Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулася із заявою, в якій просила оголосити [PERSON], [INFO], який мешкав за адресою: м. Одеса. [ADDRESS], уродженця [INFO]. померлим. Обґрунтовуючи вимоги заяви [PERSON] посилається на те, що 26 грудня 1992 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що 26.12.1992 року у Відділі РАЦС Київського МВК, зроблено актовий запис за № 1460. Заявниця також вказує, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1995 року, виданого управлінням житлово - комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] в рівних частках належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] зазначає, що у вказаній квартирі вона разом з чоловіком [PERSON] проживала до 1998 року, однак у травні 1998 року спільне проживання та сімейні, а також будь - які інші відносини між нею та чоловіком повністю припинилися, але вони продовжували знаходитись у зареєстрованому шлюбі. Заявниця стверджує, що з моменту припинення спільного проживання тобто з 1998 року ніяких відомостей про її чоловіка не надходило, що вимусило [PERSON] звернутися із даною заявою до суду, оскільки їй це необхідно для оформлення спадщини на 1/3 частку квартири № 154, яка розташована в будинку № 70 по вулиці Академіка Вільямса у м. Одесі. У судовому засіданні заявниця та її представник наполягали на задоволенні заяви. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання зявився, не заперечував проти задоволення заяви. Представник Одеської міської ради у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином (а.с. 41). Вислухавши пояснення заявниці [PERSON], її представника, заінтересованої особи [PERSON], показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволення вимог заяви, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 26 грудня 1992 року між заявницею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що 26.12.19892року, у Відділі РАЦС Київського МВК, зроблено актовий запис за № 1460, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія III - ЖД № 382452 від 26.12.1992 року (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.12.1995 року, виданого управлінням житлово - комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів на праві спільної часткової власності квартира [ADDRESS] в рівних частках належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.01.2013 року [PERSON], [INFO], який є співвласником квартири, було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири № 154, яка розташована в будинку № 70 по вулиці Академіка Вільямса у м. Одесі (а.с. 5-8). Заявницею було надано копію відповіді з Київського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області без дати та вихідного номеру, з якої вбачається, що громадянин [PERSON], 26.10.1947р.н. безвісно зник у 1998 році, та теперішнє місцезнаходження його невідоме (а.с. 13). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] (сусіди) стверджували, що не бачили [PERSON] за місцем його останнього відомого зареєстрованого місця проживання з кінця 90-х років. Відповідно до ч.1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку протягом шести місяців. Відповідно до ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Згідно зі ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про оголошення фізичної особи померлою. Правила розгляду справ в порядку окремого провадження (ст. 235 ЦПК України) зобов'язують суд вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, а також з метою з'ясування обставин справи надають суду право за власною ініціативою витребувати необхідні докази. На виконання положень вищевказаної ст. 235 ЦК України суд з власної ініціативи одержав з архіву Київського районного суду м. Одеси інформацію та зясував, що в провадженні суду перебувало декілька аналогічних справ за заявою [PERSON] про оголошення померлим [PERSON], про що заявниця суд не сповістила. Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.08.2013 року (суддя Коваленко О.Б., справа № 520/4346/13-ц, а.с. 39-40), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.11.2013 року (а.с. 37), у задоволенні заяви [PERSON] про оголошення померлим [PERSON] відмовлено. При розгляді справ за заявою [PERSON] суддями Маломуж А.І. (справа № 520/1967/15-ц) та [PERSON] (справа № 520/10864/14-ц) судом були одержані відповіді з Київського районного відділу Одеського міського управління ГУМВС України в Одеській області, з яких вбачається, що станом на квітень 2015 року [PERSON] у розшуку не перебуває (а.с. 39) та, крім того, [PERSON] 26.04.2012 року звертався до Приморського РВ із заявою про втрату паспорта, де вказав адресу свого проживання [ADDRESS] (а.с. 28, 29, 30). Згідно відповіді УПФУ у Київському районі м. Одеси від 08.04.2015 року № 2393 [PERSON], про оголошення померли якого йдеться у заяві, знаходиться на обліку в УПФУ у Київському районі м. Одеси з 19.07.2012 року та отримує пенсію за віком з 01.01.2013 року по теперішній час (а.с. 35). Про всі зазначені обставини заявниці [PERSON] було відомо, оскільки вона приймала участь при розгляді судом цивільних справ № 520/4346/13-ц, № 520/10864/14-ц, № 520/1967/15-ц, однак суду нічого не повідомила, та навіть стверджувала, що з 1998 року ніяких відомостей про [PERSON] не надходило та їй нічого про нього не відомо. Підсумовуючи наведене, [PERSON] неможливо оголосити померлим, а тому заява [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed