Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Адвокат Фоменко Денис Андрійович в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до Луганської обласної загальнополітичної газети «Луганщина.юа» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, в якій зазначив наступне. [INFO] року у Луганській обласній загальнополітичній газеті «Луганщина.юа» на сторінці 5 в статті під назвою (мовою оригіналу): «Когнитивный диссонанс [PERSON]» поширено недостовірну і таку, що не відповідає дійсності інформацію, яка порушує права позивача, принижує його честь, гідність і ділову репутацію. Зокрема, в статті зазначено, що: «... главный объект яриковой критики - президентская программа «Велике будівництво» и ее реализация на Луганщине. В выражениях помощник нардепа не стесняется, опускаясь иногда до уровня колхозного скотника...», «...претендуя на должность в госструктуре, многие бизнесмены намеренно выставляют себя беднее церковной мыши ... И [PERSON] тут ничем не отличился». В статті також містяться звинувачення на адресу позивача в причетності до вчинення кримінального правопорушення, а саме: «...руководитель регионального струтурного подразделения ООО «ТД «Евротрубопласт»... проходил по делу конвертационного центра в Северодонецке...»; «В ході досудового розслідування встановлено, що на території Луганської області в м. Сєвєродонецьку громадянином України ОСОБА 4 організовано діяльність так званого «конвертаційного центру» з надання незаконних послуг щодо мінімізації оподаткування транзит податкового кредиту та конвертації грошових коштів з безготівкових у готівку, в т.ч. для підприємств, що здійснюють господарську діяльність на тимчасово окупованих територіях Луганської та Донецької областей. У зазначеній протиправній діяльності використовувалися основні підприємства... Крім того, в оформленні безтоварних фінансових операцій були задіяні підприємства: ТОВ «ТД «Євротрубпласт» (код ЄДРПОУ 33090871)...». При цьому, вищевказані фрази вирвані із контексту ухвали Сєвєродонецького міського суду від 13.12.2017 у справі № 428/13301/17 та описують лише зміст клопотання, яке надійшло від слідчого ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях до слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області про вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні № 22015130000000241 від 28.04.2015 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України. Разом із тим, згідно з мотивувальною частиною ухвали Сєвєродонецького міського суду від 13.12.2017 у справі № 428/13301/17: «Під час досудового розслідування не отримано жодних доказів, які б свідчили про скоєння ОСОБА 4 або іншими особами дій, вчинених з метою фінансового або матеріального забезпечення окремого терориста, терористичної групи або організації, тобто встановлена відсутність в діях зазначеної особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 258-5 КК України. Постановою старшого слідчого в ОВС 1 відділення слідчого відділу УСБУ в Луганській області ОСОБА 2 від 29.08.2017 р. дане кримінальне провадження закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України». Таким чином, в порушення «презумції невинуватості», закріпленої в статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, в статті поширено недостовірну інформацію про причетність позивача до вчинення злочину. Надалі, знову в статті викладається недостовірна і така, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача інформація: «На груди у провластного народного депутата пригрелся человек, работавший на оккупантов (Россию и Гориловского) и местную сепаратисткую «элиту»; « [PERSON] , видимо совсем «потеряв страх», решил нахрапом «взять тендера» в Донецкой области...Он выставил условие - 7% от сумы должно пойти «на партию». Розміщена [INFO] у Луганській обласній загальнополітичній газеті «Луганщина.юа» інформація стосовно позивача є недостовірною, має на меті довести до відома необмеженої кількості осіб викривлену інформацію про позивача та його діяльність, створити враження про вчинення позивачем злочинів проти основ національної безпеки України, відтак, не є оціночними судженнями, а поширення такої інформації принижує його честь, гідність та завдає шкоди його діловій репутації. Оскаржувана інформація містить фактичні твердження, які розповсюджені з єдиною метою сформувати негативну думку у необмеженого кола осіб стосовно позивача, зганьбити і заплямувати його ділову репутацію. У поданій уточненій позовній заяві позивач просить: 1. Визнати недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] , інформацію, опубліковану і поширену [INFO] у Луганській обласній загальнополітичній газеті «Луганщина.юа» на сторінці 5 в статті під назвою «Когнитивный диссонанс [PERSON]», а саме: «... главный объект яриковой критики - президентская программа «Велике будівництво» и ее реализация на Луганщине. В выражениях помощник нардепа не стесняется, опускаясь иногда до уровня колхозного скотника»; «...претендуя на должность в госструктуре, многие бизнесмены намеренно выставляют себя беднее церковной мыши ... И [PERSON] тут ничем не отличился»; «...руководитель регионального струтурного подразделения ООО «ТД «Евротрубопласт»... проходил по делу конвертационного центра в Северодонецке...»; «На груди у провластного народного депутата пригрелся человек, работавший на оккупантов (Россию и Гориловского) и местную сепаратисткую «элиту»»; « [PERSON] , видимо совсем «потеряв страх», решил нахрапом «взять тендера» в Донецкой области... Он выставил условие - 7% от сумы должно пойти «на партию». 2. Стягнути з відповідача Луганської обласної загальнополітичної газети «Луганщина.юа» на користь [PERSON] заподіяну моральну шкоду в сумі 100 000, 00 грн.; 3. Стягнути з відповідача Луганської обласної загальнополітичної газети «Луганщина.юа» на користь [PERSON] понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у сумі 2 942, 80 грн. У судовому засіданні представник позивача Фоменко Д.А. уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Луганської обласної загальнополітичної газети «Луганщина.юа» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача Луганської обласної загальнополітичної газети «Луганщина.юа». Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу того, що позивач [PERSON] вважає відповідача Луганську обласну загальнополітичну газету «Луганщина.юа» такою, що порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, шляхом розповсюдження недостовірної інформації [INFO] року у Луганській обласній загальнополітичній газеті «Луганщина.юа» на сторінці 5 в статті під назвою (мовою оригіналу): «Когнитивный диссонанс [PERSON] ». Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Відповідно до ст. 7 Загальної декларації прав людини всі люди рівні перед законом і мають право, без будь-якої різниці, на рівний їх захист законом. Загальна декларація прав людини у статті 8 гарантує право кожної людини на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. З наведеного вище суд доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів відповідає ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Водночас, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Позивач [PERSON] , як особа, відносно якої поширено, як він вважає, недостовірну інформацію, скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом до Луганської обласної загальнополітичної газети «Луганщина.юа», як до особи, яка поширила недостовірну інформацію, шляхом опублікування і поширення [INFO] у Луганській обласній загальнополітичній газеті «Луганщина.юа» на сторінці 5 статті під назвою «Когнитивный диссонанс [PERSON]», наступної інформації а саме: «... главный объект яриковой критики - президентская программа «Велике будівництво» и ее реализация на Луганщине. В выражениях помощник нардепа не стесняется, опускаясь иногда до уровня колхозного скотника»; «...претендуя на должность в госструктуре, многие бизнесмены намеренно выставляют себя беднее церковной мыши ... И [PERSON] тут ничем не отличился»; «...руководитель регионального струтурного подразделения ООО «ТД «Евротрубопласт»... проходил по делу конвертационного центра в Северодонецке...»; «На груди у провластного народного депутата пригрелся человек, работавший на оккупантов (Россию и Гориловского) и местную сепаратисткую «элиту»»; « [PERSON] , видимо совсем «потеряв страх», решил нахрапом «взять тендера» в Донецкой области... Он выставил условие - 7 % от сумы должно пойти «на партию», у зв`язку з тим, що вважає вищевикладену відповідачем інформацію відносно нього недостовірною. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позовна заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, право на спростування та відповідь має певний момент виникнення, що пов`язується з юридичним фактом правопорушення, протиправність якого полягає у складі правопорушення. Щодо поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, судом встановлено наступне. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] року на сторінці 5 Луганської обласної загальнополітичної газети «Луганщина.юа» була розміщена стаття під назвою: «Когнитивный диссонанс [PERSON]», тобто відповідач розповсюдив інформацію щодо позивача, яка має негативний характер. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст. 10 Конвенції. Суд, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, повинен визначити характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. На підставі викладеного суд доходить висновку, що інформація, яка поширена відповідачем Луганською обласною загальнополітичною газети «Луганщина.юа», а саме: «... главный объект яриковой критики - президентская программа «Велике будівництво» и ее реализация на Луганщине. В выражениях помощник нардепа не стесняется, опускаясь иногда до уровня колхозного скотника»; «...претендуя на должность в госструктуре, многие бизнесмены намеренно выставляют себя беднее церковной мыши ... И [PERSON] тут ничем не отличился»; «...руководитель регионального струтурного подразделения ООО «ТД «Евротрубопласт»... проходил по делу конвертационного центра в Северодонецке...»; «На груди у провластного народного депутата пригрелся человек, работавший на оккупантов (Россию и Гориловского) и местную сепаратисткую «элиту»»; « [PERSON] , видимо совсем «потеряв страх», решил нахрапом «взять тендера» в Донецкой области... Он выставил условие - 7 % от сумы должно пойти «на партию», не є предметом судового захисту, адже є оціночним судженням. Поширена інформація є висловлюванням, яке не містить фактичних даних, зокрема є критичною оцінкою певного факту, тобто є суб`єктивною думкою відповідача, а тому не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про стягнення з Луганської обласної загальнополітичної газети «Луганщина.юа» на його користь моральної шкоди в розмірі 100 000, 00 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Як вбачається з пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у приниженні його честі та гідності, а також в тому, що поширення неправдивої інформації створило негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих та порушило його честь, позивач тривалий час відчуває психологічний дискомфорт, обурення, приниження та негативні емоції. Оскільки судом встановлено, що інформація, яка поширена відповідачем Луганською обласною загальнополітичною газетою «Луганщина.юа» відносно позивача [PERSON] є оціночним судженням, то позивач має право вимагати від відповідача відшкодування моральної шкоди лише у разі, якщо вона висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Водночас, суд вважає, що суб`єктивна думка відповідача викладена у його висловлюваннях хоча і має негативний характер, однак не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі. За таких обставин, суд вважає, що для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні законні підстави, а позов заявлено не обґрунтовано, у зв`язку з чим позовні вимоги адвоката Фоменка Дениса Андрійовича в інтересах [PERSON] до Луганської обласної загальнополітичної газети «Луганщина.юа» про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено повністю і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

Outcome: dismissed