Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

Адвокат Бібік Г.П., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом, в подальшому який уточнив, до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилається на те, що 04 липня 2018 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] готівкою грошову суму у розмірі 2500 доларів США. На підтвердження факту отримання коштів відповідач надала позивачу власноруч складену розписку, відповідно до якої отримала гроші на строк в один місяць і зобов`язалася повернути їх позивачу до спливу вказаного строку, тобто 04 серпня 2018 року з додатковою виплатою за користування коштами на протязі одного місяця в сумі 220 доларів США. У вказаний в розписці термін відповідач отримані від позивача кошти не повернула, та обумовлену додаткову суму не надала, продовжує ухилятися від виконання вказаних зобов`язань. Згідно відкритої інформації в мережі Інтернет за посиланням НБУ щодо офіційного курсу гривні, 1 долар США станом на 30 листопада 2020 року становить 28,47 грн. Таким чином сума вказаного боргу за основним зобов`язанням в гривневому еквіваленті: 71175 (2500 доларів США х 28,47 грн. + 6263,40 грн. (передбачена розпискою додаткова виплата 220 доларів США х 28,47 грн.) = 77438,40 грн. Також за прострочене виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з врахуванням 3% річних, за період прострочення з 04.08.2018 року по 30.11.2020 року (849 днів прострочення: 77438,40 х 3% х 849/365/100% = 5403,72 грн.). Також позивач була змушена звернутися за відповідною правовою допомогою, за яку сплатила 3000 грн. У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з вказаним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь в якості боргу за борговою розпискою від 04 липня 2018 року, суму основного боргу у розмірі 71175,00 грн., додаткову виплату за користування коштами 6263,40 грн., 3% річних - 5403,72 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., та судові витрати по справі у розмірі 840,80 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 серпня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. Представник Відповідача [PERSON] - адвокат Касьян М.С. подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що позивач у своєму позові зазначає, що відповідач не повернула кошти за договором позики, однак це не відповідає дійсності, оскільки позивачем приховано той факт, що [PERSON] було повернуто кошти у повному обсязі, а саме 2500 доларів США основного боргу та 220 доларів США. У відповідача наявний аудіозапис, на якому під час розмови відповідача з [PERSON] остання визнає факт отримання коштів. Оригінал розписки знаходиться у позивача, тому, що під час отримання коштів [PERSON] не повернула його. Враховуючи, що договір позики є виконаним зі сторони відповідача, вважає, що підстави для стягнення грошових коштів, у тому числі нарахованих, відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних відсутні. У зв`язку з чим, представник відповідача заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Бібік Г.П. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що наданий відповідачем аудіозапис не є підтвердженням отримання позивачем від відповідача коштів в угоду повного виконання останньою взятих на себе зобов`язань. Уривки запису не містять відомостей про те, що саме чоловік відповідача має віддати, чи віддав кошти та у зв`язку з чим. Таким чином, не можна вважати наданий доказ на підтвердження заперечень достовірним і достатнім, та встановити за допомогою нього факт виконання боргових зобов`язань відповідачем. Тому, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку. Згідно з ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому, укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, від 24.02.2016 року у справі № 6-50цс16, від 13.12.2017 року у справі за №309/3458/14-ц, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З матеріалів справи встановлено, що 04 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] фактично було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно умов якого, [PERSON] отримала у борг грошові кошти від [PERSON] у розмірі 2500 доларів США, строком користування на один місяць, тобто до 04 серпня 2018 року, із зобов`язанням повернути кошти в сумі 2500 доларів США, та додаткові грошові кошти у сумі 220 доларів США, що підтверджується особистим підписом [PERSON] про отримання грошових коштів в сумі 2500 доларів США із зобов`язання повернути не пізніше ніж за місяць з додатковою сумою 220 доларів США (а.с. 5). Аналізуючи зміст правочину, суд приходить до висновку, що текст розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення певної грошової суми на користь позивача [PERSON] . Водночас, зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідач визнала наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Розписка містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення. Доказів в спростування вказаних обставин та висновків суду не встановлено. Поміж іншим, письмова форма договору позики від 04 липня 2018 року, укладеного між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником, оформленого борговою розпискою, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08.06.2016 року у справі № 6-1103цс16. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Так, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) [PERSON] згідно з положеннями ст.545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником [PERSON] не виконано, тому у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Розмір відсотків річних станом на 30.11.2020 року розрахований позивачем за формулою: сума боргу х 3 % річних (ч.2 ст.625 ЦК України) / 365 днів за рік х кількість днів прострочення платежу, та складає загальну суму 5403,72 грн. Суд бере до уваги, що відповідно до умов договору позики від 04.07.2018 року, відповідач отримала від [PERSON] в позику грошові кошти у доларах США. Крім того, досліджений аудіозапис, який було надано з боку відповідача, також підтверджує факт отримання нею коштів у борг (а.с. 20). Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики від 04 липня 2018 року, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення боргу в сумі 2500 доларів США основного боргу, та додаткових коштів у сумі 220 доларів США (в строк до 04.08.2018 року включно). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу в розмірі 2500 доларів США (загальна сума боргу за вказаним договором), та 220 доларів США (додаткова сума боргу за вказаним договором), що за офіційним курсом НБУ станом на 30.11.2020 року становить 71775,00 + 6263,40 = 77438,40 грн., та 3 % річних у розмірі 5403,72 грн. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за розпискою від 04.07.2018 року в розмірі 77438,40 грн. та 3 % річних у розмірі 5403,72 грн. Крім того, позивач, окрім іншого, просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати, тому, вирішуючи по суті вказані позовні вимоги, суд доходить до наступного висновку. Відповідно до положень ч.1, п.п.1,4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.п. 47, 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п.47 постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання юридичних послуг від 25.06.2020 року, попередній розрахунок судових витрат та витрат на правову допомогу від 08.07.2020 року, копію ордеру, копію квитанції від 01.07.2020 року №124769 про сплату [PERSON] на користь адвоката Бібік Г.П. грошових коштів в розмірі 3000,00 грн. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved