Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

[PERSON] \~ звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позивач зазначала, що 19 червня 2018 року відповідачем було отримано від позивача для купівлі грузового автомобіля Freightliner Columbia 2003 року випуску на ім`я [PERSON] , грошові кошти в сумі, що еквівалентна 15000 доларів США, що на дату отримання грошей становить 394920 грн. 00 коп. (курс НБУ гривні щодо американського долара становить 26,328 грн. станом на 19.06.2018 р.); 500 доларів США для перегону автомобіля, що на дату отримання грошей становить 13164 грн. 00 коп.; 1000 доларів США, що на дату отримання грошей становить 26328 грн. 00 коп. Загалом відповідачем отримано еквівалент 16500 доларів США, що на дату отримання грошей становить 434412 грн. 00 коп. Зазначені обставини підтверджуються складеною відповідачем власноручною розпискою від 19.06.2018 р., але останній порушив своє зобов`язання. Так, 20.06.2018 р. відповідач придбав автомобіль Freightliner Columbia 2003 року випуску на ім`я [PERSON] , тобто на себе. Грошові кошти відповідачем не повернуто, на усні вимоги повернути отримані кошти відповідач не відповідаєте. Також, відповідачу було направлено претензію-вимогу про повернення грошових коштів, яку він отримав 05.02.2020 р., але грошей не повернув, відповіді не надав. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 434412 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 4344 грн. 12 коп. та на професійну правничу допомогу в розмірі 27000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] \~ та її представники адвокати Тоцький Б.А. і Романченко О.О. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області https://br.ko.court.gov.ua. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 19 червня 2018 року, відповідач [PERSON] отримав у борг від позивача [PERSON] для купівлі грузового автомобіля Freightliner Columbia 2003 року випуску на ім`я [PERSON] , грошові кошти в сумі, що еквівалентна 15000 доларів США, що на дату отримання грошей становить 394920 грн. 00 коп. (курс НБУ гривні щодо американського долара становить 26,328 грн. станом на 19.06.2018 р.); 500 доларів США для перегону автомобіля, що на дату отримання грошей становить 13164 грн. 00 коп.; 1000 доларів США, що на дату отримання грошей становить 26328 грн. 00 коп. Загалом відповідачем отримано еквівалент 16500 доларів США, що на дату отримання грошей становить 434412 грн. 00 коп. (а.с.14). 20.06.2018 р. відповідач [PERSON] придбав автомобіль Freightliner Columbia 2003 року випуску та оформив право власності на своє ім`я, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.15). Таким чином, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини повинні регулюватись згідно з ч. 1 ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, учинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права й обов`язки довірителя. Згідно ч.1\~ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ч.2.\~ст.530\~ЦК України,\~якщо строк\~(термін)\~виконання боржником\~обов`язку не\~встановлений або\~визначений моментом\~пред`явлення вимоги,\~кредитор має\~право вимагати\~його виконання\~у будь-який\~час.\~Боржник повинен\~виконати такий\~обов`язок у\~семиденний строк\~від дня\~пред`явлення вимоги, обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч.3 ст. 2.37 ЦК України, представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ч.1 ст.245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати нормі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Згідно абз. 1 п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 р. «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно абз.\~2\~п.8\~Постанови Кабінету\~Міністрів України\~№1388\~від 07.09.1998\~р.\~«Про затвердження\~Порядку державної\~реєстрації (перереєстрації),\~зняття з\~обліку автомобілів,\~автобусів,\~а також\~самохідних машин,\~сконструйованих на\~шасі автомобілів,\~мотоциклів усіх\~типів,\~марок і\~моделей,\~причепів,\~напівпричепів,\~мотоколясок,\~інших прирівняних\~до них\~транспортних засобів\~та мопедів»,\~документами,\~що підтверджують\~правомірність придбання\~транспортних засобів,\~їх складових\~частин,\~що мають\~ідентифікаційні номери,\~є оформлені\~в установленому\~порядку:\~договори,\~укладені на\~товарних біржах\~на зареєстрованих\~в уповноваженому\~органі МВС\~бланках;\~укладені та\~оформлені безпосередньо\~в сервісних\~центрах МВС\~у присутності\~адміністраторів таких\~органів договори\~купівлі-продажу\~(міни,\~поставки),\~дарування транспортних\~засобів,\~а також\~інші договори,\~на підставі\~яких здійснюється\~набуття права\~власності на\~транспортний засіб; укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою. Відповідно до ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. З наведеного вище вбачається, що договір доручення повинен був укладатися в письмовій формі, але був укладений в усній формі. Письмовий договір доручення та довіреність укладено не було, але, як вбачається із матеріалів справи, кошти було передано за розпискою від 19.06.2018 р. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом і відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на викладене, відповідачем безпідставно набуті кошти позивача в сумі, що еквівалентна 16500 доларів США 00 центів США, що в національній валюті складає 434412 грн. 00 коп. 03 лютого 2020 року на адресу відповідача [PERSON] було направлено претензію-вимогу про повернення грошових коштів в розмірі 16500 доларів США, що в національній валюті складає 434280 грн. (а.с.16-19). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 434412 грн. 00 коп. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved