Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів та просять суд: - визнати за [PERSON] право користування та володіння коридором загального користування № 9, в будівлі літ. «А», що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право користування та володіння коридором загального користування № 9, в будівлі літ. «А», що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - зобов'язати [PERSON] надати доступ та не чинити перешкод у доступі до коридору загального користування № 9, в будівлі літ. «А», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та передати ключі від парадного входу до будівлі літ. «А» [PERSON]; - зобов'язати [PERSON] надати доступ та не чинити перешкод у доступі до коридору загального користування № 9, в будівлі літ. «А», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та передати ключі від парадного входу до будівлі літ. «А» [PERSON]; - зобов'язати Мале підприємство «Сальве» надати доступ та не чинити перешкод у доступі до коридору загального користування № 9 в будівлі літ. «А», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та передати ключі від парадного входу до будівлі літ «А» [PERSON]; - зобов'язати Мале підприємство «Сальве» надати доступ та не чинити перешкод у доступі до коридору загального користування № 9 в будівлі літ. «А», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та передати ключі від парадного входу до будівлі літ «А» [PERSON]; - визнати дії [PERSON] щодо здійснення продажу меблів у коридорі загального користування № 9 в будівлі літ. «А», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] неправомірними; - заборонити [PERSON] здійснювати продаж меблів у коридорі загального користування № 9 в будівлі літ. «А», що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - визнати дії Малого підприємства «Сальве» щодо недопуску [PERSON] та [PERSON] у коридор загального користування № 9 в будівлі літ. «А», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] неправомірними; - визнати дії [PERSON] щодо недопуску [PERSON] та [PERSON] у коридор загального користування № 9 в будівлі літ. «А», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] неправомірними; - стягнути в солідарному порядку з Малого підприємства «Сальве», [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 36 000 (тридцять шість тисяч) гривень; - зобов'язати МП «Сальве» усунути перешкоди в користуванні коридором загального користування № 19 шляхом надання доступу до зазначеного коридору та приведення його у відповідність до плану 1-го поверху приміщення літ. «А» в будівлі, розташованої за адресою: [ADDRESS] та влаштування дверей до сходової клітки № 16 з метою забезпечення можливості вільного проходу з приміщень № № 39, 40 по коридору № 19 до проходу до сходової клітки № 16; - судові витрати покласти на відповідачів. При цьому, позивачі обґрунтовують свої вимоги тим, що коридор загального користування № 9, що знаходиться в будівлі літ «А» за адресою: [ADDRESS], перебуває у володінні та користуванні співвласників - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та МП «Сальве». Однак, співвласниками приміщення № 9, МП «Сальве» в особі директора [PERSON], та його донькою [PERSON], з метою заволодіння приміщенням загального користування № 9, задля здійснення господарської діяльності (торгівлі меблями) у вказаному приміщенні, було перекрито доступ до єдиного приміщення через яке можливо потрапити до будівлі по [ADDRESS]. Вказаними неправомірними діями вони перешкоджають іншим співвласникам, [PERSON] та [PERSON] у користуванні належними їм на праві власності приміщеннями, а також коридором загального користування № 9, що зумовило звернення до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні коридором загального користування, зокрема, шляхом надання вільного доступу до приміщення. Крім того, [PERSON] зазначає, що 16 квітня 2013 року між ним та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди нежилого приміщення № 16/04 з орендною платою у розмірі 6000 гривень на місяць та строком на шість місяців, а саме з 16.04.2013 року до 16.10.2013 року. Однак, через протиправні дії відповідачів [PERSON] не зміг передати приміщення, як то було передбачено умовами договору, в результаті чого договір був розірваний в односторонньому порядку. Таким чином, [PERSON] не було отримано прибуток, а саме орендну плату, передбачену договором оренди, у розмірі 36 000 (тридцять шість тисяч) гривень, через те що він не передав приміщення в оренду, при цьому він неодноразово звертався до відповідачів з вимогою надати йому можливість вільно користуватися своєю власністю, звільнити прохід до своїх приміщень. Тому, посилаючись на ст.. 22 ЦК України, [PERSON] просить стягнути з відповідачів на його користь збитки у вигляді упущеної вигоди у розмірі 36 000 грн. МП «Сальве» також звернулось до суду з позовними вимогами до [PERSON] та [PERSON] та просять суд: - визнати за МП «Сальве» право користування та володіння коридором загального користування № 9 загальною площею 41,8 кв.м., приміщення №3 загальною площею 15,4 кв.м., приміщення №4 загальною площею 7,5 кв.м., приміщення № 16, загальною площею 15,4 кв.м., приміщенням № 21 загальною площею 15,4 кв.м., приміщенням № 36 загальною площею 15,4 кв.м., приміщення № 41 загальною площею 10,4 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS]; - зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди МП «Сальве» у користуванні шляхом надання доступу до коридору загального користування №9 загальною площею 41,8 кв.м., приміщенням №3 загальною площею 15,4 кв.м., приміщенням № 16 загальною площею 15,4 кв.м., приміщенням № 21 загальною площею 15,4 кв.м., приміщенням № 36 загальною площею 15,4 кв.м., приміщенням № 41 загальною площею 10,4 кв.м. та передати МП «Сальве» ключі від входу у приміщення №3 та № 16 по [ADDRESS]; - зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди МП «Сальве» у користуванні приміщенням, шляхом надання доступу до приміщення № 4 загальною площею 7,5 кв.м. та приміщенням №3 загальною площею 15,4 кв.м. та передати МП «Сальве» ключі від входу у приміщення №3; - визнати дії [PERSON] та [PERSON] неправомірними; - стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь МП «Сальве» витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. В обґрунтуванні своїх вимог МП «Сальве» посилається на те, що [PERSON] не належить право користування коридором № 9, оскільки це не вказано в його правовстановлюючих документах. Крім того, МП «Сальве» зазначає, що [PERSON] в 2007 року придбав приміщення на першому поверсі, а нещодавно, без згоди інших співвласників та всупереч їх інтересам, [PERSON] та [PERSON] почали самостійно користуватися вказаними приміщеннями загального користування, [PERSON] перекрив до них доступ, встановив замки, проводить самовільну реконструкцію, тим самим порушує право користування МП «Сальве». [PERSON] та [PERSON], представником якого є [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи сповіщався. У минулих судових засіданнях представник [PERSON] підтримував свої уточненні вимоги та заперечував проти позовних вимог МП «Сальве». Представник МП «Сальве» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] та просив задовольнити заявлені ними вимоги. [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги МП «Сальве» та просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи сповіщалась. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги сторін не можуть бути задоволенні з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що співвласниками двоповерхової будівлі літ. «А», розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (32/100 частин на підставі договору купівлі-продажу BEI № 836783 від 20.12.2006 року, реєстровий № 6262, 8/100 частин на підставі договору купівлі-продажу ВКА № 019919 від 11.10.2007 року, реєстровий № 4141, 19/100 частин на підставі Свідоцтва про право на спадщину ААР № 267341 від 26.02.1999 року, реєстровий № 3-683), [PERSON] 8/100 частин на підставі договору купівлі-продажу ВКС № 651067 від 04.03.2008 року, реєстровий № 971, 9/100 частин на підставі договору купівлі-продажу ВКС № 651066 від 04.03.2008 року, реєстровий № 966), МП «Сальве» (18/100 частин на підставі договору купівлі-продажу серії ВАС №695008, ВАС №695009 від 19.12.2002 року, реєстровий № 4881), [PERSON] (4/100 частин на підставі договору дарування частини будівлі ВКЕ №572882 від 25.09.2008 року, реєстровий № 2958). Довідкою КП «Білгород-Дністровське БТІ» № 532 від 28.02.2012 року, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 2804.2011 року № 2-398/11 та рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.01.2012 року підтверджується той факт, що коридор № 9 зазначеної будівлі по [ADDRESS] перебуває у спільному користуванні всіх співвласників. Таким чином, спростовуються твердження МП «Сальве» та [PERSON] стосовно того, що [PERSON] не має право користуватися коридором № 9, так як це не зазначено в його правовстановлюючих документах, оскільки [PERSON] та [PERSON] мають право користуватися коридором № 9 з моменту придбання ними приміщень в даній будівлі. Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та МП «Сальве» про визнання за ними права користування коридором № 9 та іншими належними їм приміщеннями, суперечать один одному, а їх задоволення не призведе до якихось змін обставин, оскільки коридор № 9 й так знаходиться в загальному користуванні співвласників, та для сторін не існує суттєвих перешкод в користуванні своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто, відповідно до статті 391 ЦК України, власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном пред'явленням «негаторного» позову. Відповідачем «негаторного» позову є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Умовою подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Так, у п. 7 інформайційного листа ВАСУ «Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом» від 31.01.2001 р. зазначається, що для подання негаторного позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування й розпорядження були результатом винних дій відповідача чи спричиняли збитки, достатньо, щоб такі дії (бездіяльність) об'єктивно порушували права власника і були протиправними. Однак, під час розгляду справи, первісні позивачі не надали суду належні та достовірні докази того, що МП «Сальве» та [PERSON] порушують їх права власників щодо користування своїм майном. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. До того ж, підставою негаторного позову слугують факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним правомочностей користування та розпорядження майном. Для розгляду справи необхідне встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Разом з тим, в ході судового розгляду сторонами зазначалось, що [PERSON] та [PERSON] мають вільний доступ до належних їм приміщень та в будь-який час можуть пройти до них, матеріалами справи такі обставини не спростовуються. Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Тому, суд вважає необґрунтованими твердження первісних позивачів про те, що відповідачі, під час здійснення господарської діяльності, порушують майнові права [PERSON] та [PERSON], а тому не можуть бути задоволені вимоги щодо зобов'язання відповідачів надати доступ та усунути перешкоди у користуванні коридором № 9. До таких саме висновків суд приходить при розгляді вимоги МП «Сальве» про зобов'язання [PERSON] та [PERSON] усунути перешкоди у користуванні шляхом надання доступу до коридору загального користування №9, приміщення №3, 16, 21, 36, 41. Суд не приймає до уваги та не вважає за належні докази численні листування та скарги сторін на дії один одного до контролюючих та правоохоронних органів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що цивільний спір між сторонами супроводжується міжособистим конфліктом та взаємною неприязню. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст. 213 ЦПК). Щодо позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання дій відповідачів неправомірними, та таких самих вимог МП «Сальве» про визнання неправомірними дій первісних позивачів, суд не може їх задовольнити з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, у порядку цивільного судочинства суд розглядає справи пов'язанні з порушенням прав, свобод чи інтересів, та застосовує способи захисту цих прав вказаних в ст. 16 ЦК України, серед яких відсутній таких спосіб захисту та відновлення права як «визнання дій неправомірними». Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимога про визнання дій особи неправомірними не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Оскільки ЦК закріплює принципи свободи власника у здійсненні права власності (ст. 319), то відповідно він має право також на використання свого майна в підприємницькій діяльності, не забороненій законом. Цей висновок ґрунтується також на положенні ст. 42 Конституції України, згідно з якою кожен має право на підприємницьку діяльність. Законом можуть бути встановлені випадки обмежень у використанні власником майна для підприємницької діяльності. Однак, суд не вбачає обґрунтованих та достатніх підстав для задоволення позовної вимоги про заборону [PERSON] здійснювати продаж меблів у коридорі загального користування № 9, оскільки не відомо чи дійсно [PERSON] займається там підприємницькою діяльністю, що заважає [PERSON] та порушує його майнові права. Згідно зі ст. 22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До складу шкоди також включаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Упущеною вигодою є ті витрати, яких зазнала особа внаслідок порушення цивільного права та інтересу, тобто ті доходи, які особа, яка зазнала посягання, могла б отримати у разі відсутності порушення цивільного права чи протиправного посягання. При цьому при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення достовірності (реальності) тих доходів, які потерпіла особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Таким чином, дослідивши всі обставини пов'язані з укладенням [PERSON] з ФОП [PERSON] договору оренди приміщення строком на шість місяців з оплатою 6000 гривень на місяць, суд приходить до таких висновків. Договір оренди нежилого приміщення № 16/04, який, за поясненнями позивача, був спрямований на настання реальних обставин, укладався між [PERSON] та ФОП [PERSON] 16.04.2013 року. На той час між сторонами по справі вже існували непорозуміння та конфлікти щодо користування спільними приміщеннями та будинком [ADDRESS] в цілому. До того ж, дана цивільна справа з вимогами про усунення перешкод та зобов'язання не чинити їх знаходиться на розгляду суду з січня 2013 року. За таких обставин, у суду є сумніви щодо правдивості наголошень [PERSON] про те, що відповідачі своїми діями, а саме заміною дверей та встановленням перешкод у вільному доступу до приміщень призвели до понесення [PERSON] збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 36000 гривень. Крім того, можливість використати відшкодування збитків як засіб захисту порушених прав виникає у фізичних та юридичних осіб з самого факту невиконання обов'язку, порушення цивільних прав, натомість [PERSON] укладав договір оренди в момент коли вже існував конфлікт з відповідачами. Відносно показань свідка [PERSON], суд вважає за необхідне відзначити таке. Відповідачі за первісним позовом стверджували, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в родинних відносинах, протилежне позивачем не доведено та враховуючи вищевикладене, виключається можливість прийняття до уваги показань [PERSON], наданих в якості свідка, оскільки її показання не можуть сприйматися судом як об'єктивні та неупереджені. До того ж, жодних допустимих доказів на підтвердження того, що позивач міг отримати за вищевказаний період суму доходів у розмірі 36000 грн., до суду надано не було. Це кореспондує загальним положенням процесуального законодавства (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже якщо позивач пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо). Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З вищенаведеної норми закону вбачається, що суд зобов'язаний розглядати справу виключно в межах заявлених стороною вимог та на підставі поданих нею доказів, тобто суд не вправі виходити за межі доводів сторони та замість неї самостійно шукати нові підстави для задоволення вимог сторони, оскільки суд не виконує функції адвокатури, а лише надає оцінку вимогам та доводам сторони виключно у межах цих вимог і доводів. На підставі вищевикладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та МП «Сальве» не знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на власних допущеннях та наголошеннях, а тому не можуть бути судом задоволені, оскільки, судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та наголошеннях сторін. Враховуючи те, що суд відмовляє сторонам в задоволенні їхніх позовних вимог, не можуть бути задоволенні вимоги щодо стягнення з обох сторін понесені судові витрати.

Outcome: dismissed