Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, різні погляди на сімейні відносини, втрату почуття поваги та любові один до одного, тому позивач вважає, що шлюб існує формально і його слід розірвати. Як зазначає позивач, сім`я фактично розпалася, у кожного з них своє життя, позивач та відповідач не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, тому примирення не можливе. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Спори про місце проживання дитини та поділ майна подружжя відсутні. Позивач в засіданні заявлені вимоги про розірвання шлюбу підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] повідомив, що відповідач [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу. Вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Сторони зареєстрували шлюб 27.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2062, згідно оригінала свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27.11.2015р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції (а.с.5). Подружжя має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Причинами розпаду сім`ї стали відсутність взаєморозуміння та різні погляди на шлюб та сім`ю, втрату почуття поваги та любові один до одного, у зв`язку з чим сторони не підтримують подружні відносини. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, та примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями ст. 18 ч. 2 п. 3, ст.ст. 51, 56 ч. 3, ст.110 ч. 1 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Враховуючи, що у сторін сім`я розпалася, відповідач погодився на розірвання шлюбу, тому суд вважає, що надавати строк для примирення не доцільно, тому що це суперечить моральним засадам суспільства. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За змістом частини другої статті 114, статті 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та постановлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача сплачений нею і документально підтверджений судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved