Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулися в суд з позовом до [PERSON], третя особи Йосипівська сільська рада, Управління Держкомземагенства в Тернопільському районі, [PERSON], в якому просить усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення частини земельної ділянки площею 42,0 кв.м. згідно із Додатком №3 до Висновку експерта від 17.09.2013р. №4381/13-22. Представники позивача позовні вимоги підтримують, в їх обґрунтування зазначають, що померлий [PERSON], якому була виділена земельна ділянка, самовільно зайняв частину ділянки, належну [PERSON], чинить перешкоди в її користуванні, чим порушується право позивача як землекористувача. Після смерті [PERSON] спадкоємцем його прав та обов'язків щодо користування земельної ділянки є [PERSON], яка проживає в будинку та користується земельною ділянкою і не звільняє самовільно захоплену [PERSON] частину земельної ділянки. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представники не з'явилися, в попередньому засіданні позовні вимоги не визнають, мотивуючи тим, що матеріалами справи не доведено факту самовільного захоплення земельної ділянки, оскільки межі земельних ділянок сторін по справі не встановлені. Сільський голова в судовому засідання пояснила, що довідки про розмір земельних ділянок, які були видані відповідають дійсності, комісія щодо встановлення меж та розв'язання спору неодноразово виїжджала, однак через відсутність домовленостей сторін та постійних сварок не могла прийняти відповідне рішення. [PERSON] та представник Управління Держкомземагенства в Тернопільському районі в судове засідання не з'явилися. Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи. Згідно довідки Йосипівської сільської ради від 26.12.2012р. №219 за [PERSON] по [ADDRESS] згідно кадастрової книги рахується присадибна неприватизована земельна ділянка в розмірі 0,33 га., з яких земельна ділянка 0,25 га для обслуговування жилого будинку і земельна ділянка площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно довідки Йосипівської сільської ради від 26.12.2012р. №220 за [PERSON] по [ADDRESS] згідно земельно-кадастрової книги рахується присадибна неприватизована земельна ділянка розміром 0,65 га, з них земельна ділянка 0,25 га для обслуговування жилого будинку і земельна ділянка площею 0,40 га для ведення особистого селянського господарства. Із наданої Йосипівською сільською радою довідки від 11.12.2013р. №294 свідчить, що за [PERSON] рахується 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS]. Разом з ним в 1/2 частині будинку проживала та перебувала на реєстраційному обліку його дружина [PERSON] [PERSON] помер [INFO] Як вбачається із матеріалів спадкової справи №504/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON], його дружина [PERSON] відмовилася від обов'язкової частки у майні. Згідно заяви від 09.10.2013р. спадкоємцем по заповіту від 04.08.2011р. по реєстру за №35 після померлого [PERSON] є [PERSON]. Таким чином, до спадкоємця по заповіту [PERSON] перейшли усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема, успадкування 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] та присадибної неприватизованої земельної ділянки розміром 0,65 га, з них земельна ділянка 0,25 га для обслуговування жилого будинку і земельна ділянка 0,40 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. Пунктом 1 статті 153 Земельного кодексу України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На клопотання представників позивача у справі була призначена земельно-технічна експертиза, результати проведення якої викладенні у Висновку від 17.09.2013р. №4381/13-22. Експертом встановлено, що згідно фактичних обмірів, які були проведення у присутності експерта та сторін по справі, площа земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] складає 0,3789 га, а фактична площа земельної ділянки, якою користується [PERSON] складає 0,5077 га. Згідно довідки Йосипівської сільської ради від 26.12.2012р. за [PERSON] згідно кадастрової книги рахується присадибна неприватизована земельна ділянка в розмірі 0,33 га., за [PERSON] згідно кадастрової книги рахується присадибна неприватизована земельна ділянка в розмірі 0,65 га. При порівнянні фактичних обмірів земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] з Абрисом межових знаків граничних норм по вул. Шевченка встановлено, що різниця розмірів 31м та 31,89м вказує на те, що фактичний розмір задньої частини земельної ділянки [PERSON] більший за документальний. Різниця розмірів 31м та 29,37м вказує на те, що фактичний розмір передньої частини земельної ділянки [PERSON] менший за документальний. Різниця розмірів 41,5м та 42,11м і 41,5м та 42,64м вказує на те, що фактичні розміри передньої та задньої частини земельної ділянки [PERSON] більші за документальні. Фактичні довжини земельних ділянок значно більші за документальні. Фактичні межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] суттєво відрізняються від меж, що визначені в картографічних матеріалах с. Йосипівка 1964 року. Частина земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] згідно картографічних матеріалів с. Йосипівка 1964 року, має відноситися до земель [PERSON] (14 кв.м.). Частина земельної ділянки, якою фактично користується [PERSON] згідно картографічних матеріалів с. Йосипівка 1964 року, має відноситися до земель [PERSON] (42 кв.м.) (Додаток 2 і 3 до Висновку). Експертом встановлено, що діючі межові знаки не відповідають раніше існуючим, а саме тим, що зазначені в Абрисі межових знаків граничних норм по вул. Шевченка та картографічних матеріалів с. Йосипівка 1964 року. Враховуючи вищенаведені обставини, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку [PERSON], якому виділялася земельна ділянка, а тепер відповідач [PERSON], яка нею користується, зайняла частину земельної ділянки площею 42,0 кв.м. суміжного землекористувача, якому сільською радою виділялася земельна ділянка, а саме [PERSON], як це казано в Додатках 2 і 3 до Висновку експерта №4381/13-22 від 17.09.2013р. Відповідно до п. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання і статтею 3 ЦПК України надано право на звернення до суду за їх захистом. Однак, як вбачається із матеріалів справи, з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та її звільнення звернулася [PERSON]. Будь-яких доказів, які б підтверджували надання їй в користування земельної ділянки по [ADDRESS], чи встановлену експертом площу зайнятої відповідачем земельну ділянку матеріали справи не містять, а також не подано доказів користування нею спірною земельною ділянкою на правових підставах. Відтак суд вважає, що позивачем не доведено порушення її прав чи інтересів зайняттям відповідачем земельної ділянки, яка виділена в користування [PERSON], що змусило її звернутися до суду. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed