Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулась до суду з позовною заявою, якою просить стягнути із [PERSON] (відповідача) суму боргу у розмірі 28005,75 грн., яка складається з 20000 грн. основного боргу та 8005,75 грн. суми пені. В обґрунтування позову зазначила, що між нею та відповідачем укладено договір позики від 30.11.2018 року, який зареєстровано в реєстрі за №1559, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 20000 грн. В умовах договору сторони встановили, що у разі порушення договору, відповідач зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення зобов`язання. Відповідач взяті на себе зобов`язання з повернення грошових коштів не виконав, тому позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 14.09.2020 року відкрито провадження та постановлено справу розглядати без виклику учасників справи та без проведення судового засідання. Також позивачем подавалась заява про забезпечення позову, в задоволенні якої ухвалою суду від 30.09.2020 відмовлено. Позивачем подано до суду заяву в якій вона просить стягнути з відповідача на свою користь витрати з надання правничої допомоги у розмірі 5500 грн. та витрати по сплаті судового збору. Відповідач, повідомлений належним чином про розгляд справи, що підтверджується направленою на його адресу, зареєстрованою у встановленому законом порядку, поштовою кореспонденцією (ухвала, копія позовної заяви) з штриховими ідентифікаторами № 7100100841134, яка повернулась до суду не врученою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та оголошенням про розгляд справи від 26.10.2020 року, розміщеним на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позовну заяву у строк встановлений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі не надав, заяв та клопотань також не подавав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників. Дослідивши докази, викладені позивачем у позовній заяві, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] 30 листопада 2018 року уклала зі [PERSON] договір позики (далі - Договір), відповідно до якого позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 20000 грн., яку він зобов`язався повернути [PERSON] не пізніше 30 листопада 2019 року (п.2 Договору), що підтверджується договором позики від 30.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1559. Згідно п. 1 Договору вказану грошову суму позивач передала, а відповідач прийняв до укладення цього договору повністю. За умовами п. 3 Договору за користування позикою позичальник сплачує позикодавцю відповідну плату за коритстування грошима (проценти). При цьому у п. 2 Договору сторони також погодили графік повернення позики згідно якої відповідач зобов`язаний повертати позивачу щомісця по 1725 грн. сплачуюючи платежі до 30 числа кожного місяця, починаючи з грудня 2018 року та закінчуючи 30.11.2019, а всього 12 платежів. Пунктом 6 Договору встановлено, що у разі неповернення позичальником суми позики (чергової частини суми позики) повній сумі у строки, встановлені п. 3 цього Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% (нуль цілих одна десята процента) від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні\~(позичальникові)\~грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~\~незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач у визначені сторонами у договорі строк та розмірі грошові кошти не повернув. Частиною 1 ст.\~509\~ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи, що відповідач суму позики позивачу не повернув, позовні вимоги в частині стягнення 20 000 грн. основного боргу підлягають задоволенню. Крім того позивач просить стягнути з відповідача 8005,75 грн. пені. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). Оскільки відповідачем не виконанні зобов`язання за Договором щодо розмірів та строків повернення позики, він зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню, яка обґрунтовано нарахована в сумі 8005,75 грн. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з повернення позики в сумі 20000 грн. та пені в сумі 8005,75 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підстві вказаної норми витрати позивача по сплаті судового збору за подання позову підлягають стягненню на його користь з відповідача в сумі 840,80 грн. Витрати позивача по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову покладаються на позивача, оскільки судом в задоволенні вказаної заяви відмовлено. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат на правничу допомогу судом встановлено наступне. У відповідності до положень ч.ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. За змістом ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем під час розгляду позовної заяви витрат на правничу допомогу в сумі 5500 грн. до матеріалів справи надано: Договір про надання правової допомоги від 22.09.2020, укладений між [PERSON] та адвокатом Єренко Д.В.; додаток № 1 до договору про надання правової допомоги від 22.09.2020 року, згідно якого [PERSON] діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №969 з однієї сторони та [PERSON] з іншої домовились про вартість наданих послуг адвокатом, яка складається з підготовки до розгляду справи 2500 грн., написання заяви про забезпечення позову 1500 грн., написання заяви 1500 грн.; акт приймання передачі виконаної роботи до Договору про надання правничої допомоги від 22 вересня 2020 року; квитанція до прибуткового касового ордера № 22/09/20 від 22.09.2020 року, згідно якого клієнт прийняв надані послуги та сплатив адвокатові грошові кошти в сумі 5500 грн.; ордер на надання правової допомоги серії ЗП № 131060 від 16.09.2020 року; Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, видане 18.06.2012 року [PERSON] . Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30.09.2020 року в задоволені заяви позивача про забезпечення позову відмовлено, тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст.141 ЦПК України, витрати позивача на правничу допомогу в частині написання заяви про забезпечення позову в розмірі 1500 грн. відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 610, 626, 627, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved