Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

[PERSON] , через свого представника адвоката Михайленко Н.М., звернувся до Очаківського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , третя особа Очаківська філія Південної товарної біржі, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 27 серпня 1998 року за договором купівлі-продажу придбав у [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір був укладений в Очаківській філії Південної товарної біржі зареєстрований в Журналі біржових угод за нерухомістю за № 0162 від 27.08.1998 року та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав. Умови договору були виконані. Після набуття права власності він не може у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном, оскільки відсутнє нотаріальне посвідчення договору. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати дійним вказаний договір купівлі-продажу. Позивач та його представник - адвокат Михайленко Н.М. у судове засідання не з`явилися, на електронну адресу надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Представник Третьої особи Очаківської філії Південної товарної біржі у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи була повідомлений належним чином. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 27 серпня 1998 року між [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу цілого жилого будинку [ADDRESS] Даний договір був оформлений в Очаківській філії Південної товарної біржі 27 серпня 1998 року за № 0162 та 22 вересня 1998 року зареєстрований Очаківською міською філією КП ММБТІ за реєстровим № 2702. Нотаріально даний договір не посвідчувався (а.с.6,7). Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у 1998 році, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності зі ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягнене дійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Згідно ст.\~47\~ЦК УРСР в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст.\~15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» від\~10\~грудня 1991\~року №\~1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства\~юстиції України\~від 14\~червня 1994\~року №\~18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила змісту діючої на той час ст.\~227\~ЦК України (1963р.), згідно якої договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16\~ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Відповідно до постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Тобто, діючі на час укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем норми Закону передбачали, що в разі, якщо сторона повністю або частково виконала угоду, то суд має право визнати таку угоду дійсною. Ці ж вимоги викладені і в статті 220 Цивільного кодексу України, діючого в даний час. В силу ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, позивач після набуття прав на нерухоме майно в повному обсязі не може користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, тому це є підставою для визнання угоди дійсною.

Outcome: approved