Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] через представника, [PERSON], звернулися до суду з вказаним позовом зазначивши, що [PERSON], який приходився дідом та батьком позивачів, 25 липня 2007 року уклав шлюб з [PERSON]. За час шлюбу, у 1978 році за договором купівлі-продажу вони придбали житловий будинок, що в с. Остриця по вул. М. Емінеску, 11 Герцаївського району Чернівецької області, який був зареєстрований на [PERSON] 18 серпня 2007 року [PERSON] помер. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є онук, [PERSON] за заповітом від 30 січня 2007 року та [PERSON], як дружина, яка пережила чоловіка щодо обовязкової частки. 28 грудня 2015 року померла [PERSON], спадкоємцями якої стали позивачі, [PERSON] та [PERSON], в рівних частках відповідно до заповіту від 03 листопада 2015 року. Через те, що за життя спадкодавців ними не було оформлено право власності на спірний житловий будинок, нотаріусами було відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину на спірне домоволодіння, у звяжу з чим за [PERSON] слід визнати право власності в порядку спадкування на 3/8 частин спірного домоволодіння, а за [PERSON] слід визнати право власності в порядку спадкування на 5/8 частин вказаного домоволодіння. Позивачі та їх представник, [PERSON], в судове засідання не зявилися, однак останнім подано суду заяву про розгляд справи у його відсутності, так як позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Острицька сільська рада Герцаївського району Чернівецької області в судове засідання свого представника не направила, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності так як проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши письмові матеріали, встановив наступне. 13 квітня 1978 року за договором купівлі-продажу, нотаріально посвідченого виконкомом Острицької сільської ради депутатів трудящих Глибоцького (нині Герцаївського) району Чернівецької області та зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під №8, [PERSON] придбав у [PERSON] належній їй на праві особистої власності житловий будинок що знаходиться в с. Остриця Глибоцького (нині Герцаївського) району Чернівецької області. (зворот а.с.113-114). Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час придбання вказаного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. У 1978 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року). Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен був бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно до п.10 ст.25 Закону УРСР «Про сільську Раду депутатів трудящихся», від 2 липня 1968 року сільські ради були уповноважені на вчинення нотаріальних дій відповідно до законодавства СРСР та Української РСР. На час придбання спірного жилого будинку, реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадилась згідно Інструкції, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 19 цього Переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є договори купівлі-продажу, міни і дарування будинків (домоволодінь), а також договори про відчуження будинків (домоволодінь) на умовах довічного користування, посвідчені місцевими Радами депутатів трудящих в межах їх компетенції. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок було договір купівлі-продажу посвідчений місцевими Радами депутатів трудящих в межах їх компетенції. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1978 року, тобто з час його придбання та розташований останній по вул. М. Емінеску, 11 с. Остриця Герцаївського району Чернівецької області (а.с. 27, 129). [PERSON] одружився 25 липня 1959 року з [PERSON] про що свідчить свідоцтво про одруження серії ІІІ-Ур № 234305 (а.с. 12). Нормою ст. 60 СК України, передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічна норма закону містилася у ст. 22 КпШС України. Отже за змістом вищевказаних норм закону, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, зважаючи на те, що спірний житловий будинок який розташований в с. Остриця по вул. М. Емінеску № 11 Герцаївського району Чернівецької області придбаний на підставі договору купівлі-продажу та з 1978 року зареєстрований в сільській раді за [PERSON], на час коли останній перебував у шлюбі з [PERSON], то з того часу останні стали його співвласниками Частиною ч. 1 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З огляду на викладене, частки [PERSON] та [PERSON] у домоволодінні придбаного ними за час шлюбу с. Остриця по вул. М. Емінеску, 11 Герцаївського району Чернівецької області є рівними, тобто частка кожного складає 1/2. 18 серпня 2007 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконавчим комітетом Острицької сільської ради серії І-МИ № 034034 (зворот а.с.22). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на ? частку у домоволодінні розташованому в с. Остриця по вул. М. Емінеску, 11 Герцаївського району Чернівецької області. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Спадкодавець [PERSON] все майно яке належало йому на день смерті на випадок своєї смерті заповів позивачу [PERSON] згідно заповіту від 30 січня 2007 року, посвідченого секретарем Острицької сільської ради Герцаївського району та зареєстрований в реєстрі за № 24 (а.с. 20). Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON], його дружина, [PERSON] 28 січня 2008 року звернулася до Герцаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка (а.с.58), а 14 лютого 2008 року до Герцаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся [PERSON] (а.с. 89). 28 грудня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконавчим комітетом Острицької сільської ради серії І-МИ № 154630 (а.с.22). За заповітом від 03 листопада 2015 року посвідченого секретарем Острицької сільської ради Герцаївського району та зареєстрований в реєстрі за № 168 [PERSON] все її майно на випадок своєї смерті заповіла позивачам [PERSON] та [PERSON]В.(а.с. 21). Відповідно до матеріалів спадкової справи померлої [PERSON], [PERSON] у передбачений законодавством шестимісячний строк 21 січня 2016 року звернувся до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця (а.с. 41), а [PERSON] 21 січня 2016 року подав нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с. 48). За постановою нотаріуса від 15 вересня 2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав не визначення часток подружжя [PERSON] та [PERSON] за їх життя (а.с. 24) Через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що по вул. М. Емінеску, 11 с. Остриця Герцаївського району, постановою нотаріуса від 26 вересня 2016 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 25). За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що по вул. М.Емінеску, 11 в с. Остриця Герцаївського району належав на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON], а позивачі, [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, проте з незалежних від них обставин не можуть оформити своє право на спадкове майно, то їх вимоги про визнання за ними право власності на спадкове майно підлягають задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 3/8 частин житлового будинку (1/2 частина житлового будинку яке належало спадкодавцю [PERSON] за мінусом 1/8 частини обовязкової частки яку успадкувала дружина спадкодавця як непрацездатна вдова) та визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/8 частин житлового будинку (1/2 частина житлового будинку яке належало спадкодавцю [PERSON] як спільне майно подружжя з урахуванням 1/8 частин як обовязкової частки яку остання успадкувала як дружина що пережила чоловіка). На підставі ст.ст. 368, 370, 1216, 1217, 1220-1223, 1241, 1261, 1268-1270, 1273, 1275 ЦК України, ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 1926 року, 3, 10, 11, 209, 212, 214, 215, 256 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved