Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

[PERSON] просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно, що належало померлому 12.07.2014 року [PERSON], а саме : на садибу по вул. Лугова,13 в с. Чемериське, Звенигородського району, до якої входить : житловий будинку «А», погріб «Е», прибудова «а», гараж «Б», сарай «В», сарай «Г», літня кухня «Д». та на земельну ділянку площею 0,4904 га,вартістю 14787 грн. 48 коп., що знаходиться по вул. Луговій,13 с. Чемериське Звенигородського району, Черкаської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина . 02.12.2013 року [PERSON] склав на імя [PERSON] заповіт, відповідно до якого, заповів йому житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, що знаходиться за адресою с. Чемериське вул. Лугова,13, Звенигородського району, Черкаської області. На даний час, нотаріус відмовляє йому у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, так як відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. У судове засідання сторони не зявилися. Позивач, представник позивача, відповідачка [PERSON] звернулися до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримують та просить їх задовольнити. Представник [PERSON] сільської ради, Звенигородського району в судове засідання не зявився по не відомій суду причині,про день час та місце слухання справи повідомлявся завчасно, про, що у справі є письмове підтвердження. Суд ухвалив розгляд справи провести у відсутність учасників судового процесу. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 12 липня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого [PERSON] сільською радою 14.07.2014 року серія 1-СР № 233570 (а.с.6) . 02.12.2013 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження відповідно до якого заповів [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку, що знаходиться за адресою вул.Лугова,13 с. Чемериське, Звенигородського району, Черкаської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований по вул. Лугова,13 с. Чемериське, Звенигородського району, Черкаської області та земельної ділянки розміром 0,4904 га , що розташована за адресою вул. Лугова,13 с. Чемериське, Звенигородського району, Черкаської області. За даними нотаріальної контори після смерті [PERSON],який помер 12.07.2014 року, 26.12.2014 року за № 480/2014 заведена спадкова справа. З заявами про прийняття спадщини звернулися син померлого [PERSON], спадкоємець по заповіту [PERSON] Відповідачка [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про відмову від обовязкової долі у спадщині внаслідок смерті чоловіка [PERSON] Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться в вул. Лугова,13 с. Чемериське, Звенигородського району, у зв'язку з відсутністю у померлого [PERSON] правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. Відповідно до листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.05р. у випадку відсутності у померлої особи правовстановлюючого документу на нерухоме майно, державна реєстрація якого не проводилась, питання належності нерухомого майна такій особі має вирішуватись в судовому порядку. Факт того, що власником домоволодіння №13 по вул.Лугова, с. Чемериське, Звенигородського району, дійсно був [PERSON] підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради №113 від 22.12.2014 року . Як вбачається з технічного паспорту від 12.03.2015 р. на індивідуальний жилий будинок який розташований по вул. Лугова,13 с. Чемериське, Звенигородського району, Черкаської області житловий будинок побудовано 1954 році, погріб «Е» у 1972 році, прибудову «а» у 1960 році, гараж «Б» у 1965 році, сарай «В» 1972 році, сарай «Г» 1973 році, літня кухня «Д» у 1972 році. Порядок реєстрації права власності на домоволодіння та житлові будинки в той час було врегульовано Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі\~Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.95р). В той же час відповідно до пункту 1 Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Відповідно до пункту 4 Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Відповідно до частини другої пункту 6 Інструкції не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Зі змісту вказаних норм можна дійти висновку, що дія вказаної Інструкції не поширювалась на сільські населені пункти, а тому домоволодіння, яке перебуває у власності [PERSON] не підлягало реєстрації відповідно до норм діючого на той час законодавства. Як зазначено в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання\~постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105\~у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З огляду на вказані обставини довідка [PERSON] сільської ради, №113 від 22.12.2014 року є доказом належності спірного домоволодіння на праві власності [PERSON] Факт належності [PERSON] земельної ділянки розміром 0,4904 га, що розташована за адресою вул. Лугова,13 с. Чемериське, Звенигородського району підтверджується Державним актом про право власності на земельну діялнку серія ЯЛ № 696930 виданого на імя [PERSON](а.с.13). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого ФОП [PERSON] від 12.03.2015 року, до складу домоволодіння за адресою вул. Лугова,13 с. Чемериське, Звенигородського району, Черкаської області входить: житловий будинок «А» загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 42,7 кв.м., погріб «Е», прибудови «а», гараж «Б», сарай «В», сарай «Г», літня кухня «Д». Інвентаризаційна вартість садиби з надвірними будівлями та спорудами складає 29\~226,0 грн. Вирішуючи спір суд також виходить з наступного. Відповідно до\~статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень\~статті 1218 Цивільного кодексу України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно пп. 3.14 п. З глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Відповідно до положень частин другої та\~третьої пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. \~\~\~\~Враховуючи викладене,

Outcome: approved