позивача про\~виклик та\~допит у\~якості свідків\~позивача [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] , які судом були попереджені про кримінальну відповідальності, передбачену ст. 384, 385 Кримінального кодексу України. Так, позивач [PERSON] , допитана у якості свідка у судовому засіданні під присягою, пояснила суду, що перебувала у шлюбі з [PERSON] та подружжя придбало квартиру, коли дитині було 4 роки. Обставини, що передували купівлі цієї квартири були наступними: вона з [PERSON] та дитиною проживали у сестри позивача [PERSON] , оскільки коштів для оренди квартири не було. У позивача була у власності квартира у Російській Федерації, яку довелось продати, оскільки коштів для купівлі квартири для сім`ї не було, заробітні плати їм не дозволяли цього зробити, батьки допомогти не могли. Угода про купівлю квартири у Харкові не укладалась, поки квартира у Росії не була продана, оскільки половини коштів не вистачало. Родичі колишнього чоловіка [PERSON] обіцяли докласти хоча би половину суми, адже її не вистачало, однак за кілька днів до угоди сказали, що коштів немає, однак застава уже була внесена та позивач розуміла, що її втратить її у разі неукладення угоди. Договір купівлі-продажу було оформлено на її чоловіка, оскільки вона нерезидент та податок на нерухомість був би більшим. Сума, яка була внесена позивачем за квартиру у Харкові становила 30500 доларів США. Також позивач наголосила, що вона просила відповідача [PERSON] оформити квартиру на дитину, адже квартира купувалась для неї, але він відповів відмовою. [PERSON] повідомила суду, що відповідач не сплачував аліментів, їй прийшлось звернутись до суду з позовом, проте ні під час розгляду справи про стягнення аліментів, ні після ухвалення судом рішення аліменти так і не сплачувались відповідачем, їй довелось звертатись до державних виконавців. [PERSON] звернула увагу суду на етично-моральну сторону питання, не заперечувала проти оформлення квартири на сина, адже відповідач знає, що квартира купувалась для дитини. Крім того, у шлюбі було придбано автомобіль «DAEWOO LANOS 1498», яким користується виключно відповідач. Позивач повідомила суду, що до розлучення відповідач побив її та її сестру на очах у дітей, є кримінальне провадження з цього приводу. Щодо квартири у РФ, то вона належала трьом співвласникам [PERSON] (батьку позивача), [PERSON] (позивачу) та [PERSON] (сестрі позивача), від продажу квартири позивач отримала 720000 рублів, що становило 266665 грн., крім того батько позивача, який також був співвласником квартири в Росії, допоміг позивачу та надав кошти. Щодо сплати [PERSON] комунальних послуг за квартиру, то жодної домовленості про це не було, вони сплачувались і позивачем, і відповідачем. Показами свідка [PERSON] встановлено, що у позивача [PERSON] , її рідної сестри, свідка та їхнього батька була у власності квартира у Росії, яку вони продали у 2011 році за 1600000 рублів для того, щоб купити [PERSON] квартиру у місті Харкові, оскільки попереднє місце проживання її сестри було за адресою свідка. На той момент свідок була вагітна другою дитиною та житлової площі просто не вистачало, а тому вона дала свою згоду на продаж батьківської квартири, щоб купити таким чином квартиру позивачу [PERSON] . Грошові кошти за продаж квартири перевозили через кордон [PERSON] , чоловік свідка та їхня спільна подруга, оскільки на той час дозволялось перевозити не більше 10000 доларів США. Купівля квартири у Харкові відбулась на протязі тижня після продажу квартиру у Росії. Всі кошти від продажу квартири у Росії були передані [PERSON] для купівлі квартири у Харкові, і частка батька, і частка свідка, і частка самої [PERSON] . Угода про купівлю квартири на Архітекторів постійно переносилась, оскільки все залежало від продажу квартири у Росії. Крім того, у шлюбі було придбано автомобіль. Про [PERSON] їй відомо, що аліменти він почав сплачувати лише через суд, не віддавав довгий час дитині велосипед, дуже різко завжди з ним спілкувався. Також одного разу побив [PERSON] та самого свідка на очах у їхніх дітей. Свідок може беззаперечно стверджувати, що саме за кошти, отримані від продажу квартири у РФ, була придбана квартира у квартирі, оскільки сім`я її сестри житла у свідка 4 роки, [PERSON] не сплачував навіть комунальні послуги, оскільки ще оплачував кредит за автомобіль. Свідок [PERSON] пояснила суду, що її подруга [PERSON] (позивач), продавши квартиру у Бєлгороді (РФ), яка була батьківською, придбала квартиру у м. Харкові, про цей факт вона знає, оскільки кошти від продажу квартири, а саме 10 тисяч доларів США, допомагала [PERSON] перевозити через кордон разом з чоловіком сестри [PERSON] [PERSON] , це був кінець лютого 2011 року, а через кілька днів була угода по купівлі квартирі у Харкові. Свідок була присутня на момент укладення договору, а також [PERSON] (подруга [PERSON] ), якийсь чоловік, [PERSON] , [PERSON] , жінка власниця квартири та молода пара з нею. Квартира у [PERSON] купувалась за 30000 доларів США, та ріелтор [PERSON] домовлялась з продавцями даної квартири, щоб вони її не продавали, поки [PERSON] не продасть квартиру, яка знаходиться у Росії. Для купівлі квартири у [PERSON] кошти давали і батько, і сестра [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона безпосередньо надавала послуги по пошуку квартири та супроводжувала угоду по її купівлі, це був кінець лютого 2011 року, квартира в [ADDRESS] . Ціна квартири становила 30000 доларів США, та покупці чекали на продаж квартири сім`ї [PERSON] , яка знаходилась у Росії, оскільки не було коштів на купівлю спірної квартири, через кілька днів після продажу нерухомості у Росії було оформлення купівлі квартири у Харкові. Свідок наголосила, що вона тоді пропонувала [PERSON] прописати у договорі, що це її особисті кошти, однак вона була молодою та в силу порядності сказала, що не хоче, оскільки буде скандал та вона довіряє чоловіку. Крім того, [PERSON] була нерезидентом, а тому податок був би значно більший. Згідно звіту ТОВ «Бюро Полекс» від 27.09.2018 року про незалежну оцінку майна - квартири [ADDRESS] , загальною площею 35 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м., надано до суду позивачем, її оціночна вартість становить 378941 грн. (а. с. 25-39). Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] , не погоджуючись із вказаним звітом, надав до суду аналітичну довідку ТОВ «Дельта-Консалтинг» про ринкову вартість майна, відповідно до якої найбільш ймовірна величина ринкової вартості об`єкту - квартири [ADDRESS] , загальною площею 35 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м., становить 683000 грн. (а. с. 121-139). Суд приходить до висновку щодо задоволення позовної вимоги [PERSON] про визнання за нею права особистої приватної власності на 2/6 частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 35,0 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м., та визнання 4/6 частини квартири [ADDRESS] , а також автомобіля марки «DAEWOO LANOS 1498», сірого кольору, 2007 року випуску, № двиг. [NUMBER] № куз. [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Наведений висновок\~суду ґрунтується\~на тому,\~що вищенаведеним\~договором купівлі-продажу від 21.02.2011 року визначено, що при розрахунку всі грошові кошти, отримані від продажу вказаної квартири розподіляються між продавцями таким чином, що [PERSON] отримує 720000 рублів, що за офіційним курсом російського рубля до гривні станом на 21.02.2011 року (10 російських рублів = 2, 7143 грн.) становить 195429, 60 грн. Крім того, поясненнями свідків з боку позивача, які узгоджені між собою, логічні, послідовні та не суперечать одні одним, підтверджено факт придбання спірної квартири у Харкові, в тому числі на кошти, одержані від продажу особистого майна [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] , також показами свідків та даними договорів купівлі-продажу підтверджено різницю між укладенням угод - 5 (п`ять) днів. \~ \~ \~ \~Суд наголошує,\~що навіть\~якщо брати\~до уваги\~звіт про\~оцінку майна,\~наданий [PERSON] \~та враховувати,\~що дійсна\~вартість спірної\~квартири станом\~на 23.01.2019\~року становить\~683000\~грн.,\~третя її\~частина буде\~становити 227667\~грн.,\~що з\~урахуванням здорожчання\~об`єкта нерухомості\~також відповідає\~частці грошових\~коштів [PERSON] ,\~отриманих від\~продажу її\~особистого майна. Крім того, [PERSON] належним чином твердження позивача, наведені письмові докази, а також покази свідків не спростовані, його доводи про те, що квартира придбавалась за спільні кошти подружжя не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження своєї позиції відповідачем не надано. \~ \~ \~ \~Отже, до спільного майна подружжя, що підлягає поділу відноситься: 4/6 частини квартири [ADDRESS] , а також автомобіль марки «DAEWOO LANOS 1498», сірого кольору, 2007 року випуску, № двиг. [NUMBER] № куз. [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання поділу спільного майна подружжя суд виходить з наступного. Згідно довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 07.09.2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані сторони: [PERSON] , [PERSON] та їхній неповнолітній син (а. с. 12). Водночас суд враховує визнання сторонами того факту, що наразі у квартирі проживає лише позивач (зустрічний відповідач) [PERSON] та спільна дитина - [PERSON] , вказаний факт визнаний відповідачем у письмових заявах по суті справи, а тому вказана обставина доказуванню не підлягає. \~ \~ \~ \~Як вбачається із відповіді на адвокатський запит від 20.11.2017 року, наданої класним керівником [PERSON] та директором ОШШ 1-3 ст.№15 [PERSON] , [PERSON] навчається у ОШШ 1-3 ст. №159 в період з 01.09.2014 року, батьківські збори відвідує мати [PERSON] , яка приймає участь у суспільному житті, приводить дитину в школу, а батько дитини ні на одних батьківських зборах присутній не був, участі у суспільному житті школи і класу не приймав, класний керівник ніколи батька не бачив (а. с. 15). Згідно інформації Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садочок) №450 компенсуючого типу Харківської міської ради» від 05.12.2017 року №195, наданої на адвокатський запит, [PERSON] відвідував вказаний заклад з 21.09.2009 року по 01.07.2014 року, дитиною опікувалась мама [PERSON] , відвідувала батьківські збори, приймала участь у всіх заходах, які проводилися в групі, дошкільному закладі; оплачувала харчування в закладі; протягом усіх років перебування дитини в дошкільному закладі вихователь батька дитини бачила кілька разів (а. с. 16). Відповідно до листа Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська міська дитяча поліклініка №14» від 30.11.2017 року №1462, дитина [PERSON] перебуває на обліку у Комунальному закладі охорони здоров`я «Харківська міська дитяча поліклініка №14» з народження та мешкає за адресою: [ADDRESS] , вдома та до поліклініки дитину супроводжує [PERSON] , яка здійснює догляд та лікування дитини (а. с. 17). \~ \~ \~ \~Як вбачається із ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.09.2018 року, [PERSON] 20.12.2017 року звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 20 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (справа №638/19387/17, головуючий суддя Грищенко І. О.) (а. с. 47-49). Суд приймає до уваги висновки про ринкову вартість майна, що підлягає поділу, надані відповідачем (зустрічним позивачем) [PERSON] , оскільки вони містять більш актуальну інформацію та відображають дані станом на 2019 рік, в той час як позивачем (зустрічним відповідачем) [PERSON] здійснено оцінку майна станом на 2018 рік. Так, згідно аналітичної довідки ТОВ «Дельта-Консалтинг» про ринкову вартість майна, найбільш ймовірна величина ринкової вартості об`єкту - квартири [ADDRESS] , загальною площею 35 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м., становить 683000 грн. (а. с. 121-139). Поділу підлягає 4/6 (або 2/3) частки квартири, що у грошовому еквіваленті становить: 683000 грн. 227667 грн. (2/6 або 1/3 частка квартири, що визнана особистою приватною власністю [PERSON] ) = 455333 грн. Відповідно до звіту ФО-П [PERSON] про оцінку майна №2019/01/24 від 24.01.2019 року, ринкова вартість автомобіля «DAEWOO LANOS TF69Y», державний номерний знак [NUMBER] , становить 64300, 00 грн. (а. с. 140-156). Як повідомлено [PERSON] , автомобілем користується виключно відповідач (зустрічний позивач) [PERSON] ; у зустрічному позові, тобто процесуальному документі, поданому по суті справи, відповідачем підтверджено факт того, що автомобіль знаходиться у гаражі та дістатися до нього без відповідача є неможливим. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про необхідність відступлення від засади рівності часток подружжя, та у порядку розподілу майна подружжя вважає за можливе виділити [PERSON] 3/6 частки квартири, що у грошовому еквіваленті становить 341499, 75 грн., а [PERSON] 1/6 частки квартири, що у грошовому еквіваленті становить 113833, 25 грн. та автомобіль марки «DAEWOO LANOS 1498», сірого кольору, 2007 року випуску, № двиг. [NUMBER] № куз. [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , ринкова вартість якого становить 64300, 00 грн. Необхідність відступлення від засади рівності часток подружжя та збільшення частки майна дружини [PERSON] , обумовлена тим, що [PERSON] ухилявся від участі в утриманні спільної дитини - [PERSON] , та почав сплачувати аліменти лише на виконання рішення суду, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Суд враховує також ту обставину, що спільна дитина залишається проживати разом з матір`ю [PERSON] , яка належним чином дбає про її виховання, здоров`я та розвиток, про що свідчать листи із закладів охорони здоров`я та освіти. Натомість, факт сплати [PERSON] комунальних послуг жодним чином не підтверджує факт того, що він дбав про інтереси сім`ї, адже він як власник об`єкта нерухомості безумовно повинен нести витрати по утриманню майна. Факт укладення усної угоди між подружжям про заміну аліментних зобов`язань оплатою комунальних послуг жодним чином не доведений. \~ \~ \~ \~Також судом встановлено, що згідно висновку експерта №09-1652/2018 по кримінальному провадженню №12017220480006074 від 20.12.2017 року, [PERSON] 06.12.2017 року отримала легкі тілесні ушкодження внаслідок конфлікту з [PERSON] (а. с. 50-55). Факт побиття [PERSON] колишньої дружини [PERSON] підтверджено і показами свідків [PERSON] та [PERSON] , однак, оцінюючи вказаний доказ, суд керується основними конституційними засадами судочинства, визначеними статтею 129 Конституції України, до яких відноситься забезпечення доведеності вини і змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також статтею 62 Конституції України та загальними принципами права, згідно яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; крім того в розумінні вимог статті 82 ЦПК України, лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд не приймає до уваги вказаний доказ. \~ \~ \~ \~Також суд не приймає до уваги твердження [PERSON] про створення перешкод [PERSON] у спілкуванні з дитиною, та не приймає до уваги його звернення до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 06.07.2018 року, в якому зокрема наголошено про зловживання [PERSON] спиртними напоями, оскільки відповіді Департаменту за фактом вказаного звернення чи судового рішення, у якому були б встановлені факти того, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, [PERSON] , з незрозумілих суду причин не надав, що дає змогу стверджувати про сумнівність вказаного доказу. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності підлягає задоволенню у повному обсязі, у задоволенні ж зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності слід відмовити.

Outcome: approved