Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

[PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до суду з зазначеним позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 8\~216, 10 грн., а також суму судового збору у розмірі 1 378, 00 грн., посилаючись на те, що 16 січня 2014 року [PERSON], керуючи по пр-ту Шевченка, 7 в м. Одесі автомобілем [NUMBER] не витримав безпечної дистанції руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до механічних ушкоджень вищевказаних автомобілів. Вина водія [PERSON] в вищевказаному ДТП підтверджується Довідкою УДАІ ГУМВС України №9433212 від 16 січня 2014 року та постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2014 року. Також позивач вказує, що оскільки автомобіль [NUMBER] був застрахований [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6251089, позивач сплатив на рахунок [PERSON] грошову суму у розмірі 8\~216, 10 грн. на ремонт її пошкодженого автомобіля. Таким чином, у позивача після виплати страхового відшкодування виникло право вимоги в порядку регресу до винної особи щодо відшкодування завданої шкоди у розмірі 8\~216, 10 грн. Представник позивача [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, був сповіщений про розгляд справи належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав та про причини неявки суд не повідомляв. У відповідності до п. 99 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. У відповідності до п. 116 цих Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. П. 119 Правил передбачено, що після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - не виплачені. Невручені поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку до закінчення шестимісячного строку з дня прийняття їх для пересилання, невиплачені поштові перекази - протягом трьох років з дня прийняття їх для пересилання. Протягом зазначеного строку відправник/адресат може звернутися до оператора поштового зв'язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом. Від [PERSON] до суду повернулось поштове повідомлення форми Ф-20 за спливом строку зберігання, що свідчить про те, що відповідач до операторів поштового зв'язку не звертався. Вищевикладене свідчить про недобросовісне виконання процесуальних обов'язків [PERSON], тому суд вважає, що останній про розгляд справи був сповіщений належним чином. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено, що 16 січня 2014 року [PERSON], керуючи по пр-ту Шевченка, 7 в м. Одесі автомобілем [NUMBER] не витримав безпечної дистанції руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті вищевказаного ДТП автомобіль [NUMBER] отримав механічні ушкодження у вигляді деформації заднього бамперу, що було зафіксовано працівниками ДАІ та підтверджується відповідною довідкою УДАІ ГУМВС України 16 січня 2014 року. Вина водія [PERSON] в вищевказаному ДТП підтверджується також постановою Приморського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2014 року, якою відповідач був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль «Dacia Logan» д/н [NUMBER] був застрахований [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6251089. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якщо вона завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення закріплено у ст. 27 ЗУ «Про страхування». Відповідно до звіту №249/14 року від 14 березня 2014 року та страхового акту №UA2014021700024/L01/02 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля [NUMBER] склала 8\~216, 10 грн. [PERSON] не був присутній під час проведення вищевказаної оцінки. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Також встановлено, що на підставі заяви [PERSON] від 17 лютого 2014 року та страхового акту №UA2014021700024/L01/02 від 21 березня 2014 року, [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна» перечислило на рахунок [PERSON] грошову суму у розмірі 8\~216, 10 грн. на ремонт пошкодженого автомобіля. Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] як винної в ДТП особи суму матеріальної шкоди в порядку регресу у розмірі 8\~216, 10 грн. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Крім того, судом встановлено, що внаслідок звернення до суду з дійсним позовом, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~378, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] «Страхова компанія «ПЗУ Україна». У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved