Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Адвокат Шепель М.В. в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, уточненою 20.05.2021, в якій просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог представник позивачів посилалась на те, що позивачам по справі належить у рівних долях на підставі свідоцтва на право приватної власності від 22.09.1988 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки керівника КП «Станично-Луганського РБТІ» від 24.02.2021 року - за даними, що є в бюро, станом на 01.01.2013 року, на праві приватної власності в реєстровій книзі №1 за реєстровим №231 зареєстрований житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці за кожним. Відповідно до довідки Нижньотеплівської селищної ради Станично-Луганського району Луганської області, за адресою, Луганська область, Станично-Луганський район, с. Нижньотепле, провулок Овражний, будинок 9, окрім власників, також зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , однак останні фактично не мешкають за вказаною адресою з 2014 року. 10.02.2021 року депутатом Нижньотеплівської сільської ради Усовою І.О. складено Акт про обстеження матеріально-побутових умов проживання, відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкають власники будинку: [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , за зазначеною адресою зареєстровані, але фактично не мешкають з 2014 року, спільне господарство не ведуть, комунальні послуги не сплачують. Оскільки єдиним шляхом захисту права позивачів як власників є звернення до суду, позивачі просять визнати відповідачів\~такими,\~що втратили\~право користування\~будинком з тих підстав, що не проживають в ньому тривалий час і добровільно з реєстраційного обліку не знімаються. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник позивачів надала суду заяву, в якій просила вирішити уточнений позов за її відстуності та відсутності позивачів. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, жодних заяв чи клопотань від них не надходило. Враховуючи, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення, а також те, що позивачі не заперечують проти заочного вирішення справи, а відповідачі відзивів не подавали, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачів за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачам по справі належить у рівних частках на підставі свідоцтва на право приватної власності від 22.09.1988 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки керівника КП «Станично-Луганського РБТІ» від 24.02.2021 року - за даними, що є в бюро, станом на 01.01.2013 року, на праві приватної власності в реєстровій книзі №1 за реєстровим №231 зареєстрований житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці за кожним. Відповідно до довідки Нижньотеплівської селищної ради Станично-Луганського району Луганської області, за адресою, Луганська область, Станично-Луганський район, с. Нижньотепле, провулок Овражний, будинок 9, окрім власників, також зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , однак останні фактично не мешкають за вказаною адресою з 2014 року. 10.02.2021 року депутатом Нижньотеплівської сільської ради Усовою І.О. складено Акт про обстеження матеріально-побутових умов проживання, відповідно до якого за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкають власники будинку: [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , за зазначеною адресою зареєстровані, але фактично не мешкають з 2014 року, спільне господарство не ведуть, комунальні послуги не сплачують. Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника\~житлового будинку,\~квартири визначені\~ст.\~383\~ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового\~рішення,\~яке набрало\~законної сили,\~про позбавлення\~права власності\~на житлове\~приміщення або\~права користування\~житловим приміщенням,\~про виселення,\~про визнання\~особи безвісно\~відсутньою або\~оголошення її\~померлою,\~а також\~інших документів,\~які свідчать\~про припинення\~підстав на\~право користування\~житловим приміщенням. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають 2014 року, будинком не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачують, домовленості з позивачами про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої їх реєстрації у будинку позивачів наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним будинком. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідачів. Разом з цим, суд враховує, що позивачі просили не стягувати судовий збір з відповідачів, а тому вважає за можливе залишити їх за рахунок позивачів. На підставі викладеного і

Outcome: approved