Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке є правонаступником акціонерного товариства «Укрсоцбанк», звернулося до суду з даним позовом, який мотивовано тим, що між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у подальшому публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», у подальшому акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та [PERSON] 15.11.2007 було укладено договір кредиту Ф070883П у сумі 124000 грн. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 18.06.2019 складається з: строкової заборгованості 4621,00 грн.; простроченої заборгованості 103020,00 грн.; строкової заборгованості по нарахованих % - 358,80 грн.; простроченої заборгованості по нарахованих % - 141446,40 грн. На забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] відповідно до ст.553 ЦК України, 16.11.2007 між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №02-23-Ф070883П-1776, за умовами якого [PERSON] як поручитель [PERSON] поручився за виконання останнім обов`язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Посилаючись на положення ст.ст.509, 525, 526, 554, 543 ЦК України просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість загальною сумою 249446,20 грн. та судові витрати у сумі 3741,70 грн. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини, просив позов задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали, підтримали раніше наданий відзив на позов, в якому просили відмовити у задоволенні позову у зв`язку із втратою позивачем права на звернення з позовом зі спливом позовної давності, припиненням поруки та недоведеністю та необґрунтованістю суми заборгованості. Також підтримали надану заяву про застосування позовної давності. У подальшому надавали власний розрахунок заборгованості, вважали, що загальна сума заборгованості по кредиту та відсоткам становить 34387 грн., при цьому, в судових дебатах підтримали позицію, викладену у відзиві, просили відмовити у задоволенні позову та застосувати позовну давність. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що між відкритим акціонерним товариством акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 15.11.2007 було підписано договір про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф070883П. 16.11.2007 між відкритим акціонерним товариством акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №02-23-Ф070883П-1776. 15.07.2009 між відкритим акціонерним товариством акціонерно- комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було підписано додаткову угоду №1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф070883П від 15.11.2007, також 15.07.2009 між банком та [PERSON] , [PERSON] було підписано додаткову угоду №1 про внесення змін до договору поруки №02-23-Ф070883П-1776 від 16.11.2007. З довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 18.06.2019 [PERSON] має заборгованість загальною сумою 249446,20 грн., з яких 4621,00 строкова заборгованість, 103020,00 грн. прострочена заборгованість, 358,80 грн. строкова заборгованість по нарахованих %, 141446,40 грн. прострочена заборгованість по нарахованих %. Також, під час судового розгляду справи банком надано довідку, відповідно до якої станом на 01.01.2020 за період з 10.12.2007 по 10.09.2015 відповідачем сплачено 65414,97 грн., з яких 16359,00 грн. основної заборгованості та 49055,97 грн. відсотків за кредитом. З наданого розрахунку заборгованості за період з 05.12.2007 станом на 01.01.2020 загальна сума заборгованості становить 352991,00 грн., з яких 107641,00 грн. сума заборгованості за кредитом, 150640,65 грн. сума заборгованості за відсотками, 35295,45 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту, 48604,55 грн. розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків, 4548,78 грн. розмір інфляційних витрат за кредитом, 6260,57 грн. розмір інфляційних витрат за відсотками. Як доказ порушення відповідачами умов кредитного договору позивачем також надано виписки по особовому рахунку. Разом з тим, суд не може прийняти до уваги виписки з рахунку відповідача, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки надані виписки не містять підтвердження руху коштів по картковому рахунку із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, і, до того ж, не є відповідним розрахунком заборгованості та фінансовим документом на підтвердження розрахунків між банком та відповідачем. З наданих позивачем довідок про розмір заборгованості та розрахунку заборгованості за кредитним договором не можливо встановити відповідність порядку нарахування заборгованості (зокрема, відсотків) та проведення відповідних розрахунків умовам договору, укладеного між банком «Укрсоцбанк» та [PERSON] . Таким чином, суду не надано доказів, які б підтверджували розмір нарахованої банком заборгованості за кредитним договором. Щодо заяви відповідача про необхідність застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає наступне. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного суду від 07.11.2018 (справа № 372/1036/15-ц), виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Одночасно судом враховано, що відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. За таких обставин, з огляду на позицію відповідачів, які позовні вимоги не визнали, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

Outcome: dismissed