Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

[PERSON] у квітні 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14 жовтня 1999 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], народження 24 грудня 1999 року, який проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося. З 2006 року подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведеться. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу зберігати сімю немає потреби, оскільки за час проживання окремо подружжя стало одне для одного абсолютно чужими людьми. Позивач вказує, що зустрів жінку з якою вони проживають разом, ведуть спільне господарство та мають намір одружитися. Просить шлюб розірвати та неповнолітнього сина [PERSON] залишити проживати з ним. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, пояснив, що 14 жовтня 1999 року зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], народження 24 грудня 1999 року, який вже 5 років проживає з ним. Зазначив, що причиною розлучення є постійні непорозуміння з відповідачем, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час спільне господарство сторонами не ведеться, подружжя не проживає разом близько десяти років. Крім того, позивач має намір створити сімю з іншою жінкою. Вважає, що примирення між ними неможливе, просить шлюб розірвати та залишити неповнолітнього сина [PERSON] проживати з ним. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він проживає з батьком і надалі хоче залишитися проживати з ним. Судом установлено: Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 1999 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 303 (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], народження 24 грудня 1999 року (а.с.5). Спільне життя між сторонами не склалось через непорозуміння у відносинах. Втрата взаємних почуттів призвела до припинення шлюбних відносин між сторонами. Подружжя проживає окремо з 2006 року та підтримувати шлюбні відносини не бажають. Спільне господарство не ведеться. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони спільно однією сім'єю не проживають, примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сім'ї суперечитиме інтересам сторін, моральним засадам суспільства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. При вирішенні спору в частині позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, суд виходить із наступного. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.3 ст. 160 СК, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Враховуючи, що [PERSON] сам визначив своє місце проживання спільно з батьком позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Суд приймає до уваги обставини, які свідчать про ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Зазначені обставини свідчать про те, що саме батько виявляє більшу увагу та турботу про сина. Також, суд враховує бажання самого [PERSON] проживати спільно з батьком. Відтак проживання дитини спільно з батьком, на думку суду буде відповідати в першу чергу інтересам неповнолітнього, що само по собі не суперечить міжнародним принципам Декларації прав дитини, якою проголошено право дитини на повний, гармонійний розвиток його особистості та відповідатиме його потребі рости в атмосфері любові та розуміння.

Outcome: approved