Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

TOB «Добра праця» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості, судових витрат, витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позову зазначило, що 16.12.2016 року між ТОВ «Добра праця» та [PERSON] було укладено Договір № 325- 2016/КР про надання інформаційних послуг, відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачеві інформаційні послуги, а відповідач у свою чергу прийняти такі послуги та оплатити їх вартість в сумі 8100 грн. 10.01.2017 року ТОВ «Добра праця» виконало зобов?язання за договором, надавши послуги відповідачеві, що підтверджено актом здачі-приймання інформаційних послуг, однак, [PERSON] вартість послуг за договором не оплатив, тому просив стягнути з відповідача у судовому порядку вартість наданих послуг за договором в сумі 8100 грн., сплачену суму судового збору та витрати на правничу допомогу. 22.01.2020 року ухвалою позов було залишено без руху та позивачеві надано строк на усунення його недоліків. Ухвалою від 17.02.2020 року за позовом було відкрито провадження, визначено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 24.04.2020 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості про перетинання державного кордону України [PERSON] за період з 16.12.2016 року по 17.01.2020 року. 26.02.2020 року до суду надійшло клопотання про стягнення з відповідача понесених судових витрат у вигляді надання професійної правничої допомоги у якому ставиться питання про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Добра праця» понесених судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 5000 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду 25.02.2020 року письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, заперечень на позов не надав, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій зазначив, що позов не визнає у повному обсязі, оскільки відповідач не надав йому, відповідно до договору, послуг з працевлаштування за кордоном, тому він був змушений повернутися додому через два дні. Просив у задоволенні позову відмовити. За вказаних вище обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення по наявних у справі документах. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, 16.12.2016 року між ТОВ «Добра праця» та [PERSON] було укладено Договір № 325- 2016/КР про надання інформаційних послуг. Відповідно до п. 2.1. Договору,виконавець зобов`язується на свій ризик своїми силами та засобами надавати інформаційні послуги замовнику в строки та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язується своєчасно приймати їх та оплачувати, дотримуючись договірних строків та здійснювати повне сприяння Виконавцю у виконанні покладених на нього обов`язків. Згідно з п. 6.2. Договору,замовник зобов`язується оплатити вартість наданих інформаційних послуг, передбачених в предметі цього Договору, шляхом сплативи конавцю суми в розмірі 8100 грн. Відповідно до п. 5.6. договору, факт надання послуг оформляється Актом здачі-прийняття наданих інформаційних послуг. 10.01.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено акт здачі-приймання наданих інформаційних послуг. За ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи, що сторонами підписано акт здачі-приймання виконаних робіт, то суд вважає, що послуги ТОВ «Добра праця», обумовлені договором від 16.12.2016 року № 325- 2016/ КР про надання інформаційних послуг, позивачем надані, а відповідачем прийняті. Статтею 903 ЦК України обумовлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Стаття 612 ч. 1 ЦК України вказує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 6.3. Договору від 16.12. 2016 року № 325- 2016/КР про надання інформаційних послуг, замовник сплачує вартість послуг за Договором в безготівковому порядку наступним чином: першу частину у 50% від зазначеної в пункті 6.2. суми замовник сплачує не пізніше, чим на 60 день з дати отримання інформаційної послуги, іншу частину у 50% замовник сплачує протягом 60 календарних днів з моменту перетину державного кордону України, але не пізніше, ніж на другий банківський день дня отримання або зарахування на особовий рахунок доходу, заробітної плати, ренти, роялті чи інших доходів, у тому числі доходу(ів), отриманих на території іноземної держави. Аналізуючи укладений між сторонами договір в частині строку виконання замовником послуг зобов?язання в частині оплати наданих послуг, суд враховує, що фактично у договорі не визначено строку його виконання у спосіб, який передбачений чинним законодавством, адже перетин особою державного кордону України, отримання цією особою на особовий рахунок доходів, або отримання візи, не відносяться до подій, що мають неминуче настати, оскільки настання чи ненастання будь-якої з цих подій обумовлене багатьма факторами (чи перетне особа кордон України, чи отримає дохід, передбачений договором, та чи отримає такий дохід на особовий рахунок). Оскільки обов`язок з доведення обставин, на які сторона посилається в обґрунтування заявлених вимог, покладено саме на цю сторону, тож обов?язок надати докази того, що строк виконання зобов?язань зі сплати послуг за договором настав, що відбулось прострочення виконання зобов?язань відповідачем, а у ТОВ «Добра праця» з?явились підстави для захисту порушених прав в судовому порядку, покладений саме на позивача. Водночас суду позивачем не надано доказів, що на час як звернення до суду з позовом, так і на час розгляду справи судом, настала хоча б одна з подій, з якими п. 6.4 укладеного договору пов?язує початок строку, протягом якого відповідач мав оплатити надані послуги. Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, яка надійшла до суду 13.05.2020 року на виконання ухвали суду від 24.04.2020 року про витребування доказів, у межах повноважень наданих Адміністрації Держприкордонслужби, проведеною перевіркою інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», що функціонує відповідно до пункту 23 Положення про цю базу даних, затвердженого наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 25.06.2007 № 472, зареєстрованим у Мін`юсті України 05.07.2007 за № 765/14032, гр.. [PERSON] , [INFO] , 06.02.2017 року перетнув кордон на пункті пропуску Рава-Руська- виїзд, а 09.02.2017 року перетнув пункт пропуску Рава-Руська- в`їзд. Позивач з будь-якими іншими клопотаннями про витребування доказів, або про забезпечення доказів не звертався, самостійно доказів про отримання відповідачем візи, отримання або зарахування на особовий рахунок доходу, заробітної плати, ренти, роялті чи інших доходів, у тому числі доходу(ів), отриманих відповідачем на території іноземної держави, не надав. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення суми 8100 грн., оскільки позивачем не доведено того, що строк оплати за договором настав, а відповідачем допущено прострочення виконання зобов?язання у вигляді оплати послуг за договором. Щодо позовних вимог про стягнення суми сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу, варто зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат і передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд вважає позовні вимоги ТОВ «Добра праця», зазначені вище, не підлягаючими задоволенню, то і у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування суми сплаченого судового збору, необхідно відмовити. Крім того, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Порядок та строки подачі попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат врегульовано положеннями статті 134 ЦПК України. Тобто маючи намір стягнути витрати на професійну правничу допомогу сторона повинна подати до суду розрахунок таких витрат з першою заявою по суті спору. Позивачем заявлена вимога про стягнення з [PERSON] , на користь позивача витрат, понесених ним на правничу допомогу. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною другої ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вказане вище, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, необхідно залишити без задоволення.

Outcome: dismissed