Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до СО «Трудовик» в особі голови Ради СО «Трудовик» [PERSON] про визнання дій протиправними, відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії. Позивач зазначала, що вона є членом Садівничого товариства «Десна -1», що входить до складу Садівничого об`єднання «Трудовик». Згідно Статуту СО «Трудовик» та договору, підписаного між СО «Трудовик» (ОСР) і ПрАТ «Київобленерго» від 23.12.2009 р. №139., голова Ради зобов`язана забезпечити безперебійне постачання електроенергії до будинків садівників, які є кінцевими споживачами електроенергії. 23.10.2019 р. відбулось відключення електропостачання до належного їй садового будинку, що вважає незаконним і таким, що порушило її права споживача. 12.11.2019 р. Броварський міськрайонний суд постановив ухвалу про відкриття провадження №2/361/3821/19 у справі №361/7701/19 за позовною заявою [PERSON] до СО «Трудовик» про захист права споживача від незаконного відключення дачного будинку від електроенергії за адресою: [ADDRESS] , та відшкодування завданих збитків в розмірі 187 000 грн. Відповідно до аб. 4 п.7.11. Правил роздрібного ринку електричної енергії, значиться, що відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення. Отже, обов`язок відповідача на припинення дії, яка порушує право позивача, та відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом підключення дачного будинку позивача до мережі електропостачання ґрунтується на законних підставах. Проте, відповідач відмовилася добровільно відновити постачання електроенергії до дачного будинку позивача згідно до закону. Тобто, відповідач повторно порушила встановлений КУ правовий порядок щодо діяльності посадових осіб виключно до вимог законодавства, і вчинила протиправні дії, які караються ст. 367 КК. 27 лютого 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області за заявою [PERSON] постановив ухвалу про забезпечення позову у справі №361/670/20, зобов`язавши відповідача у справі СО «Трудовик» в особі голови Ради СО «Трудовик» [PERSON] негайно (примусово) відновити постачання електроенергії до дачного будинку позивача. Проте, відповідач вкотре відмовилася добровільно виконати вимоги законодавства України і негайно виконати ухвалу від 27 лютого 2020 року Броварського міськрайонного суду у справі №361/670/20 шляхом відновлення постачання електроенергії до дачного будинку позивача. Невиконання ухвали суду, яка набрала законної сили в момент її підписання судом, явно свідчить на наявність у відповідача прямого умислу не виконувати ухвалу та наявність явно усвідомленого небажання виконати судове рішення, щоб і надалі мати можливість незаконно вимагати від садівників сплати накопиченого у них боргу внаслідок необґрунтовано надвисокої вартості електроенергії, при цьому, сума сплаченого боргу не обліковується в кошторисі СО «Трудовик» і невідомо як та ким використовується. Відмова відповідача добровільно виконати вимоги законодавства України щодо обов`язку негайно виконати ухвалу Броварського міськрайонного суду від 27 лютого 2020 року у справі №361/670/20, є неправомірними діями, що мають ознаки кримінального злочину, які караються ст.382 та ст.364 КК. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, позивач керувалась обставинами, за яких була заподіяна моральна шкода та силою і глибиною пережитих душевних та емоційних страждань і переживань, особистою мірою вини відповідача, як уповноваженої службової особи, яка виступає від імені та в інтересах юридичної особи, тривалістю заподіяння моральної шкоди, яку відповідач по сьогоднішній день продовжує завдавати позивачу; усвідомленням, що вже ніяким чином позивач не зможе відновити той стан, який існував до вчинення відповідачем оскаржуваних правопорушень, враховуючи вимоги розумності і справедливості та наявні у справі докази і факти. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати протиправними діяння СО «Трудовик» в особі голови Ради [PERSON], пов`язаних з умисним системним порушенням правового порядку щодо діяльності посадових та юридичних осіб, встановленого Конституцією України, та порушенням особистих немайнових прав позивача й відмовою посадової особи добровільно виконати ухвалу Броварського міськрайонного суду від 27 лютого 2020 року у справі №361/670/20, яка підлягала негайному виконанню, вжити належних заходів для притягнення посадової особи - [PERSON] до кримінальної відповідальності за умисне добровільне невиконання ухвали суду, згідно ч.2.ст.382 КК з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, стягнути з СО «Трудовик» (ЄДРПОУ 23567169) на користь [PERSON] завданих збитків шляхом компенсації моральної шкоди та втрат в розмірі 340000 грн., постановити окрему ухвалу, якою зобов`язати СО «Трудовик» негайно відновити електропостачання до садового будинку [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просила про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача СО «Трудовик» адвокат Іванченко О.В. позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. Просив суд про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, які складаються з судового збору в розмірі 4204,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн. Судом встановлено, що відключення від електропостачання в жовтні 2019 року садового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить позивачу [PERSON] , відбулося на підставі положень Статуту СО «Трудовик» (п. 8.1-8.2) та рішень Конференції садівників СО «Трудовик» 2017-2018 років. Такого висновку в своєму рішенні від 25 травня 2020 року дійшов Броварський міськрайонний суд Київської області в справі №361/7701/19 за позовом [PERSON] до СО «Трудовик», [PERSON] про визнання протиправними дій по відключенню від електричної мережі, відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди (а.с.90-103 том І). Зазначене рішення суду було залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року (а.с.21-27 том ІІ). Крім того, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2020 року встановлено, що відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин між сторонами вказаний нормативний акт (аб.4 п.7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії) і даний припис, оскільки вказані позивачем Правила не регулюють правовідносини між сторонами, як це проаналізовано вище. Тому відсутні підстави для визнання неправомірним такої дії відповідача як непідключення електроустановки позивача до ЛЕП з моменту відкриття провадження у даній справі. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обґрунтування позовних вимог [PERSON] є безпідставним і таким, що не відповідає нормам чинного законодавства. Щодо вимог позивача про вжиття належних заходів для притягнення посадової особи - [PERSON] до кримінальної відповідальності за умисне добровільне невиконання ухвали суду від 27 лютого 2020 року, суд зазначає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вжиття заходів щодо притягнення особи до кримінальної відповідальності не входить не компетенції суду в рамках цивільного судочинства. Зазначене стосується і доводів позивача, якими вона мотивує свої позовні вимоги, щодо відкриття слідчими Броварського відділу поліції чисельних кримінальних проваджень за повідомленнями про вчинення [PERSON] кримінальних порушень, в яких позивач визнана потерпілою. Постановою від 05 березня 2020 року державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цахло О.А. відкрито виконавче провадження №61478665 з примусового виконання ухвали №361/670/20, винесеної Броварським міськрайонним судом Київської області 27 лютого 2020 року про зобов`язання СО «Трудовик» негайно відновити електропостачання до садового будинку [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.3). З огляду на те, що ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та перебуває на виконанні Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), суд дійшов висновку, що позивачем було обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, звертаючись до суду з даним позовом. Зокрема, постановою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2020 року ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено (а.с.190-191 том І). Таким чином, на момент ухвалення даного рішення підстави для визнання дій голови Ради СО «Трудовик» [PERSON] протиправними відсутні. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). З огляду на викладе, суд дійшов висновку, що вказані вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного: Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає, зокрема, 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, як зазначає позивач, полягає в негативних немайнових наслідках від відключення електроенергії, коли вона була позбавлена можливості нею користуватись. Зокрема, наголошувала на відсутності заперечень відповідача щодо понесення нею моральної шкоди в розмірі 340000 грн. За загальним принципом покладення на заподіювача обов`язку по відшкодуванню шкоди - є обов`язковим наявність протиправності (вини) в діях заподіювача шкоди. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (якою врегульовано відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; шкоди внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт). За даними приписами закону так само головною підставою для покладення на заподіювача шкоди обов`язку відшкодувати шкоду є протиправність його дій, - чого у випадку з позивачем в межах розгляду даної справи і заявлених позовних вимог та наданих доказів - не встановлено. Крім того, позивач не надала жодного доказу на підтвердження протиправного заподіяння їй моральної шкоди. Таким чином, в межах розглядуваної справи відсутні законні підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди, вказаної позивачем. Дані позовні вимоги необґрунтовані, недоведені і задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, в межах наданих доказів і заявлених позовних вимог суд не встановив порушення прав та законних інтересів позивача від дій відповідача, які б підлягали судовому захисту в обраний нею спосіб, і дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до заяв відповідача СО «Трудовик» про залишення позову без розгляду та закриття провадження в справі, останній зазначав, що оскільки позивач достеменно знав про розгляд аналогічного позову (позовів) в іншому провадженні того ж самого суду і свідомо не повідомив про це суд подаючи позовну заяву, то вочевидь він зловживає своїми процесуальними правами та створює перешкоди у здійсненні судочинства, за що повинен бути притягнутий до відповідальності, встановленої пунктом 2 частини 1 статті 148 ЦПК. Також, відповідач просив суд про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, які складаються з судового збору за подання апеляційних скарг на ухвали суду про забезпечення даного позову в розмірі 4204,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 грн. Згідно ч.1 ст.143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 144 ЦПК України, одним з видів процесуального примусу є штраф. Згідно пункту 2 частини 1 статті 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зокрема зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що застосування заходів процесуального примусу є правом суду, а не обов`язком, суд може постановити відповідну ухвалу, якщо дійде висновку про зловживання учасником справи своїми процесуальними правами, чого в даному випадку встановлено судом не було. Щодо витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи ст. 28 Правил адвокатської етики, необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За змістом ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно пунктів 2.2 та 2.3 договору про надання правової допомоги та юридичних послуг №01-11/2019 від 01.11.2019 р., укладеного між адвокатом Іванченком О.В. та СО «Трудовик», в редакції, затвердженій додатковою угодою №1 від 31.05.2020 р., правова допомога, що надається адвокатом, оплачується замовником у залежності від обсягу часу, що витрачено адвокатом на надання правової допомоги за договором, складності та обсягу виконаних доручень. Сторони погодили, що вартість однієї години надання правової допомоги за цим договором становить 1000 грн. 00 коп. без ПДВ (а.с.77-84 том І). Відповідно до пункту 2.8 договору, оплата гонорару (винагороди) за надання адвокатом правової допомоги за цим договором, а також фактичних витрат, здійснюється у такому рядку: не пізніше 10 числа поточного місяця адвокат надає замовнику рахунок та акт виконаних робіт за минулий місяць з розрахунком суми оплати, виходячи з обсягу часу, який було витрачено на надання правової допомоги за цим договором, складності, галузевої належності та обсягу виконаних доручень, а також фактичних витрат адвоката, зазначених в п.2.4 та 2.5 договору. У разі відсутності у замовника заперечень з приводу суми оплати він зобов`язується підписати акт виконаних робіт та сплатити визначену суму протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання акту виконаних робіт. Суд у позові відмовляє, тому відповідач має право на відшкодування позивачем понесених ним судових витрат на правничу допомогу. Судові витрати СО «Трудовик» підтверджені актами виконаних робіт з детальним переліком роботи адвоката, платіжними дорученнями, виписками по рахунку адвоката Іванченка О.В. (а.с.197-206,208-211 том І, а.с.6-11 том ІІ). До останньої заяви відповідача про збільшення розміру судових витрат від 24 березня 2021 року жодних вищезазначених доказів долучено не було. З урахуванням невеликої з правової точки зору складності справи, обсягу позовної заяви та незначної кількості доказів, наданих позивачем разом з позовом, а також, враховуючи, що договір між відповідачем і адвокатом укладений не лише на розгляд даної справи, а в цілому на юридичне супроводження юридичної особи, і тому значний обсяг документації, яка використана для формування позиції відповідача у даній справі, не був новим для адвоката, - тому суд вважає можливим зменшити розмір відшкодування оплати часу роботи адвоката. Крім того, за змістом ч. 1, 2 ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Проте доказів на підтвердження вказаних витрат на проїзд до суду адвокат Іванченко О.В. не надав, тому відшкодування витрат на виїзд до Броварського міськрайонного суду Київської області та до Київського апеляційного суду не підлягають. Враховуючи вказане, суд вважає за доцільне зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь СО «Трудовик» до 15000,00 грн. Також, представником відповідача адвокатом Іванченком О.В. було заявлено вимогу про стягнення судового збору за подання апеляційних скарг на ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року та 24 липня 2020 року про забезпечення даного позову в розмірі 4204,00 грн., на підтвердження яких останнім було надано платіжні доручення №302 від 04.08.2020 р. та №103 від 28.08.2020 р. (а.с.207,212 том І). Постановою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року скасовано ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2020 року та 24 липня 2020 року, справу для продовження розгляду направлено до суду першої інстанції (а.с.187-189 том І). Оскільки питання про розподіл судових витрат в постанові Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року не вирішено, суд вважає за можливе стягнути із позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 4204,00 грн. Таким чином, стягненню з позивача [PERSON] на користь відповідача СО «Трудовик» підлягають судові витрати в розмірі 19204 грн., з яких: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 4204,00 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved