Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

[PERSON] у серпні 2020 року звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 22.05.2008 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який було розірвано на підставі рішення суду від 12.02.2020 року. За період шлюбу, за спільні кошти був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , який був зареєстрований за [PERSON] . Вказаний будинок є спільною сумісною власністю. Просив визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 169,20 м2, житловою площею 100,80 м2, з відповідною частиною надвірних будівель та споруд. Ухвалою суду від 11.10.2018 року відкрито провадження у загальному порядку, справу призначено до підготовчого судового засідання. Відповідач у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України відзив на позовну заяву суду не подала. Ухвалою суду від 23.03.2021 року у справі закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. Прізвище відповідача змінено на належне « [PERSON] ». Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач під час судового розгляду позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду та не заперечується сторонами по справі, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.05.2008 року який було розірвано на підставі рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 12.02.2020 року (а.с. 8, 9). Відповідно до договору купівлі продажу від 17.10.2018 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер 141596083 від 17.10.2018 року [PERSON] придбала житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Жила площа будинку 100,80 м2, надвірні будівлі гараж літ. «Г», літня кухня літ. «Б», веранда літ. «б», убиральня літ. «У», колодязь літ. «к», ворота літ. «№-1» (а.с. 10-12). Вказані обставини визнані сторонами у справі, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17. Таким чином, встановивши, що спірне майно було придбане сторонами за час шлюбу, при цьому відповідачем не надано належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок з гаражем літ. «Г», літньою кухнею літ. «Б», верандою літ. «б», убиральнею літ. «У», колодязєм літ. «к», воротами літ. «№-1» відповідно до ст. 60 СК України належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а згідно з частиною ч. 1 ст. 70 СК України частки сторін у цьому майні є рівними. Крім того, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009 р. у разі безумовного визнання відповідачем позову, якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших (відмінних від відповідача) осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову з наведенням в мотивувальній частині рішення посилань лише на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, враховуючи що відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі, суд приходить до висновку про визнання права власності за [PERSON] на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, які знаходяться по [ADDRESS] . Позовні вимоги підлягають задоволенню із залишенням за відповідачем право власності на Ѕ частини вказаного майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved