Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернувся в суд з позовом до Управління Державтоінспекції УМВС України в Тернопільській області, надалі відповідач, треті особи на стороні відповідача ДП «Інформ-Ресурси» в особі Тернопільської філії, Головне управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області, в якому просить, враховуючи заяву про збільшення розміру позовних вимог, стягнути із УДАІ УМВС України в Тернопільській області на користь [PERSON] за рахунок коштів державного бюджету 534 грн., оплачені за перебування автомобіля на стоянці на спецмайданчику, стягнути 550 грн., оплачених за послуги евакуатора за перевезення автомобіля, стягнути понесену моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., а також відшкодувати сплачений судовий збір в сумі 365,40 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що інспектором ДАІ в м. Тернополі 19.07.2012р. був кладений протокол про адміністративне правопорушення, яким нібито встановлено, що [PERSON] порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху, а саме керував автомобілем марки «Део Ланос» і здійснював перевезення пасажирів без ліцензії на право перевезення пасажирів і постановою інспектора №072283 від 19.07.2012р. [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП шляхом накладення адміністративного штрафу в розмірі 500 грн. Після винесення інспектором ДАІ постанови транспортний засіб був поміщений на спецмайданчик послугами евакуатора. Лише після сплати 24.07.2012р. послуг за стоянку автомобіля в сумі 534 грн. та 500 грн. за послуги евакуатора [PERSON] було повернено автомобіль. Однак, постановою Тернопільського міськрайонного суду від 04.10.2012р. скасовано постанову інспектора ДАІ від 19.07.2012р. та закрито провадження у справі в звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Таким чином [PERSON] вважає, що через неправомірні дії інспектора ДАІ, які виразилися у незаконному притягненню особи до адміністративної відповідальності, що було доведено постановою Тернопільського міськрайонного суду від 04.10.2012р. йому завдана матеріальна шкода, а саме безпідставна сплата коштів в сумі 534 грн. та 500 грн., право на стягнення яких у нього виникло на підставі норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду» -- в редакції назви Закону позивачем, через закриття справи про адміністративне правопорушення. В звязку із такими неправомірними діями відповідача [PERSON] було завдано моральної шкоди, яка полягає у незаконному обмежені його прав у користуванні власним транспортним засобом для власних і службових потреб, сплачені кошти по незаконній постанові могли бути спрямовані на інші потреби для забезпечення необхідним свою родину. В наслідок незаконного обмеження використання автомобіля погіршилися відносини у сімї, з оточуючими через неможливість виконуватися свої зобовязання у службовій діяльності, що призвело до негативної ділової репутації, погіршився стан здоровя, продовжує відчувати душевні страждання внаслідок пригніченості від незаконного притягнення його до відповідальності та не відшкодуванням заподіяної шкоди. Тому, позивачем визначено розмір моральної шкоди в 5000 грн. Крім цього, [PERSON] для захисту своїх прав та інтересів скористався правовою допомогою, сплатив вартість наданих послуг в розмірі 2000 грн., які просить стягнути на його користь поряд із сплаченим судовим збором. Представник відповідача проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на ті обставини, що інспектором було зупинено автомобіль під керуванням [PERSON] із головним атрибутом таксі, в автомобілі знаходився пасажир, перевірено наявність ліцензії на здійснення такого виду діяльності і зроблено висновок, що [PERSON]А, здійснює перевезення пасажирів без відповідної на те ліцензії, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. За наслідками встановленого адміністративного правопорушення інспектором ДАІ складний протокол та винесена постанова, якою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП. В звязку з тим, що [PERSON] було вчинене адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, інспектор ДАІ був зобовязаний затримати транспортний засіб шляхом його блокування або доставки на зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля евакуатора. Представник відповідача вважає, що інспектор ДАІ виконував покладенні на нього обовязки, його дії не визнанні як неправомірні і інспектор не міг передбачати скасовування постанови від 19.07.2012р. по притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності судовим рішенням. Також представник зазначає, що [PERSON] міг виявити бажання про доставлення його автомобіля іншою особою і не використовувати послуги евакуатора і спецмайданчика, проте зазначених дій [PERSON] вчинено не було, відповідного клопотання інспекторові не поступало. [PERSON] заяви представник третьої особи ДП МВС України «Інформ-Ресурси» в особі Тернопільської філії просить справу розглядати без участі представника, в задоволенні позову [PERSON] відмовити, оскільки рішення про поміщення автомобіля на спецмайданчик приймалося працівником УДАІ з огляду за виявлене порушення. В судовому засіданні представник Головного управління Державної казначейської служби України в Тернопільській області зазначає, в разі задоволення позову, видачі належного оформленого виконавчого листа на підставі відповідного звернення органу ДВС судове рішення підлягає до виконання. Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне. 19 липня 2012 року інспектором ДАІ м. Тернополя складений протокол №161468 про адміністративне правопорушення, яким зафіксовано, що [PERSON] в м. Тернополі по вул. Бережанській керував транспортним засобом марки «Део Ланос», реєстраційний номер [NUMBER] без ліцензійних умов на право перевезення пасажирів, чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху і вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Постановою державтоінспектора ВДАІ м. Тернополя в справі про адміністративне правопорушення від 19.07.2012р. №072283 [PERSON] за керування транспортним засобом без ліцензійних умов на право перевезення пасажирів визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу в розмірі 500 грн. [PERSON] від 19.07.2012р. №273 підтверджено затримання транспортного засобу марки «Део Ланос», реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] та поміщення на охорону на спецмайданчик, який доставлений на майданчик евакуатором. Відповідно до квитанції №120 від 23.07.2012р. [PERSON] сплатив 534 грн. на рахунок ТФ ДП МВС «Інформ-Ресурси» за перебування автомобіля на спецмайданчику, та згідно квитанції №122 від 23.07.2012р. [PERSON] сплатив 550 грн. за послуги евакуатора. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 04.10.2012р. по справі №1915/12683/2012 було скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВО1 №072283 від 19.07.2012р., згідно якої інспектором ВДАІ в м. Тернополі [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП шляхом накладання штрафу в розмірі 500 грн., а адміністративну справу відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 126 КУпАП провадженням закрито. [PERSON] постанови від 04.10.2012р. суд прийшов до переконання про відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Враховуючи скасування судом постанови інспектора ДАІ, якою за твердженням позивача його незаконно було визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху, доведено відсутність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, що як наслідок було неправомірно затримано належний йому транспортний засіб шляхом доставлення евакуатором на спецмайданчик, він поніс матеріальні збитки, які виражаються оплатою вартості як послуги евакуатора, так і перебування автомобіля на спецмайданчику, тому, [PERSON] просить стягнути понесені матеріальні збитки, поряд із визначеним розміром моральної шкоди та витратами на адвокатські послуги. Дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши норми законодавства, суд прийшов до висновку, що в задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити, з огляду на наступне. Стаття 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення надає працівнику уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, яким в даному випадку був інспектор ВДАІ м. Тернополя, тимчасово затримувати транспортний засіб шляхом блокування або доставлення його для зберігання на спеціальному майданчику чи стоянку, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля-евакуатора, в разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене, зокрема, статтею 126 цього Кодексу. Як встановлено судом, інспектором ВДАІ в м. Тернополі 19.07.2012р. був зупинений транспортний засіб під керуванням [PERSON], на якому була прикріплена «шашка» (один із атрибутів таксі) і в інспектора були всі наявні підстави вважати, що водій [PERSON], керуючи автомобілем, надає послуги з перевезення пасажирів, на що потрібні ліцензійні умови на право перевезення пасажирів. При перевірці документів, які необхідні для такого виду діяльності інспектором було встановлено порушення водієм п. 2.1 Правил дорожнього руху, а відтак, і вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Тому, на виконання вимог статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення інспектором були вчиненні дії по поміщенні автомобіля на спецмайданчик послугами спеціального автомобіля-евакуатор. Будь-яких доказів того, що водію [PERSON] було відмовлено інспектором у скеруванні автомобіля іншою особою на спецмайданчик без залучення послуг евакуатора матеріли справи не містять. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 04.10.2012р. по справі №1915/12683/2012 було скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ВО1 №072283 від 19.07.2012р., якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП шляхом накладання штрафу в розмірі 500 грн., а адміністративну справу відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 126 КУпАП провадженням закрито. При розгляді адміністративної справи та прийнятті постанови 04.10.2012р. судом зазначено, що допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показами підтвердив, що 19.07.2012р. [PERSON] підвозив його і прямуючи по вул. Бережанській в м. Тернополі були зупинені працівником ДАІ. Як йому було відомо, [PERSON] не займався перевезеннями пасажирів, а «шашка» (один із атрибутів такі) опинилася на даху автомобіля випадково. [PERSON] ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд вважає, що інспектором ВДАІ в м. Тернополі належним вином були виконанні всі дії, які передбачені нормами законодавства при забезпеченні безпеки дорожнього руху, припинення на його думку наявного порушення водієм Правил дорожнього руху при використанні водієм транспортного засобу із атрибутом таксі, поміщення транспортного засобу в порядку ст. 265-2 КУпАП на спецмайданчик послугами евакуатора. Матеріали справи не містять доказів визнання дії інспектора ВДАІ в м. Тернополі незаконними, який за висновками суду діяв згідно встановлених обставин в межах наданих законодавством повноважень і часткове затримання транспортного засобу [PERSON] було встановлено на підставі закону, а тому позовні вимоги в частині стягнення понесеної за твердженням позивача матеріальної шкоди в сумі 534 грн. та 550 грн. через незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності до задоволення не підлягають. Разом з тим, суд наголошує, що позивач [PERSON] та його представник як в судовому засіданні, у поданому позові, так і в заяві про збільшення розміру позовних вимог не правомірно посилається на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», не вірно зазначена назва самого Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» -- в редакції позивача, чим намагається віднести Відділ Державтоінспекції за його твердженням до органів дізнання, та застосувати положення Закону для відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої на його думку незаконним притягненням до адміністративної відповідальності та закриттям справи про адміністративне правопорушення, норми якого на дані відносини не поширюються. Крім цього суд зазначає, що посилання [PERSON] на положення статті 22 та 1176 Цивільного кодексу України є неправомірним та необґрунтованим, оскільки відповідач не є органом, який входить в перелік органів, який передбачений в ст. 1176 ЦК України, за вчинення незаконних дій яких повинен нести відповідальність і сплачені [PERSON] кошти за послуги евакуатора та перебування транспортного засобу на законних підставах на спецмайданчику не відносяться до понесених збитків в розумінні статті 22 цього Кодексу. У відповідності до положень статей 16, 23, 1167 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. [PERSON] пункту 3 Постанови визначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить. Виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку, що в частині заявлених позовних вимог [PERSON] щодо стягнення на його користь понесеної моральної шкоди, яку він оцінив в розмірі 5000 грн. слід відмовити у їх задоволенні, оскільки вказані вимоги є не обґрунтованими, факт понесення моральної шкоди, на яку посилається позивач у заяві про збільшення розміру позовних вимог не підтверджений жодними доказами, не підтверджено наявність причинно-наслідкового звязку із життєвими обставинами, які сталися у [PERSON] за його твердженням із діями інспектора ВДАІ в м. Тернополі по притягненню його до адміністративної відповідальності, поміщення транспортного засобу на спецмайданчик, і при встановлених судом обставинах щодо вчинення інспектором ВДАІ в м. Тернополі дії згідно норм законодавства. Стаття 79 Цивільного процесуального кодексу України відносить до судових витрат витрати на правову допомогу. [PERSON] ст. 88 цього Кодексу, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Приймаючи до уваги те, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено, а тому понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. до відшкодування за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed