Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив суд розірвати шлюб укладений з [PERSON], мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, принципова відмінність поглядів на спільне життя та вирішення побутових питань, звичках, що стало підставою для припинення сімейно-шлюбних відносин, тривалий час подружжя проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тому позивач вважає, що їх шлюб носить формальний характер, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, позивач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить розірвати шлюбу, заперечує щодо надання сторонам строку для примирення. (а.с.30-31) Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила розірвати шлюб, пояснила, що з 26 червня 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу дітей не мають, спільне сумісне життя подружжя не склалось, оскільки позивач постійно проживає в Канаді, тому подружжя мають лише тимчасові зустрічі, в останнє подружжя проживали разом в період з 17 січня по 24 квітня 2013 року під час приїзду відповідача до Канади. Однак за час спільного сумісного проживання позивач прийшов до остаточного висновку, що вони, як подружжя, не мають майбутнього, оскільки мають різні погляди на сімейні життя та вирішення побутових питань, протягом тривалого часу не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо, за час наданий судом для примирення відновлення сімейно-шлюбних стосунків не відбулось, оскільки позивач постійно проживає за межами України, займається вихованням своїх дітей від першого шлюбу, позивач вважає, що їх сім'я не має майбутнього, тому наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила надати строк для примирення, мотивуючи тим, що з 26 червня 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак фактично проживали як одна сім'я без реєстрації шлюбу починаючи з 2006 року. Відповідач не заперечує той факт, що позивач переважно проживає в Канаді, однак його перебування в цій країні пов'язане з тим, що він має трьох дітей від першого шлюбу, та за рішенням суду діти мають проживати разом з батьком 3-4 дні на тиждень, за цих обставин позивач не може постійно проживати в Україні. В жовтні 2013 року позивач приїздив до України та пропонував відповідачу переїхати на постійне проживання до Канади, однак в силу певних життєвих обставин відповідач не змогла погодитись на зміну місця проживання, у зв'язку з чим у подружжя виник конфлікт, що на думку відповідача, спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду. Відповідач наголосила, що вважає звернення позивача з позовом про розірвання шлюбу передчасним, відповідач не втрачає надії на можливість відновлення сімейно-шлюбних стосунків, має намір вживати всіх можливих заходів для примирення. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст.55 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 18 квітня 2014 року, [PERSON] та [PERSON] надано строк для примирення тривалістю шість місяців. (а.с.34-35) Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами та поясненнями сторін по справі, які надавались в судовому засіданні, з 26 червня 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу дітей не мають, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, наполягає на розірванні шлюбу. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, після спливу строку на примирення відповідач в судове засідання не з'явилась, не скористалась процесуальним правом подати докази, які мали спростувати наведені позивачем підстави для розірвання шлюбу, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved