Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Адвокат Коноваленка Дмитро Сергійович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області про стягнення моральної шкоди завданої внаслідок невиконання рішення суду виконання якого гарантується державою та інфляційних збитків, посилаючись на те, що [PERSON] , є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1), та є особою з інвалідністю III групи. У 1986 році виконуючи свій обов`язок щодо ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, він без жодних зволікань здійснював все, що від нього залежало, для мінімізації наслідків аварії та порятунку тисячі людських життів. Він розумів, що час був на вагу золота, а тому потрібно було без зайвих запитань зробити все для попередження розповсюдження радіаційного забруднення. Але зараз, коли минуло 33 роки з дня аварії, держава Україна в особі органів Державної казначейської служби, чомусь, змушує його чекати роками на виконання рішення суду, яке прийнято на його користь, та яке набрало законної сили ще у 2011 році. Держава змушує чекати вже майже 3 роки з моменту звернення рішення суду до виконання, щодо виплати йому 19352,11 грн. Ця сума не може зрівнятись з тією ціною, яку він віддав державі у 1986 році, оскільки ціною стало його здоров`я. Кожного року кількість ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС невпинно зменшується, а тому у них просто не має часу чекати роками на виконання державою свого обов`язку перед ліквідаторами... У зв`язку з цим, вважає за необхідне через свого представника звернутися до суду з даним позовом, суть якого зводиться до наступного...». Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.04.2011 року справі за № 2-а-3139/11 зобов`язано Управління Пенсійного Фонду в Золотоніському районі Черкаської області провести перерахунок та виплатити [PERSON] державної пенсії, виходячи з розміру шести мінімальних пенсій за віком, у відповідності до ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.10.2010 року по 28.03.2011 року з урахуванням раніше проведених виплат. Крім того, Управління пенсійного фонду в Золотоніському районі Черкаської області зобов`язано провести перерахунок та виплатити [PERSON] додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, як особі віднесеної до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, згідно ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно правил, передбачених ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та з урахуванням вимог ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»., за період з 01.10.2010 року по 28.03.2011 року з урахуванням раніш проведених виплат. Вказане рішення суду було пред`явлено до виконання до Головного управління Державної виконавчої служби України ГТУЮ в Черкаській області. Згідно повідомлення УДВС ГТУЮ в Черкаській області від 25.07.2017 року дані про вказане судове рішення внесені до Реєстру рішень виконання яких гарантується державою за № 54383307. В подальшому, згідно листів ГТУЮ в Черкаській області від 23.10.2017 року та від 25.07.2017 року повідомлено про те, що Управлінням пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області надано довідку про те, що Управлінням пенсійного фонду України в Черкаській області здійснено перерахунок за вказаним рішенням суду, та визначено, що до виплати підлягають кошти в сумі 19352,11 грн. Вказана інформація про суму коштів які підлягають виплаті відображена і в реєстрі судових рішень виконання яких гарантується державою. Крім того згідно вказаної відповіді зазначено, що 10.10.2017 року вказані документи передані на виконання до Управління державної казначейської служби України в Черкаській області згідно акту приймання-передавання за III квартал 2017 року. Отже, саме з моменту отримання документів від УДВС ГТУЮ в Черкаській області у ГУ ДКС в Черкаській області виник обов`язок здійснити безспірне списання коштів в сумі 19352,11 грн. у трьох місячний строк. Після передання 10.07.2017 року з УДВС ГТУЮ в Черкаській області за актом приймання-передавання за III квартал 2017 року всіх необхідних матеріалів за виконавчим документом, ГУ ДКСУ в Черкаській області зобов`язано здійснити перерахування коштів у трьох місячний термін. Однак станом на день подання вказаної позовної заяви жодних коштів не надходило. Оскільки відповідачем, який є органом виконавчої влади, допущено протиправну бездіяльність відносно нього, та така бездіяльність випливає з обов`язку ГУ ДКСУ в Черкаській області, що закріплений в п.4 ст. 5 ЗУ «Про гарантії держави, щодо виконання судових рішень», тому, ГУ Державної казначейської служби України в Черкаській області є суб`єктом завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень. Слід зазначити, що відповідач є суб`єктом, що відноситься до завдавачів шкоди, характер правовідносин свідчить про те, що його права, як фізичної особи, порушені протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій. Забезпечення адекватного та достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим обов`язковим держави. При цьому, держава, запровадивши компенсаторний засіб юридичного захисту, має подбати про те, щоб такий засіб не вважався неефективним. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право позивача на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного судового рішення, за що держава несе відповідальністю, презумується. Конституція України гарантує, що шкода, заподіяна незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державного органу фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню за рахунок держави. Обставини протиправної бездіяльності відповідача презюмуються, а отже не підлягають доказуванню. За цих обставин, оскільки неможливість для позивача отримати виконання рішення суду, винесеного на його користь яке пред`явлене до виконання та знаходиться на виконання в ГУ ДКС в Черкаській області вже 3 роки, вважає це втручанням у право на мирне володіння своїм майном та є порушенням вимог § 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Протоколу № 1. Позивач зазнає душевних страждань, у зв`язку з надмірно тривалим невиконанням остаточного рішення з вини посадових осіб Державної казначейської служби України, за дії (бездіяльність) яких держава несе відповідальність, відповідно до ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, а тому позивач має право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 Цивільного кодексу України). В даному випадку постанову Золотоніського міськраойнного суду Черкаської області було пред`явлено позивачем до виконання до ГУ ДВСУ ГТУЮ в Черкаській області, яка в свою чергу згідно акту приймання-передавання здійснила передачу виконавчих документів на виконання до Державної казначейської служби України. Проте, станом на день подання позову Державною казначейською службою України не було перераховано кошти на виконання рішення суду. Отже, мав місце факт невиконання рішення суду три роки. З огляду на викладене, враховуючи усталену практику Європейського Суду з прав людини, вважає, що з ГУ ДКСУ в Черкаській області Державної на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди, яку оцінюють враховуючи трьох річний термін невиконання, у розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) грн. Саме така сума на думку позивача є справедливою та зможе компенсувати спричинені йому моральні страждання пов`язані з довготривалим невиконанням остаточного рішення суду. Зобов`язання, що виникли у відповідача на підставі судового рішення є грошовими та виражені в національній валюті. Отже, заважаючи на те, що відповідач не виконував зазначені зобов`язання належним чином, внаслідок чого грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів. Отже інфляційні збитки варто стягувати починаючи з моменту спливу трьох місяців з моменту отримання ГУ Державної казначейської служби України в Черкаській області усіх необхідних матеріалів за виконавчим документом. Отже починаючи з 10.01.2018 року по 10.07.2019 рік інфляційні збитки від суми заборгованості (19325,11 грн.) становить 3539,48 грн. Просить стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області (код ЄДРПОУ: 37930566, юридична адреса: 18001, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Хрещатик, будинок 192) на користь [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний код платника податків: [NUMBER] ) грошові кошти в сумі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) грн. в рахунок компенсації моральної шкоди завданої несвоєчасним виконанням постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області № 2-а-3139/11. Стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області (код ЄДРПОУ: 37930566, юридична адреса: 18001, Черкаська обл., м. Черкаси, вул. Хрещатик, будинок 192) на користь [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , ідентифікаційний код платника податків: [NUMBER] , інфляційні збитки в сумі 3539,48 грн. (три тисячі п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 48 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду клопотання, в якому просить розгляд справи № 712/9363/19 здійснювати за відсутності позивача та його представника. Позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, скерував заяву, в якій просить розгляд справи № 712/9363/19 проводити без його участі, проти задоволення позову заперечує. Подані відзив та заперечення підтримує в повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК). Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною третьою\~статті 3 ЦПК України\~провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2011 року позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду в Золотоніському районі Черкаської області, про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок розміру призначеної пенсії задоволено. Визнано дії Управління Пенсійного Фонду в Золотоніському районі Черкаської області щодо не нарахування [PERSON] пенсії у відповідності до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - протиправними. Зобов`язано Управління Пенсійного Фонду в Золотоніському районі Черкаської області провести перерахунок та виплатити [PERSON] державної пенсії, виходячи з розміру шести мінімальних пенсій за віком, у відповідності до ч. 4 ст. 54 ЗУ ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.10.2010 року по 28.03.2011 року з урахуванням раніш проведених виплат. Зобов`язано Управління Пенсійного Фонду в Золотоніському районі Черкаської області провести перерахунок та виплатити [PERSON] додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю, як особі віднесеної до 1 категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, згідно ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно правил, передбачених ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та з урахуванням вимог ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за період з 01.10.2010 року по 28.03.2011 року з урахуванням раніш проведених виплат. Вказане рішення суду [PERSON] було пред`явлено до виконання до Головного управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Відповідно до повідомлення Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 25.07.2017 року № 38/9-24-ІЗ у відповідності до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440, поданий [PERSON] до Головного територіального управління юстиції у Черкаській області виконавчий лист Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.04.2011 № 2-а-3139 внесений до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою за № 54383307. Одночасно проінформовано, що управління Пенсійного фонду України у Золотоніському районі Черкаської області зобов`язано повідомити про виконання рішення суду із наданням відповідного документа, підписаного уповноваженою особою і завіреною печаткою. Після надходження відповідного документа щодо заборгованості перед [PERSON] за виконавчим листом подальше виконання рішення суду буде організовано відповідно до вимог чинного законодавства. Управлінням Пенсійного фонду України в Золотоніському районі Черкаської області 04.08.2017 року за № 6426/05 видано довідку про здійснення нарахування на виконання рішення суду, відповідно до якої [PERSON] нараховано 19352,11 грн. з урахуванням виплачених сум. Закон України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901) встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання. Статтею 2 Закону № 4901 визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган. Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду ч. 1 ст. 3 Закону № 4901. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 4901 виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Отже, законодавство передбачає різні способи виконання судових рішень та чітко розмежовує компетенцію державних органів щодо їх виконання: рішення зобов`язального характеру виконуються органами ДВС в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а рішення про стягнення коштів виконуються виключно органами Казначейства. Оскільки боржником по рішенню суду є державний орган - орган Пенсійного фонду України, що не виконав зобов`язання щодо виплати коштів, виконання рішень судів прийнятих на користь позивача здійснюється за відповідною бюджетною програмою. Відповідно до п. 3 Розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4901 бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік, а також визначено три черги погашення заборгованості. Зокрема, заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат погашається у першу чергу. На виконання вимог Закону № 4901 прийнятий Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2013 № 440 (далі - Порядок № 440). Відповідно до п. 3 Порядку № 440 рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 (далі - Положення), Казначейство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до підпункту 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється виключно Казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. На виконання п. 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів. Підпунктом 2 пункту 35 Порядку встановлено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсацію) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Згідно п. 38 Порядку для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Отже, погашення заборгованості за даними судовими рішеннями здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України Державною казначейською службою України, а не за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління. 10.10.2017 року на адресу Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області від управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, згідно акту приймання-передавання за ІІІ квартал 2017 року надійшли судові рішення в кількості 1313 шт. з додатками, серед яких знаходилось рішення Золотоніського міськрайонного суду від 28.04.2011 по справі № 2-а-3139/11 прийняте на користь [PERSON] 06.03.2018 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Черкаській області зазначене судове рішення листом № 13-12/64-450 було повернуто до Управління ДВС у зв`язку з механічними виправленнями на виконавчому документі. З змісту листа ГТУЮ у Черкаській області № 20/9-23-ІЗ від 11.03.2019 року вбачається, що відповідальною особою було проінформовано позивача 20.03.2018 та 12.10.2018 про наявні помилки в поданому пакеті документів, але відповідь не надходила. Листом від 28.03.2019 № 2.2-13/2049, який надійшов до Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області 11.04.2019, було подано оновлений пакет документів. В результаті звірки поданих оновлених документів було виявлено, що номер судового рішення в довідці ПФУ та номер виконавчого документа не співпадають, що є груби порушенням Порядку № 440 та унеможливлює подальше виконання. Листом Головного управління Державної казначейської служби України в Черкаській області від 19.07.2019 № 13-10-06/3394 вищезазначений пакет документ вдруге повернуто до Управління ДВС. Виходячи з наведеного, вбачається, що Головне управління Державної казначейської служби України в Черкаській області, в межах своїх повноважень, вчинило всі необхідні дії та дотримувалось вимог Порядку № 440. Згідно зі ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Таким чином обов`язковими умовами відшкодування шкоди з державного бюджету згідно Законодавства України є неправомірність дій відповідного органу та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно п. 4 ППВСУ №4 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, фактичною підставою для застосування цивільно-правової відповідальності на підставі статті 1174 ЦК України є наявність у рішенні, дії чи бездіяльності посадової або службової особи органу державної влади складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених вказаною нормою, є протиправність, шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. В судовому засіданні позивачем не надано переконливих належних і допустимих доказів завдання йому моральної шкоди та в чому конкретно виразились його моральні втрати. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідач не виконував свої зобов`язання належним чином, що потягло за собою тривале невиконання рішення, також не надано належних доказів спричинення йому моральної шкоди, отже не доведено обґрунтування підставності вимог, їх відповідності вимогам законодавства, у зв`язку з чим в заявлених вимогах про відшкодування моральної шкоди та стягнення інфляційних збитків слід відмовити. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. 1 ст. 77, ст.\~79 ЦПК України\~\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Outcome: dismissed