Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технічний текстиль» (скорочена назва ТОВ «Технічний текстиль», надалі також -відповідач), про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позивач покликався у своєму позові на те, що з 22.04.2014 р. він працював на посаді контролера КПП у ТОВ «Технічний текстиль». 28.12.2015 р. наказом директора [PERSON] його було звільнено з роботи на підставі виконання ВП № 3672003 з примусового виконання наказу. Таке ж формулювання звільнення було записано й у трудовій книжці. З наказом про звільнення його не ознайомили та копію не видали. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно відбулось без законної на те підстави. Позивач просив визнати незаконним звільнення, скасувати наказ про звільнення, поновити на роботі, та з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3146,01 грн., а також понесені судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з підстав, що в ньому викладені. Голова ліквідаційної комісії ТОВ «Технічний текстиль» [PERSON], який також визначений позивачем як третя особа у цій справі, проти позову заперечував та пояснив, що звільнення позивача було проведено у зв'язку з тим, що закінчився строк дії оренди обладнання на якому працювало ТОВ «Технічний текстиль». За рішенням господарського суду АР Крим була розпочата процедура виконавчого провадження ВП № 3672003 і майно, яким користувалось ТОВ «Технічний текстиль», було описане та арештоване. Для зберігання цього майна до вирішення питання про його подальшу долю, він найняв охорону. Проте, у подальшому необхідність у цьому відпала, а тому він вирішив звільнити усіх працівників ТОВ «Технічний текстиль», в тому числі і себе, та розпочати процедуру ліквідації цього підприємства. У судовому засіданні [PERSON] також пояснив, що в установленому порядку скорочення штату він не проводив і не заперечує, що позивач був звільнений з непередбаченої законодавством підстави. Заслухавши сторін та їх представників, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Копією трудової книжки позивача [NUMBER], стверджується, що [PERSON] 22.04.2014 р. прийнятий на роботу до ТОВ «Технічний текстиль» на посаду контролера КПП в порядку переводу з ТОВ «Корпорація «Гуматекс» (а.с.4). Також у цій трудовій книжці мається запис № 24, згідно якого позивач звільнений з посади на підставі виконання ВП № 3672003 з примусового виконання наказу № 901/169/13-г виданого 03.12.2013 р. Наказом директора ТОВ «Технічний текстиль» [PERSON] № 6-о від 28.12.2015 р., підтверджується, що [PERSON] звільнений з ТОВ «Технічний текстиль» з займаної посади з 28.12.2015 р. у зв'язку передачею орендного майна виконавчій службі. Підстава видання наказу зазначена, як доручення відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби та виконання ВП № 3672003 з примусового виконання наказу № 901/169/13-г виданого 03.12.2013 р. господарським судом АР Крим (а.с.49). Пленум Верховного Суду України у п. 18 своєї Постанови № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Статтями 40 та 41 КЗпП України встановлений перелік підстав, з яких може бути розірваний трудовий договір з працівником з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, і серед цих підстав не зазначається, що трудовий договір з працівником може бути розірваний у випадку передачі орендованого майна підприємства виконавчій службі. Як зазначив сам представник відповідача, скорочення штату у встановленому порядку не здійснювалось. Доказів про те чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, та чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, суду не надано. За таких обставин, суд доходить до висновку, що позивача було звільнено з роботи без законної підстави, а тому він підлягає поновленню на роботі на підставі ст. 235 КЗпП України. При цьому суд зазначає, що поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. Незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство. Як вбачається виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.22-26), ТОВ «Технічний текстиль» з 28.01.2016 р., тобто через місяць після звільнення позивача, розпочало процедуру ліквідації та визначено строк заявлення вимог для кредиторів до 04.04.2016 р. Оскільки позивач був звільнений ще до початку процедури ліквідації і в даний час ТОВ «Технічний текстиль» повністю не ліквідоване, тобто не припинило діяльності як юридична особа, за якої перестають існувати всі її права та обов'язки без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, то поновлення позивача об'єктивно є можливим. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому для розрахунку суд приймає до уваги надану представником позивача довідку про нарахування заробітної плати, з якої проводились виплати до Пенсійного фонду (а.с.40), оскільки будь-яких інших відомостей про заробітну плату сторони не надали. Суд погоджується з наданим представником позивача розрахунком середнього заробітку та вважає його обґрунтованим, оскільки цей розрахунок складений за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (а.с.61). Відповідно до п.1 ч.3 ст. 79, ст. 88 ЦПК України витрати на правову допомогу адвоката належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Ці витрати несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачем підтверджено документально понесені витрати на правову допомогу. Зокрема надано договори про надання правової допомоги за складання позову та участь у судовому засіданні, укладені з адвокатом, який має відповідне свідоцтво (а.с.28-30). Додані квитанції про сплату гонорару адвокату на суму 1300 грн. (а.с.32,64), що свідчить про фактичне понесення таких витрат. Крім того, додані відповідні розрахунки за правову допомогу (а.с.31, 62, 63), які повністю узгоджуються з вимогами Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відтак ці витрати в сумі 1300 грн. слід стягнути з відповідача. Крім того, відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач в силу закону був звільнений від сплати судового збору за подання вимоги щодо поновлення на роботі, то з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. З огляду на положення ст. 367 ЦПК України суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. На підставі викладеного та відповідно до ст. 43 Конституції України, ст.ст. 40, 41 КЗпП України,

Outcome: approved