Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом у якому просять визнати договір дарування 1/3 частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] удаваним. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони являються співвласниками по 1/3 частині квартири [ADDRESS]. Крім них, власником 1/3 частини квартири також являється відповідач [PERSON], який, як стало відомо, уклав 08.07.2017 року договір дарування належної йому частки квартири з [PERSON] Відповідач [PERSON] вперше 18.07.2017 року з'явився за адресою: [ADDRESS] з метою потрапити до квартири, однак потрапити до неї не зміг, оскільки у нього були відсутні ключі, а у квартирі в той час проживали друзі їхніх родичів, які і повідомили, що сторонні особи намагаються проникнути до квартири. Про те, що відповідач [PERSON] придбав частку квартири їм стало відомо лише тоді, коли [PERSON] пред'явив копію договору дарування. Також зазначають, що відповідач [PERSON] не являється їхнім родичем, другом, знайомим. Вперше відповідача [PERSON] побачили, коли останній стверджував, що [PERSON] подарував йому квартиру. Доступ до квартири був вільний, [PERSON] ніяких перешкод у користуванні квартирою не чинилося, до того ж у нього є власне житло, а саме однокімнатна квартира [ADDRESS] в якій він зареєстрований, однак проживає разом із дружиною та двома дорослими доньками у квартирі дружини. [PERSON] не має постійного доходу, а факт дарування частки квартири, вартість якої оцінено у 295 000 грн., викликає впевненість, що відбувся саме продаж частки квартири, а не її дарування. Спірний правочин є удаваний та здійснений з метою приховати інший правочин, а саме купівлі-продажу. Позивачі зазначають, що відповідач [PERSON], який є братом та сином позивачів, не бажає з ними спілкуватися, між ними наявний конфлікт, відповідач перед своєю матір'ю - позивачем [PERSON] має заборгованість по заробітній платі, тому через особисті неприязні між ними стосунки навмисно здійснив відчуження своєї частки квартири у формі дарування, що порушує законні права та інтереси позивачів, як співвласників, усвідомлюючи, що останні мають впустити в своє спільне неподільне майно сторонню особу, з якою спільне проживання неможливе за будь яких обставин. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.12.2017 року відкрите провадження у справі (а.с. 28). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2018 року задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] про витребування доказів (а.с. 42, 43). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2018 року клопотання представника позивачів про виклик свідків задоволено (а.с. 109, 110). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.06.2018 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 116). В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник позивачів доповнила, що спірний договір є спотворений, відповідач [PERSON] є особа, яка не є фінансово незалежна, потребує коштів, має борги, тому він не міг безоплатно подарувати свою частку квартири сторонній людині, квартира оцінювачами не оглядалась, техпаспорт на квартиру не виготовлявся. Прийняття дарунку відповідачем [PERSON] не відбулося, квартира ним не оглядалася, ключі від житла не передавались. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність, пояснив, що для укладення спірного договору дарування частки квартири було волевиявлення [PERSON], з яким він був у дружніх відносинах. [PERSON] був йому дуже вдячний, що він заступився за його вагітну доньку щодо якої невідомі особи застосовували фізичну силу. Дізнавшись, що він у 2015 р. приїхав в м. Київ з окупованої території та йому не має де жити, [PERSON] орієнтовно через місяць після вказаної події запропонував йому подарувати свою квартиру, пояснивши, що з родичами у нього слалися неприязні відносини, спілкуватися з ними не хоче, квартиру родичі здають в оренду. Ніяких коштів відповідачу він не платив взагалі, угода була без будь яких умов. До укладення договору [PERSON] показував йому квартиру, пояснюючи, що йому легше її подарувати, ніж конфліктувати з родичами, ключі йому передавав. 24.07.2018 року він хотів заселитися в квартиру, але замки були змінені, особи, які відкрили двері назвались квартирантами, викликали [PERSON], який телефонував в поліцію. У подальшому він ще раз намагався вселитися, після чого подав відповідний позов до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, суду подав заяву у якій просить провести розгляд справи у його відсутності та відмовити у задоволенні позову. У заяві [PERSON] зазначив, що протягом тривалого часу у нього з [PERSON] склалися дружні стосунки, що є його особистою справою та не може бути відомо позивачам, оскільки він давно з ними не спілкується; за власним бажанням без отримання винагороди він подарував [PERSON] належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS], про що 08.07.2017 року він та [PERSON] уклали договір дарування, який був посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережним В.О. (а.с. 101). Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бережний В.О. в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду подав заяву у якій просить провести розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивачів [PERSON], відповідача [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачі являються власниками по 1/3 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 15.12.2006 року, виданих державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Фроловою А.О., зареєстрованих в реєстрі за № 4-4460 та № 4-4463 (а.с. 12, 13). Відповідачу [PERSON] належала 1/3 частка квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.12.2006 року, виданого державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4-4457 (а.с. 87, 87 зв.). 08 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування частки у праві власності на квартиру, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бережним В.О., зареєстрований в реєстрі за № 602, відповідно до умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON] 1/3 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 86, 86 зв.). Відповідно п. 3 вказаного договору дарування, дарунок сторони оцінюють в сумі 295000 грн. на підставі висновку про вартість об'єкта оцінки № ЕD170705-009, складеного ТОВ «Український центр оцінки «Експерт» від 05.07.2017 року. Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За нормою статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно ст. 362 ЦК України, у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Якщо бажання придбати частку у праві спільної часткової власності виявили кілька співвласників, продавець має право вибору покупця. За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. При цьому позивачі, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, мають довести: 1) факт укладення правочину, що, на їх думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Тобто, за удаваним правочином обидві його сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Оскільки згідно ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з'ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший. За таких обставин для визнання договору удаваним позивачам необхідно надати відповідні докази, а суду встановити, що обидві сторони такого договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників. Звертаючись до суду з позовом, позивачі посилаються на те, що відповідач [PERSON] мав на меті здійснити продаж належної йому частки квартири у зв'язку із тим, що він не має постійного доходу, попри обов'язок забезпечувати родину, в тому числі утримання та навчання двох доньок і наявності заборгованості перед позивачем [PERSON], яка працювала на підприємстві вказаного відповідача. На підтвердження позовних вимог була подана заява про виклик свідків, у тому числі позивачів. При цьому позивач [PERSON] в судовому засіданні засвідчив, що відповідач [PERSON] є його рідним братом. Відповідача [PERSON] вперше він побачив десь 20.08.2017 року коли вони у квартирі [ADDRESS] робили ремонт. Тоді [PERSON] вимагав впустити його в квартиру і показав договір дарування. В той день вони викликали поліцію якій [PERSON] по телефонному зв»язку сказав, що не хоче з ними (позивачами) спілкуватися. У квартиру [PERSON] не зайшов, ключів у нього не було. Його брат [PERSON] у спірній квартирі ніколи не жив, ключів від неї не мав. [PERSON] мав намір продати свою частку у квартирі, говорив їхній матері, що йому потрібні гроші, тому хотів продати квартиру та поділити гроші, потім перестав виходити на зв»язок, на телефонні дзвінки не відповідав. У березні 2017 року [PERSON] з брокером приходив у квартиру [ADDRESS], сказав, що хоче продати свою частку квартири, через що між ними стався скандал. [PERSON] має свою фірму - ПП «Газприлад», яка була заснована батьком за умови, що там буде робити головним бухгалтером їхня мати. Проте з роботи матір брат звільнив, заробітну плату їй не виплачував. Востаннє він з братом спілкувався в кінці 2016 року та коли той приходив на квартиру з брокером. Позивач [PERSON], як свідок, засвідчила, що відповідач [PERSON] є її старшим сином, між ними склалися неприязні стосунки, [PERSON] їй не телефонує, не цікавиться здоров'ям, не спілкуються вони з лютого 2017 року - з часу її звільнення з ПП «Газприлад», де [PERSON] був директором, вона працювала головним бухгалтером. [PERSON] не платив їй заробітну плату до 2014 року, заборгованість близько чотирьох років, доходів підприємство не мало. Про бізнес відповідача [PERSON] їй не відомо, про його матеріальний стан не знає, так як вони не спілкуються, на дзвінки син їй не відповідає, його телефон відключений. [PERSON] давно їй говорив, що хотів продати квартиру по [ADDRESS], бо йому треба були гроші, так як він не робив, на що вона не погоджувалась, після того вони не спілкувались. Про дарування квартири вона не знала. У спірній квартирі жили квартиранти. Чи були ключі у [PERSON] від квартири по [ADDRESS] вона не знає. Свідок [PERSON] засвідчила, що позивач [PERSON] її чоловік, з відповідачем [PERSON] вони не спілкуються два роки через звільнення свекрухи, у зв»язку з чим [PERSON] образився. У спірній квартирі [PERSON] ніколи не жив. Замки у квартирі по [ADDRESS] вони змінили взимку-весною 2016 р. під час ремонту. [PERSON] звонив у двері спірної квартири, ключів у нього не було, тоді викликали поліцію. Відповідач [PERSON] у телефонній розмові поліції підтвердив, що подарував свою частку квартири з власної волі, з ним все добре, спілкуватись з матір»ю він не хоче. Свідок [PERSON] засвідчив, що до нього, як ріелтора, десь у березні 2017 року звертався [PERSON] з питання продажу 1/3 частки квартири по [ADDRESS], при цьому він (свідок) назвав вартість квартири та пояснив, що для відчуження потрібна згода всіх співвласників квартири. Тоді [PERSON] говорив про фінансові труднощі, потребу коштів на проживання. В подальшому з відповідачем він не спілкувався, про його фінансове становище не знає. Раніше до березня 2017 року з ним [PERSON] консультувався з приводу вартості оренди житла, так як останній здавав квартиру в оренду по [ADDRESS]. Отже, з показів вищевказаних свідків убачається, що відповідач [PERSON] мав намір продати свою частку у спірній квартирі за декілька місяців до укладення правочину, що не виключає зміни життєвих обставин та подальшої зміни намірів вказаного відповідача стосовно дарування частки квартири, до того ж всі свідки не обізнані про майновий стан [PERSON] на час укладення договору дарування та не були присутні під час укладення спірного правочину. Будь яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог позивачами суду не надано. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідачами підтверджено факт укладення між ними договору дарування, при цьому [PERSON] зазначив, що подарував свою частку квартири [PERSON] за своїм вільним волевиявленням без отримання винагороди. Дарування [PERSON] на користь [PERSON] частки спірної квартири відбулося у присутності нотаріуса та після ознайомлення сторін із змістом правочину, перевірки усіх правовстановлюючих документів, що підтверджується спірним договором дарування від 08.07.2017 року. Крім цього, згідно п. 8 спірного договору, сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру уявного або удаваного правочину, дарування вчинено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, фізичного так і морального. Сторони свідчать, що кожен із них однаково розуміє значення та умови цього договору та його правові наслідки, про що ставлять під цим договором особисті підписи. У зв'язку з цим не заслуговують на увагу твердження позивачів про те, що відповідач [PERSON] мав на меті приховати продаж квартири шляхом її дарування, оскільки не надано доказів наявності волі сторін договору спрямованої на укладення договору купівлі-продажу та доказів на підтвердження отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів за фактично відчужену 1/3 частку квартири. Також не можуть бути взяті до уваги доводи сторони позивачів щодо удаваності правочину стосовно наміру [PERSON] продати належну йому частку квартири, а також вважатися підставою удаваності оспорюваного договору дарування. З врахуванням викладеного суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14.12.2017 року частково задоволено вимоги заяви представника позивачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] про забезпечення позову та заборонено [PERSON] вчиняти будь які дії направлені на відчуження 1/3 частки квартири [ADDRESS], належної йому на підставі договору дарування частки у праві власності на квартиру від 08 липня 2017 року (а.с. 29-30). Враховуючи вимоги наведеної ч. 9 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті судом при розгляді цієї справи підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed