Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 21 жовтня 2013 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у справі - її бувший чоловік, він зареєстрований у цій квартирі, однак фактично не проживає за вказаною адресою з жовтня 2011 року. Місце його проживання з іншою сім'єю їй не відоме. Вказана квартира є не приватизованою, в ній зареєстровано всього чотири особи. Відповідач є боржником, який систематично та злісно ухиляється від сплати аліментів, за ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 12 жовтня 2012 року було задоволено подання Відділу ДВС, він був оголошений в розшук як неплатник аліментів. Внаслідок злісного ухилення від сплати аліментів заборгованість станом на 26 вересня 2013 року складає 11 078 грн. 70 коп. Вона позбавлена можливості отримувати субсидію через відсутність її бувшого чоловіка, а тому змушена звертатись до суду та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з'явилась, в заяві, що надійшла до суду, на позовних вимогах наполягає, просить суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання з'явилися, проти позовних вимог заперечують, однак при цьому визнають, що відповідач дійсно має іншу сімю, в квартирі не проживає. Просять суд врахувати, що саме відповідач уклав договір найму житла в будинках державного та житлового фонду від 07 листопада 2013 року, плату за опалення в сумі 1 922 грн. здійснювала його мати, і за наданою до суду копією розписки він відшкодує їй понесені витрати. Просять суд також прийняти до уваги що згідно довідки Олександрійського МВ УМВС відповідач не перебуває в розшуку. Інтереси відповідача в суді по довіреності представляв [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4 -15, 16, 22, 316-319, 321, 322, 379, 381, 383, 386, 391, 405, 810, 815 ЦК України та ст.ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Відповідно до вимог ст.ст. 810, 825 ЦК України за договором найму житла наймодавець надає наймачу своє житло для проживання у ньому на певний строк та за окрему плату. Наймач житла має право відмовитись від договору найма, попередивши наймодавця та звільнити помешкання. Правовідносини сторін також врегульовані ст.ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу України, за змістом яких визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а у випадках, визначених цими статтями і понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовженим наймодавцем, а в разі спору - судом. Судом встановлено, що позивач зареєстрована та проживає в не приватизованій квартирі [ADDRESS] відповідно до договору найму житла в будинках державного та комунального житлового фонду. Однак вказаний договір уже після звернення до суду 01 жовтня 2013 року було укладено між наймачем - відповідачем у справі та КП «Житлогосп». Суд також приймає до уваги, що згідно довідки КП «Житлогосп» № 610 від 28 лютого 2013 року відповідач зареєстрований у вказаній квартирі. Згідно акту - розпорядження від 27 вересня 2013 року на момент перевірки відповідач в квартирі був відсутнім, особистих речей не мав, в квартирі не проживає з жовтня 2011 року. Акт-розпорядження затверджено директором КП «Житлогосп». Суд дійшов висновку, що саме позивач та її сім'я проживає в квартирі [ADDRESS], яка не приватизована, що підтверджується довідкою КП «Житлогосп» від 04 лютого 2013 року. Суд приймає до уваги, що між сторонами виникли вкрай неприязні стосунки, відповідач проживає окремо, він з 2011 року має іншу сім'ю, і на думку представника відповідача не хоче, не бажає повертатись в квартиру. Суд вважає доведеним, що відповідач по справі - втратив право користуватись житлом, саме квартирою [ADDRESS], що не належить до приватизованих квартир, фактично в ній проживає позивач разом із дітьми, а відповідач не проживає в квартирі більше двох років, що підтверджується актом - розпорядженням від 27 вересня 2013 року. Укладення договору найму житла відповідачем із КП «Житлогосп» тільки 07 листопада 2013 року суд розцінює як спробу приватизації в подальшому квартири, а укладення розписки із матір'ю надуманим приводом. Відповідач з дітьми не спілкується, має заборгованість по аліментах станом на 26 вересня 2013 року в сумі 11 078 грн. 70 коп. Суд приймає до уваги, що відповідач не приймав заходів щодо врегулювання спірного питання, не надавав матеріальної допомоги на утримання житла та дітей, оскільки особові рахунки не були розділені. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд покладає на відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути судовий збір на користь позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: approved