Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі міста Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS] в м.Харкові на підставі Свідоцтва про право власності від 08.02.2007 року та Договору дарування частки квартири від 20.06.2017 року. Вказана квартира належить: 1/3 частки [PERSON] (на підставі свідоцтва), 2/3 частки [PERSON] (на підставі свідоцтва та договору дарування). Зазначають, що у вказаній квартирі з 1986 року зареєстрований відповідач [PERSON] Шлюб між [PERSON] та відповідачем розірвано рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.01.1999 року. З вересня 2014 року відповідач у зазначеній квартирі не мешкає, точне місце його проживання на даний час невідомо. Перешкод у користування жилим приміщенням вони не чинили, відповідач самостійно та добровільно визначив собі інше місце проживання з 2014 року і спірним жилим приміщенням не користується. За його словами він придбав собі інше житло у пригороді Харкова, в нього є там родина і спірна квартира його не цікавить. Однак на багаторазові прохання знятися з реєстрації в даній квартирі, не реагує. Відповідач біля 4-х років не проживає у квартирі, не сплачує за комунальні послуги, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей у квартирі немає і квартирою він не цікавиться. На підставі викладеного, просять усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] в м.Харкові шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою з наступним зняттям його з реєстраційного обліку та стягнути судові витрати. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у позові, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, повідомила суду, що знайома з родиною позивачів більше 20 років, спілкуються кожного дня телефоном, зустрічаються мінімум два рази на тиждень з [PERSON], оскільки вона потребує медичної допомоги. Відповідача не бачили років 5, з квартири пішов давно сам, точної дати не пам'ятає. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, повідомила суду, що з позивачем [PERSON] знайома ще зі школи, знає всю родину. Через тиждень практично мешкає разом з [PERSON], оскільки вона потребує допомоги за станом здоров'я. Відповідач не проживає у квартирі дуже давно, останній раз бачила пару місяців тому, він вчинив сварку на вулиці з [PERSON]. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з'явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв'язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.11.2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв'язку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить 1/3 частини квартири [ADDRESS], а [PERSON] - 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Цей факт підтверджується свідоцтвом про право власності №1-07-263907 від 08.02.2007 року, зареєстрованим в КП ХМБТІ« 12.11.2008 року за реєстровим №П-1-48261, та Договором дарування частки квартири від 20.06.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Серветник А.Г. за реєстровим №1090, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90032641 від 20.06.2017 року. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст.317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, інших осіб. Згідно вимог ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 25.04.2017 року та рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.01.1999 року. Згідно довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 03.08.2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини також підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» №1314 від 15.07.2016 року та довідкою відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 17.08.2018 року. Як вбачається зі змісту позову та пояснень представника позивача, наданих у судовому засіданні, [PERSON] за адресою реєстрації не проживає більше чотирьох років, що також підтверджується показами свідків [PERSON], [PERSON], наданими в судовому засіданні. Отже, відповідач не користується житловим приміщенням, де він зареєстрований. Не проживає за цією адресою, за комунальні послуги не сплачує. Згідно з положеннями ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм Закону, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою №53 в будинку №67 по пр.Перемоги в м.Харкові, так як останній добровільно залишив вказане приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше одного року, що відповідно до вимог ст.405 ЦК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved