Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

[PERSON] сільська рада Жовківського району Львівської області в особі сільського голови [PERSON] звернулася до суду із заявою, яка в подальшому була уточнена, в якій просять суд визнати спадщину померлої [PERSON] , останнє місце проживання: [INFO], відумерлою та передати майно померлої, яке складається з земельного паю розташованого на території [PERSON] сільської ради Жовківського району Львівської області як відумерлу спадщину у власність територіальної громади села Потелич Жовківського району Львівської області в особі [PERSON] сільської ради. В обґрунтування заявлених вимог зазначають, що 30.03.1998 року померла [PERSON], якій належав земельний пай, розташований на території [PERSON] сільської ради Жовківського району Львівської області, цільове призначення якого для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ №6-155-646, реєстраційний номер 541 від 07.07.1997 року. Зазначають, що спадкоємців за законом та заповітом у померлої немає. Оскільки [PERSON] перед смертю проживала за адресою: [INFO], тобто на території [PERSON] сільської ради, а тому вважають, що земельний пай необхідно визнати відумерлою спадщиною і передати його у власність територіальної громади [PERSON] сільської ради. Представник заявника [PERSON] сільської ради Жовківського району Львівської області в судове засідання не зявився, однак подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Заявлені вимоги підтримали. Представник заінтересованої особи Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області в судове засідання не зявився, однак завідувач Жовківською державною нотаріальною конторою [PERSON] подала на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника державної нотаріальної контори, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Оскільки сторони по справі в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою. Статтями 334, 335, 338 ЦПК України передбачено, що заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. У заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття. Суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Згідно копії актового запису про смерть № 11 від 01.04.1998 року складеного виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Жовківського району вбачається, що [PERSON] померла 30.03.1998 року. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинностіЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] померла 30.03.1998 року, тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини, а також визнання спадщини відумерлою після її смерті слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Так, ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного кодексу визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51085449 від 28.02.2018 року вбачається, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 453. Судом витребовувалася така із Львівського державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції у Львівській області. З належним чином завіреної копії спадкової справи вбачається, що [PERSON] 22.02.1995 року складено заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом матиме право заповіла своєму сину [PERSON]. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON], яка померла 20.03.1998 року, 08.10.1998 року, тобто протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини. Останньому видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Потелич, вул. Центральна, 117, Жовківського району Львівської області. Оскільки [PERSON] прийняв спадщину, зокрема, йому видано свідоцтво про право на спадщину, а саме на житловий будинок, то він є таким, що прийняв і іншу частину спадщини спадкодавця [PERSON], оскільки згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Тобто, [PERSON] не міг прийняти частину спадщини, а від іншої частини відмовитися. Крім того, суд враховує і зміст заповіту, який був складений [PERSON], а саме те, що остання заповіла все своє майно [PERSON]. Відповідно до ст. 555 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Якщо хто-небудь з спадкоємців відмовився від спадщини на користь держави, до держави переходить частка спадкового майна, належна цьому спадкоємцеві. Якщо при відсутності спадкоємців за законом заповідана тільки частина майна спадкодавця, решта майна переходить до держави. У випадках, передбачених цією статтею, авторське право, що входить до складу спадщини, або право на частку в авторській винагороді, що належало спадкоємцеві, який відмовився, припиняється. Оскільки [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], він є спадкоємцем майна останньої за заповітом, а тому немає підстав для визнання спадщини [PERSON], зокрема, земельної частки (паю) розташованого на території [PERSON] сільської ради Жовківського району Львівської області відумерлоюта для її передання на користь територіальної громади села Потелич, Жовківського району Львівської області в особі [PERSON] сільської ради. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду немає підстав для задоволення вимог заявника [PERSON] сільської ради Жовківського району Львівської області.

Outcome: dismissed