Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом. Посилалася на те, що 25.08.2011 року відповідач позичила в неї 500 євро та зобовязалася повернути вказану суму через три місяці, тобто до 25.11.2011 року. Вказану суму грошей двома траншами у сумі 300 євро та 200 євро вона перерахувала [PERSON] міжнародним платіжним дорученням через міжнародну систему грошових переказів Coinstar Money Transfer з Італії, за що нею було сплачено комісію у сумі 10 євро та 7 євро відповідно. 01.01.2013 року [PERSON] знову позичила у неї 500 євро. Під час позики, ними було обумовлено, що взяті на себе зобовязання відповідач виконає не пізніше 31.12.2013 року. Вказану суму грошей двома траншами у сумі 350 євро та 150 євро вона перерахувала [PERSON] міжнародним платіжним дорученням через міжнародну систему грошових переказів Coinstar Money Transfer з Італії, за що нею було сплачено комісію у сумі 12 євро та 7 євро відповідно. Вказані обставини, окрім показань свідків, підтверджуються її перепискою з відповідачем через мережу «internet» на вебсторінці «facebook». У червні 2013 року [PERSON] повернула їй частину боргу у сумі 300 євро. В подальшому, відповідач вказане зобовязання повністю не виконала, залишок заборгованості у сумі 736 євро, що станом на 14.06.2018 року за офіційним курсом НБУ складає 24214,40 грн., не сплатила. Просила, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.03.2018 року, стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість у сумі 24214,40 грн. та 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 2183,33 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, не заперечили проти заочного розгляду справи. При цьому, позивач [PERSON], будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка зазначила, що з [PERSON] знайома з дитинства, між ними були дружні відносини. В 2011 році відповідач звернулася до неї з проханням позичити їй 500 євро на лікування дитини. У 2013 році відповідач знову позичила у неї 500 євро для розвитку власного бізнесу. У червні 2013 року [PERSON] повернула їй частину позичених коштів у сумі 300 євро. Залишок суми боргу обіцяла повернути до 31.12.2013 року, однак не повернула. У звязку з цим, вона звернулася до поліції, де [PERSON] підтвердила факт наявності боргових зобовязань, про що написала боргову розписку, однак на суму лише 3400 грн. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється матірю позивача. Починаючи з 2011 року [PERSON] позичала у її доньки [PERSON] кошти в сумі 1000 євро, з яких, у 2013 році повернула лише 300 євро. Вказані кошти [PERSON] передала їй особисто та зазначила, що це кошти в рахунок погашення існуючого боргу перед [PERSON] Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання вдруге не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, заперечення проти позову, у встановлений судом строк не подала. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач та її представник. Заслухавши думку учасників судового процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню, з огляду на таке. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що в серпні 2011 року та в січні 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого [PERSON] як позикодавець передала, а [PERSON] як позичальник прийняла грошові кошти в загальній сумі 1000 євро, з кінцевим терміном повернення коштів 31.12.2013 року. Вказані обставини підтверджуються показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] та копіями квитанцій СМТ 211133385 від 29.08.2011 року, СМТ 11827190 від 07.09.2011 року, SMT 258547234 від 08.01.2013 року та SMT 262026122 від 10.02.2013 року, згідно яких [PERSON] перерахувала відповідачу [PERSON] кошти в сумі 1000 євро, сплативши 36 євро комісії. Окрім цього, на підтвердження укладення договору позики та його умов, 14.11.2017 року [PERSON] була надана боргова розписка, згідно якої вона позичила у [PERSON] гроші в сумі 3400 грн., які зобовязалась повернути на протязі 3 місяців. Оригінал вказаної боргової розписки міститься в матеріалах кримінального провадження №12017260140000418 внесеного до ЄРДР 13.12.2017 року, яке було досліджене судом в судовому засіданні. Дана боргова розписка підтверджує наявність фактичних боргових зобовязань [PERSON] перед позивачем [PERSON] \~ \~ \~ \~Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] була двічі належним чином повідомленою про місце і час судового розгляду справи, проте без поважних причин до суду не зявилась, відзиву на позов із зазначенням обставин, які б спростовували доводи позивача не надала. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно становляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). \~ \~ \~ \~Частинами 1, 2 ст.533 ЦК України передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи те, що відповідач, взяті на себе зобовязання згідно укладеного договору позики належним чином повністю не виконала, виходячи із наведених норм закону та встановлених обставин, суд вважає за необхідне стягнути з неї на користь позивача борг у сумі 736 євро, що згідно офіційного курсу НБУ, станом на час звернення до суду, становить 24214,40 грн. Згідно ч.1\~ст.1050\~ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625\~цього Кодексу. Частиною другою ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки [PERSON] взяті на себе зобовязання, згідно укладеного договору позики належним чином\~у встановлені\~строки не\~виконала, позивачем правомірно\~нараховано їй 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 2183,33 грн. У відповідності до ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача. Згідно ст.133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~повязаних з\~розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведені норми процесуального закону, позивачу слід відмовити у стягненні з відповідача витрат, понесених на нотаріальні послуги, щодо посвідчення наданої довіреності, оскільки ці витрати не відносяться до судових витрат. \~ \~ \~ \~Не підлягають стягненню з відповідача також кошти, витрачені позивачем на залучення експерта, оскільки наданий ним висновок судом не досліджувався, у звязку з тим, що не доводить та не спростовує будь-яких обставин справи. Окрім цього, позивачу слід також відмовити у стягненні витрат на залучення перекладача, оскільки при зверненні до суду з позовом, ним не було надано попереднього (орієнтовного) розрахунок суми судових витрат, у відповідності до вимог ст. 134 ЦПК України, а також не надано доказів в підтвердження їх понесення (договору про надання відповідних послуг, розрахунку, акут прийому-передачі наданих послуг).

Outcome: approved