Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], в якому просила визнати будівництво нерухомого майна площею 187 кв.м за адресою: [ADDRESS] самочинним; усунути позивачці [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування власним житловим будинком за адресою [ADDRESS] шляхом знесення самочинно збудованого нерухомого майна площею 187 кв.м за адресою: [ADDRESS] за кошти відповідачки [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що 18.06.2012 року вона звернулась до Київського районного суду м. Одеси з цивільним позовом про знесення самочинно збудованого нерухомого майна до [PERSON], як до особи, яка розпочала будівництво за адресою: [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що на суміжній земельній ділянці за адресою [ADDRESS] збудовано будинок з порушенням існуючих протипожежних, санітарно-гігієнічних та будівельних норм, оскільки вікна її будинку виходять на збудовану глуху стіну сусідньої незаконної споруди, яка повністю закриває доступ світла у оселю позивачки. Перед вікнами її будинку на рівні середини вікон І-го поверху без отримання згоди органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Чубаєвка» встановлено газову трубу. Сусідній будинок збудовано на відстані 2 м. 15 см. від стіни будинку позивачки. [PERSON] вказує, що 22.04.2013 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено судове рішення по справі № 1512/8321/2012, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено, оскільки відповідач зареєстрував 04.12.2012 в ІДАБК в Одеській області декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за № ОД 1421223741К. Апеляційний суд Одеської області рішенням від 17.06.2013 р. змінив мотивувальну частину рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2013 року та зазначив, що за час розгляду справи [PERSON] продав будинок [PERSON], яка не приймала участі у справі в якості відповідача. Позивачка також зазначає, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2014 р. у справі № 815/7310/13-а за її позовом було скасовано реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 21.08.2012 р. № ОД 06212146319, повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт від 27.11.2012 р. № ОД 07212230960, декларації про готовність об'єкта до експлуатації за № ОД 1421223741 к від 04.12.2012 р., за адресою [ADDRESS]. В подальшому позивачці стало відомо, що 05.07.2013 р. [PERSON] продала вищезазначений будинок [PERSON] З посиланням на положення ст. 376 ЦК України, Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 p. № 461 позивачка вважає, що після прийняття Одеським апеляційним адміністративним судом постанови від 09.04.2014 р. у справі № 815/7310/13-а, будинок відповідачки має статус самочинно збудованого та підлягає знесенню за її рахунок. У судовому засіданні [PERSON] та її представник наполягали на задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] та її представник у судове засідання з'явилися, проти задоволення позову заперечували, вказуючи на те, що [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 24.08.2013 року, посвідчених приватним нотаріусом ОМНО [PERSON] за реєстровими 2134, 2135 відповідно, належать на праві власності житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 187 кв.м та земельна ділянка площею 0,0261 га, а тому вказаний будинок не може вважатися самочинно збудованим та тим більше не може бути знесеним на підставі ст. 376 ЦК України. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, подали до канцелярії суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності та відмовити у задоволенні позову [PERSON] (а.с. 87, 153). Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника, відповідачки [PERSON], її представника, показання свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні позивачці [PERSON] на праві власності на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.10.2007 року (а.с.116, 117) належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Судом також встановлено, що у 2012 році [PERSON] зверталась до Київського районного суду м. Одеси з цивільним позовом про знесення самочинно збудованого нерухомого майна до [PERSON], як до особи, яка розпочала будівництво на суміжній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. 22.04.2013 року Київським районним судом м. Одеси було ухвалено судове рішення по справі № 1512/8321/2012, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] відмовлено, оскільки відповідач зареєстрував 04.12.2012 в ІДАБК в Одеській області декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за № ОД 1421223741К (а.с. 20). Апеляційний суд Одеської області рішенням від 17.06.2013 р. змінив мотивувальну частину рішення Київського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2013 року та зазначив, що за час розгляду справи [PERSON] продав будинок [PERSON], яка не приймала участі у справі в якості відповідача, а тому у задоволенні позову слід було відмовити саме з цієї підстави (а.с. 21, 22). Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2014 р. у справі № 815/7310/13-а за позовом [PERSON] було скасовано реєстрацію повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 21.08.2012 р. № ОД 06212146319, повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт від 27.11.2012 р. № ОД 07212230960, декларації про готовність об'єкта до експлуатації за № ОД 1421223741 к від 04.12.2012 р., за адресою [ADDRESS] (а.с. 23-25). З матеріалів справи слідує, що відповідачці [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 24.08.2013 року належить земельна ділянка площею 0,0261 га за адресою [ADDRESS] (а.с. 176), а також на підставі договору купівлі-продажу від 24.08.2013 року належить спірний житловий будинок за адресою [ADDRESS] загальною площею 187,0 кв.м, житловою площею 106,5 кв.м (а.с. 178). Право власності [PERSON] на земельну ділянку та житловий будинок зареєстровані нотаріусом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 177, 179). Вказаний будинок [PERSON] придбала у [PERSON] Останній цей будинок належав на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно САЕ № 974103, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції 05.07.2013 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що і свідоцтво про право власності на нерухоме майно САЕ № 974103, видане [PERSON] Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції 05.07.2013 року на спірний житловий будинок, і договір купівлі-продажу цього будинку від 24.08.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], станом на момент ухвалення даного рішення є чинними, недійсними у судовому порядку не визнавались, а скасування постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2014 р. у справі № 815/7310/13-а реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 21.08.2012 р. № ОД 06212146319, повідомлення про зміну даних у зареєстрованій декларації про початок виконання будівельних робіт від 27.11.2012 р. № ОД 07212230960, декларації про готовність об'єкта до експлуатації за № ОД 1421223741 к від 04.12.2012 р., за адресою [ADDRESS] не призводить до автоматичної втрати чинності вищевказаного свідоцтва про права власності та договору купівлі-продажу. Враховуючи те, що спірний будинок належить відповідачці на праві власності, суд не може визнати його самочинно збудованим та застосувати до спірних правовідносин положення ст. 376 ЦК України. Крім того, відповідно до ч.4, ч. 7 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Системний аналіз положень ст. 376 ЦК України та роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ від 30 березня 2012 року №6 дозволяє суду дійти висновку, що статтею 376 ЦК України встановлюється можливість знесення самочинного будівництва саме особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок у випадках, передбачених ст.376 ЦК України. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] спірний будинок за адресою [ADDRESS] не будувала, вона придбала його на підставі договору купівлі-продажу від 24.08.2013 року, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] і в частині знесення самочинно збудованого нерухомого майна площею 187 кв.м за адресою: [ADDRESS] за кошти відповідачки [PERSON], оскільки позов щодо цих вимог пред'явлено до неналежного відповідача. Особа, яка здійснила будівництво спірного будинку, до участі у справі в якості відповідача не залучена, а положення ч.1 ст. 33 ЦПК України дозволяють суду тільки за клопотанням позивача здійснити заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Під час розгляду справи позивачка [PERSON] до суду із відповідною заявою в порядку ст. 33 ЦПК не зверталася. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову [PERSON] не відшкодовуються.

Outcome: dismissed