Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

[PERSON] своїм позовом просив визнати за ним право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд площею 0.0972 га , кадастровий № 0523255100:03:001:0686 , на якій розташований житловий будинок [ADDRESS] , внаслідок придбання вказаного будинку та припинити право приватної власності на вказану земельну ділянку [PERSON] . При цьому посилався на те , що 12.07.2013 року між ним , як покупцем та відповідачем , в особі [PERSON] , яка виступала довіреною особою продавця - [PERSON] , в якості продавця , було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд площею 0.0972 га , кадастровий № 0523255100:03:001:0686 . Суттєвими умовами даного договору була повна оплата в сумі 39 тис. грн.. за будівлю та земельну ділянку . Вказаний будинок відчужувався на виконання положень іпотечного договору від 28.03.2008 року , укладеного між ПАТ КБ « Приватбанк « та [PERSON] і рішення Піщанського райсуду від 16.10.2012 року . Ним , як покупцем були виконані умови договору . На підтвердження виконання договору йому було передано технічну документацію на будинок . 12.07.2013 року він зареєстрував своє право на нерухоме майно , про що отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індекс № 6147395 . В установленому на той час порядку звернувся до Піщанського відділу Державного земельного кадастру та відділу Держкомзему для реєстрації права власності та отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку . Там було встановлено , що власником земельної ділянки , на якій розташований придбаний будинок , є [PERSON] , про що свідчила надана йому копія Державного акту на право приватної власності на землю ВН № 00107 від 10.01.2001 року . В Піщанській селищній раді йому повідомили , що власник земельної ділянки помер , а будинок був проданий його сином [PERSON] за договором купівлі-продажу від 17.05.2000 року [PERSON] . В договорі вказано , що вказаний будинок належав продацю на підставі свідоцтва про право власності , виданого виконкомом Піщанської селищної ради 11.04.2000 року та зареєстрованого в Тульчинському інвентар бюро 11.04.2000 року за № 2235 . На даний час він не може зареєструвати своє право власності на земельну ділянку , чим порушено його право , яке він може відстояти тільки в суді . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав в повному обсязі . Відповідач [PERSON] позов визнав , не заперечуючи проти його задоволення . Аналізуючи позицію сторін , наявні матеріали , суд приходить до висновку про задоволення позову , виходячи з наступного . Згідно п. 24 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції « у разі визнання відповідачем позову , яке має бути безумовним , і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права , свободи чи інтереси інших осіб ( не відповідача ) , суд ухвалює рішення про задоволення позову , обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з*ясування і дослідження інших обставин справи . Разом з тим , суд вважає за доцільне навести докази обґрунтованості позову . З договору купівлі-продажу житлового будинку судом встановлено , що 12.07.2013 року ПАТ КБ « Приватбанк « , в особі Шершової Р.Г. , за рішенням Піщанського суду від 16.10.2012 року , згідно якого іпотекодавцем є [PERSON] , продав позивачу будинок [ADDRESS] . В п. 1 даного договору вказано , що позивач придбав даний будинок , який розташований на земельній ділянці наданій для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд , площею 0.0972 га , кадастровий № 0523255100:03:001:0686 ( а.с. 6 ) . Також встановлено , що будинок вже тричі був відчуженим , а земельна ділянка на час розгляду справи належить померлому [INFO] [PERSON] ( а.с. 19 ) В усіх випадках будинок відчужувався без земельної ділянки , на якій розташований , в порушення ч. 1 ст. 30 ЗК України в редакції 1990 року ( із змінами та доповненнями ) та ст. 120 ЗК України в редакції 2001 року в частині переходу права власності на земельну ділянку , на якій розташовано будівлю , споруду , до особи , яка набула право власності на будівлю споруду . З 01.01.2010 року ( в редакції Закону України № 1702-6 від 05.11.2009 року ) , відповідно ст. 377 ЦК України , до особи , яка набула право власності на житловий будинок ( крім багатоквартирного ) , будівлю або споруду , переходить право власності , право користування на земельну ділянку , на якій вони розміщені , без зміни його цільового призначення в обсязі та на умовах , встановлених для попереднього землевласника ( землекористувача ) . З наведеного випливає , що для переходу права власності на земельну ділянку немає потреби в окремому правочині . Частина 1 ст. 120 ЗК України передбачає , що у разі набуття права власності на жилий будинок , будівлю або споруду , що перебувають у власності , користуванні іншої особи , припиняється право власності , право користування земельною ділянкою , на якій розташовані ці об*єкти . До особи , яка набула право власності на жилий будинок , будівлю або споруду , розміщені на земельній ділянці , що перебуває у власності іншої , переходить право власності на земельну ділянку або її частину , на якій вони розміщені , без зміни її цільового призначення . Таким чином , припиняється право власності не продавця , а будь-якої особи - власника земельної ділянки . У відповідності до ст. 378 ЦК України суд може припинити право власності особи на земельну ділянку . На підставі встановленого , ст.ст. 30 , 120 ЗК України , ст.ст. 377 , 378 ЦК України ,

Outcome: approved