Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у судовому порядку 03.02.2012 року, і від спільного подружнього життя мають двох синів: повнолітнього [PERSON], [INFO], та неповнолітнього [PERSON], [INFO]. [PERSON] 10.02.2015 року звернулася з позовом у суд про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з [INFO] до закінчення ним навчання 01.07.2016 року, посилаючись на те, що син є студентом третього курсу стаціонарної форми навчання Львівського коледжу будівництва, архітектури та дизайну, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Представник відповідача - мати відповідача [PERSON] позов визнала частково, зазначила, що її син спроможний надавати кошти на утримання сина [PERSON], однак в меншому розмірі, ніж просить позивач, а саме 600 грн. Просила врахувати, що відповідач перебуває на заробітках за кордоном, де має мінливий дохід, заробляючи близько 500 Євро на місяць, крім цього хворіє гепатитом С і сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 600 грн. щомісячно до його повноліття. Третя особа - [PERSON] позов підтримав, просить задовольнити такий в повному обсязі. Зазначив також, що займається велосипедним спортом в ДЮСШ «Іскра», що потребує додаткових витрат. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Крім того, згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у судовому порядку 03.02.2012 року (а.с.5). Син сторін [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає разом з матір'ю [ADDRESS] (а.с.12) та, після досягнення повноліття [INFO], продовжує навчатися на стаціонарній формі навчання ДВНЗ «Львівський коледж будівництва, архітектури та дизайну», навчання в якому закінчує 01.07.2016 року (а.с.10), у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Також встановлено, що відповідач [PERSON] хворіє на гепатит С (а.с. 23-25), і хоча працює та має заробіток, проте, згідно рішення Залізничного районного суду м.Львова від 21.05.2013 року сплачує 600 грн. аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін [PERSON]. Позивач [PERSON] працює в Західному територіальному управлінні Національної гвардії України, є військовослужбовцем та отримує заробіток, а повнолітній син сторін [PERSON] навчається на бюджетній формі навчання та отримує стипендію. Таким чином, [PERSON] має право на отримання аліментів у зв'язку з продовженням навчання і до досягнення ним 23 років, такий обов'язок поширюється на обох батьків, оскільки в судовому засіданні встановлено, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Також суд враховує, що згідно даних довідки Сектору медичного забезпечення ГУ МВС України у Львівській області від 30.03.2015 року [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в лікарні з приводу хронічного геймориту, хронічного субкомпенсованого тонзиліту, ВСД по кардільному типу, пролапсу мітрального клапану, потребує систематичного профілактичного та санітарно-курортного лікування. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, суд не бере до уваги покликання позивача, що син займається спортом, а це потребує додаткових матеріальних витрат, з огляду на наступне. Згідно довідки № 0401/1 від 01.0.2015 року, [PERSON], 1997 року народження, займається велосипедним спортом у відділенні велоспорту ДЮСШ «Іскра». Разом з тим, витрати на зайняття спортом, по своїй суті, не є витратами, пов'язаними із навчанням повнолітнього, а є додатковими витратами, що викликані розвитком його здібностей. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина передбачений гл. 16 СК України, в зазначеній главі не міститься норми про обов'язок батьків нести додаткові витрати. Правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину встановлені ст.185 СК України, яка міститься у гл.15 СК України та поширюється на правовідносини щодо обов'язків батьків з утримання неповнолітніх дітей, а тому її правила не можуть бути розповсюджені на правовідносини, які виникли між повнолітнім та його батьком. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивномута безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial