Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з цими позовами, мотивуючи їх тим, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспних дворів. Вони ( [PERSON] та [PERSON] ) були членами даного колгоспного двору, зверталися до державного реєстратора з метою реєстрації права власності за собою на вищезазначений житловий будинок, але їм було відмовлено в реєстрації. [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 84,1 кв. м, житловою площею 49 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами, як членом колишнього колгоспного двору. [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 84,1 кв. м, житловою площею 49 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами, як членом колишнього колгоспного двору. У судове засідання [PERSON] та її представник адвокат Левченко Г.В. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивача за первісним позовом. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що зустрічний позов підтримує, просила його задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі, рішення ухвалити на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства України, сплачену позивачами суму судового збору покласти за рахунок позивачів, оскільки міська рада не вчиняла жодних дій, які б порушували права позивачів. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 5; 12). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з\~ рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до Носівської міської ради Чернігівської області\~ з метою реєстрації за собою права власності на вищезазначений житловий будинок, але їм було відмовлено в зв`язку з тим,\~ що державний реєстратор міської ради не наділений правом визначення часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11; 51). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи вбачається, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 6-8). Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] понесла судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн., а [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 1; 34). Суд вважає, що відсутні підстави для покладення на Носівську міську раду Чернігівської області судових витрат по справі, скільки вона не вчинила жодних дій, які б порушували права позивача, як за первісним, так і за зустрічним позовами. Ураховуючи вищевикладене, відповідно ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у розмірі 768,40 грн., а з [PERSON] на користь [PERSON] 840,80 грн.

Outcome: partial