Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Адвокат [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача в користь [PERSON] заборгованості в сумі 160345,91 грн., що утворилась на підставі договору позики, в т.ч.: інфляційних збитків в розмірі 59812,68 грн., процентів за користування чужими коштами в розмірі 92713,05 грн., трьох процентів річних в розмірі 7820,18 грн., а також судових витрат. В позовній заяві покликається на те, що 31 липня 2013 р. між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено та підписано договір позики, за яким позикодавець [PERSON] надала позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 6475 євро (5252+ 1225), а позичальник зобовязувався прийняти позику та повернути кошти у визначений договором позики строк. На підтвердження отримання грошових коштів у сумі 6475 євро [PERSON] написав письмову розписку. Відповідач борг не повернув, тому позивачка звернулась в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики. Рішенням Городенківського районного суду від 29.07.2014 року в справі № 342/576/14-ц позов було задоволено, вирішено стягнути із [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 101722,25 грн. та 1017,22 грн. судових витрат. На даний час вказане рішення суду відповідачем не виконано. Рішенням Городенківського районного суду від 03.06.2015 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення 3% річних за період з 29.07.2014 р. по 30.03.2015 р в сумі 129,85 євро, що на той час становило 3447,22 грн. Відповідач не вживає заходів щодо погашення заборгованості; з часу присудження в користь [PERSON] суми боргу минув тривалий термін, значно зріс курс євро по відношенню до гривні, великі показники інфляції, тому представник позивача, покликаючись на ст.ст. 192, 526, 527, 533, 536, 599-601,604-609, 625, 1048,1049 ЦК України, вважає, що в користь [PERSON] слід стягнути інфляційні збитки в розмірі 59812,68 грн. При цьому виходить з того, що станом на 29.07.2014 року (день винесення судом рішення) сума заборгованості в перерахунку на гривню відповідно до офіційних курсів валют становила 101722,25 грн., тому розмір інфляційних збитків, враховуючи показники індексу інфляції з серпня 2014 р. по серпень 2016 р. грн., складає: за 2014 рік - 11189,45 грн. (101722,25 грн. *11% сумарний індекс за серпень-грудень2014 р. = 11189,45 грн.), за 2015 рік 44045,73 грн. (101722,25 грн. *43,3% сумарний індекс за 2015 р. = 44045,73грн.), за 2016 рік 4577,5 грн. (101722,25 грн. *4,5% сумарний індекс за січень-серпень 2016 р. = 4577,5 грн.); загальна сума інфляційних збитків становить - 11189,45 грн. + 44045,73грн. + 4577,5 грн. = 59812,68 грн. Представник позивача зазначає, що з відповідача слід стягнути проценти за користування коштами за період з 31.07.2013 р. по 25.08.2016 р., виходячи із облікової ставки НБУ за формулою: сума боргу х облікову ставку НБУ / 365 днів х кількість днів прострочення, згідно розрахунку: з 31.07.2013 р. по 12.08.2013 р. (6475 євро х 6,5%) /365 х 12 днів = 13,84 євро; з 13.08.2013 р. по 14.04.2014 р. (6475 євро х 7%) /365 х 259 днів = 321,62 євро; з 15.04.2014 р. по 16.07.2014 р. (6475 євро х 9,5%) /365 х 92 днів = 155,05 євро; з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р. (6475 євро х 12,5%) /365 х 118 днів = 261,66 євро; з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. (6475 євро х 14%) /365 х 84 дні = 208,62 євро; з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р. (6475 євро х 19,5%) /365 х 25 днів = 17,3 євро; з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 р. (6475 євро х 30%) /365 х 176 днів = 936,66 євро; з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р. (6475 євро х 27%) /365 х 27 днів = 129,32 євро; з 25.09.2015 р. по 21.04.2016 р. (6475 євро х 22%) /365 х 208 днів = 811,77 євро; з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. (6475 євро х 19%) /365 х 34 дні = 114,6 євро; з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. (6475 євро х 18%) /365 х 27 днів = 86,22 євро; з 24.06.2016 р. по 28.07.2016 р. (6475 євро х 16,5%) /365 х 34 дні = 99,52 євро; з 29.07.2016 р. по 25.08.2016 р. (6475 євро х 15,5%) /365 х 27 днів = 74,24 євро. Загальна сума процентів 3230,42 євро, що в перерахунку на гривню складає 92713,05 грн. (3230,42 євро х 28,70 грн. = 92713,05 грн.) Також представник позивача просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 31.03.2015 р. (кінцевої дати, з якої були задоволені попередні вимоги позивачки) по 25.08.2016 р. (час складання позову) - 7820,18 грн., розраховану наступним чином 6475 євро х 3% / 365 х 512 днів = 272,48 євро, що в перерахунку на гривню складає 7820,18 грн. (272,48євро х 28,70 грн. = 7820,18 грн. В судове засідання представник позивача та позивач не зявилися, до суду подали заяви про розгляд справи в їх відсутності. В підтвердження позовних вимог позивач надала копії рішень попередніх судів між цими ж сторонами. Відповідач [PERSON], зареєстроване місце проживання якого згідно інформації Городенківського районного сектору УДМС в Івано-Франківській області, - м. Городенка вул. Шевченка, 38, - в судове засідання не зявився повторно, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін з ухваленням, відповідно до ст. 224 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору позики. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ч.3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Між [PERSON] та [PERSON] 31.07.2013 року було укладено договір позики, згідно розписки в розмірі 6475 Євро. Рішенням Городенківського районного суду від 29.07.2014р. в справі № 342/576/14-ц було задоволено позов [PERSON], на її користь стягнуто з [PERSON] 101722,25 грн., що станом на 28.04.2014 р., відповідно до офіційного курсу валют, - становить 6475 Євро. В згаданому рішенні зазначено, що «кінцевий строк виконання зобовязань за договором позики по поверненню грошей сторони не обумовили». На виконання рішення суду постановою державного виконавця ВДВС Городенківського РУЮ 10.10.2014 року відкрито виконавче провадження. Рішення суду не виконано. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.07.2015 р. в справі № 342/976/16-ц частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON], рішення Городенківського районного суду від 03 червня 2015р. в частині розміру стягнутих трьох відсотків річних змінено, стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] - 4210 грн. Із змісту рішення слідує, що позивачем не надано доказів предявлення позасудової вимоги та часу її предявлення, тому, виходячи з положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згаданим рішенням встановлено, що провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу згідно розписки від 31.07.2013 року було відкрито Ухвалою судді від 05.06.2014 р. Оскільки позивачка предявила вимогу відповідачу при зверненні до суду, вимога не була виконана, доказів предявлення позасудової вимоги та часу її предявлення позивачкою не надано, тому суд встановлює обставини справи по наявних в матеріалах справи доказах. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обовязку позичальника сплатити проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму, передбачену статтею 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першої статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у рішенні по справі № 6-369цс15 від 2 вересня 2015 року. Згідно вимог ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає платі у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Національним банком України станом на 25.08.2016 р. (час складання позову) встановлений офіційний курс гривні до іноземної валюти - за 100 Євро 2869,3940 грн. Оскільки відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобовязань по договору позики, тому з нього в користь [PERSON], відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню 3% річних від простроченої суми за період з 31.03.2015 р. (кінцевої дати, з якої були задоволені попередні вимоги позивачки) по 25.08.2016 р. (час підготовки позову) - в розмірі 7848,02 грн., виходячи з розрахунку 6475 євро х 3% = 194,25 / 365 днів = 0,532 х 514 днів = 273,45 грн., що в перерахунку на гривню складає 7848,015грн. (273,45 євро х 28,70 грн.). Ч. 2 ст. 1048 ЦК України визначає, що безпроцентним вважається договір позики, якщо одночасно виконуються чотири умови:1) у договорі позики не передбачено умов щодо розміру та порядку виплати процентів; 2) сторонами договору є лише фізичні особи; 3) сума договору позики не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; 4) договір позики не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. Оскільки сума укладеного між сторонами договору позики перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, визначеного відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України (17 грн. *50= 850 грн.), тому суд приходить до переконання, що є підстави для стягнення з відповідача в користь позивачки процентів за договором позики на підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України. Розмір процентів за користування грошовими коштами за договором позики за прострочений строк з 05.06.2014 року до 25.08.2016 р., обчислений за формулою: розмір заборгованості х облікову ставку НБУ% / кількість днів у році х кількість днів прострочення, складає, - 83609,41 грн., виходячи з розрахунку: з 05.06.2014 р. по 16.07.2014 р. (6475 євро х 9,5%) /365 х 42 дні = 70,78 євро; з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р. (6475 євро х 12,5%) /365 х 119 днів = 263,88євро; з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. (6475 євро х 14%) /365 х 83 дні = 206,13 євро; з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 р. (6475 євро х 19,5%) /365 х 26 днів = 89,94 євро; з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 р. (6475 євро х 30%) /365 х 177 днів = 941,98 євро; з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р. (6475 євро х 27%) /365 х 28 днів = 134,11 євро; з 25.09.2015 р. по 21.04.2016 р. (6475 євро х 22%) /365 х 210 днів = 819,58 євро; з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. (6475 євро х 19%) /365 х 35 днів = 117,97 євро; з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 р. (6475 євро х 18%) /365 х 28 днів = 89,41 євро; з 24.06.2016 р. по 28.07.2016 р. (6475 євро х 16,5%) /365 х 35 днів = 102,45 євро; з 29.07.2016 р. по 25.08.2016 р. (6475 євро х 15,5%) /365 х 28 днів = 76,99 євро. Загальна сума процентів за 811 днів - 2913,22 євро, що в перерахунку на гривню складає 83609,41грн. (2913,22євро х 28,70 грн. = 83609,414 грн.). Згідно Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Оскільки позика відповідачу була надана в іноземній валюті, а індекс інфляції внаслідок знецінення грошових коштів може бути застосований тільки щодо зобов'язань у гривні, відповідно - норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Отже, позов в частині стягнення інфляційних збитків не підлягає до задоволення. Вказане відповідає позиції Верховного Суду України в рішенні у справі 6-36736 вов10 від 28 березня 2012 р. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, в сумі 91457,43 грн. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 16, 526, 530, 533, 625, 631,1046, 1048, 1049,1050 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial