Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

[PERSON] у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина, та [PERSON] звернулись до суду з позовом про встановлення права користування житловим приміщенням сервітуту. В обґрунтування позовних вимог вказували, що за згодою [PERSON], яка була власником житлового будинку №19 по вул.Київській в смт.Володимирець, вони користувались вказаним житловим будинком для власного проживання, утримували та доглядали житло. Після смерті [PERSON] відповідач [PERSON], яка успадкувала житловий будинок, надала усну згоду на проживання у житловому будинку за умови оплати комунальних послуг та підтримання належного санітарного стану будинку. Таким чином вважають, що у них виникло право користування чужим майном сервітут на житловий будинок №19 по вул.Київській в смт.Володимирець сервітут, наявність якого в даний час відповідач заперечує. У звязку з цим, просили визнати за ними право на користування чужим майном сервітут. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] підтримали власні позовні вимоги, надали пояснення в межах позову. Відповідач [PERSON] заперечила проти позову, пояснила, що житловий будинок №19 по вул.Київській в смт.Володимирець належав її матері [PERSON], за життя мати склала заповіт на її користь, і після смерті матері 23.01.2012 року відповідач у встановленому порядку прийняла спадщину, згодом повністю оформила право власності на успадковане майно та зареєструвала його. Позивачі це колишня дружина та діти її рідного брата [PERSON], які під час шлюбу проживали разом братом у спірному будинку, і після розлучення залишились проживати в ньому, хоча [PERSON] змінив місце проживання. Як мати, так і відповідач, неодноразово звертались до [PERSON] із вимогами про звільнення будинку, який мали намір використовувати для власних потреб, однак ці звернення [PERSON] ігнорувала. Відповідач заперечила наявність з її боку будь-яких дозволів та домовленостей щодо користування житловим будинком №19 по вул.Київській в смт.Володимирець, та просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так, сторони визнали ту обставину, що житловий будинок №19 по вул.Київській в смт.Володимирець Рівненської області належав [PERSON]. Крім визнання сторін, ця обставина підтверджується також і письмовими доказами. Після смерті [PERSON] 23.01.2012 року спадщину за заповітом прийняла відповідач по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.09.2012 року. Також встановлено, що позивач [PERSON] проживала та була зареєстрована у [INFO] з 04.07.1995 року, [PERSON] з 05.12.1997 року, [PERSON] з 29.03.2000 року, що підтверджується витягом з будинкової книги та довідками Володимирецької селищної ради №4064, 4065 від 03.11.2015 року, і це житло є їх єдиним місцем проживання. При цьому позивачі не тільки користувались вказаним житловим будинком для власного проживання, але й утримували житло, проводили ремонтні роботи, здійснювали невідємні покращення, обробляли присадибну земельну ділянку. Вказані обставини доведені під час судового розгляду справи належними та допустимими доказами. Так, позивачі надали суду копії квитанцій та чеків про оплату електроенергії та послуг звязку у спірному житловому будинку, які свідчать про систематичну, щонайменше з 2008 року, оплату [PERSON] вказаних рахунків. Також позивачами надано товарні чеки та накладні на придбання будівельних матеріалів, сантехнічного обладнання, секцій для паркана та інших матеріалів, які були використані для ремонту житлового будинку. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що житловий будинок №19 по вул..Київській в смт.Володимирець належав [PERSON], яка в свою чергу успадкувала його від своєї матері. [PERSON] тривалий час не проживала у будинку, оскільки отримала квартиру, однак після одруження сина [PERSON] [PERSON], він разом з дружиною [PERSON] перейшов проживати до вказаного будинку, тут же народились і обоє синів подружжя [PERSON]. Після розлучення [PERSON] повернувся до квартири матері, а [PERSON] з синами залишились проживати у будинку. Це відбувалось з відома та дозволу [PERSON], яка неодноразово відвідувала [PERSON], у них були дружні, добрі відносини, і в розмовах [PERSON] неодноразово висловлювала бажання, щоби [PERSON] та діти продовжували жити у її будинку. [PERSON] добре дбала про будинок, ремонтувала його, поступово покращувала житлові умови підняла фундамент, переклала пічки у будинку, провела воду, облаштувала ванну кімнату, здійснювала також інші ремонтні роботи, встановила огорожу навколо земельної ділянки, обробляла її. Також [PERSON] особисто оплачувала комунальні платежі за електроенергію, телефон. [PERSON] продовжувала користуватись будинком і після смерті [PERSON] Твердження представника відповідача про те, що письмові докази про оплату позивачами комунальних платежів та проведення ремонту у будинку є неналежними, не приймаються судом до уваги, оскільки в сукупності з логічними, детальними та послідовними показаннями свідків, та з урахуванням тієї обставини, що будь-якого іншого житла родина позивачів немає, вказані письмові докази, на думку суду, достовірно підтверджують пояснення [PERSON] про те, що вона сплачувала комунальні платежі, ремонтувала та переобладнувала будинок. Факт реєстрації [PERSON] та її дітей у житловому будинку №19 по вул.Київській в смт.Володимирець, свідчить про ту обставину, що за життя власник будинку [PERSON] надала позивачам дозвіл на проживання у своєму будинку. Твердження представника відповідача про те, що [PERSON] мала намір виселити [PERSON] та її дітей зі спірного будинку не доведені належним чином, оскільки наданий суду лист від 04.02.2009 року взагалі ніким не підписаний, а після направлення листа від 01 квітня 2009 року [PERSON] до часу своєї смерті не вживала жодних дій для реалізації своїх намірів та виселення позивачів. Як вбачається зі ст.ст.401, 402, 403, ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивачі на підставі договору з власником житлового будинку [PERSON] набули право безоплатного безстрокового користування чужим нерухомим майном сервітут. В силу положень ст.403 ЦК України даний сервітут не припинив своєї дії після смерті [PERSON], і продовжувався після переходу права власності на житловий будинок №19 по вул.Київській в смт.Володимирець до відповідача [PERSON] в порядку спадкування. Та обставина, що відповідачу було відомо про наявність обтяжень успадкованого майна, а також що вона протягом 2012-2015 рр. не заперечувала проти проживання позивачів в будинку №19 по вул..Київській в смт.Володимирець, підтверджуються показаннями свідків та письмовими доказами листами [PERSON], її позовною заявою. В той же час, як вбачається з ч.5 ст.403 ЦК України, сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут може бути припинено за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення., як це вбачається з ч.2 ст.406 ЦК України. При цьому суд приймає до уваги, що власник обєкта сервітуту відповідач [PERSON] в судовому порядку звернулась за захистом своїх прав, і рішенням Володимирецького районного суду від 16.02.2016 року, яке набрало законної сили 27.04.2016 року позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселено з житлового будинку №19 по вул.Київській в смт.Володимирець. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачі [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON] набули право користування чужим нерухомим майном житловим будинком №19 по вул.Київській в смт.Володимирець сервітут, дія якого припинена на підставі рішення Володимирецького районного суду. Оскільки наявність сервітуту повністю заперечується відповідачем, і позивачі звернулись до суду за захистом свого невизнаного права, позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: partial