Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із заявою про розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має неповнолітню дитину. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що фактично на сьогоднішній день шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, а шлюб існує формально. Заявники вважають, що їх сім`я розпалась і зберігати шлюб не має сенсу, примирення не можливе. На підставі викладеного заявники просять суд розірвати між ними шлюб. Заявники в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, розгляд справи просили проводити без їх участі, вимоги заяви підтримали. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 05.06.2014 року Кам`янобрідським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] , 14.10.2000 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №152. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] , прізвище дружини - [PERSON] . Судом встановлено, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та вона не бажає примирення з відповідачем, спорів щодо поділу майна та щодо порядку виховання і утримання дитини між сторонами немає. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Заявники скористалась даним правом та звернулись до суду з цією заявою і наполягають на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а заявники не мають наміру зберігати шлюб. За таких обставин суд вважає, що заява [PERSON] та\~ [PERSON] в\~частині розірвання\~шлюбу підлягає задоволенню. Разом з тим, щодо вимог заявників щодо стягнення з [PERSON] державного мита, яке підлягає стягненню при реєстрації розірвання шлюбу, суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки вирішення цього питання не належить до компетенції суду. Окрім того, відповідне питання може бути вирішено за добровільною згодою сторін, а тому не потребує додаткового судового вирішення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу прізвище змінювала та після розірвання шлюбу має право іменуватися надалі шлюбним прізвищем. Оскільки [PERSON] в поданій заяві не ставила питання щодо відновлення свого дошлюбного прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй шлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судові витрати, у цій справі розподілу не підлягають.

Outcome: partial