Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

[PERSON] у березні 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування запису про право власності, визнання недійсною постанови про передачу майна, визнання недійсним акту про те, що торги не відбулися, вказавши, що позивач разом із [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири за адресою [ADDRESS], яка набута ними в результаті приватизації та належить на праві спільної сумісної власності. 05.08.2013 року державним виконавцем Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Ключник К.С. була прийнята постанова про передачу стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу за виконавчим листом №2-4917 від 27.10.2009 року 1/4 частини вказаної квартири. 06.12.2013 року головним державним виконавцем Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Назаренко Є.І. складено Акт про те, що реалізація нерухомого майна, що належить [PERSON] на прилюдних торгах не здійснена у зв'язку х відсутністю купівельного попиту покупців. Позивач вважав, що державними виконавцями безпідставно були складені вказані постанова від 05.08.2013 року та Акт від 06.12.2013 року, оскільки частка боржника [PERSON] у спільному майні (квартирі) не була визначена. На підставі неправомірних постанови та акту державних виконавців 07.02.2014 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. видано свідоцтво про право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]. Позивач не погоджується із таким відчуженням частки квартири, оскільки частка [PERSON] не була визначена судом, також вона має заперечення щодо розміру такої частки зазначеної державним виконавцем, оскільки [PERSON] ніколи ніяких витрат по утриманню квартири не ніс, а крім того було порушено її право на переважну купівлю частки у спільному майні. Просила суд визнати недійсними постанову державного виконавця від 05.08.2013 року та акт від 06.12.2013 року, а також визнати недійсним свідоцтво про право власності [PERSON] від 07.02.2014 року видане нотаріусом Старовойтовою Л.В. та скасувати запис про право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]. В якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору позивач зазначила [PERSON], [PERSON], [PERSON] та приватного нотаріуса Старовойтову Людмилу Василівну. Ухвалою суду від 07.05.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено КП «Черкаське обласне об'єднане БТІ». У червні 2015 року позивач уточнила позовні вимоги та просила суд недійсними постанову державного виконавця від 05.08.2013 року та акт від 06.12.2013 року, а також визнати недійсним свідоцтво про придбання житлового будинку (квартири) з прилюдних торгів у зв'язку із тим, що торги не відбулися від 07.02.2014 року видане нотаріусом Старовойтовою Л.В. та скасувати запис про право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні за її участі позивач підтвердила обставини викладені у позові та просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судових засіданнях за їх участі вважали позовні вимоги [PERSON] законними та обґрунтованими. Представники відповідача Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що відчуження частки квартири належної боржнику [PERSON] відбулося на підставі довідки КП «Черкаське ООБТІ» від 08.02.2012 року в якій було зазначено, що [PERSON] є власником ? частини квартири за адресою [ADDRESS]. Витребовувати крім довідки ще й правовстановлювальний документ державні виконавці не зобов'язані. За таких обставин представники ВДВС вважали, що і постанова від 05.08.2013 року і акт від 06.12.2013 року державних виконавців були складені відповідно до вимог законодавства України, а у випадку, якщо внаслідок видачі неправильної довідки була заподіяна шкода позивачу та вона має право звернутися до суду з позовом до БТІ про відшкодування завданої шкоди, а не ставити питання про скасування права власності [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважаючи, що відсутні правові підстави для визнання недійсними постанови і акту державних виконавців та свідоцтва, яким посвідчено право власності [PERSON] на частку квартири, оскільки частка квартири якою володів боржник [PERSON] була чітко визначена у довідці БТІ від 08.02.2012 року. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Третя особа приватний нотаріус Старовойтова Л.В. просила розглянути справу без її участі та подала письмові заперечення проти позову у яких посилалась на те, що необхідність визначення частки боржника [PERSON] у спільному майні була відсутня, оскільки згідно довідки БТІ ця частка була визначена, як ?, а крім того рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.10.2002 року було визначено порядок користування вказаною часткою квартири. Цивільний кодекс України не передбачає переважного право співвласника на купівлю майна при продажу з прилюдних торгів, а свідоцтво нотаріуса від 07.02.2014 видано у відповідності до вимог п.6 ч.1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» та ч.1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження». Представник третьої особи КП «Черкаське обласне об'єднане БТІ» у судовому засіданні за її участі пояснила, що згідно реєстраційного запису на свідоцтві про право власності на житло №25080 від 21.06.2000 року квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності. Дійсно 08.02.2012 року БТІ була видана довідка на запит державного виконавця про те, що за [PERSON] зареєстровано право власності на ? квартири у [ADDRESS], при цьому БТІ виходило з того, що в інвентаризаційній справі були відсутні відомості про зміну часток співвласників. В той же час вважала, що така довідка має лише інформаційний характер та не могла бути використана при відчуженні майна [PERSON], оскільки не є правовстановлювальним документом чи витягом із державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Крім того просила врахувати, що вказана довідка БТІ була видана у лютому 2012 року, а відчуження майна [PERSON] відбулося лише у лютому 2014 року. З 01.01.2013 року БТІ взагалі не здійснює функцій державного реєстратора прав власності на нерухоме майно. Суд вислухавши пояснення позивача та третіх осіб, представників сторін та третьої особи, оголосивши письмові заперечення проти позову, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно Свідоцтва на право власності на житло №25080 від 21.06.2000 року квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». При цьому відповідно до реєстраційного запису КП «Черкаське ООБТІ» вказана квартира зареєстрована на праві спільної сумісної власності (а.с. 44). Відповідно до ч.1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Аналогічним чином види спільної власності розрізняв і ЦК Української РСР (1963), який діяв на час набуття у 2000 році права власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на спірну квартиру. Так згідно ч.2 ст. 112 ЦК Української РСР (1963), - розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Також за змістом статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача в результаті приватизації квартир здійснюється у спільну сумісну або часткову власність громадян. Таким чином оскільки в Свідоцтві на право власності на житло №25080 від 21.06.2000 року та реєстраційному записі БТІ чітко визначено вид спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на спірну квартиру, як спільна сумісна власність, то відсутні правові підстави вважати, що вказана квартира належить їм на праві спільної часткової власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст. 368 ЦК України). У судовому засіданні встановлено , що між співвласниками квартири за адресою [ADDRESS] відсутня домовленість про визначення часток, позивач [PERSON] оспорює рівність часток співвласників та відсутнє рішення суду про поділ спільного майна, яким були б визначені частки співвласників. КП «Черкаське ООБТІ» не є уповноваженим законом органом на визначення часток співвласників у праві спільної сумісної власності, а тому Довідка БТІ від 08.02.2012 року (а.с. 45) якою за [PERSON] визначена ? частка у праві спільної власності на спірну квартиру є нікчемною та не може бути прийнята при зверненні стягнення на частку співвласника майна, що є у спільній сумісній власності. Крім того згідно Інвентаризаційної справи на спірну квартиру, яка була оглянута у судовому засіданні встановлено, що 01.07.2013 року до БТІ звернувся приватний нотаріус Старовойтов О.С. із запитом надати інформацію щодо права власності на квартиру за адресою [ADDRESS]. На запит нотаріуса БТІ надано відповідь про те, що співвласниками вказаної квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх частки у праві спільної власності не визначені (а.с. 82-84). 05.08.2013 року державним виконавцем Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Ключник К.С. винесено постанову про передачу стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу по виконавчому листу №2-4917 від 27.10.2009 року Соснівського районного суду м. Черкаси ? квартири [ADDRESS] у зв'язку з тим, що аукціон з продажу вказаного майна не відбувся по причині відсутності купівельного попиту з боку покупців, а стягувач [PERSON] заявив про своє бажання залишити за собою непродане майно (а.с. 5). 06.12.2013 року головним державним виконавцем Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Назаренко Є.І. складено Акт №30254642/5 про те, що не відбулися торги із продажу ? частини квартири за адресою [ADDRESS] належної [PERSON] (а.с. 6). В той же час згідно ч.6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», - у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Таким чином, оскільки у встановленому законом порядку частка майна боржника [PERSON] у спільному майні - квартирі за адресою [ADDRESS] не була визначена, передача державним виконавцем на реалізацію ? частини вказаної квартири та проведення прилюдних торгів із продажу вказаного майна були передчасними, а тому винесену державним виконавцем Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ Ключник К.С. постанову від 05.08.2013 року про передачу стягувачу [PERSON] 1/4 квартири [ADDRESS] необхідно визнати неправомірною та скасувати, а складений головним державним виконавцем того ж відділу ДВС Назаренко Є.І. Акт №30254642/5 від 06.12.2013 року про те, що торги не відбулися необхідно визнати недійсним. 07.02.2014 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. видано Свідоцтво відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі акту №30254642/5 державного виконавця про те, що торги не відбулися від 06.12.2013 року, яким посвідчено, що [PERSON] належить на праві приватної власності майно, що складається із ? частини квартири [ADDRESS], оскільки майно не реалізоване/торги не відбулися і стягувач [PERSON] виявив бажання залишити за собою непродане майно, що раніше належало [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності від 21.06.2000 року (а.с. 7). Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В той же час у розглядуваній справі такий правочин, як передача на підставі постанови державного виконавця від 05.08.2013 року та акту державного виконавця від 06.12.2013 року стягувачу [PERSON] нерухомого майна - 1/4 частини квартири [ADDRESS], як нереалізованого майна боржника [PERSON], суперечить вимогам як Цивільного кодексу України так і іншим актам цивільного законодавства, зокрема Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на час такої передачі частка боржника [PERSON] у спільному майні не була визначена. А тому і Свідоцтво видане 07.02.2014 року нотаріусом на посвідчення вказаного правочину необхідно визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Посилання нотаріуса на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.10.2002 року, як таке, яким визначено порядок користування часткою квартири, що належить боржнику [PERSON], не може бути прийнято судом, оскільки згідно вказаного рішення суду (а.с. 59) його предметом було визначення окремої кімнати у користування [PERSON]. Крім того рішення суду у справі про встановлення порядку користування квартирою, не може змінювати вид права спільної власності із сумісної на часткову. В той же час обґрунтованими є посилання нотаріуса на те, що Цивільним кодексом України не передбачене переважне право співвласника на купівлю частки у праві спільної часткової власності з прилюдних торгів (ч.1 ст.362 ЦК). Однак вказана обставина і не є підставою для задоволення позовних вимог [PERSON]. За таких обставин із наведених у рішенні правових підстав позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Питання про судові витрати необхідно вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного

Outcome: approved