Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Адвокат [PERSON] - [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Житловий ремонтно-експлуатаційний район №8» Ужгородської міської ради середнього заробітку та моральної шкоди. Позовну заяву мотивує тим, що позивач знаходився у трудових відносинах із відповідачем до 24.01.2013 р. після чого був звільнений за власним бажанням, його було розраховано. У зв'язку з тим, що він збирав документи для призначення собі пенсії, то позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про надання йому Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5). Дані відомості формуються за наслідками подання звітності юридичних осіб в т.ч. і Відповідача. Як вбачається з неї у січні 2013 р. йому нарахована заробітна плата, тощо за 24 дні 1615,24 грн. Дану суму ним отримано на картковий рахунок у банку, за винятком всіх обов'язкових відрахувань. Крім того, у серпні 2013 р. йому також нарахована додатково 374,22 грн., про що він дізнався тільки коли отримав Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 31.03.2014 р., а саме 01.04.2014 р. Однак, даної суми він станом на сьогодні так, і не отримав. Таким чином посилаючись на ст. ст. 116,117 ЦПК України позивач просить стягнути з Комунального підприємства «Житловий ремонтно-експлуатаційний район №8» Ужгородської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки суму в розмірі 4543 гривень 29 коп. В судове засідання адвокат [PERSON] - [PERSON] не з'явився, на адресу суду направив копотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - [PERSON] в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив копотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог. Окрім цього, представник надав клопотання про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Позивач знаходився у трудових відносинах із відповідачем до 24.01.2013 р. після чого був звільнений за власним бажанням. З позивачем [PERSON] було проведено повний розрахунок при його звільненні згідно наказу №09-К від 24.01.2013р. та виплачено заробітну плату. Позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про надання йому Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5). Згідно наданих Пенсійним фондом України Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) від 31.03.2014 р. за звітний 2013 рік [PERSON] нарахована заробітна плата, за 24 дні 1615,24 грн. Дану суму ним отримано на картковий рахунок у банку. Крім того, у серпні 2013 р. йому також нарахована додатково 374,22 грн., про що він дізнався тільки коли отримав Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) від 31.03.2014 р., а саме 01.04.2014 р. 14.05.2014 року Ужгородським міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення з Комунального підприємства «Житловий ремонтно-експлуатаційний район №8» на корсить [PERSON] суми боргу в розмірі 374,22 грн. Згідно постанови МВ ДВС Ужгородського МРУЮ ВП №44960728 від 06.10.2014 року відкрито виконавче провадження з приводу виконання вказаного судового наказу. Нормами ст.ст.257,258 Цивільного кодексу України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна вимога про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Частиною 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. (ч.2 ст. 233 КЗпП України). Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з ч.4. ст.267. Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З мотивувальної частини позовної заяви вбачається, що у серпні 2013 року позивачу було нараховано додатково 374,22 грн. заробітної плати, про що останній дізнався тільки коли отримав Індивідуальні відомості про застраховану особу згідно форми ОК-5 від 31.03.2014р., а саме « 01» квітня 2014р.. Тобто позивачу стало відомо про порушення його права з 01.04.2014 року. Строк позовної давності сплинув 01.07.2014р., проте позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом лише 07 жовтня 2014 року. Статтею 256 Цивільного кодексу України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У свою чергу, відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За загальним правилом, встановленим ст.73 Цивільного процесуального кодексу України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Згідно ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Позивач [PERSON] або його представник [PERSON] клопотань про поновлення строку позовної давності не заявляв до суду таких клопотань не подавали та судом підстав для його поновлення встановлено не було. Таким чином, на підставі вищенаведеного, а також беручи до уваги те, що представник відповідача подав клопотання про застосування строків позовної давності, клопотання від позивача про поновлення строку із зазначення поважності пропуску такого суду надано не було, а отже суд приходить до переконання, що позивачем був пропущений строк звернення до суду з вищевказаними позовними вимогами, а отже у задоволенні позовної заяви адвоката [PERSON] - [PERSON] до Комунального підприємства «Житловий ремонтно-експлуатаційний район №8» Ужгородської міської ради про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди слід відмовити. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed