Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом, вказавши що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 21 лютого 2014 року. На даний час заява про розірвання шлюбу між сторонами знаходиться на розгляді суду. Від спільного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач за час окремого проживання припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач на даний час ніде не працює, їй важко утримувати дитину, а тому, враховуючи не досягнення домовленості про участь відповідача в матеріальному утриманні сина, відсутність у нього інших утриманців, позивач просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі по 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, для належного виховання та забезпечення сина до досягнення ним повноліття. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позов задовольнити. Причини неявки відповідача суду не відомі. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживає дитина. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що вбачається із свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 21 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області. У шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON], який на даний час є малолітнім, про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] видане 12 серпня 2014 року, місце реєстрації - відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області. Згідно з довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №3-842 від 03 жовтня 2017 року та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї №5568 від 05 вересня 2017 року, виданих старостою с. Новосілка, посвідчених виконкомом Скалатської міської ради Підволочиського району, [PERSON] проживає у с. Новосілка Підволочиського району. До складу її сім'ї входять: [PERSON], [INFO], - син; [PERSON], [INFO], - мати; [PERSON], [INFO], - брат; [PERSON], [INFO], - брат; [PERSON], [INFO], - бабуся; [PERSON], [INFO] - батько. [PERSON] з сім'єю не проживає, участі у вихованні дитини не бере, допомоги не надає. Судом встановлено, що Відповідач разом з сім'єю не проживає, матеріальної допомоги на утримання сина не надавав. Таким чином, в добровільному порядку коштів на утримання дитини Відповідач не надає. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, визначаючи розмір аліментів на неповнолітнього [PERSON], суд виходить із вимог ст.ст. 181-184 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у твердій грошовій сумі, котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» з 01 травня становить 1426 гривень. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками. Судом не встановлено, що Відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків з утримання неповнолітньої дитини, оскільки є працездатною особою і спроможний платити кошти на утримання дитини. Враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, потреби у розвитку та навчанні, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з Відповідача щомісячно аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і продовжувати до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін. З огляду на вказане, відповідно до ст. ст. 180, 184 СК України позовні вимоги належить задовольнити.

Outcome: approved