Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] пред'явила в суді позов до ПАТ «КБ «ПРАВЕКС-БАНК» про визнання пункту кредитного договору недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між [PERSON] та ПАТ «КБ «ПРАВЕКС-БАНК» було укладено кредитний договір № 906-014/05Р від 01.07.2005р. Пункт 10.3 цього Договору передбачає право Банку у разі зміни кредитної політики у 10-денний строк вносити відповідні зміни. У разі протиріч між сторонами, Банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитом. Вказаний п. 10.3 кредитного Договору позивач вважає незаконним та таким, що порушує її цивільні права та інтереси. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі. Наголошувала на пропуску строку позовної давності зі звернення з даним позовом до суду. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. 01.07.2005р. між [PERSON] та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК» було укладено кредитний договір № 906-014/05Р, згідно умов якого Банк надає, а позичальник отримує кредит в іноземній валюті на загальну суму 57000 євро на строк з 01.07.2005р. до 01.07.2014р. зі сплатою 13,5% річних (а.с. 6-10). Як вбачається, зі спірного п. 10.3. кредитного договору ним встановлєно, що при зміні кредитної політики згідно рішення Верхової Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, а також Банку в цей Договір в 10-денний строк вносяться відповідні зміни. При протиріччі між сторонами Банк має право вимагати дострокове погашення заборгованості за кредитом (включаючи нараховані відсотки). До Подільського районного суду м. Києва двічі звертався представник відповідача із заявами про застосування строків позовної давності, обґрунтовуючи їх тим, що позивач з Банком уклала кредитний договір ще 01.07.2005р., а з даним позовом позивач звернулась до суду лише 06.07.2016р., 3-річний строк позовної давності нею був пропущений. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та умовами кредитного договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки недійсності правочину встановлені ст. 216 ЦК України. Згідно з вимогами частини першої цієї статті Кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства України, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Так, відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В судовому засідання представник відповідача підтримала заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, вважаю, що позивач пропустила встановлений законодавством трирічний строк позовної давності на звернення до суду із даним позовом, а тому у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «КБ «ПРАВЕКС-БАНК» про визнання пункту 10.3. кредитного договору недійсним, слід відмовити. На підставі викладено, та ст.ст. 11, 16, 202, 203, 215, 216, 1077-1086 ЦК України та

Outcome: dismissed