Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 26 квітня 1990 року померла її мати - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії ІV-КИ №293331 від 27.04.1990 року, видане Бабайківською сільською Радою Царичанського району Дніпропетровської області), яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою [INFO] (Дніпропетровська), 51 Царичанського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] заповіту не складала. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул.Автомобільна (Дніпропетровська), 51 с.Івано-Яризівка Царичанського району Дніпропетровської області. Після смерті матері спадкоємцями є вона, її сестра [PERSON] та брат [PERSON] На день смерті матері разом з нею проживав їх брат, який і залишився проживати в будинку і після смерті матері. Після смерті матері вони спадщину прийняли відповідно до ч.1 ст.549 УК УРСР, вступивши в управління спадковим майном, але спадкові права свої не оформляли, заяву до нотаріуса не подавали. 04 вересня 2017 року помер її брат - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-КИ №766562, виданий Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 05.09.2017 року). Після смерті [PERSON] спадкоємцем є його син [PERSON] У жовтні 2017 року вона звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 26.04.1990 року [PERSON], проте постановою нотаріуса від 23.10.2017 року отримала відмову у зв'язку з тим, що відсутні документи для встановлення родинних відносин та через неподання заяви про прийняття спадщини. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1217, 1223, 1261, 1268 ЦК України, прохає суд встановити факт родинних відносин, а саме те, що вона є рідною дочкою померлої 26.04.1990 року [PERSON] та визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з'явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги заявлені позивачем підтримав повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче засідання не з'явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачами, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. 26 квітня 1990 року померла мати позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії ІV-КИ №293331 від 27.04.1990 року, видане Бабайківською сільською Радою Царичанського району Дніпропетровської області), яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою [INFO] (Дніпропетровська), 51 Царичанського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] заповіту не складала. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул.Автомобільна (Дніпропетровська), 51 с.Івано-Яризівка Царичанського району Дніпропетровської області (а.с.13-21). Після смерті [PERSON] спадкоємцями є позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та їх брат [PERSON], який 04 вересня 2017 року помер (свідоцтво про смерть серії І-КИ №766562, виданий Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 05.09.2017 року). Після смерті [PERSON] спадкоємцем є його син [PERSON], відповідач в даній справі. У жовтні 2017 року позивач звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 26.04.1990 року [PERSON], проте постановою нотаріуса від 23.10.2017 року отримала відмову у зв'язку з тим, що відсутні документи для встановлення родинних відносин та через неподання заяви про прийняття спадщини (а.с.29). Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідачами заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] дійсно є рідною дочкою померлої 26.04.1990 року [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження брата позивача [PERSON] серії ЯК №943425 від 26.01.1956 року, копією свідоцтва про народження позивача серії ГД №144720 від 05.06.1957 року та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-КИ №278872 від 17.06.1978 року (а.с.8-10). Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved