Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду з вимогою про визнання недійсною довіреності, виданої від її імені на імя [PERSON] посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану за № 418 від 22.07.2014 року з моменту вчинення та її анулювання у Єдиному реєстрі довіреностей, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки Toyota RAV-4, легковий універсал, чорного кольору, обєм двигуна 2000, номер кузова [NUMBER], 2006 року випуску, укладеного від імені позивачки [PERSON] з [PERSON], засвідченого довідкою-рахунком серії ВІА № 623073 від 23.07.2014 року, виданої Фізичною особою-підприємцем [PERSON], скасування державної реєстрації права власності на зазначений автомобіль за [PERSON], та поновлення обліку транспортного засобу за нею. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є власником автомобілю та не доручала діяти в своїх інтересах [PERSON] щодо його відчуження, не надавала та не підписувала довіреності на імя [PERSON] на продаж належного їй автомобілю, сама особисто не укладала спірний договір купівлі-продажу, грошові кошти від продажу автомобілю не від кого не отримувала. За таких обставин, вважає, що даний правочин суперечить закону і порушує норми Цивільного кодексу України. В судове засідання позивач не з»явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від представника позивача надійшла заява про здійснення розгляду справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач-1 [PERSON] в судове засідання не зявилась. Про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Відповідач-2 [PERSON]. в судове засідання не зявився. Про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась. Про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що 22.07.2014 року особа, яка діяла від імені позивачки [PERSON] надала їй посвідку на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства серії ЗП № 009536, виданої ВГІРФО УМВС України в Запорізькій області 27.11.2002 року, за якою було встановлено її особу, після чого нотаріус надала та посвідчила довіреністьвід імені [PERSON] на імя [PERSON],зареєстровану за №418. Про те, що посвідка є підробленою вона не знала і знати не могла, оскільки не мала можливості і повноважень здійснити її перевірку. Просила суд здійснювати судовий розгляд за її відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет споруФізична особа підприємець [PERSON] (ІПН № [NUMBER]) в судове засідання не зявилась. Про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що 23.07.2014 рокуза довідкою-рахунком серії ВІА № 623073 нею було оформлено угоду купівлі продажу автомобілю Toyota RAV-4, легковий універсал, чорного кольору, обєм двигуна 2000, номер кузова [NUMBER], 2006 року випуску, від імені власника автомобілю за довіреністю № 418 від 22.07.2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], діяв громадянин [PERSON], покупцем зазначеного автомобілю була громадянка [PERSON]. Власник автомобілю [PERSON] під час угоди присутня не була. Щодо задоволення позовних вимог позивача не заперечувала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Центр №3 надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів міста Запоріжжя УДАІ ГУМВС України в Запорізькій областів судове засідання не зявилась про час та місце судового розгляду була належним чином повідомлена, надано суду письмові пояснення, в яких зазначено, що згідно оперативної бази даних АІПС «Автомобіль» УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області автомобільToyota RAV-4, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, кузов JTMBH31V606011207, був зареєстрований за громадянкою [PERSON] 23.07.2014 року автомобіль перереєстровано за довідкою-рахунком серії ВІА № 623073 від 23.07.2014 року виданою ФОП «[PERSON]В.» за громадянкою [PERSON] Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у ній доказів, та на підставі ст.224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], на підставі договору купівлі продажу № 69А/06 від 08.02.2006 року, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «[PERSON], ЛТД» м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, 35, придбала у власність автомобіль Toyota RAV-4, легковий універсал, чорного кольору, обєм двигуна 2000, номер кузова [NUMBER], 2006 року випуску (далі Автомобіль). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АРС № 055844, виданого Запорізьким ВРЕР № 2 УДАІ УМВС України в Запорізькій області, право власності на зазначений Автомобіль було зареєстровано за [PERSON] 13.12.2007 року з державним реєстраційним номером АР 8880 ВВ. 20.08.2009 року довіреністю № 2075, [PERSON] уповноважила [PERSON] та її чоловіка [PERSON] управляти та розпоряджатися належним їй Автомобілем. 09.07.2014 року [PERSON] стало відомо, що під час знаходження Автомобіля у користуванні [PERSON], ним заволоділи невстановлені особи. У цей же день 09.07.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського РВ ЗМУ з заявою про вчинене кримінальне правопорушення за фактом заволодіння Автомобілем. 09.07.2014 року слідчим відділенням Орджонікідзевського РВ ЗМУ за фактом заволодіння Автомобілем було внесено відомості до ЄРДР за № 12014080060003016 та розпочато розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. [PERSON] було визнано потерпілою по кримінальному провадженню. Згідно довідки Центру №1 [PERSON] України в Запорізькій області від 23.07.2014 року Автомобіль перереєстровано за довідкою-рахунком серії ВІА № 623073 від 23.07.2014 року виданою ФОП «[PERSON]Ф.» з [PERSON] за громадянкою [PERSON] Тобто, перереєстрація Автомобілю відбулась під час розслідування кримінального провадження за заявою [PERSON] за фактом заволодіння Автомобілем. Відповідно до відомостей, наданих ФОП [PERSON], під час укладання купівлі-продажу Автомобіля за довідкою-рахунком, від імені [PERSON] діяв [PERSON] на підставі довіреності від 22.07.2014 року № 418, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON]. Згідно довіреності від 22.07.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованої за № 418, особу власника Автомобілю [PERSON] було встановлено за посвідкою на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства серії ЗП № 009536, виданої ВГІРФО УМВС України в Запорізькій області 27.11.2002 року. Згідно відповіді Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 26.12.2014 року № 11944 встановлено, що за обліками УДМС посвідка на постійне проживання для іноземців та осіб без громадянства серії ЗП № 009536 від 27.11.2002 року нікому не надавалась. [PERSON] є громадянкою України, та її особу встановлено паспортом громадянки України серії СА № 268014, виданим Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області 12.09.1996 року. Також, згідно висновку експерта НДЄКЦ ГУМВС України в Запорізькій області № 151 від 17.09.2014 року (по кримінальному провадженню № 12014080060003016) підпис в графі «ПІДПИС», в Довіреності від 22.07.2014 року на імя [PERSON], яка зареєстрована в реєстрі за № 418 і посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] виконаний не [PERSON], а іншою особою. Таким чином, діючі на підставі вищезазначеної підробленої довіреності [PERSON] зняв належний позивачці Автомобіль з обліку в органах ДАІ та продав його [PERSON], що підтверджується довідкою-рахунком серії ВІА № 623073 від 23.07.2014 року виданою ФОП [PERSON] На підставі вказаної довідки-рахунку [PERSON] зареєструвала за собою право власності на вищезазначений Автомобіль, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію цього транспортного засобу серії СХХ № 160100 від 23.07.2014 року з державним реєстраційним номером АР 10-90 СР. 01.08.2014 року органом досудового розслідування було встановлено місцезнаходження належного позивачці Автомобілю, та 04.08.2014 року вона отримала Автомобіль від слідчого на відповідальне зберігання, тому питання щодо витребування майна з чужого незаконного володіння не ставиться, але позивачка не має можливості розпоряджатись та користуватись Автомобілем у звязку з перереєстрацією права власності на іншу особу. У відповідності до частини 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 317, 319 ЦПК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦПК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 3 цієї статті встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 218 ЦК України визначено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. В силу статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладено у будь - якій формі, передбаченій для укладення угод, якщо законом не встановлена певна форма. Договір у письмовій формі може бути укладено шляхом складання документу підписаного сторонами або їх представникам. Відповідно до ст. 206 ЦК України та ч.2 ст. 207 ЦК України правочини, які потребують державної реєстрації, у тому числі відносно транспортних засобів, вчиняються у письмовій формі та обов'язково підписуються його сторонами, або їх вповноваженими в встановленому законом порядку представниками. Згідно ст. 237 , 244 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства, зокрема може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ,що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність між фізичними особами на вчинення правочинів, які потребують державної реєстрації, посвідчується нотаріально. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але підтверджено, що одна зі сторін його не підписувала, визнає цей договір недійсним за нормами ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України ( підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення .). Оскільки довіреність № 418 від 22.07.2014р. не була підписана позивачкою, тому не є такою, що відповідає її волевиявленню та не є такою, що вчинена у формі, встановленій законом тож позовна вимога про визнання зазначеної довіреності недійсною з моменту її вчинення та анулювання її у Єдиному реєстрі довіреностей, підлягає до задоволення судом. Оскільки, договір купівлі-продажу Автомобілю вчинено за довіреністю, яка не відповідає нормам Цивільного кодексу України, та яка підлягає скасуванню то не дотримана встановлена законом форма договору та відсутнє волевиявлення власника (повноважного представника) на відчуження майна, тож цей договір є недійсним. За таких обставин підлягає задоволенню позовна вимога щодо проведення реституції, та відновлення попередньої реєстрації власника Автомобіля. Враховуючи, що позивачка за цим договором не отримувала грошові кошти, то на неї не може бути покладений обов'язок по їх поверненню. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення права, за такого підлягає задоволенню і вимога про скасування реєстрації права власності на Автомобіль за Відповідачем 1 та поновлення обліку реєстрації права власності за Позивачкою. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання недійсною довіреності, визнання недійсним договору купівлі-продажу Автомобіля, скасування державної реєстрації права власності на Автомобіль, та поновлення попереднього обліку Автомобілю.

Outcome: approved