Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] звертаючись з позовом до суду, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь для утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, свої вимоги мотивує тим, що відповідач, який являється батьком дитини матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється, відповідач разом з сім'єю не проживає, позивачка вважає, що батьки зобов'язані утримувати своїх дітей, а тому вимушена звернутись з даним позовом в судовому порядку. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила стягнути з відповідача аліменти розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно. Відповідач в судове засідання до суду не з'явився, однак надав суду заяву, відповідно до якої просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав частково та не заперечує проти стягнення з нього аліментів для утримання доньки. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що 21.02.1997 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірвано 04.04.2003 року. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON]. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як убачається з матеріалів справи, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на її користь для утримання доньки в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, однак в подальшому змінила розмір аліментів на 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, вказуючи про те, що вона несе повністю всі витрати по утриманню дитини, відповідач при цьому, який являється батьком дитини, не забезпечує її матеріально, є працездатною особою та спроможний надавати матеріальну допомогу, має офіційний дохід. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, в той же час відповідач, який являється батьком дитини, є особою працездатного віку, працевлаштований, про що свідчить довідка про доходи № 129 від 12.07.2016 року, отримує заробітну плату, здійснює відрахування за виконавчим листом №2-914 від 2003 року, не заперечує проти сплати аліментів, а тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, враховуючи що відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Оскільки відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється, суд дійшов висновку, що за обставин, які склалися, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає задоволенню частково, а саме розмір аліментів визначається судом в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, до повноліття неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред'явлення позову до суду. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена позивачка при зверненні до суду. Враховуючи наведене та

Outcome: partial