Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Цуманської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Позивачі свої вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , після смерті якої вони успадкували по 1/2 частині будинковолодіння у [ADDRESS] . Крім того, до складу спадщини також увійшли земельні ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0, 25 га та для підсобного особистого господарства площею 0,35 га, однак у спадкодавця були відсутні правовстановлюючі документи на дане майно. Рішенням Грем`яченської сільської ради Ківерцівського району Волинської області № 6/2 від 03.04.1996 було вирішено надати згоду на виготовлення технічної документації та передачу земельних ділянок у приватну власність спадкодавцю [PERSON] . Постановою нотаріуса було відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки. Просять суд визнати за ними право власності на 1/2 частки земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0, 25 га та 1/2 частки земельної ділянки для підсобного особистого господарства площею 0,35 га, що розташовані на території Грем`яченської сільської ради Ківерцівського району Волинської області за кожним, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, згідно із поданою заявою просили проводити розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Представник відповідача Цуманської селищної ради в судове засідання також не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Дослідивши представлені письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що стверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] від 04.09.2008 (а.с. 10). На підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 16.07.2013 за позивачами визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] за кожним в порядку спадкування після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 13), що також стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 14), свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 15). Правовідносини щодо спадкування спірних земельних ділянок після смерті [PERSON] виникли у 1996 році (момент виникнення права власності) та у 2008 році (смерть спадкодавця), тому регулюються чинними на той час положеннями ЗК України 1990 року та ЦК України 2004 року. Відповідно до норм ст. 1268 ЦК України 2004 року (на час прийняття спадщини позивачем), не допускається прийняття спадщини з умовою або із застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 12-1 ЗК України у редакції 1970 року (який діяв до 1992 року) сільські Ради народних депутатів, їх виконавчі комітети в межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, на своїй території, зокрема надають відповідно до статті 16 цього Кодексу земельні ділянки в користування із земель, які не входять до землекористування колгоспів, радгоспів, інших сільськогосподарських підприємств; розподіляють між підприємствами, організаціями, установами і громадянами ділянки під городи, сінокоси і пасовища з земель державного запасу, що виділяються сільській Раді у встановленому порядку. Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. (ч. 5 ст. 20 ЗК України у редакції 1970 року). Як встановлено судом, згідно з листом Цуманської селищної ради Луцького району Волинської області від 24 травня 2021 року № Г-155/1 відомості щодо спірних земельних ділянок були внесені в погосподарський облік Цуманської селищної ради по селу Грем`яче, за [PERSON] від 02.03.1985 (а.с. 22-26). Земельно-кадастровими документами на момент виникнення правовідносин були погосподарські книги. Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що зазначене вище рішення сесії Грем`яченської сільської Ківерцівського району від 03 квітня 1996 року № 6/2 про надання права на приватизацію, яким [PERSON] надано право приватизувати земельні ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, ведення особистого підсобного господарства площею 0,35 га відповідно, ніким не оскаржувалося і є чинним. Однак, сільською радою за період з 1996 року по даний час будь-яких рішень відносно спадкодавців [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] про припинення права користування (вилучення) земельними ділянками площею 0,25 га та 0,35 га не приймалось, фактично вони не були позбавлені права власності чи права користування даними земельними ділянками. Відповідно до ст. 17 ЗК України у редакції 1990 року (який втратив чинність у 2002 році) передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. (Дію ч. 2 ст. 17 зупинено щодо власників земельних ділянок, визначених статтею 1 Декрету N 15-92 від 26 грудня 1992 року згідно з цим Декретом). Власники земельних ділянок, переданих їм Радою народних депутатів, не вправі протягом шести років з часу набуття права власності продавати або іншими способами відчужувати належну їм земельну ділянку, крім передачі її у спадщину або Раді народних депутатів на тих же умовах, на яких вона була їм передана. При наявності поважних причин суд за позовом власника може скоротити зазначений строк. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім`ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення селянського (фермерського) господарства у розмірі згідно зі ст. 52 цього Кодексу; ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з ст. 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Отже, проаналізувавши вказані вище норми закону та зміст рішення сесії Грем`яченської сільської ради Ківерцівського району від 03 квітня 1996 року № 6/2, слід прийти до висновку, що на підставі прийняття такого рішення уповноваженим законом органом у відповідності до чинного на той час законодавства виникло право власності на спірні земельні ділянки у [PERSON] у розмірах, зазначених у погосподарській книзі. Нормами ч. 2 ст. 6, ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 ЗК України (1990 року) передбачалося набуття громадянами права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину та виникнення права власності після встановлення меж земельної ділянки в натурі і одержання державного акта про право власності на землю. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування вперше наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Разом з тим, як встановлено з погосподарської книги і не заперечується сторонами, що і до 1996 року (до часу прийняття сільською радою рішення про приватизацію земельних ділянок) [PERSON] вже користувалася даними земельними ділянками, що знаходилися біля житлового будинку, у вказаних розмірах. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте, дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет). Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Враховуючи записи в погосподарській книзі, дані в яку вносяться із земельно-кадастрових документів, на підставі яких сільською радою видавалися рішення про надання громадянам земельних ділянок у приватну власність, зокрема за якими за [PERSON] обліковувались земельні ділянки площею 0,25 га та 0,35 га, беручи до уваги п. 3 Декрету КМ України, згідно з яким запис у земельно-кадастрових документах, посвідчений сільською радою, підтверджує право приватної власності на землю. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки, зокрема на підставі: приватизації земельних ділянок, що були надані їм для користування; прийняття спадщини. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] та [PERSON] власності на 1/2 частки земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0, 25 га та 1/2 частки земельної ділянки для підсобного особистого господарства площею 0,35 га, що розташовані на території Грем`яченської сільської ради Ківерцівського району Волинської області за кожним, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved