Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк (далі - АТ КБ) «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 02.02.2011 року укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі - 30 000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета - заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором. Станом на 30.04.2019 року заборгованість за кредитним договором становить -24 889,15 грн. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі - 24 889,15 грн. та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 14.06.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. В установлений в ухвалі строк від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов визнає частково, лише в частині заборгованості за кредитом в сумі 139.68 грн. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. Просить суд у задоволенні позову відмовити у зв`язку з пропуском ПАТ КБ «Приватбанк» строків позовної давності з підстав, викладених у заяві про застосування строків позовної давності. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із матеріалів справи вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 02.02.2011 року укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого останньому надано кредит в розмірі - 30 000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8-33). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві (а.с. 8-9). Згідно п.п. 1.1.2.5. умов і правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбаченим цим договором (а.с. 13 зворот). Відповідно до п. 1.1.2.6. умов і правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з поверненням кредиту, оплати винагороди банку (а.с. 13 зворот). Згідно п.п. 1.1.5.32. умов і правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежу по кожному із грошових зобов`язань, передбаченим дійсним договором більше чим на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії (а.с. 20). Судом встановлено, що у порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 30.04.2019 року заборгованість за кредитним договором становить - 24 889,15 грн., з яких: 139,68 грн. - заборгованість за кредитом, 19104,70 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3983,38 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1161,39 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 2). Отже, [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України не повернув суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Із матеріалів справи вбачається, що представник відповідача подав суду заяву про застосування строків позовної давності, просив суд з цих підстав відмовити в позові банку. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строкукредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Отже, з врахуванням вищенаведених правових позицій та розрахунку заборгованості наданим банком, з яким суд погоджується, до задоволення підлягають вимоги позивача щодо основного боргу у розмірі 139.68 грн. (а.с. 5-7). Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. При вирішенні питання щодо стягнення неустойки, суд враховує вищевказану правову позицію Великої Палати Верховного Суду України щодо перебігу позовної давності щодо кожного місячного платежу. Відтак, до задоволення підлягають вимоги банку про стягнення процентів за невиконання зобов`язання за період з 30.06.2016 року по 30.09.2019 року в розмірі 138.16 грн., а також штрафи в сумі 2 100 грн. Крім того, суд приходить до висновку про необхідність застосування строків позовної давності щодо нарахування пені, так як представником позивача не наведено суду підстав для поновлення банку строку для звернення до суду із позовними вимогами, заявленими поза межами строку позовної давності. В даному випадку позивач звернувся до суду із даним позовом 04.06.2019 року (а.с.2), а тому строк позовної давності щодо вимог банку про стягнення пені починається з 30.06.2018 року, однак, як вбачається з розрахунку наданого банком, пеня за цей період відсутня. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 2 377 грн. 84 коп. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає до задоволення вимога позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору пропорційний розміру задоволених позовних вимог в сумі 183,52 грн.

Outcome: partial