Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з позовом, в якому просить визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Камінь-Каширський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести відповідні зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , зазначивши батьком останньої відповідача; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття з урахуванням індексу інфляції, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що з осені 2014 року вона зустрічалася та мала близькі відносини з [PERSON] , під час чого у жовтні 2017 року завагітніла від останнього. Коли відповідач дізнався про її вагітність, то розірвав їхні стосунки. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Так як вони не були одружені, прізвище батька дитини було записано [PERSON] . При реєстрації народження дочки запис про батька був зроблений з її слів. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідач відмовляється добровільно, в позасудовому порядку, подавати заяву про реєстрацію його як батька до органу державної реєстрації актів цивільного стану, через що вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання батьківства. Дочка проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Кожного місяця вона несе значні витрати на її утримання, зокрема, це продукти харчування, одяг, товари першої необхідності, ліки, ігри та товари для розвитку дитини. Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дочки, хоча як батько зобов`язаний утримувати свою дитину нарівні з матір`ю. Вона не в змозі самостійно забезпечити дитину, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а тому не має змоги працювати. Натомість відповідач має можливість працювати, є фізично здоровим, отримує дохід, оскільки систематично виїжджає на роботу до Республіки Білорусь. Інших утриманців у нього немає, він є власником нерухомого майна, зокрема, автомобіля, земельної ділянки. Враховуючи пріоритетність інтересів дитини, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, її матеріальне становище, матеріальне становище відповідача і те, що відповідач є працездатним та спроможним отримувати доходи, доцільно стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача. Ухвалою судді від 3 листопада 2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду і у справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14 січня 2021 року за клопотанням позивачки у справі призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручалося експертам Львівського НДІСЕ. Ухвалою суду від 9 березня 2021 року для вирішення клопотання експерта провадження у справі поновлено, надано експерту дозвіл на повне або часткове знищення об`єктів дослідження, провадження зупинено на час проведення судово-генетичної експертизи. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року провадження у справі поновлено зі стадії підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 26 травня 2021 року підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Мазурик П.А. у судовому засіданні не заперечив проти задоволення вимог в частині встановлення батьківства, а в частині стягнення аліментів на дитину позовні вимоги визнав частково і пояснив, що з огляду на висновок експертизи відповідач не заперечує щодо визнання батьківства, проте аліменти на дитину останній має можливість сплачувати лише у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки не працює і достатні доходи для сплати аліментів у заявленому позивачкою розмірі у відповідача відсутні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - начальник Камінь-Каширського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Чоп І. подала заяву, зі змісту якої вбачається, що заперечень щодо позовної заяви [PERSON] про визнання батьківства відділ ДРАЦС не має. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13 липня 2018 року (а.с. 9). Батьком дитини у свідоцтві про її народження зазначено [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00028345300, сформованого станом на 29 жовтня 2020 року, вбачається, що відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с. 12). Згідно з ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У відповідності до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. З висновку молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/114-21/1257-Б від 29 березня 2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] ; ймовірність даної події складає 99,99999999%. За таких обставин та беручи до уваги, що представник відповідача - адвокат Мазурик П.А. не заперечив батьківства [PERSON] щодо дитини - [PERSON] , суд дійшов висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими, у зв`язку з чим їх належить задовольнити. На підставі ст. ст. 128, 134 СК України також підлягають до задоволення вимоги позивачки про внесення змін щодо відомостей про батька дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Отже, сторони у справі як батьки неповнолітньої дитини [PERSON] зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття. Неповнолітня дитина сторін проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та проживання, виданою Раково-Ліською сільською радою 22 жовтня 2020 року № 3983, і про що представник відповідача у судовому засіданні не заперечив (а.с. 10). У відповідності до частин 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частинами 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частини 2 і 3 ст. 182 СК України). Між сторонами немає домовленості щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка проживає з матір`ю. Будучи особою працездатного віку, відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище відповідача, який не працевлаштований, однак має можливість працювати, дані про незадовільний стан його здоров`я відсутні, інших утриманців у нього немає, і матеріальне становище дитини сторін, стан її здоров`я, який є задовільним, а також те, що обов`язок утримувати дитину рівною мірою покладається як на матір, так і на батька, та дійшов висновку, що вимоги позивачки належить задовольнити повністю та стягувати з відповідача аліменти на утримання його дочки у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та з огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду про стягнення аліментів на утримання дитини, суд дійшов висновку, що з відповідача належить стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок за вимогу про стягнення аліментів, та на користь позивачки понесені нею судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору за вимогу про визнання батьківства, у розмірі 840 гривень 80 копійок. Окрім того, позивачкою понесені витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме, пов`язані із проведенням експертизи, розмір яких становить 9413 грн. 40 коп., що підтверджується квитанціями № 58, № 194004 та № 313236 від 15 березня 2021 року. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому зазначені судові витрати, розмір яких підтверджено документально та є обґрунтованим, належить у відповідності з ч. 3 ст. 133, ст. 139, ч. 2 ст. 141 ЦПК України також стягнути у повному обсязі на користь позивачки з відповідача. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивачки належить стягнути судові витрати у загальному розмірі 10254 гривні 20 копійок. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць належить допустити до негайного виконання.

Outcome: approved