Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Адвокат Пересадько В.О. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з заявою про встановлення факту постійного спільного мешкання, в якій просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка м. Луганськ Луганської області, постійно спільно проживала однією родиною разом зі своєю свекрухою [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, уродженкою с. Самсонівка Краснодонського р-ну Луганської області, за адресою: [ADDRESS] , з 2014 року та по момент її смерті, яка настала [INFO] . В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що у с. Самсонівка Сорокинського р-ну Луганської області разом з нею проживала її свекруха - [PERSON] , [INFO] . В неї є в наявності не всі документи, які свідчать про їхні родинні відносини: а саме свідоцтва про народження її чоловіка, бо це свідоцтво було втрачено підчас подій 2014 року. Вони з [PERSON] зареєстровані у паспортах за різними адресами: її адреса реєстрації за паспортом: [ADDRESS] , а адреса [PERSON] : [ADDRESS] . Через похилий вік, стан здоров`я свекрухи був дуже слабким. Раніше вони з чоловіком часто їздили до неї у с. Самсонівка Сорокинського р-ну Луганської області, щоб відвідати її, але [INFO] її чоловік помер. Після його поховання вона залишилася на самоті та їздила до свекрухи сама. Згодом стан здоров`я [PERSON] все більш погіршувався та вона не могла вже залишати її на самоті, бо вона вже не мала змоги самостійно обслуговувати свої побутові потреби, вчасно приймати ліки та слідкувати за власним самопочуттям. Щоб мати можливість піклуватись про [PERSON] , вона ще у 2014 році переїхала жити до неї за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Поховання вона здійснювала за власний рахунок. Після її поховання вона звернулась до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Старобільському району та місту Брянка Головного східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) за отриманням свідоцтва про смерть відповідного зразка, але їй було роз`яснено, що у відділі РАЦС неможливо зареєструвати факт смерті на підставі документів про смерть, виданих на непідконтрольній Україні території, та запропоновано звернутися до суду. Вона звернулась до Старобільського районного суду Луганської області, на підставі рішення якого 08.09.2021 року у Старобільському відділі ДРАЦС було видано свідоцтво про смерть [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась деяка спадщина, яку вона має намір оформити. З огляду на всі ці обставини, мені було запропоновано звернутися до суду. Про їх спільне мешкання свідчать довідки, видані в так званій «ЛНР» від 22.07.2021 року, та також її спільне мешкання разом із свекрухою можуть підтвердити свідки. У судове засідання заявник [PERSON] , представник заявника Пересадько В.О. в заяві просили розглянути заяву без їх участі, підтримують заву у повному обсязі. Заінтересована особа - Старобільська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилася. В своїй письмовій заяві не заперечують проти задоволення заяви [PERSON] та просили суд розглянути справу у їх відсутності. На підставі ч.3 ст.211, ч.3 ст.294 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявника та заінтересованої особи. В зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії паспорту серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Луганськ, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 6-8). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у с. Самсонівка Сорокинський район Луганська область. (а.с. 9) Відповідно до копії паспорту [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Самсонівка Краснодонського району, Луганської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 10) Відповідно до довідки від 22.07.2021 року № 5 [PERSON] на момент смерті [PERSON] , яка настала [INFO] проживала з померлою за адресою: [ADDRESS] (а.с.11) Відповідно копії акту про фактичне місце проживання з померлою особою на день її смерті № 7 від 22.07.2021 [PERSON] на день її смерті [INFO] спільна проживала за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] . (а.с 12). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] в м. Луганськ (а.с. 13). Відповідно до копії довідки про одруження № 1 від 18.11.2005 р., [PERSON] 04.01.1997 року одружився з [PERSON] з присвоєнням прізвища дружині « [PERSON] ». (а.с.14) Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . (а.с. 15) Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Відповідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилась до 1 січня 2004 року тощо. За загальним правилом документи, видані органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, їх акти (рішення, документи) є недійсними і не створюють правових наслідків. Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює обов`язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст.17 вказаного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Оцінюючи ксерокопію довідки про фактичне проживання, суд враховує практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), зокрема висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту суд вважає, що надана заявником ксерокопія актів та довідок є підтвердженням того, що дійсно заявниця [PERSON] з 2014 року та на момент смерті своєї свекрухи [PERSON] , яка настала [INFO] проживала з нею за адресою: [ADDRESS] . Встановлення факту постійного спільного проживання заявника з 2014 року із спадкодавцем, має для неї юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після її смерті. В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник документально не може підтвердити факту постійного спільного проживання з [PERSON] на момент її смерті. Таким чином, суд вважає заяву адвоката Пересадько В.О. в інтересах [PERSON] , заінтересована особа: Старобільська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного спільного мешкання такою, що підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved