Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

[PERSON] пред`явив у Подільському районному суді міста Києва позов до ТОВ «Інформаційне агентство «Олігарх Медіа», [PERSON] , про захист честі, гідності та ділової репутації, в якому просив визнати інформацію недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача; зобов`язати відповідачів спростувати поширену недостовірну інформацію тим самими способом, яким вона була поширена; стягнути з відповідачів відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] через мережу Інтернет на інформаційному ресурсі [INFO] було поширено недостовірну інформацію про позивача, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Інформація була поширена шляхом опублікування статті під назвою « [INFO] . Відтак, необмеженому коло читачів через мережу Інтернет за посиланням [INFO] було поширено інформацію, яка на думку позивача, є недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, наступного змісту: «В штаб-квартире [PERSON] было жарко « Сколько ты хочешь? » « Пьять проциентов !» Перекрикивая [PERSON] , и .о. главы «Укравтодора» [PERSON] отчаянно торговался со своим куратором. «Это невозможно! Ты понимаешь, шо на дороги не останется? » « Пошьему?! » [PERSON] старался держать марку , глядя на [PERSON] . Тот характерно улыбнулся. «Потому шо еще есть люди». [PERSON] в волнении принялся крутить на руке свои легендарные часы. « Сколь -ко?» - спросил он, не поднимая глаз. «2%» [PERSON] вздохнул. « Но с прокуратурой и всеми этими, - [PERSON] повел руками, как дирижер, - разбираешься сам». [PERSON] возмущенно подскочил. «Это я жрать ваше лайно, а ты мне даже не прикрыть?!» - постучал он пальцем по столу перед [PERSON] . «Ну, если ты хочешь, я все закрою, - с сострадающим видом уставился на него [PERSON]. - Но тогда 1,5%». [PERSON] молчал. «Это да?», - тихонько спросил [PERSON] . «Тт-а!» - с гордостью польского реформатора выпалил [PERSON] . [PERSON] предложил «варягу» кофе. Тот гордо отказался. « Слушай , а ты часы свои задекларировал?» - как бы невзначай спросил [PERSON]. « Ош- шень смьешно!» - произнес командир «Укравтодора» и горделиво вышел из кабинета. В дверях он столкнулся с премьер-министром [PERSON] . Тот иронично осмотрел поляка и с показным уважением уступил ему дорогу. «Что это он?» - едва сдерживая смех, опустился в кресло [PERSON] . «Торгуется». «Дорого запросил?» «Та копейки». «И что , заплатишь?» « Ничего не получит », - улыбнулся [PERSON]. « Чего? » - вскинул брови [PERSON]. «Та он, дурак, зарплату свою не задекларировал. И - приколись…» Лицо премьера вытянулось от удивления. «…приколись, часы опять не задекларировал!» [PERSON] захохотал. Несколько лет назад [PERSON] уволили с поста министра транспорта Польши за то, что он не задекларировал дорогие часы - те самые.» За таких обставин позивач просить суд відновити порушене цивільне право позивача. Позивач свого права на участь у судовому засіданні не використав. До суду представник позивача звернувся із заявою, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи провести без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 27.02.20 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. З відкритих джерел в мережі Інтернет встановлено, що позивач - [PERSON] з 19 жовтня 2016 року до 01 жовтня 2019 року був виконувач обов`язків голови «Укравтодору». Ця інформація є публічною, а відтак не потребує доказуванню. Крім того, факт призначення позивача на посаду виконуючого обов`язки Голови Державного агентства автомобільних доріг України підтверджено Розпорядженням Кабінету міністрів України від 19.10.2016 року № 763-р. (а.с. 27) З матеріалів справи вбачається, що [INFO] на інформаційному ресурсі [INFO] за посиланням [INFO] було розміщено інформацію наступного змісту: «В штаб-квартире [PERSON] было жарко « Сколько ты хочешь? » « Пьять проциентов! » Перекрикивая [PERSON], и.о. главы «Укравтодора» [PERSON] отчаянно торговался со своим куратором. «Это невозможно! Ты понимаешь, шо на дороги не останется? » « Пошьему?!» [PERSON] старался держать марку , глядя на [PERSON] . Тот характерно улыбнулся. «Потому шо еще есть люди». [PERSON] в волнении принялся крутить на руке свои легендарные часы. «Сколь-ко?» - спросил он, не поднимая глаз. «2%» [PERSON] вздохнул. « Но с прокуратурой и всеми этими, - [PERSON] повел руками, как дирижер, - разбираешься сам». [PERSON] возмущенно подскочил. «Это я жрать ваше лайно, а ты мне даже не прикрыть?!» - постучал он пальцем по столу перед [PERSON] . «Ну, если ты хочешь, я все закрою, - с сострадающим видом уставился на него [PERSON]. - Но тогда 1,5%». [PERSON] молчал. «Это да?», - тихонько спросил [PERSON] . « Тт -а!» - с гордостью польского реформатора выпалил [PERSON] . [PERSON] предложил «варягу» кофе. Тот гордо отказался. « Слушай , а ты часы свои задекларировал?» - как бы невзначай спросил [PERSON]. « Ош- шень смьешно!» - произнес командир «Укравтодора» и горделиво вышел из кабинета. В дверях он столкнулся с премьер-министром [PERSON] . Тот иронично осмотрел поляка и с показным уважением уступил ему дорогу. «Что это он?» - едва сдерживая смех, опустился в кресло [PERSON] . «Торгуется». «Дорого запросил?» «Та копейки». «И что , заплатишь?» « Ничего не получит », - улыбнулся [PERSON]. « Чего? » - вскинул брови [PERSON]. «Та он, дурак, зарплату свою не задекларировал. И - приколись…» Лицо премьера вытянулось от удивления. «…приколись, часы опять не задекларировал!» [PERSON] захохотал. Несколько лет назад [PERSON] уволили с поста министра транспорта Польши за то, что он не задекларировал дорогие часы - те самые.» (а.с. 10-12) Автором статті (яка включає вищевказану інформацію) зазначено [PERSON] , із зазначенням « [PERSON] , главный редактор в Realist». (а.с. 12) 31.08.2017 року [PERSON] направив на адресу відповідачів Вимогу про спростування вищевказаної інформації та видалення недостовірних відомостей з веб-сайту. (а.с. 13-17) Докази направлення вимоги відповідачам містяться в матеріалах справи (а.с. 18-23) Згідно Відповіді на вимогу від 15.09.2017 року вбачається, що Інформаційне агентство «Олігарх Медіа» в особі генерального директора фактично підтвердив розміщення вищевказазної статті у рубриці «мнения» на своєму сайті. Генеральний директор Інформаційного агентства «Олигарх Медіа» зазначив, що у Вимозі не наведено, в чому саме полягає приниження честі, гідності та ділової репутації позивача у зв`язку з публікацією даної статті, однак ним принесено свої щирі вибачення за те, що позивач відчув приниження після читання зазначеного матеріалу. Також, у вищевказаній Відповіді від 15.09.2017 року зазначено, що інформаційне агентство просить не сприймати по відношенню до себе ні імен, ні прізвищ, ні посад, ні інших даних, зазначених в згадуваному матеріалі, так як події, прізвища, імена та інша інформація - є творчим вимислом автора статті, про що і зазначено в самій статті після слів «Disclamer: Все изложенное выше является чистым вымыслом. Имена и должности придуманы. Любое совпадение с реально существующими персонажами случайно.» (а.с. 26) Зі змістом Відповіді на вимогу від 15.09.2017 року наданої Генеральним директором Інформаційного агентства «Олигарх Медіа» позивач не погоджується, як вбачається зі змісту позову, з огляду на те, що в ній чітко йдеться про особу позивача, а саме: його прізвище та ім`я - « [PERSON] », його національність - «поляк», його посада - «в.о. голови «Укравтодору». Крім того, разом зі статтею розміщена фотографія із зображенням обличчя позивача, що чітко, як стверджує позивач, відсилає до його особи. Відтак, у читачів складається чітке враження про те, що мова у статті йде саме про [PERSON] , а не про будь-яку іншу особу, а також, що події, викладені у статті, стосуються саме особи-позивача. Зміст статті містить інформацію про те, що позивачем було висунуто пропозиції щодо отримання неправомірної вигоди та наводиться обговорення, у якому саме розмірі така неправомірна вигода має бути надана. Позивач стверджує, що жодних корупційних дій ним не вчинялось. Більше того, позивач є суб`єктом декларування своїх доходів згідно Закону України «Про запобігання корупції». Крім того, стаття містить інформацію про те, що [PERSON] був звільнений з посади міністра транспорту Польщі, через те, що незадекларував свій годинник. З відкритих джерел інформації в мережі Інтернет вбачається, що [PERSON] з 18 листопада 2011 року по 27 листопада 2013 року перебував на посаді Міністра транспорту, будівництва і морського господарства Польщі. Крім того, [PERSON] є уродженцем м. Гданьск, Республіка Польща, тобто поляком. Позивач стверджує, що разом із фактичними твердженнями про особу-позивача, як то його національність - «поляк», попередня посада - «міністр транспорту Польщі», автором статті наводиться неправдива інформація, яка чітко відсилає саме до особи-позивача. Так, наводиться недостовірна інформація про те, що позивача було звільнено з посади міністра транспорту Польщі, через те, що незадекларував свій годинник. Відтак, у читачів складається стійке враження про те, що конкретно [PERSON] вчинив корупційне діяння, а саме не відобразив у декларації про доходи цінне майно. Проте, такого майна позивач стверджує, що не мав, а з посади міністра був звільнений за власним бажанням. Правовідносини, що виникли регулюються положеннями Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Також згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За змістом ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 302 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Так, зі змісту статей 269, 270 ЦК України вбачається, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі статті 299 ЦК України - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. З наведених норм права вбачається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Виходячи з положень статей 16 та 277 ЦК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Відповідно до абзацу першого п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до п. 18 Постанови від 27 лютого 2009 року № 1 позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, як чітко вбачається зі змісту п. 18 Постанови від 27 лютого 2009 року № 1 саме на позивача покладається обов`язок по доказуванню факту поширення інформації відповідачем, а також того, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Так, відповідно до абзацу другого п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» дійсно ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Згідно з ч. 2 ст. 30 зазначеного Закону оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Пленум Верховного Суду України в п. 19 своєї Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, роз`яснив судам, що відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Суд поширену інформацію не вважає оціночним судженням, адже в ній міститься фактична інформація сповіщена від перших осіб у формі діалогів. Жодного критичного судження автор до фактів та осіб не висловлюється. Також таку інформацію суд не розцінює як сатиру, адже стаття є не гострою критикою осіб та/чи подій, а має на меті відображення фактичних даних про розмови, їхній зміст та осіб, між якими вони ведуться. В абз. 2 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. В направленої до позивача Відповіді на вимогу від 15.09.2017 року вбачається, що відповідачем - Інформаційним агенством «Олігарх Медіа», підтверджується факт того, що на його сайті [INFO] було опубліковано статтю « [PERSON] : «В штаб-квартире [PERSON] было жарко » у рубриці «мнения». Разом з тим, відповідач посилається на те, що всі імена, посади та інше у статті є творчим вимислом автора про що в статті міститься таке позначення: «Disclamer: Все изложенное выше является чистым вымыслом . Имена и должности придуманы. Любое совпадение с реально существующими персонажами случайно.» Варто наголосити, що правового підґрунтя під вищевказаним висловленням, за даних обставин, тобто так званим дисклеймером, згідно чинного законодавства України, не міститься. В даному випадку, зазначення такої фрази не звільняє автора від обов`язку нести відповідальності за достовірність викладеної у статті інформації. Відтак, зміст, форма та характер розповсюдженої інформації, яку оспорює позивач, та яка поширена відповідачами, дає змогу дійти висновку про те, що вона порушує саме немайнові права [PERSON] . Суд приходить до висновку, що зміст поширеної інформації складає у необмеженого кола читачів стійке враження про те, що саме позивач був учасником викладеної у тексті статті розмови, а відтак став учасником обговорення розміру неправомірної винагороди, а також вчинив протиправне, корупційне правопорушення. Відповідачами не було підтверджено належними та допустимими доказами, що поширена інформація відповідає дійсності та не є недостовірною. Відтак, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову в частині визнання поширеної відповідачами інформації недостовірною та такою що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. А також задоволення позовних вимог щодо її спростування тим же шрифтом і розміром як шрифт і розмір самої статті під заголовком «Спростування» шляхом повідомлення про ухвалене у цій справі судове рішення, включаючи публікацію тексту резолютивної частини рішення суду у цій справі. Також позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 грн. 00 коп. Згідно п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи вищевикладене суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідачів солідарно відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві, у розмірі 100 грн. 00 коп. На виконання ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2240 грн. 00 коп.

Outcome: approved