Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до [PERSON] (надалі - Відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання , а саме визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою №44 в буд. 12 по вул. Довженка у м. Івано-Франківську та примусово зняти його з реєстраційного обліку в квартирі. Позов мотивовано тим, що відповідно до довідки про склад сім»ї від 16.06.2016 року №02-02/929 КП Муніципальна управляюча компанія у квартирі [ADDRESS] проживають сторони. Відповідач на даний час прописаний за вищевказаною адресою, проте фактично з дня прописки та по даний час в зазначеній квартирі не проживав та не зявлявся. Позивач змушений самостійно оплачувати комунальні послуги за житло, що підтверджується копіями квитанцій, долучених до матеріалів справи. Позивач в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, шляхом поміщення оголошення в засобах масової інформації. Письмового відношення Відповідача до заявлених позовних вимог до суду не надходило. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву представника Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [PERSON] було видано ордер №000104 серії Н/Б від 23.05.2011 року на квартиру [ADDRESS] в гуртожитку на підставі загального рішення адміністрації профсоюзного комітета, протокол №10 від 23.05.2011 року. Згідно технічного паспорту №8836 від 09.06.2016 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. ( а.с.2, 5-6). Як вбачається з виписки з будинкової книжки №02-02/929 від 16.06.2016 року на даній житловій площі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] ( а.с.3). Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернувся до суду з даним цивільним позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №44 по вул. Довженка 12 в м. Івано-Франківську. Підставою заявлених позовних вимог Позивачем зазначено те, що [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з часу прописки, і його місце проживання Позивачу невідоме. Позивач змушений оплачувати комунальні послуги за Відповідача, що підтверджується копіями квитанцій, долучених до матеріалів справи. ( а.с.11-17). Відповідно до ст. 71, 72 ЖК України у випадку відсутності наймачів більше 6 місяців, такі особи можуть бути у судовому порядку визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно п.11 даної Постанови, на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт тощо). Відповідно до положень ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім'ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім'ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину. Докази, які спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні. Отже, право на користування житлом було набуто Відповідачем, а після остаточного виїзду з даної квартири та встановлення факту не проживання більше року по місцю реєстрації, Відповідач втратив таке право на користування житлом. При цьому, зі змісту чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, випливає, що оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сімї права користування помешканням. Отже, враховуючи те, що Відповідач не проживає в квартирі № 44, будинку № 12, що по вулиці Довженка в м. Івано-Франківську понад рік, не несе витрати по утриманню житла, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Стосовно позовної вимоги про зняття Відповідача з реєстраційного обліку, Суд звертає увагу на безпідставність такої позовної вимоги, оскільки підставою для зняття особи з реєстраційного обліку є судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Отже, в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з Відповідача також слід стягнути на користь Позивача понесені ним судові витрати в розмірі 551, 20 грн. та 150 грн. витрат за розміщення оголошення в редакції газети Галичина. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: partial