Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

[PERSON], який діє у межах повноважень за довіреністю від 27.10.2014 року, в інтересах [PERSON] (далі Позивач), звернувся до суду з вказаним позовом, під час розгляду справи позовні вимоги неодноразово уточнювались, предметом розгляду є позовна заява в редакції від 29.03.2016 року, в обґрунтування уточнених вимог зазначив, що 02.01.2014 року Позивач дав у борг [PERSON] (Відповідач) 15 000 умовних одиниць, що за курсом Національного банку України, станом на 02.01.2014 року, складало 120 000 грн., які останній зобов'язувався повертати щомісяця, рівними частинами по 1 250 умовних одиниць, що є еквівалентом 10 000 грн., про що складено розписку. Після закінчення терміну позики Відповідач суму боргу в добровільному порядку не повертає. З огляду на зазначені обставини, Позивач просить суд стягнути з Відповідача суму боргу у розмірі 393 781,50 грн., що є еквівалентом 15 000,00 дол.США, станом на 25.03.2016 року (дата складання уточненої позовної заяви в останній редакції). У судовому засіданні Позивач та його представник [PERSON], кожен окремо, наполягали на задоволенні уточнених позовних вимог. Відповідач та його представник [PERSON], кожен окремо, позов не визнали, просили у його задоволенні, - відмовити, оскільки [PERSON] у повному обсязі розрахувався за даною розпискою з Позивачем, боргів перед ним не має, надавши суду розписку від 02.01.2014 року. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підставах: Так, згідно до вимог ст.1046 ЦК України, - за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальнику) грошові кошти…, а позичальник зобов'язуються повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)… Договір позики укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1047 ЦК України). У матеріалах справи міститься оригінал розписки, про те, що Відповідач взяв у Позивача в борг 15 000 умовних одиниць, що за курсом Національного банку України, станом на 02.01.2014 року, складало 120 000 грн., які Відповідач зобов'язувався повертати Позивачу щомісяця, рівними частинами по 1 250 умовних одиниць, що складало - 10 000 грн. Остаточною датою розрахунку визначено 02.01.2015 року. Після закінчення терміну дії договору Відповідач суму боргу добровільно не повернув. Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження доводів Відповідача про те, що він повернув Позивачу суму боргу, не надано жодних письмових доказів, у розумінні вимог частини 2 статті 59 ЦПК України, якою передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, покази Відповідача, дані ним у судовому засіданні, що віддавши борг у повному обсязі, Позивач повернув йому оригінал розписки, не приймаються судом до уваги, оскільки, як встановлено у судовому засіданні таких розписок було дві, одна, складена Відповідачем, на суму боргу, у еквівалентному вираженні, інша, - у доларовому вираженні. Обидві розписки надані суду, і жодна з них не містить підтверджень Позивача, що борг йому повернутий у повному обсязі. Інших доказів, які б підтверджували виконання Відповідачем своїх зобов'язань перед Позивачем по поверненню боргу, суду не надано. Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved