Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

[PERSON] (надалі також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач») про стягнення іфляційних нарахувань та 3% річних, в якому просить стягнути з Відповідача на його користь інфляційні втрати за заборгованість за період із 25.02.2020 року по 19.10.2020 року в розмірі 2371, 99 грн. та 2556,53 грн. - 3% річних за період із 25.02.2020 року по 19.10. 2020 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку із наявністю у [PERSON] заборгованості перед [PERSON] , яка виникла із судового рішення, і не погашена станом на час звернення до суду, Позивачем на підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України пред`явлено вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачем - [PERSON] , - подано до суду Відзив на позов, у якому представник не заперечив щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, однак заперечив проти стягнення витрат на правову допомогу. Представником Відповідача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, викладені у відзиві на позов пояснення Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року у справі №344/14318/16-ц позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя на квартиру та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволено частково. Визнано об`єктами права спільної сумісної власності подружжя: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63,8 кв.м., РНОНМ 285989026101, легковий автомобіль марки Volkswagen модель Golf, 1986 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 66800 грн., та наступне майно: пральну машину-автомат вартістю 7 500 грн.; кухонний гарнітур з дерева вартістю 30 000 грн.; холодильник марки LG вартістю 14 000 грн.; газову плитку вартістю 7500 грн.; машину для миття посуду вартістю 12 000 грн.; витяжку вартістю 5000 грн.; меблі «кухонний куток» вартістю 13 500 грн.; датчик для котла вартістю 2000 грн.; шафу купе, що знаходиться у коридорі, вартістю 18 000 грн.; шафу купе, що знаходиться у спальні, вартістю 16 000 грн.; спальний гарнітур вартістю 15 000 грн.; телевізор марки Samsung вартістю 7 500 грн.; фотоапарат вартістю 6 000 грн.; меблі «м`яка частина», що знаходиться у вітальні, вартістю 1 000 дол. США, що еквівалентно 26 500 грн.; диван, що знаходиться на балконі, вартістю 3 000 грн.; столик, що знаходиться на балконі, вартістю 400 грн. В порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним на 1/2 ідеальної частки двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 63,8 кв.м., РНОНМ 285989026101. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 33400,00 (тридцять три тисячі чотириста грн. 00 коп.) грн. грошової компенсації 1/2 частини вартості легкового автомобіля марки Volkswagenмодель Golf,1986року випуску, д.н.з. [NUMBER] , залишивши такий у власності [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 91950,00 (дев`яносто одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят грн.00коп.) грн. грошової компенсації як 1/2 частину вартості рухомого спільного сумісного майна подружжя, яке залишити увласності [PERSON] . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1894,81 грн. витрат по оплаті судового збору. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3804,67 грн. витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги. Відповідно до листа начальника Івано-Франківського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.14) на виконанні у Івано-Франківського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває ЗВП №62215811 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 131 049,48 грн. Відповідно до ч.5 ст. 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, станом на час звернення до суду у [PERSON] існує перед [PERSON] невиконане грошове зобов`язання, яке виникло з рішення суду про поділ майна подружжя, в загальному розмірі 131 049,48 грн. Відповідач у відзиві на позов не заперечила факту існування у неї заборгованості у розмірі 131 049,48 грн. перед [PERSON] . Частиною 1 ст. 528 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання визначено статтею 625 Цивільного кодексу України. Так, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі даної норми Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних та інфляції. За розрахунками Позивача, здійсненими в позовній заяві, загальна сума інфляційних збитків складає 2 371,99 грн.; 3% річних - 2 556,53 грн. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання і, на відміну від пені, не є санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Таким чином, три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов`язання. Станом на даний час [PERSON] не виконано перед [PERSON] зобов`язання із сплати на його користь коштів у сумі 131 049,48 грн. Доказів, які б спростовували це, Відповідачем Суду не надано, як і не заперечено факту існування заборгованості. За здійсненими в позовній заяві підрахунками Позивача інфляційні втрати за період з 25.02.2020 року по 19.10.2020 року становлять 2371,99 грн., 3% річних - 2 556,53 грн. Будь-яких доказів на спростування проведеного позивачем розрахунку або його невірності Відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, аналогічне визначення міститься також в ст. 81 ЦПК України. В ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача інфляційних нарахувань в сумі 2371,99 грн. та 3% річних в сумі 2 556,53 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, на підтвердження розміру правової допомоги представником Позивача надано суду: попередній орієнтовний розрахунок судових витрат на загальну суму 17 000,00 грн., документи на підтвердження повноважень адвоката, розрахунок судових витрат для надання правничої допомоги адвоката на загальну суму 14000,00 грн., акт приймання-передачі наданих послуг №09/11 до Договору про надання юридичних послуг з представництва інтересів в суді від 09.11.2020 року. В той же час, Суд звертає увагу на те, що належним чином оформленого документа, який би підтверджував факт оплати правової допомоги у 14 000,00 грн., Суду не надано. Акт приймання-передачі виконаних робіт не є тим документом, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформленим у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відтак, Суд не вбачає підстав для стягнення на користь Позивача витрат на правову допомогу у зв`язку з недоведеністю на даний час факту їх понесення. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 15, 526, 527 ч.1, 612, 625, Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved