Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Хмельницького університету управління та права про визнання звільнення з роботи незаконним, скасування наказу про звільнення, визнання дійсним безстрокового трудового договору, поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. У обґрунтування позовних вимог посилались на те, що з 01.09.2007 року працювали у Хмельницькому університеті управління та права на посадах професорів кафедри державного управління та місцевого самоврядування Хмельницького університету управління та права без зазначення строків трудового договору. 26.06.2013 року відповідач повідомив їх про те, що кожному з них з 04.07.2013 року надається відпустка тривалістю 56 календарних днів, після якої, на початку вересня 2013 року, вони дізналися про те, що їх було звільнено з займаних посад з 30.06.2013 року наказом ректора даного навчального закладу від 27.06.2013 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору. Зазначили, що жодного наказу про їх звільнення у червні 2013 року вони не отримували, такий було надіслано на їх адресу лише за їхньою вимогою 17.09.2013 року та отриманий 21.09.2013 року. Вважають їх звільнення незаконним, таким, що призвело до порушення їх права на працю, оскільки робота у відповідача була їх основним та єдиним місцем праці, та відбулося з порушенням вимог чинного трудового законодавства, зокрема жодних строкових трудових договорів ними не укладалося, а тому строк такого не міг закінчитися, жодних виплат всіх належних їм сум відповідачем не було проведено. За таких обставин просять визнати незаконним та скасувати наказ Хмельницького університету управління та права від 27.06.2013 року № 357-к «Про звільнення від роботи за сумісництвом [PERSON] та [PERSON]», поновити їх на посадах, визнати безстрокові трудові договори, укладені кожним з них з відповідачем дійсними, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень кожному та вирішити питання розподілу судових витрат.. У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали з вищенаведених підстав, просили суд ухвалити рішення, з урахуванням висновків судової почеркознавчої експертизи, та задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача подав до суду заперечення проти позову, в якому зазначив, що позивачі працювали у Хмельницькому університеті управління та права на посадах професорів кафедри державного управління та місцевого самоврядування Хмельницького університету управління та права на умовах сумісництва за строковими трудовими договорами, строк яких закінчився 30.06.2013 року, у зв`язку з чим позивачів було звільнено з займаних посад з 30.06.2013 року наказом ректора даного навчального закладу від 27.06.2013 року. Одночасно зазначив, що при звільненні позивачам були виплачені всі , передбачені ст. 116 КЗпП України виплати, а тому підстав для визнання звільнення незаконним немає, оскільки була дотримана процедура звільнення у зв`язку з закінченням дії трудового договору відповідно до вимог чинного трудового законодавства. З огляду на викладене, вважає, що обставини, зазначені у позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи, а тому немає жодних підстав у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні представник відповідача Хмельницького університету управління та права - Масловський І.М. проти задоволення позовних вимог заперечував з вищенаведених підстав, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Третя особа - ректор Хмельницького університету управління та права [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги не визнає, у їх задоволенні просить відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачем [PERSON] на ім`я в.о. ректора Хмельницького університету управління та права [PERSON] 07.09.2009 року було подано заяву про прийняття його на посаду професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування Хмельницького університету управління та права з оплатою 0,25 ставки за сумісництвом. Дана заява написана позивачем [PERSON] власноруч, про що ствердив у судовому засіданні [PERSON] На підставі даної заяви відповідачем було видано наказ № 532-к від 16.09.2009 року, згідно якого було [PERSON] з 17.09.2009 року призначено виконуючим обов`язки кафедри державного управління та місцевого самоврядування Хмельницького університету управління та права з оплатою 0,25 ставки за сумісництвом по 30.06.2010 року. У даному наказі відсутній підпис позивача [PERSON] про його ознайомлення, що свідчить про те, що йому не було відомо про зміст даного наказу, який не відповідає змісту поданої [PERSON] 07.09.2009 року заяви. Із копії заяви від 15.09.2010 року, поданої від імені позивачки [PERSON] на ім`я в.о. ректора Хмельницького університету управління та права [PERSON] вбачається, що [PERSON] просить прийняти її на посаду професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування Хмельницького університету управління та права з оплатою 0,25 ставки за сумісництвом. На підставі даної заяви відповідачем було видано наказ № 575-к від 17.09.2010 року, згідно якого було [PERSON] з 15.09.2010 року призначено виконуючим обов`язки кафедри державного управління та місцевого самоврядування Хмельницького університету управління та права з оплатою 0,25 ставки за сумісництвом по 30.06.2011 року. У даному наказі відсутній підпис позивачки [PERSON] про його ознайомлення, що свідчить про те, що вона не була ознайомлена із змістом даного наказу, який не відповідає змісту заяви від 15.09.2010 року, яка не була написана позивачкою [PERSON], про що вона ствердила у судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем було видано ряд наказів, а саме: № 681-к від 14.12.2009 року про переведення [PERSON] на 0,5 ставки професора на умовах сумісництва за контрактом по 30.06.2010 року; № 548-к від 01.096.2010 року про призначення [PERSON] на умовах сумісництва на посаді професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування Хмельницького університету управління по 30.06.2011 року; №№ 336-к, 337-к від 30.06.2011 року про продовження строку дії трудового договору з [PERSON] і [PERSON] до 30.06.2012 року; та № 279-к від 18.09.2012 року про продовження строку дії трудового договору з [PERSON] та [PERSON] по 30.06.2013 року, що підтверджується копіями таких наказів, в яких підпис позивачів відсутній, що свідчить про те, що про видачу таких наказів їм не було відомо. Окрім цього, в кожному із зазначених наказів вказано, що підставою для їх видачі є заява позивачів, які, як встановлено у судовому засіданні жодних заяв на ім`я ректора Хмельницького університету управління та права не подавали та заперечили справжність підписів, проставлених у даних заявах від їх імені, а тому під час розгляду даної справи позивачі [PERSON] та [PERSON] подали заяву про призначення судової почеркознавчої експертизи з приводу дослідження підписів, які містять вказані заяви. Ухвалою суду від 25.03.2014 року у даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, за результатами проведення якої було встановлено, що підписи від імені [PERSON] та [PERSON] на заявах від 25.06.2012 року про продовження строку дії трудового договору на умовах сумісництва з 1 липня по 30 червня 2012 року були виконанні іншою особою з наслідуванням їх справжніх підписів, що підтверджується висновком № 1259 криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів за матеріалами даної цивільної справи, складеного 20.05.2014 року. З копії наказу № 357-к від 27.06.2013 року «Про звільнення від роботи за сумісництвом [PERSON] та [PERSON]» вбачається, що [PERSON] та [PERSON] були звільнені з 30.06.2013 року у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору. Підставою даного наказу є наказ про прийняття на роботу [PERSON] та [PERSON] за строковими трудовими договорами, про що зазначено у вказаному наказі, який позивачі просять визнати незаконним та скасувати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що до вересня 2013 року він працював на посаді начальника відділу кадрів Хмельницького університету управління та права і до його посадових обов`язків входило зокрема ведення особових справ. При цьому зазначив, що особові справи позивачів були сформовані у 2013 році безпосередньо на вимогу суду про надання таких у зв`язку з розглядом даної справи. Вказав, що жодних заяв позивачі особисто йому не передавали, всі заяви, подані від їх імені, були передані у відділ кадрів з кафедри магістратури, де працювали [PERSON] та [PERSON], а тому йому невідомо чи були підписані заяви особисто позивачами. При цьому також зазначив, що з наказом про переведення позивачів на строковий трудовий договір на умовах сумісництва [PERSON] та [PERSON] ознайомлені не були, про зміну умов праці їм було повідомлено у телефонному режимі, всупереч вимогам чинного трудового законодавства, зокрема ст. 49-2 КЗпП, якою передбачено порядок ознайомлення працівників зі зміною істотних умов праці. З огляду на викладене, суд вважає вимогу позивачів про визнання незаконним та скасування наказу Хмельницького університету управління та права від 27.06.2013 року № 357-к «Про звільнення від роботи за сумісництвом [PERSON] та [PERSON]» обґрунтованою, доведеною матеріалами справи, висновком криміналістичної експертизи з дослідження почерку та підписів за матеріалами справи, поясненнями у судовому засіданні свідка, позивачів та їх представника, з яких вбачається, що жодних строкових трудових договорів між сторонами не укладалося, а тому строк дії таких не міг закінчитися, відтак наказ № 357-к від 27.06.2013 року «Про звільнення від роботи за сумісництвом [PERSON] та [PERSON]» був виданий з порушенням вимог чинного трудового законодавства, є незаконним та підлягає скасуванню. Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, що розглядає трудовий спір, з одночасним прийняттям рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Згідно проведеного, з урахуванням вимог постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», розрахунку середній заробіток за час вимушеного прогул з 30.06.2013 року по 12.06.2014 року, що підлягає стягненню з Хмельницького університету управління та права у користь [PERSON] та [PERSON] становить: 11,4 міс. (час вимушеного прогулу) х 2372,27 (середньомісячний заробіток)=27043,88 гривень. З приводу заявленої позивачами вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум,виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При визначенні розміру моральної шкоди, з урахуванням вище зазначених положень, суд враховує моральні страждання позивачів, втрату нормальних життєвих зв'язків, для відновлення яких позивачами було докладено додаткових зусиль для організації свого життя та, з врахуванням вимог розумності і справедливості, визначає для них розмір моральної (немайнової) шкоди у розмірі 3000 гривень. Згідно вимог ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допускається до негайного виконання Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачі просили вирішити питання щодо понесених ними судових витрат, в тому числі, пов`язаних з оплатою правової допомоги в розмірі 1500 гривень. Однак, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено самими позивачами у судовому засіданні вказані кошти не були сплачені ними, а тому витрати на правову допомогу не підтверджені документально, відтак такі не підлягають відшкодуванню. Решта судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору та судової почеркознавчої експертизи в сумі 3996 гривень підлягають розподілу з урахуванням вимог вищевказаної статті ЦПК України.

Outcome: partial