Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Адвокат Гузєв\~І.Г.,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику в наслідок ушкодження здоров`я. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] - [PERSON] зазначив, що [PERSON] , працюючи в період часу з 01.10.1998 року по 01.03.1999 року на посаді підземного прохідника дільниці № 6 ш. «Північна» РУ ім. Кірова; 01.03.1999 року по 25.06.1999 року на посаді підземного гірничого очисного забою дільниці №2 ш. ім. «Артема» РУ ім. Кірова, правонаступником яких є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». На вказаних робочих місцях, в межах трудових обов`язків позивач виконував роботи, які характеризувалися важкою фізичною працею, необхідністю переміщення вручну вантажів вагою від 20 до 90 кг. Крім того, на вказаних посадах позивач підпадав під вплив локальної вібрації, рівень якої перевищував гранично-допустимий. Виконання трудових обов`язків здійснювалося у вимушених позах та в умовах несприятливого мікроклімату, підвищена вологість на робочих місцях (до 90%), низька температура повітря (+ 15-18), зміна швидкості руху повітря від 0,25 до 0,7 м / сек. У зв`язку з вказаними шкідливими і тяжкими умовами праці позивачем отримано хронічне професійне захворювання «вегетативно-сенсорна полінейропатія». Згідно висновків, викладених компетентною комісією в Акті про розслідування хронічного професійного захворювання від 26.06.1999 року причинами виникнення професійного захворювання у позивача являються тривалий стаж роботи в підземних умовах, яка вимагає застосування важкої фізичної праці у вимушених робочих позах, відсутність засобів малої механізації. У зв`язку\~із заподіянням\~шкоди,\~Позивач 04.10.1999\~року,\~вперше,\~пройшов огляд\~лікарсько-трудовою\~експертною комісією,\~за результатами\~якого йому\~було визначено\~ступінь втрати\~професійної працездатності\~-\~35%\~по ВСП\~та встановлено\~третю групу\~інвалідності, 21.09.2000\~року,\~Позивач повторно\~пройшов огляд\~ЛТЕК,\~за результатами\~якого йому\~було визначено\~ступінь втрати\~професійної працездатності\~-\~35%\~по ВСП\~та встановлено\~третю групу\~інвалідності,\~визначено необхідність\~в оздоровленні\~у профілакторії, 27.09.2001\~року,\~Позивач повторно\~пройшов огляд\~ЛТЕК,\~за результатами\~якого йому\~було визначено\~ступінь втрати\~професійної працездатності\~-\~35%\~по ВСП\~та встановлено\~третю групу\~інвалідності,\~визначено необхідність\~в оздоровленні\~у профілакторії, 26.09.2002 року, Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35% по ВСП та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні та медикаментозному лікуванні, 02.10.2003 року, Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35% по ВСП та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні та медикаментозному лікуванні, 26.10.2004 року, Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35% по ВСП та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні та медикаментозному лікуванні, 13.09.2006 року, Позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35% по ВСП та встановлено третю групу інвалідності з 01 жовтня 2006 року - безстроково, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні та медикаментозному лікуванні. \~ \~ \~ \~У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, Позивач постійно відчуває біль та обмеження рухомості в шийному та попереково-крижовому відділах хребта, плечових, ліктьових та колінних суглобах, оніміння, набряклість та мерзлякуватість рук, зниження м`язової маси кистей. Всі ці больові відчуття характеризують негативні наслідки набутого за час роботи на підприємстві Відповідача професійного захворювання (ВСП). Тривалий час Позивач проходив стаціонарне лікування, з приводу болю в руках і ногах, суглобах та утруднення дихання і задухи, особливо в осінній період, лікування мало короткочасний ефект. Виникнення професійного захворювання та втрата працездатності, призводять до постійного перенесення Позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження лікування, що має наслідком нераціональну втрату часу та життєвої енергії, ушкодження здоров`я стало причиною необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя Позивача, втрата працездатності призвела до відсутності у Позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, обмежило можливість Позивача приділяти час своєму інтелектуальному та духовному розвитку, приділяти увагу близьким та рідним людям. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь 210 000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Представник Відповідача Публічного акціонерного\~товариства «АрселорМіттал\~Кривий Ріг»\~-\~Єфремова Т.О.\~подала до\~суду відзив\~на позов,\~в якому\~зазначила,\~що підприємство не погоджується з доводами та вимогами Позивача, оскільки вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що позивач вважає, що право на звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди у нього виникло внаслідок певних юридичних фактів, а саме встановлення сталої втрати професійної працездатності, крім іншого позивач обрав відповідачем по справі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступника ДП «РУ ім. Кірова», однак це не відповідає істині. Позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами той факт, що ПАТ «АМКР» правонаступник прав та обов`язків ДП РУ ім. Кірова. Згідно наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 «Про подальшу реструктуризацію РУ ім. Кірова» частково передано об`єкти та виробничі потужності Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення статутного фонду. Відповідно до зазначеного наказу перехід прав і обов`язків від Державного підприємства до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» не відбувся. Після передачі 19.04.2001 року об`єктів та виробничих потужностей ДП «Рудоуправління імені Кірова» на баланс відповідача не відбулося правонаступництва в розумінні цивільного та господарського права вказаного державного підприємства до КГДМК «Криворіжсталь». У зв`язку з вищевикладеним, вбачається, що ДП Рудоуправління імені Кірова «Кривбасруда» не передавало свої права і обов`язки Відповідачу, отже, відповідач не є правонаступником ДП «Рудоуправління ім. Кірова». Відповідно до постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 28.04.2011 по справі №Б38/330-10 ліквідовано юридичну особу Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова». Також, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа - Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» припинена, дата запису - 20 вересня 2011 року, номер запису 12271170019006457. З цього вбачається, що Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» існувало до 2011 року та припинено без правонаступництва. Крім того, власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди. Шкода заподіяна під час роботи на ДП РУ ім. Кірова, в той час підприємство було у власності держави, ПАТ «АМКР» не має жодного відношення до правовідносин. Професійне захворювання позивачу встановлено в 1999 році, в той час, як РУ ім. Кірова не перебувало в стані банкротства, не було ліквідоване та не передавало активи іншим підприємствам. Таким чином, в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких винних, неправомірних дій, що могли б призвести до виникнення професійного захворювання, оскільки позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем. Крім того, позивач не надав до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди. У зв`язку з чим, представник Відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, виданої на ім`я [PERSON] , останній з 08.02.1980 року по 13.04.1983 року працював на посаді підземного машиніста електровозу дільниці №12 відділу капітального будівництва РУ ім. Кірова, з 13.04.1983 року по 01.01.1984 рік був переведений на посаду підземного бурильника шпурів дільниці №12, з 01.01.1984 року по 31.12.1987 року був переведений на посаду підземного прохідника дільниці №12 п`ятого розряду, з 01.01.1990 року по 01.10.1998 року працював на посаді підземного прохідника дільниці №32 п`ятого розряду, з 01.10.1998 року по 01.03.1999 рік був переведений на посаду підземного прохідника п`ятого розряду дільниці № 6 ш. «Північна» РУ ім. Кірова, з 01.03.1999 року по 25.06.1999 року був переведений на посаду підземного гірничого очисного забою дільниці №2 шахти ім. «Артема`РУ ім. Кірова, 17.01.2000 року був переведений електрогазозварювальником 3 розряду в ш. ім. «Артема» РУ ім. Кірова,пропрацював там до 30.04.2001 року та був звільнений з підприємства на підставі ст. 36 КЗпП України (а.с. 36-46). Згідно Акту форми розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 25.06.1999 року вбачається, що причиною виникнення професійного захворювання є тривалий час важкої роботи на ш. ім. Артема РУ ім. Кірова в умовах значного фізичного перенавантаження, з перенесенням тяжкостей від 20 до 90 кг і локальної вібрації в дозах що перевищували гранично допустимий рівень, та підвищена вологість на робочих місцях (до 90%), низька температура повітря (+ 15-18), змінна швидкості руху повітря від 0,25 до 0,7 м / сек. Відповідно до вказаного Акту встановлено, що внаслідок тяжкої праці Позивачем отримано хронічне професійне захворювання: вегетативно-сенсорна полінейропатія ВСП (а.с. 19-21). Відповідно до інформаційної довідки Саксаганської райсанепідемстанції м. Кривого Рогу від 07.05.1999 року на робочому місці [PERSON] по концентрації пилу умови праці відносяться до ІІІ классу 2 ступеня важкості, по тяжкості праці відносяться до ІІІ классу 1 ступеня важкості (а.с.47-48). У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 04.10.1999 року пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією (надалі - ЛТЕК), де йому з 27.09.1999 року було первинно встановлено ступень втрати професійної працездатності 35% та третя група інвалідності з переоглядом до 01.10.2000 року, повторно 21.09.2000 року позивачу було встановлено ступень втрати професійної працездатності 35% та третя група інвалідності з переоглядом до 01.09.2001 року, повторно позивач проходив огляди ЛТЕК 27.09.2001 року, 26.09.2002 року, 02.10.2003 та 26.10.2004 року, та огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), яким 13.09.2006 року, [PERSON] було встановлено ступень втрати професійної працездатності 35% по ВСП та третя група інвалідності безстроково, та визначено потребу у санаторно-курортному лікуванні та медикаментозному лікуванні, що підтверджується виписками із акта ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» виданими на ім`я Позивача, та випискою із акта МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» виданими на ім`я Позивача. (а.с. 12-18). Відповідно до постанов, виданих Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, [PERSON] у зв`язку із пошкодженням здоров`я на виробництві були призначені страхові виплати (а.с.22-31). У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування\~\~ шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до\~статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди [PERSON] мали місце до 14.01.2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України,\~\~в редакції 1963 року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння. Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку з ушкодженням його здоров`я в результаті нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР, в редакції 1963 року. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~\~Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Таким чином, судом встановлено, що здоров`ю позивача була заподіяна шкода внаслідок отримання хронічного професійного захворювання, та захворювання [PERSON] відповідно до акту про розслідування хронічного професійного захворювання виникло внаслідок тривалої важкої праці на підприємстві ДП «РУ імені Кірова», у зв`язку із чим вважає доведеним покладення обов`язку відшкодувати позивачу шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на ДП «РУ імені Кірова», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Доводи представника Відповідача зазначені у відзиві про те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шахти ім. Артема та шахти Північна Рудоуправління ім. Кірова на яких працював [PERSON] , спростовуються, постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.02.2020 року у справі №212/8630/19, в ході розгляду якої встановлений факт правонаступництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», виходячи з наступного. 01.07.1975 року промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194\~та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць. Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. 01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського. Так, у 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України. Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром. 28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова. 30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат. Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року. П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Відповідно до Додатку №1 до Наказу №165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта «Північна» та шахта «ім. Артема», на яких працював позивач на момент отримання ним професійного захворювання, відійшли до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Згідно ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» (в редакції, що діяла станом на 09.01.1990 року) об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу. Таким чином, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником у даній справі. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з твердженнями Позивача про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником шахти «ім. Артема» Рудоуправління ім.\~Кірова та\~особою,\~що несе\~відповідальність по\~відшкодуванню моральної\~шкоди Позивачу.\~Отже позовні\~вимоги [PERSON] до Відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання частково втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно проходити стаціонарне лікування, бо без нього його стан погіршується (а.с. 32-35). При цьому суд враховує, що моральні страждання Позивача мають постійний характер, постійні фізичні страждання через болі, що знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне лікування та має потребу у санаторно-курортному та медикаментозному лікуванні. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до отримання хронічного професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості фізичних навантажень, внаслідок зниження чутливості у кінцівках, що загрожує гіпотрофією м`язів, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 100 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1000,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial