Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) 07 липня 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі Відповідач) про стягнення боргу в сумі 10 000 грн. 00 коп., а також про стягнення моральної шкоди в сумі 3 000 грн. мотивуючи свої вимоги тим, що 04 січня 2011 року між сторонами було укладено договір позики, що підтверджується розпискою, за якою відповідач отримав грошові кошти та зобов'язувався повернути борг до 04 липня 2011 року, однак до цього часу відповідач борг не повернув та відмовився виконувати свої зобов'язання повернути отримані кошти. За заявою про уточнення позовних вимог просить суд також стягнути з відповідача на його користь також 3 відсотки від простроченої суми боргу за розпискою в сумі 1 026 грн. 58 коп. та з урахуванням індексу інфляції в сумі 1 193 грн. В судове засідання позивач з'явився, на позовних вимогах наполягає, та просить суд задовольнити позовні вимоги повністю. Моральну шкоду оцінює в сумі 3 000 грн. Відповідач в судове засідання з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді, про що свідчать поштові повідомлення. В засіданні заперечує наявність боргу перед позивачем, стверджує, що борг було повернуто позивачу частинами в березні 2011 року 8 000 грн. та 800 грн. та в квітні 2011 року 5 600 грн. та згодом ще 1 600 грн. [PERSON] відмовився повернути розписку і приходив та вимагав повернути ще 10 000 грн. Вказує, що позивач умисно відмовився повернути розписку чи написати іншу про повернення боргу, бажає повторно стягнути заборгованість. Він змушений був в жовтні 2014 року звернутись до правоохоронних органів із заявою про вжиття заходів реагування та відібрати письмове зобов'язання щодо недопустимості погроз на його адресу та на адресу членів сім'ї. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заперечують проти позову, просять суд врахувати, що позивач і іншим особам надає під відсотки позики, тому його стан здоров'я не пов'язаний із цією позикою. Інтереси відповідача в суді за угодою представляв адвокат [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 19, 20, 22, 509-510, 525, 526, 530, 610-612, 610-615, 625, 1040-1050 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За загальним правилом відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 1046, 1947 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей. Договір позики укладається в простій письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного доходу громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Судом встановлено, що 04 січня 2011 року між сторонами було укладено договір позики. Укладену угоду було скріплено розпискою, за якою відповідач отримав грошові кошти в сумі 10 000 грн. та зобов'язувався повернути борг до 04 липня 2011 року, однак до цього часу відповідач борг не повернув та відмовився виконувати свої зобов'язання повернути отримані кошти. За заявою про уточнення позовних вимог просить суд також стягнути з відповідача на його користь також 3 відсотки від простроченої суми боргу за розпискою в сумі 1 026 грн. 58 коп. та з урахуванням індексу інфляції в сумі 1 193 грн. Моральну шкоду оцінює в сумі 3 000 грн. Суд дійшов висновку, що між сторонами було укладено договір про передачу позичальнику визначеної грошової суми - всього суми 10 000 грн. Внаслідок невиконання відповідачем взятого на себе зобов'язання щодо повернення позики, саме з вини відповідача, отримані ним кошти не повернулись до позивача. Розписки про отримання коштів (оригінал розписки наявний в матеріалах справи), написаною відповідачем особисто свідчить, що такі договори позики є реальними, письмових доказів, які свідчили б про безгрошовість укладених угод відповідач до суду не надав. Достовірних доказів того, що кошти відповідач повернув позивачеві до суду не було надано. Суд критично оцінює показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - близьких родичів відповідача, які показали суду, що борг частинами віддали позивачу в березні та в квітні 2011 року, однак пояснити, чому відсутня розписка про отримання позивачем коштів, чому не було поштовим переказом надіслано позивачу кошти не можуть суду пояснити. Судом достовірно встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем взятого на себе зобов'язання, саме з вини відповідача кошти досі не повернуто. Суд дійшов висновку, що право позивача було порушено, а порушене право підлягає захисту. Суд приймає до уваги, що відповідачем не було доведено відсутність своєї вини з приводу неналежного виконання своїх зобов'язань. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму позики - 10 000 грн., суму нарахованих позивачем річних за користування коштами в сумі 1 026 грн. 58 коп. а також суму з урахуванням індексу інфляції 1 193 грн. 00 коп., а всього 12 219 грн. 58 коп. За змістом ст.ст. 23, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відшкодування моральної шкоди можливе лише за умови правомірних діянь позивача. Суд вважає, що вказані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суд не вбачає вини відповідача. Судом встановлено, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 3 000 грн. не підлягають задоволенню, оскільки до суду не надані докази чому, виходячи з яких критеріїв чи міркувань позивач оцінює моральну шкоду саме в таких розмірах. Враховуючи, що відсутні докази, що відображають ступінь моральних та душевних страждань позивача у зв'язку з їх вимушеними негативними змінами в звичному житті, що настали, виходячи із характеру немайнових втрат, їх тривалості та можливості їх відновлення, суд дійшов висновку, що вказані вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди не передбачені чинним законодавством як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи, а тому повністю не підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути також судовий збір. Враховуючи викладенні обставини та

Outcome: partial