Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

[PERSON] , звертаючись до суду в порядку окремого провадження, просила визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та встановити над [PERSON] , [INFO] , опіку і призначити йому опікуна - [PERSON] , [INFO] . Заявник [PERSON] свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] є її рідним батьком. [PERSON] є пенсіонером, хворою, обмеженою в пересуванні, рухах та нездатний захистити свої права, не може усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, потребує стороннього догляду, нагляду та допомоги. Таким чином, [PERSON] не може без опікуна самостійно здійснювати та забезпечувати свої права згідно чинного законодавства України. Заявник вказує на те, що має можливість дбати про свого батька [PERSON] , створити всі необхідні умови, забезпечувати його належним доглядом та лікуванням. 02 вересня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі. 11 листопада 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про призначення амбулаторної судово - психіатричної експертизи, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово - психіатричної експертизи, у зв`язку з цим провадження у справі зупинене. 04 лютого 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва винесено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі. 28 квітня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва, за клопотанням директора Київського міського центру судово - психіатричної експертизи витребуванні документи для проведення означеної експертизи. 05 листопада 2021 року ухвалою суду провадження у справі відновлено. Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи - Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явилась, подали заяву про розгляд справи у відсутності їх уповноваженого представника заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. За змістом ст. 30 Цивільного кодексу України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Згідно ст. 39 Цивільного кодексу України, суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю донькою - заявником [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. ( ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Відповідно до ст. 298 Цивільного процесуального кодексу України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно Висновку судово-психіатричного експерта №591 від 26 вересня 2021 року, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , страждає на органічне ураження головного мозку судинного генезу (гіпертронічна хвороба; церебральний атеросклероз; дискуляторна енцефалопатія; наслідки перенесеного ГПМК) із недоумством (згідно з МКХ-10: F01.8). Дана хвороба є стійким психічним захворюванням. [PERSON] за своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та потребує встановлення над ним опіки. (а.с. 147-148). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, з урахуванням віку та стану здоров`я [PERSON] , за медичними висновками та результатами проведеної судово-психіатричної експертизи страждає психічними розладами, здатність розуміти значення своїх дій обмежена, а тому, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною є встановлення над нею опіки. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу). Отже призначення опіки у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опіки за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення піклувальника, при цьому саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки піклувальника. Отже призначення опіки недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом обмежена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Порядок встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною, виконання піклувальником своїх обов`язків та звільнення від повноважень піклувальника визначений гл. 6 ЦК України та Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі - Правила). Згідно ст. 55 ЦК України та п. 1.2 Правил, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ст. 58 Цивільного кодексу України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ч. я ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. У відповідності до приписів ст. 69 ЦК України та Розділу 4 Правил, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Статтею 56 ЦК України встановлено, що органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Як передбачено ч. 5 статті 63 Цивільного кодексу України фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів або піклувальників. Відповідно до норм ч.1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Заявляючи вимоги про фізичної особи недієздатним, заявниця [PERSON] просить призначити себе опікуном над [PERSON] , [INFO] . Частиною 1 ст. 60 ЦК України передбачено встановлення судом опіки над фізичною особою у випадку визнання її недієздатною і призначення опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до Подання Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 14 вересня 2020 року вих. №103/7201/49/3 «Про доцільність призначення [PERSON] опікуном над над її недієздатним батьком [PERSON] », Орган опіки та піклування вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над її батьком [PERSON] (а. с. 47). Згідно ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При вирішенні питання щодо призначення опікуна, суд враховує, що [PERSON] є рідною донькою недієздатного [PERSON] , зареєстрована та проживає разом зі своїм батьком, за місцем проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках чи у розшуку не перебуває, немає медичних протипоказань для здійснення повноважень опікуна, а також враховуючи особистий зв`язок батька та доньки, у суду достатньо підстав вважати за можливе виконання [PERSON] обов`язків опікуна над недієздатним батьком. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікунапідлягає задоволенню в повному обсязі. При ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. (ч.7 ст.294 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved