Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

[PERSON] у березні 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розподіл спільного майна та визначення порядку користування спільним майном вказавши, що з 26.07.2003 року до 18.07.2014 року перебувала у шлюбі із відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON] [INFO]. Під час шлюбу подружжям було набуте спільне майно - автомобіль марки FORD модель FIESTA COMFORT MT реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2006, колір синій, номер кузова [NUMBER] та двокімнатна квартира за адресою [ADDRESS]. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу власником зазначений [PERSON], а в договорі купівлі-продажу квартири частки [PERSON] та [PERSON] визначені рівними по ? частці за кожним. Після розірвання шлюбу виникла суперечка щодо розподілу та користування спільним майном. Оскільки відповідач відмовляється надавати їй у користування вказаний автомобіль, а також відмовляється надавати їй грошову компенсацію у сумі 68300 гривень, що становить ? частину вартості автомобіля то позивач просила суд визнати вказаний автомобіль спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] визначивши частки співвласників рівними по ? частці за кожним, а крім того встановити порядок користування автомобілем - з понеділка по четвер щотижня [PERSON], а з п'ятниці по неділю щотижня [PERSON]. Крім того просила розділити в натурі квартиру за адресою [ADDRESS], а саме виділити їй житлову кімнату площею 15 кв.м. та балкон площею 2,1 кв.м., а [PERSON] виділити житлову кімнату площею 13,5 кв.м. та частину коридору площею 1,7 кв.м.. Інші підсобні приміщення квартири (ванну кімнату, коридор, кухню) залишити у спільному користуванні сторін та визначити порядок користування ними. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, підтвердили обставини викладені у позові. При цьому позивач не заперечувала, що у спірній квартирі на даний час проживає відповідач та займає житлову кімнату площею 15 кв.м., а вона проживає у приватному будинку по [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком та дітьми. В той же час вважала, що кімната площею 15 кв.м. повинна бути закріплена за нею, а не за [PERSON] оскільки у випадку, якщо вона буде проживати у квартирі разом із дітьми, то їй буде зручно мати вихід на балкон та вікна, які виходять у двір. Крім того, вважала, що якщо залишити у користуванні [PERSON] кімнату площею 15 кв.м. то його це влаштує і він не буде зацікавлений у продажу квартири. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував, що і спірний автомобіль і квартира набуті під час шлюбу із [PERSON] є їх спільною власністю. В той же час вважав, що оскільки на даний час і автомобіль і квартира виставлені на продаж не має сенсу їх ділити у судовому порядку, а треба дочекатися продажу та розділити виручені грошові кошти. Підтвердив, що на даний час він дійсно одноособово користується автомобілем, який у будні дні потрібен йому для роботи, а у вихідні дні він возить на автомобілі свою доньку [PERSON]. Щодо квартири пояснив, що на даний час він проживає у квартирі разом зі своєю новою дружиною. Фактично вони користуються житловою кімнатою площею 15 кв.м., а кімната площею 13,5 кв.м. залишена в якості дитячої кімнати, якою користується [PERSON], коли приходить до нього в гості. За таких обставин у випадку якщо суд буде визначити порядок користування квартирою відповідач просив залишити у його користуванні кімнату площею 15 кв.м.. Сторони не заперечували, що на даний час у спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та їх донька [PERSON]. Суд вислухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.07.2014 року (справа №711/6478/14-ц), яке набрало законної сили 29.07.2014 року, - розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 26.07.2003 року (а.с. 18). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], яка народилася 02.01.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9) Згідно свідоцтва про шлюб 11.09.2014 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с. 19). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 08.05.2012 року [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS] в спільну часткову власність в рівних частинах по ? кожному (а.с. 20-21). Право власності [PERSON] та [PERSON] на вказану квартиру зареєстровано Черкаським обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації (а.с. 24). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] 22.02.2007 року за [PERSON] зареєстровано право власності на автомобіль марки FORD модель FIESTA COMFORT MT реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2006, колір синій, номер кузова [NUMBER] (а.с. 25). У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зроблена відмітка про те, що право керувати ним має [PERSON]. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином оскільки спірний автомобіль марки FORD модель FIESTA COMFORT MT реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2006, колір синій, номер кузова [NUMBER] придбаний сторонами під час шлюбу, він є спільною власністю [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки автомобіль є неподільною річчю (ч.2 ст. 183 ЦК України), а сторонами не заявлено про відступ від рівності часток при поділі майна, то необхідно визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності у рівних частках по 1/2 (одній другій) частці за кожним на спірний автомобіль, задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Крім того оскільки між сторонами виник спір з приводу порядку користування автомобілем, який не вирішено ними в добровільному порядку то необхідно визначити порядок користування [PERSON] та [PERSON] автомобілем марки FORD модель FIESTA COMFORT MT реєстраційний номер [NUMBER], рік випуску 2006, колір синій, номер кузова [NUMBER]. При визначенні порядку такого користування суд враховує, що частки сторін у праві власності на автомобіль є рівними, а отже вони мають рівні права на користування автомобілем, а тому необхідно наступним чином встановити порядок користування спірним автомобілем: з понеділка по четвер щотижня автомобіль перебуває у користуванні [PERSON]; з п'ятниці по неділю щотижня автомобіль перебуває у користуванні [PERSON], задовольнивши в цій частині позовні вимоги [PERSON]. Відповідач не запропонував суду свого порядку користування спірним автомобілем, а його доводи про те, що автомобіль необхідно залишити лише в його користуванні є необґрунтованими. Щодо спірної квартири за адресою [ADDRESS], то необхідно зазначити, що вона вже перебуває у спільній частковій власності сторін, про що прямо зазначено у договорі купівлі-продажу квартири від 08.05.2012 року. Оскільки двокімнатна квартира у багатоквартирному житловому будинку є неподільним об'єктом нерухомого майна (ч.1 ст. 382 ЦК України) та не може бути розділена в натурі, позовні вимоги [PERSON] про розподіл квартири в натурі та виділення на праві приватної власності сторонам окремих приміщень цієї квартири (житлову кімнату з балконом та житлову кімнату з частиною коридору) задоволенню не підлягають. В той же час відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Оскільки [PERSON] та [PERSON], як співвласники вказаної квартири не змогли в добровільному порядку домовитися про здійснення свого права власності, необхідно визначити порядок користування спірною квартирою. Відповідно до технічного паспорту КП «Черкаське ООБТІ» на спірну квартиру вона складається із двох житлових кімнат площею 15 кв.м. та 13,5 кв.м., кухні площею 5,8, кв.м, ванної кімнати площею 3,1 кв.м., коридорів площею 3,8 кв.м. та 1,7 кв.м. а також балкону площею 2,1 кв.м. (а.с. 22-23). При вирішенні питання, хто із сторін має право користуватися якою кімнатою, суд враховує, що на даний час у квартирі проживає [PERSON] разом зі своєю дружиною та фактично займає житлову кімнату площею 15 кв.м., що визнано у судовому засіданні відповідачем, а [PERSON] проживає окремо у приватному будинку за іншою адресою. Таким чином враховуючи рівність часток співвласників, уклад життя сторін, що вже склався та відсутність достатніх підстав для його зміни, порядок користування квартирою [ADDRESS] необхідно визначити наступним чином: житлову кімнату площею 15.0 кв.м. позначену в технічному паспорті літерою 4 залишити у користуванні [PERSON]; житлову кімнату площею 13.5 кв.м. позначену в технічному паспорті літерою 6 залишити у користуванні [PERSON]. Доводи [PERSON], про те що вона можливо в майбутньому буде проживати у спірній квартирі і їй знадобиться кімната площею 15 кв. м. на даний час не можуть бути прийняті судом оскільки є припущенням. В той же час порядок користування спільним майном може бути змінено в подальшому судом за позовом однієї із сторін у випадку істотної зміни обставин, які існували на час ухвалення рішення суду. Підсобні приміщенні квартири - кухня, ванна, коридори, балкон повинні бути залишені у спільному користуванні сторін, оскільки призначені для забезпечення потреб усіх власників квартири. Крім того необхідно окремо зазначити, що неповнолітня донька сторін [PERSON], яка зареєстрована у спірній квартирі має право безперешкодного користування всіма без виключення житловими та підсобними приміщеннями квартири. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить із вимог ст. 88 ЦПК України, згідно яких якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду [PERSON] сплачено судовий збір у сумі 2083 гривні. Оскільки рішенням суду частково задоволено позовні вимоги [PERSON] майнового характеру - визнано право власності на ? частку автомобіля вартість, якого згідно висновку суб'єкта оціночної діяльності від 11.02.2015 встановлено у сумі 136600 гривень (а.с. 10) та задоволено позовні вимоги немайнового характеру щодо визначення порядку користування спільним майном, то з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір у сумі 926, 60 гривень із розрахунку: 243,60 грн. (судовий збір за задоволені позовні вимоги немайнового характеру) + 683 грн. (136600/2 х 1% судовий збір за задоволені позовні вимоги майнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: partial