Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить будинковолодіння [ADDRESS]. Позивач, посилаючись на те, що відповідач не проживає в будинку більше десяти років, її речі відсутні, а він не може самостійно вселити в нього свою дружину [PERSON] і малолітнього сина [PERSON], звернувся до суду і просить вселити їх у будинок [ADDRESS] та визначити порядок користування ним таким чином: кімнати першого поверху 1-3, 1-4, 1-5, коридор, топкову, санвузол, кімнату 3 та частину приміщення 1 другого поверху переділити, а інші кімнати другого поверху та прибудинкову територію залишити у спільному користуванні. Крім цього просить зобов'язати відповідача не порушувати визначений порядок користування житловими приміщеннями. Представник відповідача позов не визнав. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 23 лютого 1989 року, перебуваючи у шлюбі з [PERSON], придбав будинок [ADDRESS] загальною площею 35 кв.м, який до розірвання шлюбу частково перебудував. Після розірвання шлюбу у 2009 році рішенням суду за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на цей будинок в рівних долях. На час розділу будинку він був готовий до експлуатації на 77 %, що підтверджується рішенням суду від 14 жовтня 2009 року та ухвалою суду від 10 листопада 2009 року. Згідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. В судовому засіданні позивач стверджує, що на час звернення його до суду з цим позовом будинок добудований та придатний до проживання, але підтверджуючих доказів цьому не надав. З технічного паспорта на будинок [ADDRESS] вбачається, що загальна площа приміщень будинку складає 174,9 м2, другий поверх будинку, прибудова, надбудова та сарай збудовані самочинно. Водночас техніком зроблений висновок, що надійно та безпечно експлуатувати будинок неможливо. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Представник відповідача заперечує проти запропонованого варіанту розподілу будинку, а тому суд приходить до висновку, що без підтверджуючих документів про введення будинку в експлуатацію неможливо призначити по справі будівельно-технічну експертизу для виділення часток співвласників в натурі та встановлення порядку користування будинком. Позивачем не надано доказів щодо створення перешкод у приживанні його дружини та дитини в будинку з боку відповідача. Перешкод для звернення до суду [PERSON] щодо захисту своїх прав не встановлено, тому підстав для її вселення в будинок судом немає. Крім того, згідно п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання. У позовній заяві позивачем зазначений лише [PERSON], а тому суд не може вийти за межі позовних вимог і вселити в будинок його дружину та сина, які не є позивачами по справі. На підставі викладеного, ст. 331, 356 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК Української РСР,

Outcome: dismissed