Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

[PERSON] у листопаді 2016 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , Закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія», [PERSON] про визнання правочину недійсним, яким з врахуванням уточнених вимог просила визнати недійсними правочини про відступлення права вимоги від 05.10.2015 р., додаткову угоду № 2 та додаткову угоду № 2/2, що вказані вище, що виникли на підставі договору № 4-9-89 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 12.07.2013 р. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] неправомірно та без згоди позивача в порушення вимог ст.60, 65 СК України уклав договір відчуження майнових прав на спірну квартиру, чим порушив її майнові права власника на спільне сумісне майно подружжя, в зв`язку з чим просить суд відновити її права. Представник позивача [PERSON] та позивач в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, пославшись на доводи та підстави викладені в позовній заяві. Представник ЗАТ «Українська будівельна компанія» в судове засідання представника не направили, надали письмові заперечення проти позову та просили відмовити в його задоволенні. [PERSON] та [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не з`явились. Дослідивши надані докази та інші матеріали справи, вислухавши доводи позивача та його представника, суд приходить до висновку, про задоволення позову за таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] з 18.07.2010 р. по 18.03.2016 р. перебували в зареєстрованому шлюбі. 12.07.2013р. між [PERSON] та ЗАТ «Українська Будівельна компанія» було укладено договір №4-9-89 купівлі-продажу майнових прав на квартиру, предметом якого є майнові права на незавершений будівництвом об`єкт нерухомості, а саме майнові права на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , за ціною продажу майнового права в сумі 479862,00 грн. Під час розгляду справи було встановлено, що 05.10.2015 року [PERSON] уклав договір про відступлення права вимоги з [PERSON] , відповідно до якого відступив належне йому право вимоги згідно Договору № 4-9-89. Згідно з ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Пленум ВС України в п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Під майновими правами, відповідно до ст. 3 Закону України, «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», слід розуміти будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності, а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Суд, виходячи з наведеного, вважає, що договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру, було укладено [PERSON] в інтересах сім`ї, а тому права та зобов`язання за даним договором виникли рівною мірою як у нього так і у [PERSON] . Разом з тим, ч.2 ст. 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Виходячи з того, що [PERSON] не надавала свою згоду на відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру, суд визнає, що відповідна угода по відступлення права вимоги від 05.10.2015 року, укладена між [PERSON] та [PERSON] суперечить закону, а тому такий правочин на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, слід визнати недійсним. Крім того, суд вважає, що необхідним для відновлення прав позивача визнати недійсною Додаткову угоду № 2, до Договору №4-9-89 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 12.07.2013 р. що укладена 05.10.2015 року між ЗАТ «Українська будівельна компанія», [PERSON] та [PERSON] , про відступлення права вимоги на квартиру [ADDRESS] за договором №4-9-89 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 12.07.2013 р. та Додаткову угоду № 2/2 до Договору №4-9-89 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 12.07.2013 р., що укладена 31.05.2016 року між ЗАТ «Українська будівельна компанія», [PERSON] та [PERSON] , щодо припинення дії Договору №4-9-89 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 12.07.2013 р. За таких підстав та з урахуванням того, що предметом поділу є майно подружжя, обов`язок понести судові витрати у справі, суд покладає на відповідача, в порядку та на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved