Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач в позовній заяві зазначає, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі до 14.03.2011р. під час шлюбу у них народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу з відповідача рішенням Васильківського міськрайонного суду Миколаївської області на її користь на утримання сина стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку. Після ухвалення вказаного рішення відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, перестав бачитися з дитиною, не приймає участі у житті сина, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Син знаходиться на її повному утриманні. Його вихованням займається лише вона за допомогою своєї матері. Враховуючи викладене вважає що є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач надала суду заяву, в якій підтримала позов в повному обсязі та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, виконавчий комітет Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, служба у справах дітей та сім'ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області, надали суду лист, в яких проти задоволення позову не заперечували та просили розглядати справу без участі представників. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі вказаного суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст.. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вказаної вище статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов'язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов'язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ст.. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки у випадках: якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причин і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.15,16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2011р. Під час шлюбу, [INFO]., у сторін народився син [PERSON], який проживає з позивачем. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.04.2011р. з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до медичного висновку №156 [PERSON] є інвалідом з 02.04.2014р. з діагнозом хвороба Легг-Кальве-Пертеса зліва ІІ ступеня. Дитина за станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду. Має індивідуальний план навчання на дому. Регулярно проходить обстеження та лікування в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України». З характеристики, наданої на позивача за місцем проживання, вбачається, що допомогу по догляду за сином позивачу надає її мати [PERSON]. Відповідач разом з позивачем не проживає. Аліменти на утримання дитини він не сплачує, отже має заборгованість станом на 30.04.2016р. в розмірі 89556,94грн. Відповідно до висновку, наданого Васильківською районною державною адміністрацією Київської області від 07.06.2016р. адміністрація вважає за доцільне та таким, що відповідає інтересам малолітнього [PERSON], позбавити [PERSON] батьківських прав відносно нього. З рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи, вбачається, що відповідач повідомлений про місце, день та час розгляду справи, однак жодного разу в судове засідання не з'явився. Повідомлень про причини неявки від нього не надходило. Вище викладене свідчить про свідоме не бажання відповідача виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про дитину, її здоров'я та займатись її вихованням. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач, всупереч ст.ст. 150, 155 СК України, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, а також маючи можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, не виконує своїх батьківських обов'язків та не здійснює батьківського піклування щодо свого малолітнього сина: не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги, не забезпечує здобуття ним повної загальної освіти, не готує його до самостійного життя. Вказане є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved