Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

[PERSON] (Позивач) звернулась до суду з вищевказаним позовом, під час розгляду справи надала уточнений позов в редакції від 31.10.2017 року, в якому просить суд: встановити факт її проживання однією сім'єю із [PERSON] у період часу з 1996 року по [INFO]; визнати її спадкоємцем першої черги спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON], [INFO]; визнати за нею право власності на спадкове майно: ? частку житлового будинку А-1 загальною площею 167,6 кв.м, житловою площею 105,1 кв.м, а саме квартиру №2 загальною площею 79,8 кв.м, житловою площею 48,6 кв.м з господарчими побудовами: В - погріб, Ж - сарай, 3- літній душ, 1 - водо колонка, 111- замощення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельні ділянки площею 0,108 га. кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого підсобного господарства, земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог Позивач вказала, що [INFO] помер [PERSON]. Вона із 1996 року до смерті [PERSON] мешкала разом з ним однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS]. З самого початку їх сумісного проживання в [PERSON] були постійні проблеми із здоров'ям, оскільки він мав клінічний діагноз - гіпертонічна хвороба, стенокардія напруги, атеросклероз, гіпертрофія лівого шлуночка. Вказує, що стан здоров'я її цивільного чоловіка був досить нестабільним через його скарги на постійні головні болі, в лобній області імпульсуючого характеру, шум в голові, головокружіння, погіршення пам'яті, поганий сон, болі в області серця. В останні три роки життя стан [PERSON] значно погіршився і це відмічалось у медичних висновках. За життя [PERSON] опікувалась лише вона, а інколи його сестра - [PERSON] Похоронами [PERSON] займалась виключно вона, а його онука [PERSON] (Відповідач №2), лише була на них присутньою, і за його життя допомоги не надавала та участі у його житті не приймала. До 2013 року вона крім [PERSON] опікувалась ще за його хворою матір'ю - [PERSON], яка померла [INFO]. При оформленні спадщини після [PERSON] вона та [PERSON] сплатили половину її вартості його сестрі - [PERSON] Таким чином, при набутті [PERSON] права на спадкове майно були витрачені її власні кошти. За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належало домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка розміром 0,2080 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вище вказана земельна ділянка складається і з двох земельних ділянок: 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER] та 0,1080 га для ведення особистого підсобного господарства, кадастровий номер [NUMBER]. Після смерті [PERSON] вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Але, державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину у зв'язку із відсутністю документального підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю, не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Крім неї, із заявою про прийняття спадщини зверталась Відповідач 2. Вважає, що вона має право на спадкування після померлого [PERSON], як спадкоємиця першої черги. В судовому засіданні позивач та її представник, кожен окремо, уточнені позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON], позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити. Представник відповідача Виконавчого комітету Криворізької міської ради під час розгляду справи спочатку покладалась на розсуд суду, а в подальшому надала заяву в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Третя особа Державний нотаріус Сьомої Криворізької міської ради Грабевник О.В., про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву в якій не заперечувала щодо позовних вимог та просила проводити розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори. В судовому засіданні допитано свідків, зокрема [PERSON] показала, що знайома з Позивачем як сусіди.Позивач тривалий час проживала з [PERSON], чи були зареєстровані між ними відносини їй невідомо. Відповідача [PERSON] вона бачила, остання приходила в гості до свого діда [PERSON] Ій відомо, що [PERSON] мешкає в квартирі, яка дісталась їй від дідуся. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що Позивач разом з померлим [PERSON] проживали разом однією сім'єю в цивільному шлюбі. Їй відомо, що в померлого була сестра, інших родичів не має. Про онуку нічого невідомо, вона її не бачила. Також, допитана в якості свідка [PERSON], яка є сестрою померлого [PERSON] показала, що Позивач проживала разом з її братом однією сім'єю по день його смерті та доглядала за ним. У її брата була донька, яка померла та є онука, яка проживала зі своєю бабусею на «Піонері». Вона не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини так як вважає, що Позивач є належним спадкоємцем. [PERSON] з Позивачем так і не оформили шлюбні відносини, оскільки її брат часто хворів, а матеріальними питання в їх сім`ї займався саме він. Чи зверталась із заявою про прийняття спадщини онука [PERSON] їй невідомо. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності,приходить до наступних висновків. Відповідно до п. 5 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Юридичні факти встановлюються у судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки, зокрема права на спадщину. Якщо вбачається спір про право, то лише у позовному порядку. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення і можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на належне йому за життя майно: ? частки житлового будинку А-1 загальною площею 167,6 кв.м, житловою площею 105,1 кв.м, а саме квартиру 2 (два) загальною площею 79,8 кв.м, житловою площею 48,6 кв.м, з такими господарчими побудовами: В - погріб, Ж - сарай, З - літній душ, І - водо колонка, ІІІ - замощення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 12), земельні ділянки розташовані за адресою по [ADDRESS], а саме: земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 14-17). Після смерті [PERSON], Позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини, однак постановою державного нотаріуса Сьомої криворізької нотаріальної контори Грабевник О.В. від 27.09.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], оскільки заявницею не надано документального підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (а.с. 19). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу , крім показань свідків, підтверджується: Актом від 22.03.2017 року, складеним зі слів сусідів, посвідченим уповноваженою особою вуличного комітету №16, з якого вбачається, що у домоволодінні за адресою, буд. [ADDRESS] з 1996 року і на день його смерті власник [PERSON] мешкав разом зі своєю дружиною - [PERSON] (а.с. 7); довідкою вуличного комітету за № 2184, засвідченого завідуючою організаційного відділу виконавчого комітету Саксаганської районної місті ради, за якою Позивач дійсно проживає за вище вказаною адресою (а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки - складають сім`ю. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що факт проживання [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу, однією сім'єю більше п'яти років, до часу відкриття спадщини, починаючи з 1996 року по [INFO], тобто по день його смерті, повністю доведений дослідженими у справі доказами. Стосовно позовних вимог позивача про визнання її спадкоємцем першої черги за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON], та визнання за нею права на спадкування за законом, суд вважає, що у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України, внаслідок смерті особи відкривається спадщина. Відповідно до ст. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. За життя [PERSON] розпорядження з приводу належного йому майна не здійснив, тому його спадкоємці спадкують за законом. Згідно з ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України, передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до Статті 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Стаття 1264 ЦК України, передбачає, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з листом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори за №871/01-16 від 09.08.2017 року та Інформаційної довідки зі спадкового реєстру після смерті [PERSON], померлого [INFO] в Сьомій Криворізькій ДНК 23.08.2016 року заведено спадкову справу за №348/2016 та із заявами про прийняття спадщини, до нотаріальної контори звертались: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 62-63). З матеріалів спадкової справи судом встановлено, що [PERSON] має право на спадкування за законом за правом представлення у зв'язку зі смертю [INFO] її матері - [PERSON] та вона є спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України (а.с. 126-139). Як встановлено у судовому засіданні, оскільки позивач [PERSON] проживала разом з [PERSON], померлим [INFO], однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, вона є спадкоємцем четвертої черги за законом, відповідно до ст. 1264 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Посилання в позовній заяві на безпорадний стан, в якому нібито перебував [PERSON] і потребував обов'язкової сторонньої допомоги, так як постійно хворів на хвороби серця, що є підставою для застосування ст. 1259 ЦК України і надає позивачу право спадкування наряду зі спадкоємцем першої черги, суд не приймає до уваги з наступних підстав. Згідно з абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доводити факт перебування особи у безпорадному стані, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя та потребує стороннього догляду, допомоги та піклування можна будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки медичних установ та висновки судово-медичної експертизи. Разом з тим, в порушення вимог ст.ст. 12, 80 ЦПК України, Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактів щодо безпорадного стану спадкодавця, його потреби в отриманні допомоги від позивача. У зв'язку з чим, суд безпосередньо дослідивши надані сторонами докази вважає недоведеним факт, що [PERSON] за життя перебував у безпорадному стані та потребував стороннього догляду та допомоги Позивача. У зв'язку з чим суд вважає, що підстави для зміни черговості одержання права на спадкування не доведено достатніми доказами, що є підставою для відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв'язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з Відповідачів на її користь судових витрат, суд

Outcome: partial