Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа: орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради (надалі за текстом - третя особа), про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 14.03.2018 р. вищезазначену справу було передано до Апеляційного суду м. Києва з метою визначення підсудності вищезазначеної позовної заяви. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.04.2018 р. підсудність вищезазначеної справи було визначено Подільському районному суду м. Києва. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [INFO] р. у останньої народилася дитина [PERSON], батьком якої є відповідач, з яким позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах. В серпні 2014 року фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем було припинено. З грудня 2014 року позивач стала проживати однією сім'єю з громадянином [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. 14.06.2016 р. між позивачем та [PERSON] було укладено шлюб. З серпня 2014 р. та по дату подання позовної заяви позивачу точне місця перебування відповідача не відоме. Вказала, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, не забезпечує харчування, медичний огляд та лікування дитини. З серпня 2014 р. відповідач жодного разу не спілкувався з дитиною та не бачив її. Вважає, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Крім того, позивач не може оздоровити доньку за кордоном, оскільки від відповідача потрібна згода на перетин кордону малолітньою дитиною, а будь-які спроби та намагання позивача зв'язатися з відповідачем залишалися без задоволення. До початку судового засідання від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, у разі виникнення обставин передбачених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не надавав, відзив не подавав, а відтак, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. До початку судового засідання від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача підтримала в повному обсязі та просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Судом встановлено, що [INFO] р. у позивача народилася дитина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (Серія [NUMBER]), виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Алуштинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим від 08.02.2013 р., про що зроблений відповідний актовий запис № 36, де в графі мати вказано [PERSON], та в графі батько записаний [PERSON] (а.с. 5). Та обставина, що відповідач по справі є батьком малолітньої [PERSON], підтверджується долученої до матеріалів справи копії паспорта останнього, де вказано в графі діти [PERSON], [INFO] (а.с. 21). На час народження спільної доньки, позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах. 14.06.2016 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (Серія [NUMBER]), виданого Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 14.06.2016 р., про що зроблено відповідний актовий запис № 717 (а.с. 9). Після укладення шлюбу позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с. 9). Рішенням Новозаводської районної у м. Чернігові ради виконавчого комітету у складі комісії було затверджено висновок про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету районної у місті ради від 12.02.2018 р. № 26 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] вказано, що орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного комісією сектору профілактичної роботи та соціального захисту дітей ССД Новозаводської районної у м. Чернігові ради, при перевірці обстеження умов проживання [PERSON], встановлено що, остання проживає з матір'ю - [PERSON], братом - [PERSON] та вітчимом - [PERSON]. Обстеження було проведено за адресою: [ADDRESS], у відповідності до якого, для виховання та розвитку дитини [PERSON] створені всі умови для навчання та відпочинку (а.с. 6). Вищевказані обставини, також підтверджується актом від 14.12.2017 р., складеного за підписом мешканців будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], з якого вбачається, що позивач, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мешкають за вищевказаною адресою без реєстрації з січня 2014 р. та по теперішній час, натомість відповідач по справі за даною адресою не мешкає, та місце реєстрації останнього не відоме (а.с. 10). Встановленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі за текстом - СК України). Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з матеріалів справи, згідно відповіді на адвокатський запит Головному управлінню національної поліції в Чернігівській області, вказано, що відповідно до бази даних ІІПС «Армор» ГУНП в Чернігівській обл. та обліків надходження скарг, заяв та повідомлень до ВДЗ ГУНП в Чернігівській обл. інформація щодо звернень громадянина [PERSON], [INFO], по факту перешкоди з боку будь-яких осіб у його спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO], в період часу з 01.06.2014 р. по 17.12.2017 р., до територіальних органів поліції ГУНП в Чернігівській обл. не надходила (а.с. 13). У відповідності про розгляд адвокатського запиту від 28.11.2017 р. № 01-23/ін.-890 на № б/н від 16.11.2017 р., Новозаводська районна у м. Чернігові рада повідомила, що відповідач по справі до органу опіки та піклування районної у місті ради, з червня 2014 р. і по час надання відповіді на запит, із заявами (скаргами, повідомленнями) про усунення останньому перешкод з боку будь-яких осіб у його спілкуванні з дитиною [PERSON], [INFO] р., не звертався (а.с. 14). Пленум Верховного Суду України у пункті 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно довідки від 01.12.2017 р. № 90, виданої Чернігівським дошкільним навчальним закладом № 66, відповідач не приймає участі у вихованні малолітньої [PERSON], [INFO], натомість, вихованням останньої займається мати - [PERSON] (а.с. 16). У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari &aся; Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Таким чином, при вирішенні питання можливості позбавлення батьківських прав одного із батьків дитини суд має з'ясувати чи дійсно останній мав можливість виконувати свої батьківські обовязки та ухилявся від їх виконання. Вказану позицію висловив ЄСПЛ, зазначивши, що суд, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про розєднання сімї, повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (справа «Шульц проти Польщі» (Schultz v. Poland), № 50510/99, від 8 січня 2002 року; «Реммо і Узункая проти Німеччини» (Remmo and Uzunkaya v. Germany), № 5496/04, від 20 березня 2007року; та «Полашек проти Чеської Республіки» (Polasek v. Czech Republic), № 31885/05, від 8 січня 2007року). Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету районної у місті ради від 12.02.2018 р. № 26 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] вказано, що орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки, [PERSON], [INFO] (а.с. 8). В звязку з наведеним органом опіки та піклування надано позитивний висновок щодо можливості позбавлення [PERSON], [INFO] батьківських прав стосовно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Отже, судом встановлено на підставі переконливих доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своєї доньки, що порушує її право на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку її батька, а тому порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останнього батьківських прав відносно [PERSON] Ухвалюючи таке рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved