Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] через засоби поштового зв`язку 31.12.2021 року звернулась до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] аліменти у розмірі по 15 000 грн. щомісячно з дати подання позовної заяви до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років та визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з нею. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що з моменту народження дитини сімейне життя з відповідачем не склалося з різних причин. Відповідач майже не бере участі у вихованні доньки, рідко та нерегулярно дає кошти на її утримання. Дитина постійно проживає разом з нею, у зв`язку з чим вона має планувати бюджет видатків на утримання дитини та себе. Нерегулярна участь відповідача в матеріальному забезпеченні дитини ускладнює планування витрат. Для стягнення аліментів на утримання дитини було подано заяву про видачу судового наказу. Відповідач зазначив, що кошти, які він передає, мають бути витрачені виключно на дитину, а на її утримання надавати кошти відповідач відмовився з посиланням на те, що вона отримала у достатньому рівні декретні кошти. Позивач зазначає, що десь в середині грудня 2020 відповідач повідомив, що не буде надавати грошові кошти на утримання її та дитини до тих пір, поки це питання не буде врегульовано відповідним рішенням суду. Перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною з 04.12.2019 року до досягнення донькою трирічного віку, вона не має жодного доходу та має обґрунтовані побоювання щодо можливості забезпечити себе та дитину всім необхідним. Відповідач неодноразово заявляв, що вона з донькою не мають права проживати у належній відповідачу на праві власності квартирі, вона власного житла не має, тому наразі вимушена була укласти договір оренди квартири [ADDRESS] та щомісячно сплачувати 15 000 грн. і комунальні послуги. Вказує, що відповідач неодноразово у суперечках заявляв, що в будь який момент може забрати дитину собі, оскільки він є батьком. Донька вимагає пильного догляду та ретельного нагляду лікарів. Вона хвилюється за свою дитину, оскільки відповідач не бере ніякої участі у догляді за дитиною, не знає особливостей та не може забезпечити належний догляд за донькою. Через зміну місця проживання вона має побоювання щодо наявності вільного місця у державному дитячому садочку для дитини, тому донька буде перебувати з нею до появи такого вільного місця. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2021 року позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позову (а.с. 22, 23). Ухвалою суду від 01.02.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та витребувано Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації висновок про розв`язання спору щодо визначення малолітньої дитини сторін по справі (а.с. 52, 53). Ухвалою суду від 09.03.2021 року клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено частково, витребувано від Головного управління ДПС у місті Києві інформацію про суми виплачених доходів та утримання податків щодо відповідача за період з 11 жовтня 2019 року (а.с. 71, 72). На виконання вищевказаної ухвали про витребування доказів до суду 19.04.2021 року та 16.06.2021 року надійшли відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] (а.с. 89-92, 129-132). 05.05.2021 року до суду надійшла заява відповідача від 28.04.2021 року з проханням розглянути справу без його участі. У заяві відповідач зазначив, що позовну вимогу про визначення місця проживання дитини з матір`ю [PERSON] він визнає, вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років визнає частково, згоден сплачувати грошові кошти у сумі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам, а саме 4 540 грн., оскільки пред`явлена позивачем до стягнення сума 15 000 грн. є необґрунтованою та не підтвердженою доказами. З приводу розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою наданою позивачу адвокатом, просить зменшити заявлену до стягнення суму, врахувавши критерії реальності адвокатських витрат, складність справи та те, що у позовній заяві адвокатом цитовано в більшій мірі матеріальне законодавство, судову практику в аналогічній категорії справ (а.с. 94). 18.06.2021 року до суду на виконання ухвали суду надійшов висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини (а.с. 134-136). Ухвалою суду від 06.05.2021 року підготовче провадження закрите та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 22.06.2021 року на 11.00. год. (а.с. 119). В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації суду подавала заяву про розгляд справи без участі представника служби з проханням прийняти рішення в найкращих інтересах дитини, зазначила, що висновок органу опіки та піклування підтримує у повному обсязі, (а.с. 134). Суд, вислухавши пояснення представників позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 11 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, від якого мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 37, 38). Шлюбні стосунки між сторонами припинені, позивач та відповідач мешкають окремо за різними адресами, дитина проживає з матір`ю. Згідно ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позивач з дитиною проживають в орендованій квартирі [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди квартири (житлового приміщення) № 21122020 від 21.12.2020, укладеного позивачем (далі - договір оренди, а.с. 39-41). За цією ж адресою позивач зареєстрована, відповідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 8727-493784-2017 від 19.04.2017 (а.с. 34). Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення норми вищенаведеної ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. За вимогами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини від 14.06.2021 № 103/4821/41/3 (протокол засідання комісії № 13 від 09.06.2021) вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 135, 136). У цьому висновку Органу опіки та піклування зазначено, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в січні 2021 року. Малолітня [PERSON] постійно проживає з матір`ю [PERSON] , яка самостійно займається її вихованням та утриманням. Мати та донька мешкають за адресою: [ADDRESS] . Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї проведено обстеження за вказаною адресою, у ході якого встановлено, що в квартирі чисто, прибрано, наявні необхідні меблі, речі побуту та вжитку. Для малолітньої відведено окремий куточок, де створено всі належні умови для проживання та гармонійного розвитку. Мати дитини [PERSON] на даний час перебуває в декретній відпустці, отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною, створила всі умови для розвитку доньки. Батько дитини [PERSON] не був присутній на засіданні комісії, однак в телефонному режимі спеціалістам служби повідомив, що він не заперечує, щоб малолітня донька [PERSON] і надалі проживала з матір`ю. Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 року у справі № 185/6994/15-ц. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з матір`ю, яка опікується дитиною, приділяє доньці багато уваги, її розвитку, стану здоров`я, турбується про дитину. [PERSON] має житло, яким користується на законних підставах, займається вихованням дитини, забезпечує доньку необхідними побутовими умовами для її розвитку. Суду не доведено фактів, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови в позові. Суд приймає до уваги вищевказаний висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, яким визначено доцільність проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Позов у частині вимог про визначення місця проживання дитини відповідач визнає. З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, тому підлягає задоволенню. Відповідно частин 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 15 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову. Відповідач не заперечує проти стягнення з нього коштів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років у розмірі 4 540 грн., у решті позовних вимог посилається на їх необґрунтованість. Відповідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, розмір отриманих [PERSON] доходів після відрахування з них податків за 2020 рік складає 726 609,06 грн., тобто середньомісячний отриманий дохід становить 60 550,76 грн. Отже, відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачу, як визначено нормою ст. 84 СК України. Згідно довідки ТОВ «Проктер енд Гембл Україна» від 24.12.2020, позивач [PERSON] з 01.04.2013 працює на посаді менеджера з фінансової роботи відділу фінансів у Київській філії товариства та з 04.12.2019 знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 42). За умовами договору оренди квартири відповідач зобов`язана сплачувати орендну плату щомісячно у розмірі 15 000 грн. З наявних у справі доказів суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача коштів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років у розмірі 15 000 грн. підлягають задоволенню, так як знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, аліменти слід стягувати щомісячно від дня пред`явлення позову - 31.12.2020 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . Вказаний розмір аліментів судом визначено з урахуванням обставин отримуваного відповідачем розміру доходу, відсутності інших утриманців на забезпеченні відповідача, окрім малолітньої дитини, знаходження позивача у відпустці по догляду за донькою, проживання [PERSON] з дитиною на орендованій квартири, у зв`язку з чим позивач потребує фінансової допомоги для забезпечення побутово необхідних витрат для її проживання та оренди житла. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач звільнена від сплати судового збору в частині вимог про стягнення аліментів, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. У зв`язку з цим, у порядку розподілу судових витрат між сторонами відповідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі 840 грн. 80 коп. в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини (а.с. 5). Відповідно положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем заявлено до відшкодування судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги, відповідно наданого суду розрахунку від 22.06.2021 у розмірі 32 260 грн. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Інтереси позивача під час розгляду справи представляли адвокати Ковальов Ю.В. та Шуляк Н.О. 11 листопада 2020 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Краун» в особі керуючого партнера Шуляк Н.О. укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги, пунктом 4.1 якого визначено, що за надання юридичних послуг замовник сплачує виконавцю плату у розмірі та в строк, встановлений Договором та Додатками до нього (далі - Договір, а.с. 101-103). Відповідно Додатку № 1 від 11.11.2020 до Договору, вартість послуг за підготовку позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х річного віку та визначення місця проживання дитини становить у розмірі 5 600 грн. (а.с. 104). 12.01.2021 року між позивачем та АО «Краун» підписано Акт приймання-передачі послуг до Додатку № 1 від 11.11.2020 до Договору на суму 5 600 грн. (а.с. 105). Відповідно Додатку № 2 від 23.02.2021 до Договору, за надання правової (правничої) допомоги у формі представництва прав та законних інтересів у судовому засіданні 09.03.2021 по справі № 755/370/21 вартість послуг становить 5 996 грн., за підготовку адвокатського запиту та клопотання про витребування доказів вартість послуг - 2 000 грн., загалом: 8 996 грн. (а.с. 106). 09.03.2021 року між позивачем та АО «Краун» підписано Акт приймання-передачі послуг до Додатку № 2 від 23.02.2021 до Договору на суму 8 996 грн. (а.с. 107). Відповідно Додатку № 3 від 02.04.2021 до Договору, за надання правової допомоги у формі представництва прав та законних інтересів в судовому засіданні 07.04.2021 по справі № 755/370/21 вартість послуг становить 5 936 грн. (а.с. 108). 07.04.2021 року між позивачем та АО «Краун» підписано Акт приймання-передачі послуг до Додатку № 3 від 02.04.2021 до Договору на суму 5 936 грн. (а.с. 109). Відповідно Додатку № 4 від 01.05.2021 до Договору, за надання правової допомоги у формі представництва прав та законних інтересів в судовому засіданні 06.06.2021 по справі № 755/370/21 вартість послуг становить 5 936 грн., за надання правової допомоги у формі представництва прав та законних інтересів у двох майбутніх судових засіданнях по справі вартість послуг становить 11 787 грн. (а.с. 110). 17.05.2021 року між позивачем та АО «Краун» підписано Акт приймання-передачі послуг до Додатку № 4 від 01.05.2021 до Договору на суму 5 936 грн. (а.с. 151). Відповідно Додатку № 5 від 21.06.2021 до Договору, за надання правової допомоги у формі представництва прав та законних інтересів в судовому засіданні 06.05.2021 по справі № 755/370/21 вартість послуг становить 5 792 грн. (а.с. 150). 22.06.2021 року між позивачем та АО «Краун» підписано Акт приймання-передачі послуг до Додатку № 5 від 21.07.2021 до Договору на суму 5 792 грн. (а.с. 152). На рахунок АО «Краун» позивачем сплачено кошти у розмірі 6 996 грн., 5 792 грн., 6 390 грн., 336 грн., 5 600 грн., 5 600 грн. (а.с. 111-115, 154). Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Надання суду таких документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правову допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 755/15364/17 при ухваленні додаткового судового рішення по розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Також у постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Розподіляючи понесені позивачем втрати на професійну правничу допомогу суд враховує ті обставини, що по справі було проведено три підготовчих судових засідання, а саме: 09.03.2021, 07.04.2021, 06.05.2021, та одне судове засідання по розгляду справи по суті - 22.06.2021, при цьому у кожному із судових засідань брав участь представник позивача - адвокат Ковальов Ю.В., на підтвердження повноважень якого надано ордер серії АА № 1087000 виданий Адвокатським об`єднанням «Краун» (а.с. 65), в підготовчому судовому засіданні 09.03.2021 року представник позивача подавав клопотання про витребування доказів (а.с. 60-62), яке було задоволено частково ухвалою суду від 09.03.2021 року (а.с. 71, 72). У поданій заяві відповідач фактично не наводить обґрунтувань підстав щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвокату, не надає будь якого розрахунку стосовно доведення неспівмірності заявлених витрат, при цьому за приписами частини 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення таких витрат. З урахуванням зазначеного, з огляду на складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням умов Додатків до Договору про надання правової (правничої) допомоги, Актів приймання-передачі послуг, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомоги підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 31 260 грн., що підтверджується письмовими доказами. В іншій частині слід відмовити за недоведеністю. Відповідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Outcome: approved