Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-28 00:00:00

[PERSON] просить суд визнати за нею за набувальною давністю право власності на квартиру № 62в будинку № 27 по вул. Новоселівській м. Дніпропетровська. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказана квартиру, яка знаходиться в реконструйованому гуртожитку, була надана їй для проживання на підставі спільного рішення профкому і адміністрації Дніпропетровського ПТУ № 2 від 10 березня 1998 року і з цього часу вона проживає в цій квартирі. Ордер на заселення їй на підставі відповідного судового рішення було видано лише в березні 2012 року. Позивачка вважає, що оскільки вона більш ніж 16 років відкрито і безперервно володіє зазначеним нерухомим майном, то на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України набула право власності на це майно. Позивачка [PERSON]. в судовому засіданні підтримала в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Відповідачі Професійнотехнічне училище № 2 м. Дніпропетровськ та Департамент освіти та науки Дніпропетровської обласної державної адміністрації, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання представників не направили, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач Верховна Рада України належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, надала суду свої письмові заперечення проти позову та зазначила, що певний час органами реєстрації прав власності, майно загальнодержавної форми власності реєструвалось за державою в особі Верховної Ради України, на підставі діючого на той час Закону України «Про власність». Проте з 20 червня 2007 року з набуттям чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Цивільного кодексу України». Правові основи управління обєктами державної власності в Україні було встановлено Законом України «Про управління обєктами державної власності» згідно якого управління обєктами державної власності здійснює Кабінет Міністрів Україні та уповноважені ним органи, інші субєкти визначені цим Законом. В звязку з цим вважає, що належне представництво інтересів держави у даній категорії справ мають здійснювати Кабінет Міністрів України та уповноважені органи виконавчої влади. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності відповідачів на підставі ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: [PERSON] з 01.02.1992 року працює викладачем фізичного виховання в Дніпропетровському професійно-технічному училищі №2. 12.07.1992 року позивачка стала на облік як така, що потребує поліпшення житлових умов, за списками ПТУ №2 (вид черги першочерговий). У 1997 році розпочалася реконструкція гуртожитку за адресою: вул. Новоселівська, 27 в м. Дніпропетровську, який перебував на балансі Дніпропетровського ПТУ №2. Після завершення реконструкції, згідно з рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради №985/17 від 18 червня 1998 року був затверджений акт приймальної комісії від 04.05.1998 року про прийняття в експлуатацію 39-квартирного житлового будинку по вул. Новоселівській в м. Дніпропетровську, власником квартир №№ 33, 37, 43, 49, 52, 54, 57, 60, 62, 63, 69 було визнано Управління освіти Дніпропетровської обласної державної адміністрації. Управління освіти Дніпропетровської обласної державної адміністрації, ставши власником зазначених квартир, звернулося з листом №6/3-113 від 20.07.1998 року до голови Амур-Нижньодніпровського виконкому м. Дніпропетровська з проханням про видачу ордерів на перелічені квартири, згідно зі списком, який надавався. Позивачка була зазначена у даному списку на заняття однокімнатної квартири № 62, житловою площею 19,2 кв.м., загальною 48,1 кв.м. Відповідно до спільного рішення профкому і адміністрації Дніпропетровського ПТУ №2 від 10 березня 1998 року було вирішено виділити [PERSON] однокімнатну квартиру у реконструйованому гуртожитку. На загальних профспілкових зборах ПТУ №2 від 17.11.1998 року було вирішено просити виконком про видачу ордерів робітникам училища, які перебувають на квартирному обліку, відповідно до контрольного списку. Листом від 05.07.2010 року №К-56 Виконком Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради відмовив [PERSON] у видачі ордеру на зайняття квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що вона вже близько 12 років займає вказану квартиру, а відповідно до ст. 58 ЖК України, ордер може бути виданий лише на вільне житлове приміщення. На захист свого порушеного права позивачка звернулася до суду та відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2011 року відмову Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради у видачі ордеру від 05.07.2010 року №К-56 було визнано неправомірною та зобовязано надати [PERSON] вказаний ордер на зайняття квартири [ADDRESS], житловою площею 19,2 кв.м., загальною 48,1 кв. м. 16 березня 2012 року Виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради було винесено рішення №68/7 про видачу [PERSON] 1-кімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 19,2 кв.м., загальною 48,1 кв. м.. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка просить суд визнати право власності на квартиру з єдиної підстави за набувальною давністю, посилаючись на те, що відкрито і безперервно володіє зазначеною квартирою понад 16 років. Правовідносини щодо набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю врегульовані статтею 344 ЦК України, за частиною першої якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Суд враховує розяснення, викладені у п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», за якими \~ право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Як встановлено судом, постановоюАмур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2011 року по адміністративній справі за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа Дніпропетровське професійно-технічне училище №2, про визнання відмови противоправною та зобов'язання вчинити певні дії визнано її право на заселення квартири [ADDRESS], житловою площею 19,2 кв.м., загальною 48,1 кв. м.. Згідно рішення Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради №68/7 від 16 березня 2012 року [PERSON] видано ордер на право зайняття 1-кімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 19,2 кв.м., загальною 48,1 кв. м.. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачка набула законного права на зайняття та користування вказаною квартирою, та права на приватизацію квартири в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Отже, положення ст. 344 ЦК України в даному разі судом застосоване бути не може, оскільки [PERSON] не самовільно заволоділа квартирою, а володіє і користується нею на підставі Відповідно до спільного рішення профкому і адміністрації Дніпропетровського ПТУ №2 від 10 березня 1998 року про виділ [PERSON] однокімнатної квартиру у реконструйованому гуртожитку та рішення Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради №68/7 від 16 березня 2012 року про видачу їй ордеру на право зайняття квартири. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог, в тих межах, в яких вони сформульовані позивачкою, слід відмовити в повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, згідно вимог ст. 88 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed