Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Адвокат Вовк М.В., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою 01 липня 2020 року, в якій просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 17 лютого 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., зареєстрований в реєстрі за №2070, про стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості за кредитним договором №115960-А від 03 жовтня 2017 року за період з 28 серпня 2018 року по 31 січня 2020 року в розмірі 9742 грн. 80 коп.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 1261 грн. 20 коп., витрати на правничу допомогу - 2 000 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. перебуває виконавче провадження №61364401 з примусового виконання виконавчого напису №2070 від 17 лютого 2020 року, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., про стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості за кредитним договором №115960-А від 03 жовтня 2017 року, укладеного з ТОВ «СС ЛОУН», правонаступником якого за договором відступлення прав вимоги №40071779-4 від 28 серпня 2020 року є ТОВ «Фінфорс». Сума заборгованості складає 9 742 грн. 80 коп. та включає: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 4000 грн., прострочену заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом - 1542 грн. 80 коп., строкову заборгованість за штрафами и пенею - 4200 грн. 00 коп. На думку представника позивача, оспорюваний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а тому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Так, жодних повідомлень про наявність кредитної заборгованості від ТОВ «Фінфорс» [PERSON] не отримувала, як і не повідомлялась про вчинення виконавчого напису. Не отримання [PERSON] таких повідомлень фактично позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та надати свої заперечення щодо розміру боргу чи оспорити вимоги стягувача. Відтак, вчиняючи виконавчий напис, приватний нотаріус не пересвідчився в наявності повідомлення [PERSON] з боку ТОВ «Фінфорс» щодо наявності заборгованості, як і не встановив безспірність такого боргу, чим порушив п.п.2.3 п.2, п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат». До того ж кредитний договір №115960-А від 03 жовтня 2017 року не був посвідчений в нотаріальній формі, оскільки формально є електронним документом, підписаним за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Роздрукований за допомогою засобів копіювальної техніки електронний документ - кредитний договір №115960-А від 03 жовтня 2017 року не є оригіналом електронного документу в розумінні Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» або його візуальним поданням на папері, оскільки не містить обов`язкові реквізити електронного документу. Окрім того, зі змісту оспорюваного виконавчого напису не можливо встановити, в якій саме формі стягувачем надавався кредитний договір для вчинення напису. Ухвалою суду від 03 липня 2020 року позов прийнято до провадження із призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. У встановлений судом строк жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. Пред`явлені вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с.44). Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача та її представника проти заочного розгляду справи. В ході розгляду справи: ухвалою суду від 03 липня 2020 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Вовка М.В. про забезпечення позову; ухвалою суду від 31 липня 2020 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Вовка М.В. про витребування доказів - у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. засвідченої копії нотаріальної справи про вчинення оспорюваного виконавчого напису. Суд неодноразово направляв на виконання ухвалу суду від 31 липня 2020 року про витребування доказів, яку повернуто без виконання у зв`язку з неможливістю вручення нотаріусу. Під час пошуку відомостей в Єдиному реєстрі нотаріусів за посиланням https://ern.minjust.gov.ua/pages/notary.aspx?search=name щодо приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. судом встановлено, що такий нотаріус в реєстрі відсутній, як і відомості про його реєстрацію, видачу свідоцтва. При цьому, 23 липня 2020 року Вища кваліфікаційна комісія нотаріату анулювала свідоцтво зазначеного нотаріуса (наказ Мін`юсту від 07 серпня 2020 року № 2691/5). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 03 жовтня 2017 року між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] було укладено кредитний договір №115960-А. Як вказувала позивач, договір було укладено в електронному вигляді та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Дослідити умови договору суд не має можливості, оскільки копію такого договору позивач суду не надала у зв`язку з обмеженістю її доступу до особистого електронного кабінету, де знаходиться кредитний договір. За клопотанням позивача суд витребовував кредитний договір з матеріалів нотаріальної справи, однак ухвала суду залишена без виконання. Зі змісту оспорюваного виконавчого напису слідує, що ТОВ «Фінфорс» є правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ «СС ЛОУН» за кредитними договорами, у тому числі за укладеним зі [PERSON] , на підставі договору відступлення прав вимоги №40071779-4 від 28 серпня 2018 року. 17 лютого 2020 року ТОВ «Фінфорс» звернулося до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. із заявою про вчинення виконавчого напису. Який пакет документів стягувач надав нотаріусу для вчинення нотаріальної дії зі змісту виконавчого напису встановити не можливо. Копію нотаріальної справи за виконавчим написом, суду не надано. 17 лютого 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто на користь ТОВ «Фінфорс» зі [PERSON] заборгованість за кредитним договором №115960-А від 03 жовтня 2017 року за період з 28 серпня 2018 року по 31 січня 2020 року в загальному розмірі 9 742 грн. 80 коп., яка включає: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 4000 грн., прострочену заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом - 1542 грн. 80 коп., строкову заборгованість за штрафами и пенями - 4200 грн. 00 коп. Дата набрання виконавчим написом законної сили - 17 лютого 2020 року; строк пред`явлення його до виконання - 1 рік. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом, на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат», отримано плату із стягувача, ТОВ «Фінфорс», в розмірі 0 гривень, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. за заявою стягувача ТОВ «Фінфорс» відкрито виконавче провадження №61364401. Боржником визначено [PERSON] , [INFO] , адреса її проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] . Звертаючись до суду з позовом, представник [PERSON] - адвокат Вовк М.В. посилався на те, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними. При цьому, нотаріусом вчинено виконавчий напис на кредитному договорі №115960-А від 03 жовтня 2017 року, не посвідченому нотаріально, оскільки формально такий договір є електронним документом, будучи підписаним за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. До того ж належних документів, які підтверджували суму заборгованості позивача за кредитним договором, зокрема, розрахунку заборгованості, нотаріусу не було надано взагалі, як не надано й доказів отримання [PERSON] вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань, що перешкоджало нотаріусу дійти висновку про безспірність заборгованості. Надаючи оцінку таким доводам представника позивача та обґрунтованості пред`явлених ним вимог, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч.1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», п.п.1.1, 1.2 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Положеннями ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.п.3.1 п.3 гл.16 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Із змісту оспорюваного виконавчого напису слідує, що вчинений він нотаріусом на підставі документів про перехід від ТОВ «СС ЛОУН» до кінцево визначеного кредитора ТОВ «Фінфорс» права вимоги за кредитним договором, укладеним зі [PERSON] , та виключно з посиланням на положення законодавства України, що регулює порядок вчинення виконавчих написів. Приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст.ст.87-91 Закону України «Про нотаріат» та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року за № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою Кабінету Міністрів №622 від 26 листопада 2014 року Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та до нього включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Підставою для скасування вказаного нормативного акту стало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами, відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст.88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст.88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст.87 цього Закону. При прийнятті постанови від 22 лютого 2017 року, колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 Постанови Пленуму ВАС України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд, з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 набрала законної сили цього ж дня - 22 лютого 2017 року, отже і п.2 постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» також втратив чинність з цього дня. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Велика Палата Верховного Суду постановою від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. З викладеного вбачається, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінет Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного між [PERSON] та ТОВ «СС ЛОУН» в електронному вигляді. Крім того, до заяви про вчинення виконавчого напису ТОВ «Фінфорс» не надано належного розрахунку заборгованості та доказів того, що боржник [PERSON] отримала вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, що свідчить про відсутність доказів безспірності заборгованості за кредитом та унеможливлювало вчинення виконавчого напису. Як вказувала позивач, жодних письмових вимог щодо погашення в добровільному порядку заборгованості за кредитним договором, її розміру, а також стосовно намірів ТОВ «Фінфорс» звернути стягнення за виконавчим написом на її адресу не надходило. Суд приймає до уваги такі доводи позивача з дотриманням принципу змагальності сторін в рамках цивільного судочинства, оскільки жодними доказами з боку відповідача вони не спростовані, своїм правом, визначеним ст.12 ЦПК України, на подання доказів в рахунок доведення обставин, які мають значення для справи в рахунок доведення заперечень у випадку їх наявності відповідач не скористався. Відомості про надання нотаріусу стягувачем оригіналу кредитного договору, укладеного зі [PERSON] , виконавчий напис також не містить. Доказів зворотного відповідачем суду не надано. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Колейчик В.В. не надав суду документів, на підставі яких ним вчинений виконавчий напис. В самому виконавчому написі також не зазначений перелік документів, на підставі яких він вчинений. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат`та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірності вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, а відтак не підлягає примусовому виконанню, у зв`язку з чим вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Фінфорс» на користь [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 1261 грн. 20 коп. (з яких: 840 грн. 80 коп. за пред`явлення позову, 420 грн. 40 коп. за подання заяви про забезпечення позову) та 2000 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат на правничу допомогу. Застосовані судом заходи забезпечення позову відповідно до ухвали від 03 липня 2020 року в силу ч.7 ст.158 ЦПК України продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання рішенням законної сили, або ж можуть бути скасовані судом за вмотивованим клопотанням учасника справи раніше цього строку.

Outcome: approved