Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON], у своєму позові поданому 18.12.2018 року від її імені на підставі довіреності [PERSON] просила суд: усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житлом, розташованим за адресою: [ADDRESS] Сплату судових витрат залишити за нею. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте подала письмову заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, у випадку неявки відповідача не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, хоч належним чином та завчасно повідомлявся про час та місце розгляду справи за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Ст.211 ч.3 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч.4 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ст.247 ч.2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З досліджених доказів даної справи судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу Чернівецької області Гапчуком В.М. та зареєстрованого в реєстрі за №628, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним №90044513 від 20.06.2017 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] В належній позивачці квартирі на даний час за згодою попереднього власника квартири зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Сокирянської міської ради Чернівецької області за №3418 від 13.12.2018 року. [PERSON] за місцем реєстрації фактично не проживає з 2014 року по даний час, що підтверджується актом обстеження житлового приміщення на предмет проживання фізичної особи від 13.12.2018 року. Із змісту витягу з рішення виконавчого комітету Сокирянської міської ради Чернівецької області за №108 від 22.08.2018 року встановлено, що на звернення [PERSON] про зняття з реєстраційного обліку [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] їй було відмовлено та запропоновано звернутися до Сокирянського районного суду. Будь-якої домовленості щодо подальшого проживання [PERSON] у квартирі позивачки, не було. Реєстрація [PERSON] в належній [PERSON] квартирі створює їй перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження цим майном, в тому числі виникли перешкоди в отриманні субсидій. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 ЦК України власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно преамбули Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV відповідно до Конституції України даний Закон регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Частиною першою ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV визначено підстави зняття з реєстрації місця проживання особи: заява особи або її законного представника; судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтво про смерть; паспорт або паспортний документ, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інші документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців або осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав для користування житловим приміщенням. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо усунення перешкод у здійсненні нею права власності належною їй житлом шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] застосовуючи відповідно до положень ст.8 ЦК України аналогію закону. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягали б стягненню на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору. Однак у позовній заяві остання судові витрати залишила за собою, тому суд не вирішує питання про їх стягнення з відповідача. На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст. 4, 8, 15, 16, 319, 383, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved