Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання заповіту частково недійсним. В обґрунтування позову зазначено, що 20 грудня 2015 року померла мати позивачів [PERSON]. після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на земельну ділянку по вул..Рудніченка, 6 в с.Дідове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Після смерті матері позивачі звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, проте постановою від 28 липня 2016 року нотаріус відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що за життя мати склала заповіт, який був посвідчений 5 червня 2008 року Дмитрівською сільською радою, яким все своє майно вона заповіла [PERSON]. Позивачі вважають, що мати бажала передати [PERSON] лише земельну ділянку по вул..Рудніченка, 6 в с.Дідове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яку фактично було відчужено. На думку позивачів, у [PERSON] не було жодних підстав, причин та мотивів передавати все своє майно [PERSON], а в заповіті таке розпорядження зроблено помилково. Отже, заповіт в частині передачі всього майна [PERSON], на думку позивачів, не відповідав волевиявленню заповідача, а тому підлягає визнанню частково недійсним. У звязку з вищевказаними обставинами, позивачі, як спадкоємці, позбавлені можливості оформити свої спадкові права на інше спадкове майно, яке залишилося після смерті матері. На підставі вищевикладеного позивачі просили суд визнати недійсним запові , складений 5 червня 2008 року [PERSON], посвідчений секретарем Дмитрівської сільської ради [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 29 в частині розпорядження про передачу всього майна [PERSON], залишивши дійсним заповіт в частині передачі [PERSON] земельної ділянки по вул.. Рудніченка, 6 в с.Дідове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. В судовому засіданні позивачі позов підтримали, просили суд задовольнити заявлені вимоги. Позивач, [PERSON], суду пояснив, що за життя мати фактично продала [PERSON] недобудований будинок про що склала заповіт. Їй про це було відомо, ніяких спорів щодо цього майна ніколи не було. Лише після смерті матері вони дізналися, що в заповіті було зазначено, що мати передає все своє майно [PERSON] Вважає, що це сталося помилково, оскільки мати знала, що в неї є ще інше майно, окрім земельної ділянки в с.Дідове, а тому вона не мала наміру передавати все майно відповідачу. Окрім нього з братом спадкоємцем після смерті матері є також батько, але він відмовився від прийняття спадщини, про що подав нотаріусу відповідну заяву. Позивач, [PERSON], надав суду аналогічні пояснення. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суду пояснила, що вона придбала у [PERSON] земельну ділянку з недобудованим будинком в с.Дідове. [PERSON] склала заповіт на неї, вона не приділяла уваги його змісту. Після складання заповіту вона фактично проживає в будинку та зареєструвала право власності на нього та на земельну ділянку. на все майно після смерті [PERSON] вона не претендує, оскільки [PERSON] не мала наміру передавати за заповітом все своє майно їй, а в заповіті так записано помилково. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON], в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, вислухавши пояснення позивачів та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. 20 грудня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). Після її смерті її сини, [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9, 12) звернулися до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 5 червня 2008 року Дмитрівською сільською радою, згідно з яким все своє майно вона заповіла [PERSON], про що було винесено відповідну постанову 27 липня 2016 року (а.с.8). Встановлено, що дійсно, 5 червня 2008 року секретарем Дмитрівської сільської ради було посвідчено заповіт, яким [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, в тому числі земельну ділянку, що їй належить [PERSON] (а.с.37). Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно з ч.3 ст. 1257 ЦК України недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. Враховуючи пояснення сторін про те, що [PERSON] не мала наміру заповідати все своє майно [PERSON] та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що є підстави вважать, що волевиявлення [PERSON] в частині передачі всього майна [PERSON] хоч і було вільним, проте не відповідало її волі, що, є підставою для визнання заповіту недійсним в цій частині. Також суд звертає увагу, що рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2016 року за [PERSON] було визнано право власності на садибний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою по вул..Рудніченко, 6 в с.Дідове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Також цим рішенням суду встановлено, що [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за адресою вул..Рудніченко, 6 в с.Дідове Верхньодніпровського району Дніпропетровської області після смерті [PERSON] (а.с.34-36). Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи те, що позивачі як спадкоємці першої черги після смерті матері (ч. 1 ст. 1261 ЦК України) не мають можливість оформити свої спадкові права на спадкове майно, оскільки їхнє право на спадкування не визнається, обраний ними спосіб захисту цивільних прав відповідає способам, визначеним ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивачів про визнання заповіту частково недійсним, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved