Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляв адвокат [PERSON], звернулася в листопаді 2015 року в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. В грудні 2015 року до суду був поданий зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі 1/2 частки частки у спільній сумісній власності подружжя, а саме одну житлову кімнату з компенсацією на користь мурги Г.Р. коштів в сумі 2815.05грн. та залишення кухні, ванної, збиральної, коридору, вбудованої шафи у загальному користуванні. Ухвалою суду від 09.12.2015р. прийнято до провадження зустрічний позов та обєднано позовні вимоги за первісним позовом із вимогами за зустрічним позовом. 19.04.2016 року [PERSON] та його представник після надання судом розяснень щодо виділу частки в натурі за експертизою, та неможливість залишення частини приміщення в загальному користуванні при виділу в натурі, в т.ч. що вимога щодо рухомого майна (вбудованої шафи) не може бути предметом поділу чи виділу нерухомого майна, уточнили вимоги та просили здійснити поділ майна визнавши за позивачем за зустрічним позовом також 1/2 частки квартири. Представник позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю, в зустрічному відмовити. Відповідач та його представник за первісним позовом вимоги позову не визнали, натомість просили задовольнити зустрічні вимоги з урахуванням уточнення цих вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов первісний та зустрічний підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Предметом спору є поділ спільного майна набутого подружжям під час шлюбу по 1/2 кожному. Судом встановлено, що 16.09.2000 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.8), в шлюбі народилася діти: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON] [INFO] (а.с.10-11). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 30.09.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.9). Під час шлюбу, була придбана [PERSON] двохкімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 51.5 м.кв., житловою 29.9 м.кв., згідно договору купівлі-продажу №Д0390 від 26.07.2005 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.12-13, 46-48). У силу статті 60, 63 Сімейного кодексу України та ст.368, 369 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі статтею 70 Сімейного кодексу України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК та ст. 372 ЦК. Установивши, що на обєкт нерухомого майна - квартиру набуто право власності на підставі цивільно-правової угоди під час шлюбу, незалежно від того, на імя кого з подружжя вона була придбана, суд приходить до висновку, що вищевказана квартира є правом спільної сумісної власності подружжя, що визнають і сторони. А тому, доводи і представника позивача за первісним позовом і позивача та його представника за зустрічним позовом про рівність часток квартири, є вірними. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 368, 369 ЦК України, ст. 60, 63, 68-72 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved