Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, заінтересована особа Сєвєродонецька міська рада. В обґрунтування заявлених вимог представник заявника зазначає, що заявник звернулась до державного нотаріуса другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері відповідно до норм чинного законодавства. Однак нотаріус заявнику відмовив у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] з обґрунтуванням, що при перевірці наданих спадкоємцем документів щодо спадкової справи виявилось, що він немає можливості надати необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме документ, який би підтверджував з ким [PERSON] була зареєстрована на день смерті, так як ці документи знаходяться на території непідконтрольній українській владі. Ці дані заявнику необхідні для встановлення кола спадкоємців. Просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що [PERSON] на момент смерті її матері - [INFO] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із померлою матір`ю [PERSON] , [INFO] . Заявник та представник заявника в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник заінтересованої особи Сєвєродонецька міська рада в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення в суд із заявою про встановлення факту проживання з померлою матір`ю однією сім`єю по день смерті, стало те, що заявник [PERSON] бажає отримати спадщину після смерті її матері. [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] померла [INFO] в м. Луганськ Луганської області у віці 89 років, про що 06.12.2019 року складено відповідний актовий запис № 864, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06.12.2019 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Сєвєродонецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Однак нотаріусом заявнику постановою № 94/02-31 від 21.02.2020 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлої [PERSON] обґрунтовуючи тим, що при перевірці наданих спадкоємцем документів щодо спадкової справи виявилось, що він немає можливості надати необхідні документи для видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме документ, який би підтверджував з ким [PERSON] була зареєстрована на день смерті, так як ці документи знаходяться на території непідконтрольній українській владі. Ці дані необхідні для встановлення кола спадкоємців. Заявник [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , її матір [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копію паспорта [PERSON] та [PERSON] , а також копією домової книжки. Згідно з довідкою про склад сім`ї/зареєстрованих від 11.07.2019 № 1908 виданої міський комунальним підприємством «Центрожилком» філії № 3, самопроголешеної Луганської народної республіки [PERSON] фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з письмовими поясненнями свідка [PERSON] , [INFO] , яка знайома з [PERSON] з 1974 року та працювала на одному підприємстві, була особисто знайома з її родиною, пояснила те, що заявник дійсно з 1974 року мешкала разом зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що вони мали дружні стосунки, вели спільне господарство та разом вирішували побутові питання. В останні роки [PERSON] хворіла і її донька [PERSON] її доглядала і на момент смерті [INFO] вона проживала за вказаною адресою разом зі своєю матір`ю. Суд враховує, що м. Луганськ Луганської області станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій території України та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина позбавляє заявника можливості підтвердити факт її проживання у встановленому законом порядку. При цьому, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про проживання особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо факту проживання особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Судом встановлено, що [PERSON] 21.02.2020 року звернулась до державного нотаріуса Сєвєродонецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право на отримання спадщини, у зв`язку із відсутністю документа, який би підтверджував з ким проживала та була зареєстрована [PERSON] на день смерті, так як ці документи знаходяться на території непідконтрольній українській владі, а ці дані необхідні для встановлення кола спадкоємців. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Вищенаведене підтверджує, що встановлення факту проживання [PERSON] , разом з померлою матір`ю - пенсіонеркою на день її смерті, має юридичне значення для заявника і без встановлення цього факту вона не зможе реалізувати своє право на спадщину у зв`язку зі смертю матері. Оцінюючи докази, надані заявником, у сукупності з встановленими обставинами, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт проживання заявника зі своєю матір`ю [PERSON] по день її смерті. З огляду на зазначене, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із померлою матір`ю [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved