Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Адвокат Кушнеренко Євген Юрійович, діючи на підставі договору про надання правової допомоги від 22.01.2020 року за № 22, ордеру на надання правничої допомоги серії СВ № 1002365 та в інтересах [PERSON] , звернувся в суд з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в сумі 10410 грн.. Також представник позивача адвокат Кушнеренко Є.Ю. просить суд стягнути з відповідача на користь позивача всі понесені судові витрати, в тому числі витрати за правничу допомогу в розмірі 4600 гривень. З позовної заяви виходить, що [PERSON] впродовж 2019-2020 років шляхом переказів зі своєї банківської карти здійснювала переказ коштів на банківську карту [PERSON] . Переказ коштів здійснювався згідно угоди № SAMDNWFC00019543076 від 26.08.2015 року на картковий рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] : [INFO] в сумі 55 грн., 08.02.2019 року в сумі 155 грн., 25.02.2019 року в сумі 305 грн., 27.02.2019 року в сумі 305 грн., 27.02.2019 року в сумі 505 грн., 01.03.2019 року в сумі 305 грн., 02.03.2019 року в сумі 55 грн., 07.03.2019 року в сумі 105 грн., 07.03.2019 року в сумі 105 грн., 07.03.2019 року в сумі 205 грн., 13.03.2019 року в сумі 205 грн., 27.03.2019 року в сумі 105 грн., 16.04.2019 року в сумі 405 грн., 16.04.2019 року в сумі 205 грн., 16.04.2019 року в сумі 205 грн., 17.04.2019 року в сумі 205 грн., 18.04.2019 року в сумі 505 грн., 20.04.2019 року в сумі 35 грн., 27.05.2019 року в сумі 2010 грн., 27.05.2019 року в сумі 3015 грн., 09.08.2019 року в сумі 75 грн., 25.06.2019 року в сумі 55 грн., 11.06.2019 року в сумі 55 грн., 17.06.2019 року в сумі 905 грн., 25.01.2020 року в сумі 205 грн., 29.01.2020 року в сумі 105 грн., 29.01.2020 року в сумі 15 грн.. Таким чином, загальна сума, яку безпідставно набув [PERSON] від [PERSON] складає 10410 гривень. Будь-яка правова підстава для отримання вказаних коштів відсутня, між сторонами також не було будь-яких договірних відносин, які б слугували підставою для отримання відповідачем коштів від позивача. [PERSON] неодноразово усно зверталася до [PERSON] з проханням повернути кошти, крім того 22.01.2020 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про повернення коштів, яку останній отримав 23.01.2020 року. Однак жодної реакції на вказані вимоги від відповідача не було. Повернути кошти в добровільному порядку він відмовився. На підставі вищевикладеного та посилаючись на положення ст. 1212 ЦК України, стверджуючи, що відповідач безпідставно одержав від позивача кошти в сумі 10410 гривень, які зворотно не повернуті позивача, та при цьому жодних договорів ( правочинів ) щодо зазначених коштів між сторонами не укладалося, представник позивача адвокат Кушнеренко Є.Ю. просить задовольнити заявлені ним в інтересах позивача [PERSON] позовні вимоги. Ухвалою судді від 02 березня 2020 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у даній справі. У судове засідання представник позивача адвокат Кушнеренко Є.Ю. не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву від 24.06.2020 року з проханням провести судове засідання без його участі, позов повністю підтримує та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в тому числі стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та судовий збір ( а.с. 74 ). У поданій до суду в порядку, передбаченому ст. 199 ЦПК України, відповіді на відзив представник позивача адвокат Кушнеренко Є.Ю. звертає увагу на те, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечує факту отримання коштів від позивача, однак проти позову заперечує, стверджуючи, що вказані грошові кошти були перераховані на його картковий рахунок з метою погашення боргу за договором позики. Вказуючи на наявність письмової розписки за якою надано [PERSON] позику в сумі 10000 грн., відповідач не наводить обставини надання позики, дату позики, жодних доказів наявності такого договору позики, оформленого розпискою, що ставить під сумнів його слова. При наявності будь-якої розписки, копія такого документу може бути у відповідача. Більш того, якщо дійсно був договір позики, то відповідач не вказує яким чином було оформлено повний розрахунок за договором позики, оскільки, як слідує зі слів відповідача, позивач вже в повному обсязі виплатила всю заборгованість та навіть більше. Вважає, що відповідач навмисно своїми твердженнями вводить суд в оману з метою уникнення виплати позивачу безпідставно отриманих коштів. При цьому [PERSON] жодні зі своїх тверджень не підтвердив належними доказами, в той час як всі банківські транзакції щодо перерахунку грошових коштів [PERSON] з карткового рахунку [PERSON] підтверджуються виписками по рахунку. Наполягає на тому, що будь-яка правова підстава для отримання грошових коштів відповідачем від позивача відсутня. Більш того, зазначає, що [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з проханням повернути кошти. Нелогічно виглядає ситуація ігнорування з боку відповідача таких звернень, а також претензії, яка була направлена з метою досудового врегулювання спору, враховуючи твердження відповідача про наявність позики. Крім того, безпідставність отримання грошових коштів підтверджує смс листування між сторонами, де [PERSON] не заперечує факт отримання коштів та чомусь жодного разу не вказує на наявну позику. Також з цього приводу мається листування з батьками відповідача. Щодо посилання відповідача на позику, як на єдину підставу перерахунку грошових коштів, представник позивача адвокат Кушнеренко Є.Ю. вказує, що для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося ( а.с. 45-46 ). Згідно положень\~ч.\~3\~ст.\~211\~ЦПК України,\~учасник справи\~має право\~заявити клопотання\~про розгляд\~справи за\~його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив ( а.с. 73 ). Натомість відповідач [PERSON] скористався своїм правом та в порядку, передбаченому ст. 191 ЦПК України, подав до суду відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до нього про стягнення безпідставно набутих коштів у зв`язку з необґрунтованістю. Свою позицію по суті заявлених позовних вимог [PERSON] обґрунтовує тим, що [PERSON] взяла в нього в борг 10000 грн. та пообіцяла його до кінця 2019 року повернути. Позика підтверджувалась письмовою розпискою. Повертався борг частинами по мірі можливості з врахуванням банківських послуг. У січні були повернуті останні кошти і в нього жодних претензій до позивача щодо боргу нема. Ним був повернутий оригінал розписки. З незрозумілих причин позивач вирішила, що проплати повернення коштів вона може використати як доказ надання йому коштів. Але для здійснення систематичних проплат протягом значного періоду має бути підстава. При цьому [PERSON] не пояснює з якою метою нею перераховувались кошти у відповідному розмірі і протягом значного періоду, якщо вона не мала б цього робити. Саме наявність боргу її змушували проводити оплати, а повернення ним боргової розписки є підтвердженням виконання зобов`язання по боргу позивачем. Інших підстав та причин перераховувати йому кошти в таких розмірах і протягом даного періоду немає. За даних підстав позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими і безпідставними ( а.с. 35 ). \~ \~ \~ \~У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення відповідача по суті заявлених позовних вимог, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підтвердження факту перерахування [PERSON] коштів впродовж 2019-2020 років в обсягах, визначених у позовній заяві, на рахунок [PERSON] представником позивача адвокатом Кушнеренко Є.Ю. надано роздруківку руху коштів по рахунку позивача в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( а.с. 13-17 ). Незважаючи на те, що за даними рахунку [PERSON] факт перерахування нею коштів [PERSON] підтверджується лише 25.06.2019 року в сумі 55 грн., а інші операції містять тільки дані про переказ нею коштів зі своєї картки без зазначення кінцевого одержувача, відповідач [PERSON] у поданому до суд відзиві фактично підтверджує отримання ним від позивача на свій рахунок коштів в сумі 10410 грн. в якості повернення боргу, наданого ним їй в сумі 10000 грн.. 22 січня 2020 року представник позивача адвокат Кушнеренко Є.Ю. направив відповідачу письмову претензію з якої випливає, що впродовж 2018-2019 років [PERSON] надала у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 35000 гривень. Вказані кошти були надані частинами в різний період часу. Грошові кошти були надані, в тому числі шляхом переказу на картковий рахунок, з умовою про повернення суми боргу, а також комісії за послуги банку, нарахованої до моменту погашення заборгованості за грошовим переказом. Посилаючись на положення ст. 526, 527, 530 ЦК України, представник позивача адвокат Кушнеренко Є.Ю., діючи в інтересах [PERSON] , вимагав від [PERSON] повернення боргу в сумі 35000 грн. протягом місяця з дня отримання зазначеної претензії. При цьому зазначалось, що всі докази зобов`язань [PERSON] з повернення суми боргу наявні у розпорядженні [PERSON] ( а.с. 7 ). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в сумі 10410 грн., представник позивача адвокат Кушніренко Є.Ю. натомість посилається на положення ст. 1212 ЦК України, стверджуючи, що будь-яка правова підстава для отримання вказаних коштів відсутня, між сторонами також не було будь-яких договірних відносин, які б слугували підставою для отримання відповідачем коштів від позивача. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України визначає загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Частина 1 ст. 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов : а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна ( відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України ). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають : 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13. \~ \~ \~ \~Як встановлено судом, позивач [PERSON] впродовж 2019-2020 років перерахувала на рахунок [PERSON] грошові кошти. При цьому перерахування зазначених коштів, кількість транзакцій, розмір перерахованих сум, їх періодичність, вказує на наявність між сторонами договірних зобов`язань. Зазначене підтверджується і послідуючим зверненням позивача з претензією до [PERSON] про повернення боргу. При цьому зі змісту претензії вбачається, що сторонами попередньо було обумовлено надання коштів у борг шляхом переказу на картковий рахунок відповідача, кошти надавались позивачем з умовою повернення суми боргу та комісії за послуги банку, нарахованої до моменту погашення заборгованості за грошовим переказом. Оскільки сторонами не було узгоджено строк ( термін ) виконання зобов`язання боржником з повернення боргу, позивач, посилаючись на приписи ст. 530 ЦК України, шляхом направлення претензії пред`явила до відповідача вимогу з повернення боргу та визначила строк виконання зобов`язань з повернення боргу. Відповідач у відзиві на позов також вказує на існування між сторонами договірних зобов`язань за умовами яких передбачалось перерахування коштів на його рахунок. Разом з тим, сторона позивача, стверджуючи про безпідставність отримання відповідачем вказаних коштів, не пояснює підстав та мети перерахування цих коштів. У той час як кількість проведених транзакцій та їх періодичність виключають можливість зробити висновок про помилкове перерахування [PERSON] коштів на рахунок відповідача. Наявність між сторонами договірних зобов`язань з надання позики та послідуючі дії позивача щодо пред`явлення вимог про повернення позики підтверджуються і наданою стороною позивача роздруківкою смс листування між сторонами, де відповідач визнає наявність у нього боргових зобов`язань перед [PERSON] і зобов`язується повернути кошти, в той час як позивач вимагає повернення їй боргу ( а.с. 47-52 ). Вказане узгоджується з приписами ст. 1046 ЦК України, в якій дається визначення поняття договору позики. Слід зазначити, що недотримання сторонами вимог щодо письмової форми правочину, не має наслідком його недійсність, оскільки сторонами підтверджено наявність між ними договірних зобов`язань, на виконання укладеного усно між сторонами правочину [PERSON] вчинила дії з перерахування коштів на рахунок [PERSON] , а останній прийняв ці кошти та підтвердив їх надходження, а тому позивач не позбавлена можливості в порядку ст. 218 ЦК України у разі спору звернутись до суду з позовом про визнання дійсним договору позики та вимагати повернення відповідачем позики. Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а на статтею 1212 ЦК України, на яку посилається представник позивача як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, слід відмовити. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, з огляду на відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останньою судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed