Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] предявила до суду позов до відповідача [PERSON], в якому просить виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS], без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником вказаної квартири, у якій з 02 лютого 2014 року , зареєстрований її племінник відповідач [PERSON] Однак, проживаючи у квартирі, упродовж усього часу відповідач не бере участі в її утриманні, оплаті комунальних послуг, зловживає спиртними напоями, постійно вчиняє сварки та бійки, що призвело до погіршення стану її здоровя. Своїми діями відповідач робить неможливим проживання разом із ним в одній квартирі та перешкоджає їй користуватися своєю власністю. В добровільному порядку [PERSON] категорично відмовляється звільнити житлове приміщення, у зв'язку із чим, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. При цьому позивач вказала, що відповідач [PERSON] увесь час проживання у спірній квартирі, фактично з моменту реєстрації у помешканні, зловживає спиртними напоями, постійно вчиняє скандали, під час яких штовхає її , постійно намагається її побити, у звязку із чим неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Така неправомірна поведінка відповідача є постійною , однак документально зафіксована у постановах Тернопільського міськрайонного суду від 11 травня 2016 року, 30 січня 2017 року , 03 квітня 2017 року . Через вказані дії відповідача, у неї значно погіршився стан здоровя, відповідач робить нестерпним проживання в з ним одній квартирі, яка є її власністю. За таких обставин позивач та її представник просять позов задовольнити та виселити відповідача [PERSON] із належної на праві власності [PERSON] квартири №40, по вулиці Винниченка, 11 в м. Тернополі, без надання іншого жилого приміщення. Відповідач [PERSON] у судове засідання , повторно, у судове засідання не з»явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не зявився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів, провівши заочний розгляд справи. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти: Згідно свідоцтва про право власності на житло виданого 14 жовтня 1996 року, Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира №40, що знаходиться по вул. В. Винниченка, 11 в м. Тернополі належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сімї [PERSON]. [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Товариством з обмеженою відповідальністю Міське бюро технічної інвентаризації (м. Тернопіль) від 11 травня 2008 року №18758491 слідує, що на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВКІ 842198 від 06 травня 2008 року виданого Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №3-1666 за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частку квартири №40, що знаходиться по вул. В. Винниченка, 11 в м. Тернополі. За наведених обставин позивач є власником спірної квартири за № 40 по вулиці В. Винниченка,11 у місті Тернополі . Як убачається із довідки №1700 виданої 27 березня 2017 року ПП Загребелля у квартирі №40, що знаходиться по вул. В. Винниченка, 11 в м. Тернополі зареєстровані: [PERSON] власник та [PERSON] син сестри. Згідно відповіді Тернопільського відділу Головного управління Національної поліції у Тернопільській області від 30 березня 2017 року за № К-19аз, до Тернопільського ВП ГУ НП в Тернопільській області 05 травня 2016 року та 20 січня 2017 року поступали звернення від [PERSON] про вчинення конфлікту її племінником [PERSON] за місцем її проживання. За даними фактами були проведені перевірки. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 травня 2016 року стверджується, що 05 травня 2016 року [PERSON] по місцю свого проживання вчинив насильство в сім'ї відносно своєї тітки [PERSON], під час якого чинив на неї моральний та психологічний тиск, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2017 року, [PERSON] 20 січня 2017 року по місцю свого проживання: [INFO], вчинив насильство в сім'ї відносно своєї тітки [PERSON], чинив на неї моральний та психологічний тиск та ображав нецензурними словами. У зв'язку із цим, вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт. Окрім цього, як убачається із постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2017 року, 03 квітня 2017 року [PERSON], знаходячись в м. Тернополі по вул. Винниченка, 11/40, вчинив сімейну сварку щодо [PERSON], при цьому, кричав, висловлювався нецензурною лайкою, ображав та штовхав її, чинив моральний та психологічний тиск, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Судом установлено ,що внаслідок протиправної поведінки відповідача , яка триває упродовж тривалого періоду часу , у позивачки значно погіршився стан здоров'я, що стверджується інформацією від 25 квітня 2017 року за №124 наданою комунальним закладом Тернопільської обласної ради Центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф про те, що зареєстровані виклики до [PERSON] : 13 січня 2016 року, діагноз Атеросклеротичний кардіосклероз; 06 грудня 2016 року криз гіпертонічний; 11 лютого 2017 року хронічний гастродуодентіт. Виразкова хвороба дванадцятипалої кишки, загострення. НВК; 06 березня 2017 року постійна форма ФП. Гіпертонічна хвороба ІІ ступеня. Важкий перебіг. 03 квітня 2017 року стенокардія напруги ІІ. Артеріальна гіпертензія. Постійна форма миготливої аритмії. Також, із наданої Тернопільським міським комунальним закладом Центр первинної медико-санітарної допомоги інформації за №01.1-04/305 від 30 березня 2017 року, вбачається, що [PERSON] зверталася за медичною допомогою, зокрема: 15 серпня 2014 року; 15 червня 2015 року; 24 листопада 2016 року; 20 січня 2017 року; 08 лютого 2017 року; 24 лютого 2017 року; 03 березня 2017 року; 07 березня 2017 року; 28 березня 2017 року. У судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що є сусідкою позивача, неодноразово, із 2014 року по даний час , бачила як відповідач [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння , вчиняв сварки та скандали у помешканні [PERSON], під час яких ображав та штовхав позивачку [PERSON], нецензурно висловлювався щодо неї нецензурною лексикою. Згідно наданих у судовому засіданні пояснень свідка [PERSON] - після скандалів, які постійно вчиняє у квартирі позивача відповідач [PERSON] , будучи в стані алкогольного сп»яніння, стан здоров»я [PERSON] значно погіршується, через що вона змушена викликати швидку медичну допомогу . Вказала , що [PERSON] своїми неправомірними діями робить неможливим проживання [PERSON] у її ж власній квартирі . Будучи сусідкою позивача, з її слів знає, що відповідач не приймає будь-якої участі у сплаті комунальних послуг та утриманні квартири. Судом установлено, що відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття, незважаючи на те, що до нього застосовувались заходи впливу у вигляді усних зауважень та накладення адміністративного стягнення у виді громадських робіт, що стверджується постановами Тернопільського міськрайонно суду Тернопільської області. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 157 ЖК УРСР встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилось безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Протиправна винна поведінка це навмисні дії особи, безпосередньо пов'язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку. Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. За таких обставин, зажаючи на те, що відповідач систематично порушує правила співжиття, створюючи, таким чином, для позивачки неможливі умови проживання з ним в одній квартирі, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення конституційних прав позивача, які підлягають захисту шляхом виселення відповідача [PERSON] з квартири №40, що знаходиться по вул. Винниченка, 11 в м. Тернопіль, без надання іншого жилого приміщення. Також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України із відповідача в користь позивача підлягають до стягнення понесені нею судові витрати в розмірі 640 гривень сплаченого судового збору при зверненні із позовом до суду. На підставі наведеного та

Outcome: approved