Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області та [PERSON], третя особа: ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про визнання незаконним та скасування рішення цієї сільради від 21 липня 2016 року № 20-33/VІІ «Про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки у власність гр. [PERSON].». В обґрунтування своїх вимог [PERSON] та [PERSON] зазначили, що вказаним рішенням затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та надано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га, в тому числі забудованих земель - 0,1500 га, по фактичному користуванні в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]). [PERSON] є власником будинковолодіння [ADDRESS]. Надана рішенням сільської ради [PERSON] у власність земельна ділянка порушує його право власності, оскільки на цій земельній ділянці розміщений належний йому будинок і господарські споруди. [PERSON] є власником будинковолодіння [ADDRESS]. До складу належних йому надвірних споруд входить також криниця, яка фактично розміщена на земельній ділянці, наданій рішенням сільської ради у власність [PERSON] На момент винесення оспорюваного рішення, рішенням сільської ради від 26 травня 2016 року [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,0006 га для обслуговування криниці. А тому, позивачі вважають, що оскаржуване рішення незаконно позбавило їх права власності та порушило їх право, як користувачів земельних ділянок, що розташовані під належними їм об'єктами нерухомого майна. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник обох позивачів позов підтримали повністю та просили його задоволити з наведених в ньому підстав. Представник відповідача Білозірської сільської ради в судовому засіданні 29 травня 2017 року позов не визнав. В подальшому в судові засідання не з'являвся з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи сільська рада була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що виділеній йому земельній ділянці відсутній будинок та господарські споруди, які належали [PERSON] внаслідок їх руйнації. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 березня 2016 року за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування на домоволодіння [ADDRESS] Черкаської області. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна [PERSON] 5 квітня 2016 року зареєстрував своє право власності на вказаний будинок. Судом також встановлено, що 15 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до Білозірської сільської ради Черкаського району із заявою, в якій просив виділити йому як учаснику АТО земельну ділянку по [ADDRESS], що підтверджується відповідно заявою. Рішенням Білозірської сільської ради від 27 листопада 2014 року № 79-12/VІ було вирішено надати відповідачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, по господарських будівель і споруд в адмінмежах Білозірської сільської ради в межах населеного пункту за адресою: [ADDRESS]. На замовлення [PERSON] державним підприємством «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було виготовлено проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. Рішенням Білозірської сільської ради від 21 липня 2016 року № 20-33/VІІ, яке оскаржують позивачі, вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та надати йому у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, погосподарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га, в тому числі: забудованих земель - 0,1500 га, по фактичному користуванню за адресою: [ADDRESS]. Цю земельну ділянку віднесли до категорії земель житлової та громадської забудови. Судом також досліджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS]. Згідно із цією документацією, за будинком [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Порівнюючи проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та цю технічну документацію, судом встановлено, що виділена відповідачу [PERSON] земельна ділянка фактично перебуває у користуванні [PERSON] та на ній розміщені будинок та господарські споруди, які належать за рішенням суду цьому позивачу. Цю ж обставини визнали в судовому засіданні і сторони. Посилання відповідача [PERSON] на те, що будинок та господарські споруди, розміщені за цією адресою, зруйновані, внаслідок чого в 2014 році зняті з по господарського обліку, судом відхиляються, оскільки рішенням Черкаського районного суду від 17 березня 2016 року встановлена їх наявність, в результаті чого за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування на будинок під літерою А-1 в технічному паспорті, погріб під літерою Б, сарай під літерою Г, вбиральню під літерою Д та огорожу № 1-2. При цьому, сільська рада, як відповідач по справі, не заперечувала проти задоволення позову та не оскаржувала його в апеляційному порядку. Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК, ст. 377 ЦК до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача). Частиною 2 статті 1225 ЦК України встановлено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. З огляду та наведене, суд приходить до висновку, що під час винесення оскаржуваного рішення були порушені права [PERSON] на користування земельною ділянкою. Судом також враховано, що позивач [PERSON] неодноразово повідомляв Білозірську сільську раду про належність йому домоволодіння по [ADDRESS] ще до винесення оскаржуваного рішення, що підтверджується відповідними заявами від 6 травня та 16 червня 2016 року. Частиною 3 ст. 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Це ж вбачається і з Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до ст. 26 ч. 1 п. 34 якого, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ст. 19 ч. 2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 2 статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. У відповідності з договором купівлі-продажу, посвідченим 2 листопада 1994 року державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 2269, [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS]. Згідно з технічним паспортом в склад домоволодіння входить в т.ч. і криниця під № 3. 19 травня 2016 року [PERSON] звернувся до Білозірської сільської ради із заявою про надання йому дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 0,0006 га по вул. Гагаріна, 20, в оренду на 10 років з правом викупу для обслуговування цієї криниці. Рішенням цієї сільради від 26 травня 2016 року № 16-25/VІІ йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою. Звертаючись до суду з наведеним позовом [PERSON] зазначив, що фактично належна йому криниця розташована на земельній ділянці, яка рішенням сесії передана у власність [PERSON] Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог та заперечень. Суду не надано доказів того, що [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS], чи між будинковолодіннями [ADDRESS]. Навпаки, з рішення сільської ради вбачається, що цьому позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по [ADDRESS] як він і просив у своїй заяві. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved