Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] подала на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, скасування свідоцтва про право власності на спадщину. Позивачка [PERSON] і її представник [PERSON], у судовому засіданні позов підтримали повністю із підстав наведених у позовній заяві і просили його задовольнити. Із змісту позовних вимог, [PERSON] вбачається, що [INFO] року померла її мама [PERSON]. Батько [PERSON] помер [INFO] року. Як після смерті мами, так і після смерті батька, позивач як спадкоємець першої черги, мала право на отримання у власність частини спадкового майна на рівні із своєю сестрою [PERSON]. Знаючи волю їхніх батьків, вона не зверталася до нотаріальної контори щодо оформлення спадщини. Так повинна була поступити і її сестра. Вона дотрималася цієї домовленості. Однак вже після закінчення шестимісячного строку для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, скривши відомості про існування позивачки, як спадкоємця першої черги після смерті їхніх батьків та особи, яка має право на обов'язкову частку в спадковому майні, звернулася до суду про продовження строку для подачі заяви про прийняття спадщини, а пізніше оформила все спадкове майно на своє ім'я. Спадщину оформляла в нотаріусів Тисменицького нотаріального округу. За її даними спадщина оформлялася 23 липня 2010 року, а також після смерті батька, тобто після 2011 року. Саме тому позивачка, як спадкоємець першої черги, а також особа, що має право на обов'язкову частку на спадкове майно, яке знаходиться в [ADDRESS], а також грошові вклади в банках України, які мали спадкодавці. Після смерті її батьків у неї виникло право на спадкування належного їм майна. Після смерті її мами право на обов'язкову частку у спадковому майні мали вона та її батько. Майно, яке належало мамі на праві власності, а саме будинковолодіння, що знаходилося в селищі Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області. За законом всі вони троє мали б частку в спадковому майні рівну 1/3 частині. За правом обов'язкової частки, з урахуванням того, що батько не відмовився від спадщини, прийняв її, оскільки проживав в даному житловому будинку, однак не оформив її у встановленому законом порядку, позивачка має право на 1/6 частку від спадкового майна, яке належало її мамі. Стосовно майна, яке належало батькові і знаходилося в м. Косові, то вона має право на 1/4 частини всього спадкового майна, оскільки тільки вона та її сестра, відповідачка у справі, є спадкоємцями цього майна. Через відсутність заповіту вони успадковували б по 1/2 частині. Дізнавшись про вчинення шахрайських дій по відношенню до неї її сестрою, відповідачкою у справі, позивачка звернулася до Тисменицької державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Державний нотаріус 22 серпня 2014 року відмовила їй в цьому, пославшись на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також у зв'язку з тим, що відповідачці у справі видано таке свідоцтво від 23 липня 2010 року. Відповідач у справі, подала позовну заяву до суду про продовження їй строку для прийняття спадщини. У позовній заяві зазначає, що спадкоємцями після смерті її мами є вона та її батько. Таким чином вона скрила існування позивачки і незаконно заволоділа спадковим майном на яке не мала права. Коли позивачка дізналася про вчинення відповідачкою таких незаконних дій, вона звернулася до нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадкове майно. 22 серпня 2014 року державний нотаріус Тисменицького нотаріального округу відмовила позивачці у видачі такого свідоцтва. 02 грудня 2014 року позивачка звернулася до відповідачки із заявою про надання згоди на прийняття нею спадщини, яка залишилася без будь-якого реагування. Просила визнати нечинним та скасувати свідоцтва видані [PERSON], визнати нечинним та скасувати свідоцтво про право власності за заповітом на грошові кошти, яке видано [PERSON], визнати за нею право власності на спадкове майно, яке належало її батькам, а саме 1/4 батькового майна і майна, що належало матері в розмірі 1/6 частки, як спадкоємцю на право на обов'язкову частку і вирішити питання судових витрат. Представник відповідача у справі [PERSON], у судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що її довірителька була згідна поділитися спадковим майном, із сестрою, у позасудовому порядку. Однак [PERSON] не йшла на контакт і не була згідна із варіантами запропонованими [PERSON] Просила у задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог. Заслухавши сторони і дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову із наступних підстав. Суд встановив, що [INFO] року у м. Косів Івано-Франківської області, померла [PERSON] (а.с.17-зворот, 65), а [INFO] року у селищі Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області, помер [PERSON] (а.с.18, 39), дочкою яких є позивачка у справі [PERSON], [INFO] (а.с.17). Відповідачка є сестрою позивачки. Мати позивачки [PERSON], склала заповіт від 19 березня 2009 року, посвідчений секретарем виконкому Лисецької селищної ради Тисменицького району, зареєстрований в реєстрі за № 2, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповіла [PERSON] (а.с.68). Батько позивачки [PERSON], склав заповіт від 22 липня 2009 року, посвідчений Кабиним А.Р., державним нотаріусом Косівської районної державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2161, за яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповів [PERSON] (а.с.42, 8). Відповідачка у справі [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у якій вказала, що вона [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Крім того, спадкоємцем за законом першої черги є її батько [PERSON] інших спадкоємців за законом або заповітом на майно покійної [PERSON] немає (а.с.6). Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2010 року [PERSON] визначено додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] року [PERSON] (а.с.69-70). 20 квітня 2011 року [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини після її батька [PERSON] і зазначила, що крім неї спадкоємців немає (а.с.38, 47). 23 липня 2010 року, [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається, з: житлового дерев'яного будинку житловою площею 20,7 кв.м., загальною площею 55,3 кв.м. зазначений в плані літерою «А», сараю «Б», вбиральні «В», огорожі №1, криниці №2, який знаходиться в [ADDRESS], розташований на землі Лисецької селищної ради. Будинковолодіння належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане Тисменицькою державною нотаріальною конторою 28 березня 2007 року по реєстру №773, зареєстроване в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації за № 3/314 за реєстраційним номером 16619907. Інформація про наявність заборони відчуження будинку в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відсутня, що підтверджується Витягом із вказаного реєстру за № 27904094 від 23 липня 2010 року (а.с.21, 21-зворот, 10). 17 серпня 2010 року, [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається, з: грошових вкладів з відсотками та грошової компенсації до них в філіях Івано-Франківського обласного відділення ощадного банку 6340 в ТВБВ № 10008/06 по компенсаційному рахунку № [NUMBER], в ОПЕРВ облуправління ощадбанку по рахунку № [NUMBER], «депозитний ОБ» рахунок № [NUMBER], № [NUMBER], належні спадкодавцю на підставі повідомлення ВАТ Державного ощадного банку України «філії - Івано-Франківського обласного управління» від 11 серпня 2010 року за № 11-5/124 (а.с.86). Крім того, 10 серпня 2011 року, [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається, з: трьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Квартира належить спадкодавцю на договору купівлі-продажу, посвідченого Ромовською О.В. 07 лютого 1992 року по реєстру №318, зареєстрована в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації за № 15/1933, за реєстраційним номером 34199480 (а.с.18-зворот, 11). Згідно з довідкою № 3466 від 29 жовтня 2014 року виданою виконкомом Косівської міської ради, вбачається, що у зв'язку із зміною нумерації житлових будинків та перейменуванням назв вулиць [ADDRESS] (а.с.13). Постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 серпня 2014 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] у зв'язку з непредставленням правовстановлюючого документу власності на спадковий будинок (а.с.14). Також, представник позивачки звертався до відповідачки із заявою від 01 грудня 2014 року, згідно із якими пропонував відповідачці надати письмову згоду нотаріусу, який видав їй свідоцтво про право на спадщину, на подану заяву про прийняття спадщини і внесення відповідних змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки позивачці зі спадкового майна [PERSON] належить 1/6 частина, а з майна [PERSON] 1/4 частина (а.с.15, 16). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки відомості про позивачку, як спадкоємця першої черги, а також особи, що має право на обов'язкову частку на спадкове майно, яке знаходиться в [ADDRESS], а також грошові вклади в банках України, які мали спадкодавці, були приховані відповідачкою, а отже відповідачка не мала права на спадкування у розмірах визначених їй згідно з свідоцтвами про право власності на спадкове майно за заповітом, свідоцтва видані на ім'я відповідачки слід визнати недійсними. Оскільки, після смерті батьків [PERSON] у останньої виникло право на спадкування належного батькам майна. Після смерті мами позивачки право на обов'язкову частку у спадковому майні мали вона та її батько. Майно, яке належало мамі на праві власності, а саме будинковолодіння, що знаходилося в селищі Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області. За законом всі вони троє мали б частку в спадковому майні рівну 1/3 частині. За правом обов'язкової частки, з урахуванням того, що батько позивачки не відмовився від спадщини, прийняв її, оскільки проживав в даному житловому будинку, однак не оформив її у встановленому законом порядку, позивачка має право на 1/6 частку від спадкового майна, яке належало мамі позивачки. Щодо майна, яке належало батькові позивачки і знаходилося в м. Косові, то позивачка має право на 1/4 частини всього спадкового майна, оскільки тільки позивачка та її сестра, відповідачка у справі, є спадкоємцями цього майна. Через відсутність заповіту вони успадковували б по 1/2 частині. За вищенаведених підстав суд вважає підставними та доведеними в судовому засіданні вимоги позивача в цій частині. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 500 грн., відповідно до квитанції № 16.152.1/15560 від 17 грудня 2014 року (а.с.1) підлягає стягненню з відповідачки в користь позивачки.На підставі наведеного, ст.ст. 1220, 1223, 1241, 1266, 1270, 1272, 1296, 1300, 1301 ЦК України,

Outcome: approved