Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач»), в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,0613 га для садового використання в садівничому товаристві «Золота Нива» на території Павлівської сільської ради Тисменицького району, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], яка належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на 1/2 частку цієї земельної ділянки від 17 серпня 2012 року та свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки від 17 серпня 2012 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема, як зазначив Позивач, [INFO] померла його бабуся [PERSON], яка після смерті свого чоловіка, 17.08.2012р. отримала в Першій Івано-Франківській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право власності по закону на частку земельної ділянки площею 0,0613 га для садового використання в садівничому товаристві «Золота Нива» на території Павлівської сільської ради Тисменицького району, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] та свідоцтво на право власності на 1/2 частку цієї ж земельної ділянки в порядку спадкування за законом для садового використання в садівничому товаристві «Золота Нива», кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], після чого [PERSON] 21.08.2012р. склала на його ім'я заповіт, в якому вказану земельну ділянку заповіла йому. Після смерті [PERSON], як вказав Позивач, Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою йому було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на земельну ділянку, оскільки свідоцтва на право власності у визначений законом строк не були зареєстровані [PERSON] у відповідному територіальному органі Держкомзему за місцем знаходження земельної ділянки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказавши, що вона, як донька померлої [PERSON], не претендує на спірну земельну ділянку, а інші спадкоємці за законом та заповітом відсутні. Заслухавши пояснення Позивача, Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Статтею 328 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною 1 статті 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (частина 2 статті 373 ЦК України). Відповідно до Свідоцтва про право власності від 17 серпня 2012 року [NUMBER] (а.с.5) та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 серпня 2012 року [NUMBER] (а.с.6), Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № [NUMBER] від 17 серпня 2012 року (а.с.7) земельна ділянка для садового використання в садівничому товаристві «Золота Нива» площею 0,0613 га, що знаходиться на території Павлівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, кадастровий номер [NUMBER] (надалі - також «земельна ділянка», «спірна земельна ділянка»), належала [PERSON], [INFO]. Згідно Заповіту від 21 серпня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контри Федина А.М. та зареєстрованого в реєстрі за №3-1451 (а.с.12), [PERSON] заповіла належну їй земельну ділянку для садового використання в садівничому товаристві «Золота Нива» площею 0,0613 га (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]), що розташована на території Павлівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, [PERSON], [INFO]. Відповідно до Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 01 грудня 2014 року (а.с.4) [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до частини 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 статті 1268 визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Згідно з частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 08 червня 2015 року [PERSON] до нотаріальної контори було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку. Постановою державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 08 червня 2015 року державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для садового використання площею 0,0613 га, що знаходиться на території Павлівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області в садівничому товаристві «Золота Нива», кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Як випливає зі змісту даної постанови, підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом став висновок нотаріуса про те, що Свідоцтво про право на спадщину за законом та Свідоцтво про право власності, які посвідчують право власності померлої [PERSON] на спірну земельну ділянку, не були зареєстровані у передбаченому законом порядку, що підтверджується листом Відділу Держземагентства у Тисменицькому районі Івано-Франківської області від 16.02.2015р. за № 662/07/17. Враховуючи вищевикладене, [PERSON], звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Частиною 1 статті 81 Земельного кодексу України (надалі - «ЗК України») визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 ЗК України). Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. В пункті 3.5. Листа Вищого спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено наступне: «cпори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут)»/ Враховуючи все вищевикладене в сукупності, дослідивши матеріали справи, зважаючи на визнання позову Відповідачем, як спадкоємцем померлої [PERSON] за законом, Суд дійшов висновку про те, що право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку підтверджується Свідоцтвом про право власності від 17 серпня 2012 року [NUMBER] (а.с.5) та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17 серпня 2012 року [NUMBER] (а.с.6), а тому Суд вбачає підстави для визнання за Позивачем, як за спадкоємцем за заповітом на майно, заповідане йому, відповідно до положень ст.1235 ЦК України, права власності на дану земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. За частинами 1,4 статті174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач по справі позов визнав. Оскільки є законні підстави для визнання за позивачем права власності на спадщину у порядку спадкування за заповітом, а визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов необхідно задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved