Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

[PERSON] просить суд ухвалити рішення, згідно якому визнати за нею право на 1/3 частину житлового го будинку і господарчих будівель у селі Безруки по вулиці Садовій № 18 Дергачівського району Харківської області, згідно заповіту [PERSON] посвідченого Безруківської сільської ради 28.11.2013 року за №97; визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/6 частину даного житлового будинку, у звязку з неприйняттям спадкоємцем за заповітом [PERSON] своєї частки у спадщині; визнати за нею право власності в порядку спадкування за на 3/6 частини даного житлового будинку, у звязку з неприйняттям спадкоємцем за заповітом [PERSON] своєї частки у спадщині. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 7 квітня 2015 року померла [PERSON], яка проживала та була зареєстрована за указаною вище адресою та 28 листопада 2013 року заповіла усе своє майно в рівних долях: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посвідчений секретарем Безруківської сільської ради Дергачівського району за № 97. Заповіт не змінено і не скасовано. На протязі шестимісячного строку вона звернулася до приватного нотаріуса Дергачівського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] та нотаріус завела спадкову і за №98/2015. Спадкоємець за заповітом [PERSON] спадщину не прийняла. Рішенням Апеляційного суду Харківської обл. від 10.04.2017 року рішення суду [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог про надання додаткового строку для прийняття спадщини. [PERSON] спадщину в порядку передбаченому ст.ст. 1268, 1269 ЦК не прийняв, оскільки на момент смерті спадкодавця він не проживав постійно разом з нею, а з заявою про прийняття спадщини звернувся до нотаріуса лише 22.09.2016, тому неприйнята ним частка у спадщині, згідно ч. 1 ст. 1275 ЦК переходить на користь позивача [PERSON] і відповідно збільшує її частку (3/6 + 3/6 = 6/6ч.). Той факт, що місце реєстрації [PERSON] співпадає з останнім постійним місцем проживання спадкодавця, не доводить беззаперечно факту його постійного проживання з [PERSON] на час її смерті. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначивши, що [PERSON] являється таким, що прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої 07.04.2015, оскільки місце проживання підтверджується реєстрацією, яка у спадкодавця та у нього була спільною. Нотаріусом не надано [PERSON] відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, тим самим підтверджуючи його законне право на спадкування. Третя особа приватний нотаріус Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] у судове засідання не зявилася, копію позовної заяви отримала (а.с.143), про згоду на участь у справі повідомлення не надавала, тому на підставі ч.3 ст. 36 ЦПК України справа розглядається без неї. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за даними Слатинського КПТІ «Інвентаризатор» житловий будинок №18 по вул. Садовій в с.Безруки належав [PERSON] в цілому на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Безруківської сільської ради 19.12.1989 на підставі рішення №402 від 19.12.1989 виконкому Дергачівської райради. На момент оформлення права власності будинок №18 був будинок №16 згідно довідки Безруківської сільської ради від 14.02.1989 №40. Відповідно до рішення №255 від 12.12.2000 Безруківської сільської ради було проведено впорядкування нумерації в с.Безруки і будинок №16 перенумеровано в будинок №18 по вул. Садовій. На момент первинної інвентаризації житлового будинку 18.10.1989 та на момент оформлення права власності на житловий будинок, які були виконані Дергачівським бюро технічної інвентаризації не було надане свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19.02.1985 Дергачівською держнотконторою №583 (а.с.146). [PERSON] померла 07.04.2015 року, про що мається копія свідоцтва про смерть (а.с.13). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217, ч.2 ст. 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. 28 листопада 2013 року [PERSON] складено заповіт, який посвідчено секретарем Безруківської сільської ради Дергачівського району за реєстровим номером 97, згідно якому все майно заповідане [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях. Згідно відмітки, виконаної на заповіті останній не змінено і скасовано (а.с.18). Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 22 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] від 25.05.2016 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за повітом після смерті [PERSON], оскільки не надано документ, що посвідчує право власності померлої на спадковий житловий будинок (а.с.25). Згідно повідомлення приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] після смерті 07 квітня 2015 року [PERSON] нею заведена спадкова справа №98/2015 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 22.09.2015 за №231. 22 вересня 2016 до неї звернувся [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована у книзі вхідної кореспонденції за №328/02-14, інших заяв від спадкоємців не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.75). Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що [PERSON], яка померла 07.04.2015, проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO], [PERSON] з 11.12.2013 зареєстрований за цією ж адресою. Відповідно до ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як передбачено п.3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. 3.22. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1\~ст. 29 ЦК України\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 6 даної статті передбачено, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з ч.1\~ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Зі змісту Закону вбачається, що місцем проживання особи вважається місце її державної реєстрації у встановленому законом порядку, а зі змісту положень п.3.22 Порядку вбачається, що відмітка про реєстрацію місця проживання спадкомця є доказом постійного проживання зі спадкодавцем. Положення зазначеного Порядку кореспондує приписам ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, які не вимагають доведення спадкоємцями, які прийняли спадщину доведення факту спільного ведення господарства, проживання однією родиною тощо, тому судом не беруться до уваги показання у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як такі, що не мають правового значення у даній справі. Факт реєстрації відповідача не спростований будь-якими належними та допустимими доказами. Приватним нотаріусом [PERSON] надано копію спадкової справи №98/2015, яка містить довідку Безруківського сільського голови від 21.09.2015, надану [PERSON], яка містить відомості про зареєстрованих та проживаючих та день смерті [PERSON] осіб, в тому числі і [PERSON] (а.с.177). На а.с.37 міститься лист приватного нотаріуса Дергачівського РНО [PERSON] від 23.08.2016, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. Виходячи з наведеного, слід дійти висновку, що\~\~[PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON]. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2017 скасовано рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23.01.2017 та [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 07.04.2015 (а.с.210-212). Згідно розяснень, які містяться в п.5 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Оскільки [PERSON] вважається такою, що спадщину за заповітом не прийняла, її 1/3 частка розподіляється між [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частині кожному. Таким чином, [PERSON] переходить право власності на 1/2 частину спадкового житлового будинку (1/3 частина за заповітом + 1/6 частина у зв'язку з неприйняттям спадщини [PERSON]В.). Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При зверненні до суду позивачем сплачено1237,64грн. Оскільки позовні вимоги задовольняються частково, з відповідача підлягають стягненню 619,00грн. Відповідно до ст. 209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду ухвалюється, оформлюється і підписується в нарадчій кімнаті суддею.

Outcome: partial