Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

адвокат Сигінь Ю.М., в інтересах [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис строком на 6 місяців про заборону [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] , з постраждалою особою - [PERSON] , заборонити йому наближатись на визначену відстань до місця проживання (перебування) інших місць частого відвідування постраждалою особою, заборонити контактувати та вести телефонні переговори з нею. Також просить суд повідомити Шевченківський ВП ГУНП у Львівські області про видачу обмежувального припису [PERSON] для взяття його на профілактичний облік. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником, зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] , разом зі своєю дочкою [PERSON] , [INFO] . З початку 2019 року, вона потерпає від психологічного домашнього насильства з боку її співмешканця [PERSON] . Так, останній здійснює погрози різного характеру, застосовує фізичне насильство, залякує її та принижує. Крім того, [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, постійно вчиняє сварки, що супроводжується пошкодженням домашніх речей та іншого облаштування квартири. З приводу наведеного, [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів, після чого з ним проводились профілактичні бесіди, а також [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності, за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП. 04.11.2019р. Шевченківський ВП виніс [PERSON] терміновий заборонний припис щодо заборони спілкування з постраждалою особою, проте останній своєї поведінки не змінює. За таких обставин, представник заявника змушений звернутись до суду з даною заявою. [PERSON] на розгляд справи в суді не з`явилась. Її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги, викладені у заяві та просить таку задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши думку представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про видачу обмежувального припису підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] разом з дочкою [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що вбачається із копії будинкової книги (а.с. 10). Останні являються постраждалими від домашнього насильства з боку їх співмешканця [PERSON] , який постійно погрожує їй фізичною розправою, ображає нецензурною лайкою, залякує та принижує честь і гідність. Також [PERSON] зловживає алкоголем, на грунті чого вчиняє сварки, в ході яких нищить меблі та пошкоджує інші домашні речі. З приводу неправомірних дій [PERSON] , постраждала особа [PERSON] зверталась в Шевченківський ВП ГУНП у Львівській області. Як вбачається з листа начальника райвідділу (а.с. 6), стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства, а також винесено тимчасовий заборонний припис (а.с. 8) про залишення місця проживання постраждалої особи та заборону йому в будь-який спосіб контактувати з [PERSON] . Проте, як встановлено судом, [PERSON] своєї поведінки не змінює, продовжує вчиняти домашнє насильство та погрожувати розправою. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана, зокрема особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017р. №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства Відповідно до п.2 ст.24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, тобто до особи, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству). Відповідно до п.1 ч.2 ст.26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, заборона кривднику наближатись на визначену відстань до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування постраждалою особою, заборона кривднику вести телефонні переговори з постраждало особою. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Дослідивши матеріали заяви, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно [PERSON] та її дитини, є високим вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалих осіб, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. За статтею 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати. У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Ориг V. Тигкеу, по. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши серйозність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації. З врахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що вжиті [PERSON] розумні заходи для її захисту та покарання винного не надали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту її прав. Суд погоджується із доводами адвоката Сигінь Юрія Михайловича, в інтересах [PERSON] , що саме наведені ним у заяві заходи обмежувальних приписів будуть забезпечувати дієвий та ефективний захист від кривдника, у зв`язку з чим заява підлягає до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved