Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій після уточнення просить позбавити відповідача батьківських прав у відношенні дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у грудні 25.05.2015 року рішенням Московського районного суду м.Харкова від 15.05.2015 року між нею та відповідачем був розірваний шлюб. Від спільного подружнього життя вони мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] , яких вона виховує. Батько дітей, який є відповідачем у справі, участі у вихованні дітей не приймає, не провідує їх, не цікавиться здоров`ям дітей, успіхами в навчанні, матеріально і морально не підтримує, що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову категорично заперечував, зазначив, що з дітьми спілкується телефоном через неприязнені стосунки з позивачкою, аліменти не сплачував, оскільки йому взагалі не було відомо про їх наявність, він має постійне місце проживання і реєстрації, але жодних документів на його адресу стосовно розгляду справи в суді чи в порядку виконання рішення суду не надходило, як нараховувалась заборгованість невідомо. Крім того він зазначив, що від виховання і утримання дітей не відмовляється і має намір з ними спілкуватися, приймати участь у їх вихованні та утриманні. Його заяву про визнання позову просив не приймати до уваги, так як його ввели в оману.. Третя особа-Служба у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради просила розглянути справу у відсутність їх представника, про що надала до суду відповідну заяву. Рішення щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] просили прийняти з урахуванням їх висновку, а в частині позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] прийняти на розсуд суду. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, заслухавши пояснення позивача та відповідача, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.09.1999 року, який був розірваний рішенням Московського районного суду м.Харкова від 15.05.2015 року ( цивільна справа №643/3901/15-ц) Від шлюбу сторони мають двох дітей - малолітню доньку [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 01 листопада 2007 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1511), та сина [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 28 січня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції, актовий запис № 123), який на даний час є повнолітнім. Відповідно до інформації з реєстру територіальної громади м.Харкова про осіб місце проживання/перебування яких зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання і утримання дітей, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. На підтвердження чого надала: -довідку Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), відповідно до якої станом на 01.03.2020 року наявна заборгованість зі сплати аліментів у сумі 111211, 17 грн. за період з 07.02.2014 року по теперішній час; - характеристику Державної гімназії-інтерната з посиленою військово-фізичною підготовкою «Кадетський корпус» на кадета 33 взводу [PERSON] від 16.06.2020 року, відповідно до якої протягом періоду навчання кадета Липчанського у гімназії, батько жодного разу не відвідав сина, не цікавився навчанням та життям, не відвідував батьківські збори та ніколи не приймав участі у вихованні та навчанні дитини; - характеристику Харківського ліцею №141 Харківської міської ради Харківської області на ученицю 8-Б класу [PERSON] , відповідно до якої протягом періоду навчання у ліцеї батько жодного разу не цікавився навчанням та життям доньки, не відвідував батьківські збори та ніколи не приймав участі у вихованні та навчанні дитини; - характеристику завідувача КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №79 [PERSON] від 15.10.2020 року на [PERSON] , яка працює на посаді вихователя, відповідно до якої вона за період перебування на посаді зарекомендувала себе позитивно, як досвідчений і відповідальний працівник. Ділові якості проявила на вищому рівні, постійно прагне до самовдосконалення. За характером спокійна, врівноважена, жодної скарги від батьків вихованців не надходило, тільки позитивні відгуки. В колективі користується повагою і авторитетом, нагороджена почесними грамотами за сумлінну працю, мешкає зі своїми дітьми. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. В свою чергу, відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області №75 від 21.01.2021 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Як вбачається з висновку, він ґрунтується на тому, що з позовної заяви вбачається, що батько дітей не бере участі у їх вихованні, не відвідує, не цікавиться здоров`ям та успіхами в навчанні, не підтримує морально і матеріально, і [PERSON] надав до суду заяву, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. На засідання Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради сторони не викликались, умови проживання дітей не обстежувались, висновок зроблений на підставі наданих позивачкою документів: характеристиці позивачки з місця її роботи, характеристиці дітей з навчальних закладів, довідці про заборгованість по аліментах та довідці про склад сім`ї позивачки, які досліджувалися комісією. За таких обставин суд вважає передчасним висновок Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена позивачем. Позивачем не надані належні і допустимі докази винного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які є законною підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до ч.2 ст. 80, ст. 89 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача [PERSON] та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Враховуючи викладене, позивачем не надані безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які б свідчили про ухилення від виховання дітей і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, а тому позбавлення батьківських прав не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дитини та стимулювання батька до належного виконання своїх обов`язків. Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення, виняткових обставин для задоволення позову суду не наведено, позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування ним своїми обов`язками. Посилання позивача про ухилення від утримання дитини через наявність заборгованості по сплаті аліментів суд відхиляє, оскільки наявність такої заборгованості не свідчить про ухилення відповідача від обов`язку утримувати дітей. Відповідач зазначає, що має постійну адресу проживання, але про його обов`язок сплачувати аліменти і наявність заборгованості йому ніхто не повідомляв. Суд також відхиляє доводи позивача про небажання відповідача брати участь у вихованні дітей, оскільки відповідач в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову про позбавлення його батьківських прав. Тобто, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також свідчить про його інтерес до дітей. В той час суд бере до уваги, що за час розгляду справи судом відповідач відмовився від своєї заяви щодо позбавлення його батьківських прав, заявив про своє бажання спілкуватися з дітьми і приймати участь в їх вихованні та утриманні. За таких обставин, суд вважає позов задоволенню не підлягає. Натомість із досліджених судом доказів, у їх сукупності, вбачається, що відповідач тривалий час не приділяє уваги дітям, не спілкується з ними, внаслідок чого суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання доньки, а на орган опіки та піклування покласти контроль за виконанням батьком своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої доньки. У відповідності до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed