Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до Веселинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про скасування арешту майна та зобовязання зняти арешт майна, посилаючись на те, що 09.10.2016 року помер [PERSON], який є батьком [PERSON] та чоловіком [PERSON] [PERSON] був відповідачем по цивільній справі за позовом ЗАТ КБ «Приват Банк» в особі філії «Чернігівське РУ ПриватБанк» до нього та ЗАТ «Бахмачконсервмолоко» про стягнення коштів, по якій Голованівським районним судом Кіровоградської області 28.05.2009 року було ухвалено заочне рішення, на виконання якого видавався виконавчий лист. В подальшому зазначене заочне рішення було скасоване ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20.07.2010 року. Разом з тим, на підставі виконавчого листа було накладено арешт на майно [PERSON], а саме: житловий будинок №23, розташований по вул. Гагаріна в смт. Голованівськ Кіровоградської області. Позивачі зазначають, що після закриття виконавчого провадження, відповідачем не було вчинено дії на зняття арештованого майна, тоді як матеріали виконавчого провадження в даний час вже знищені. Позивачі являються спадкоємцями майна після смерті [PERSON], мають намір оформити спадщину, а тому арешт спадкового майна порушує їх право, що змусило звернутися до суду з відповідним позовом. У звязку з наведеним позивачі просять скасувати арешт житлового будинку №23, розташованого по вул. Гагаріна в смт. Голованівськ Кіровоградської області та зобовязати відповідача вчинити дії передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: зняти арешт із зазначеного майна. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність та задовольнити позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] [PERSON], в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у відсутність представника відповідача, вирішення позову залишає на розсуд суду. В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 ЦПК України,\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право (частина 2 статті 16 ЦК України). В силу ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. В судовому засіданні встановлено, що 09.10.2016 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП №246233, виданого 11.10.2016 року Катеринівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області (а.с. 7). 24 вересня 1976 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії ІІ-АГ №997042, виданого 24.09.1976 року міськвідділом РАГС м. Умань Черкаської області (а.с. 8). За час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] набуто у власність житловий №23 з надвірними будівлями, розташований по вул. Гагаріна в смт. Голованівськ Кіровоградської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05.07.1997 року, посвідченого 05.07.1997 року державним нотаріусом Голованівської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого 12.07.2005 року в Ульяновському комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с. 9-10). Позивач [PERSON] являється сином [PERSON] згідно копії свідоцтва про народження серії І-ОЛ №253065, виданого 01.04.1994 року Голованівським р/в РАГС. Відповідно копії заочного рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28.05.2009 року в цивільній справі №2-151/09 за позовом ЗАТ КБ «Приват Банк» в особі філії «Чернігівське РУ ПриватБанк» до ЗАТ «Бахмачконсервмолоко» та [PERSON] про стягнення коштів, з відповідачів було солідарно стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 71208 грн. 20 коп. (а.с. 18-19). Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20.07.2010 року, зазначене заочне рішення скасовано (а.с. 20). Як вбачається з копії постанови про закінчення виконавчого провадження №19234102 від 24.09.2010 року, постановленої відділом ДВС Веселинівського РУЮ, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-151/09, виданого 09.06.2009 року Голованівським районним судом про стягнення солідарно з [PERSON] боргу на користь ЗАТ «Приватбанк» в сумі 71208 грн. 20 коп. було закінчено у звязку з скасуванням ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20.07.2010 року заочного рішення Голованівського районного суду від 28.05.2009 року (а.с. 16-17). Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №76268465 від 19.12.2016 року, на житловий будинок №23, розташований по вул. Гагаріна в смт. Голованівськ Кіровоградської області, з 11.12.2009 року накладено арешт за заявою відділу ДВС Голованівського РУЮ у звязку з виконанням виконавчого листа №2-151, виданого 09.06.2009 року Голованівським районним судом (а.с. 11-12). Отже, враховуючи викладене, встановлено, що під час примусового виконання заочного рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28.05.2009 року на житловий будинок №23, розташований по вул. Гагаріна в смт. Голованівськ Кіровоградської області було накладено арешт, та після закриття виконавчого провадження у звязку зі скасуванням такого рішення, станом на 19.12.2016 року накладений арешт продовжує діяти. Відповідно до відповіді Веселинівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 03.05.2017 року, наданої представнику позивача [PERSON], до відділу надходив виконавчий документ про стягнення боргу з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» та був завершений 24.09.2010 року; надати іншу інформацію не можливо у звязку зі знищенням матеріалі виконавчих проваджень за закінченням строків зберігання (а.с. 15). За нормами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає порядок та підстави зняття арешту з майна під час проведення виконавчих дій та після закінчення таких дій, який може бути реалізований за рішенням суду. Згідно зі ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV, який діяв на час закінчення виконавчого провадження №19234102, у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред'явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, передбаченому законом. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом,\~зокрема із правочинів. Нормами\~ст. 1218 ЦК\~\~України\~визначено, що\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи викладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до переконливого висновку про наявність підстав для зняття арешту з майна, на яке було накладено арешт під час здійснення виконавчого провадження, оскільки таке провадження закінчено, однак арештоване майно і надалі знаходиться в арешті. Позивач [PERSON] являючись співвласником арештованого майна, а також являючись разом з [PERSON] спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], мають право на звернення до суду з відповідним позовом, оскільки не знятий арешт порушує їх право на вільне володіння майном. Задовольняючи частково позов у частині зняття арешту з майна, суд не знаходить підстав для зобовязання відповідача вчинити дії передбачені ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ця норма не передбачає обовязку виконавця зняти арешт з майна в разі зняття такого арешту за рішенням суду після закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial