Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницького району міста Києва про позбавлення батьківських прав. Позивач зазначала, що 24 квітня 2004 року між нею і відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб у Великодимерській селищній раді Броварського району Київської області, актовий запис №11. Від подружнього життя мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Однак спільне життя з відповідачем у них не склалося. Протягом останніх 2-х років між ними склалися несприятливі взаємовідносини на підставі недовіри та втрати почуття поваги один до одного, які станом на листопад 2013 року, після народження доньки загострилися. З січня 2014 року вона з донькою стала проживати окремо від відповідача у своєї матери. Відповідач матеріально сім'ю не забезпечує та не намагається змінити матеріальний стан сім'ї на кращий. З цього ж періоду шлюбні відносини між ними фактично припинилися. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 травня 2014 року із відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини. 16 березня 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва було винесено рішення про розірвання шлюбу між ними. Відповідач [PERSON] в порушення своїх батьківських обов'язків, визначених ст. 150 Сімейного Кодексу України, не піклується про дитину. Не цікавиться станом її розвитку та не приймає будь-якої участі у виховані неповнолітньої доньки, тим самим він фактично поклав виконання зазначених обов'язків лише на позивача. Відповідач також постійно ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки, з часу народження доньки залишається байдужим до її подальшої долі. До цього часу він жодного разу до доньки не з'являвся. Умовами життя та станом її здоров'я з дня народження по даний час не цікавиться і бажання брати участь у вихованні дитини не проявляє. У Броварському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області перебуває виконавчий лист № 2/361/1196/15 від 23.05.2014 р., виданий Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з відповідача [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн., щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. З часу винесення рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідач ще ні одного разу не сплачував аліменти, тому станом на 01.04.2017 р. виникла велика заборгованість по аліментам у відповідача в розмірі 36645,16 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком про заборгованість, виданою Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області від 19.04.2017 р. за № 30158. Посилаючись на викладене, позивач просила суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду спарви повідомлялася належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просили суд задовольнити їх у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницького району міста Києва не з'явився, направили до суду лист про розгляд спарви у відсутність представника, проти задоволення позовних вимог не заперували. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від спільного шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO] (а.с.7). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 травня 2014 року із відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки: [PERSON], [INFO], в розмірі 1000 грн., щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9). Згідно довідки-розрахунку від 19.04.2017 р. за № 30158, виданої Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області, відповідач [PERSON] станом на 01.04.2017 р. має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 36645,16 грн. (а.с.11). Неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачем [PERSON], дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. В квартирі є всі необхідні умови для проживання та розвитку, неповнолітня дитина має у своєму розпорядженні різноманітні іграшки, все, що необхідно для всебічного духовного, інтелектуального та фізичного розвитку, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 02 серпня 2017 року. Відповідно до висновку №101-10311/03 від 03 жовтня 2017 року, орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до правильного висновку про те, що [PERSON], [INFO], ухиляється від обов'язків по вихованню своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO], що, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав. За таких обставин суд, з врахуванням викладеного, приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved