overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернулася до суду із позовними вимогами до [PERSON] (надалі також - відповідач) про розірвання шлюбу, мотивуючи їх тим, що з 22.05.2005 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Позов мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. На даний час подружні стосунки між ними припинені, збереження сім`ї є неможливим, тому позивач просить розірвати їх шлюб. 18.03.2020 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 15-16). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. 19.03.2020 р. суд направив на зареєстровану адресу відповідача поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі у спрощеному провадженні та копію позовної заяви з додатками, із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с. 17). 25.03.2020 р. відповідач отримав цю ухвалу, проте відзиву на позов в установлений судом строк не подав. Також він не подавав клопотань про призначення судового засідання або ж розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 23). Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Шалигинської селищної ради Глухівського району Сумської області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.05.2005 р., актовий запис за № 04, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 3). З оглянутої копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Судом встановлено, що на час розгляду справи сторони не підтримують подружніх стосунків, позивач вважає неможливим збереження сім`ї, бажає шлюб розірвати, на примирення не згодна. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов`язок збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася, збереження шлюбу буде суперечити інтересам як подружжя, і тому цей шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] (надалі також позивач) звернулася до суду із позовними вимогами до [PERSON] (надалі також відповідач) про розірвання шлюбу, мотивуючи їх тим, що з 24.01.2017 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Позов мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. На даний час подружні стосунки між ними припинені, спільне господарство ними разом не ведеться, на примирення категорично не згодна, тому позивач просить розірвати їх шлюб. 14.12.2020 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 13-14). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 15.12.2020 р. та повторно 14.01.2021 р. суд направив на зареєстровану адресу відповідача поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі у спрощеному провадженні та копію позовної заяви з додатками, із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с. 15, 18). Відповідач в установлений судом строк, відзиву не подав. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.01.2017 р., актовий запис за № 02, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 3). З оглянутої копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Судом встановлено, що на час розгляду справи сторони не підтримують подружніх стосунків, позивач вважає неможливим збереження сім`ї, бажає шлюб розірвати, на примирення не згодна. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов`язок збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася, збереження шлюбу буде суперечити інтересам як подружжя, і тому цей шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

[PERSON] (надалі також позивач) звернулася до суду із позовними вимогами до [PERSON] (надалі також відповідач) про розірвання шлюбу, мотивуючи їх тим, що з 24 жовтня 2014 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивує тим, що з відповідачем відсутні спільні інтереси, мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. На даний час вони подружжям фактично не є, подальше їхнє спільне проживання й збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам відповідача, тому позивач просить розірвати їх шлюб. 22.07.2021 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 12-13). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 23.07.2021 р. та повторно 13.08.2021 р. суд направив на зареєстровану адресу відповідача поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі у спрощеному провадженні та копію позовної заяви з додатками, із пропозицією направити до суду свій відзив на позов. Відповідач в установлений судом строк, відзиву не подав. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову реєстраційної служби Глухівського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, вбачається, що [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 24.10.2014 р., актовий запис за № 215, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 3). З оглянутої копії свідоцтва про народження вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Судом встановлено, що на час розгляду справи сторони не підтримують подружніх стосунків, позивач вважає неможливим збереження сім`ї, бажає шлюб розірвати, на примирення не згодна. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов`язок збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася, збереження шлюбу буде суперечити інтересам як подружжя, і тому цей шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

[PERSON] (надалі також позивач) звернулася до суду із позовними вимогами до [PERSON] (надалі також відповідач) про розірвання шлюбу, мотивуючи їх тим, що з 27 жовтня 2007 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Позов мотивує тим, що на даний час їхня сім`я фактично розпалась з тієї причини, що у 2016 році відповідач поїхав з м. Глухова і по теперішній час їй про нього нічого невідомо. Від шлюбу спільних дітей у них немає. На примирення не згодна, збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому позивач просить розірвати їх шлюб. 26.07.2021 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 11-12). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 28.07.2021 р. та повторно 13.08.2021 р. суд направив на зареєстровану адресу відповідача поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі у спрощеному провадженні та копію позовної заяви з додатками, із пропозицією направити до суду свій відзив на позов. Відповідач в установлений судом строк, відзиву не подав. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Глухів Глухівського міськрайонного управління юстиції Сумської області, вбачається, що [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 27.10.2007 р., актовий запис за № 233, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 4). Судом встановлено, що на час розгляду справи сторони не підтримують подружніх стосунків, позивач вважає неможливим збереження сім`ї, бажає шлюб розірвати, на примирення не згодна. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов`язок збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася, збереження шлюбу буде суперечити інтересам як подружжя, і тому цей шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернулася до суду із позовними вимогами до [PERSON] (надалі також - відповідач) про розірвання шлюбу, мотивуючи їх тим, що з 28.01.1978 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Позов мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя та обов`язки подружжя. Більше 30 років проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують. Від шлюбу неповнолітніх дітей у них немає. Вважає, що їх сім`я фактично розпалась, на примирення не згодна, тому позивач просить розірвати їх шлюб. Ухвалою суду від 19.10.2021 р. суд вирішив розглянути цю справу у заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Глухівському району реєстраційної служби Глухівського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, вбачається, що [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 28.01.1978 р., актовий запис за № 02, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 3). Судом встановлено, що на час розгляду справи сторони не підтримують подружніх стосунків, позивач вважає неможливим збереження сім`ї, бажає шлюб розірвати, на примирення не згодна. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов`язок збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася, збереження шлюбу буде суперечити інтересам як подружжя, і тому цей шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернулася до суду із позовними вимогами до [PERSON] (надалі також - відповідач) про розірвання шлюбу, мотивуючи їх тим, що з 28.11.2019 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними. На даний час подружні стосунки між ними припинені, на примирення не згодна, тому позивач просить розірвати їх шлюб. 18.06.2021 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження (а.с. 18-19). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 18.06.2021 р. суд направив на зареєстровану адресу відповідача поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі у спрощеному провадженні та копію позовної заяви з додатками, із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с. 20). 25.06.2021 р. відповідач отримав цю ухвалу, проте відзиву на позов в установлений судом строк не подав (а.с. 21). Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд приходить до висновку, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , виданого Глухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.11.2019 р., актовий запис за № 186, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 2). З оглянутих копій свідоцтв про народження вбачається, що сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 4, 5). Судом встановлено, що на час розгляду справи сторони не підтримують подружніх стосунків, позивач вважає неможливим збереження сім`ї, бажає шлюб розірвати, на примирення не згодна. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов`язок збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася, збереження шлюбу буде суперечити інтересам як подружжя, і тому цей шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного та відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

[PERSON] (надалі також позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON]М (надалі також відповідач), посилаючись на те, що вона має з відповідачем неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, хоча має таку можливість, бо є працездатним, і тому вона звернулась до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 21.05.2018 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження, з призначенням судового засідання (а.с.10-11). В судове засідання позивач не зявилася, проте надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю, справу просить розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, однак надав до суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, позов визнає повністю, просить ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому на законних підставах, відповідно до ст.ст. 180, 182, 184 СК України, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, може бути прийняте судом шляхом ухвалення рішення про задоволення позову. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє повністю, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір у відповідності до ст. 141 ЦПК України. У звязку\~ із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.\~ На підставі ст.ст. 180, 182, 184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач), посилаючись на те, що вона з відповідачем з 07.11.2009 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання нашої дитини, бо є працездатним, і тому вона звернулась до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. 13.10.2020 р. суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні (а.с. 20-21). 13.10.2020 р. суд направив на зареєстровану адресу відповідача поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі у спрощеному провадженні та копію позовної заяви з додатками, із пропозицією направити до суду свій відзив на позов (а.с. 22). 19.10.2020 р. відповідач за зареєстрованою адресою отримав цю ухвалу, проте відзиву на позов в установлений судом строк не подав. Також він не подавав клопотань про призначення судового засідання або ж розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 25). Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] , і батьками цієї дитини є позивач і відповідач (а.с. 5). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком дитини, він за законом зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, а відтак суд доходить до висновку про покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини. За загальним правилом аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) на одну дитину становить одну чверть (ч. 5 ст. 183 СК України). При цьому відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача про стягнення аліментів на дитину обґрунтованими. У зв`язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved