Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 6609,15 грн. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що відповідно до договору про надання банківських послуг (за заявою від 13 січня 2014 року) [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач, надавши останньому можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах кредитного ліміту, свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. У порушення закону та умов договору [PERSON] свої зобов`язання по погашенню кредиту за договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості по зобов`язаннях. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань станом на 30 вересня 2019 року утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 6609,15 грн. за тілом кредиту. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина і спадкоємцями [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Тому й заявлено АТ КБ «Приватбанк» позов до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився. У справі є клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомляли, відзиву на позов не подали, тому судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Судом із копії заяви відповідача від 13 січня 2014 року встановлено, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг. Згідно з поданим позивачем розрахунком станом на 30 вересня 2019 року вбачається наявність заборгованості [PERSON] по кредитному договору від 13 січня 2014 року в сумі 6609,15 грн. за тілом кредиту. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 526, 527 ЦК встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] слідує, що [PERSON] помер [INFO] . За змістом ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК). Копією листа приватного нотаріуса Рожищенського нотаріального округу Павлюк Р.П. від 29 квітня 2020 року № 96/02-14 стверджено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , була заведена спадкова справа. Свідоцтва про право на спадщину не видавалося. Відповідно до ст. 1282 ЦК, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Згідно з ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК). Звертаючись із позовом, зокрема до [PERSON] , як до спадкоємця після померлого [INFO] [PERSON] , позивач повинен довести, що спадкоємцем всього майна чи його частки є саме цей відповідач. Відповідно до копії спадкової справи № 130/2018 відповідач [PERSON] у встановлений законом строк (23 серпня 2018 року) подала заяву про відмову від прийняття належної їй спадщини після померлого [PERSON] . Крім цього, позивач вважає, що у даній справі відповідачем, крім [PERSON] , є [PERSON] , оскільки остання проживала з спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. На підтвердження цієї обставини позивач додає копії паспортів позичальника та відповідача, та вказує про те, що місце реєстрації у вказаних осіб однакове. Частина 3 ст. 1268 ЦК передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК необхідно встановити факт постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 6 ст. 29 ЦК фізична особа може мати кілька місць проживання. Сама по собі реєстрація місця проживання [PERSON] за тією ж адресою, а саме: [ADDRESS], де був зареєстрований померлий [PERSON] не є безумовним доказом постійного проживання [PERSON] саме за цією адресою, а відповідно і того, що вона є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Інших доказів, які би підтверджували постійне проживання відповідача [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] позивачем не надано. В той же час, ч. 1 ст. 1269 ЦК передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. З копії спадкової справи № 130/2018 вбачається, що [PERSON] заява про прийняття спадщини після померлого [PERSON] не подавалася. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , а тому відсутні підстави для стягнення з них заборгованості. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed