Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

[PERSON], інтереси якої за дорученням представляє [PERSON], 27.07.2016 року звернулася з позовом в суд до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем по справі з 29.01.2000 року в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду від 21.06.2016 року. За час спільного проживання в них народилося двоє дітей - син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], батьками яких записані вона з відповідачем. Діти фактично є на її утриманні, відповідач, проживаючи окремо, ухиляється від їх утримання, матеріальної допомоги для сімї не надає, а її доходи є недостатніми для утримання двох дітей, які потребують значних матеріальних коштів для повноцінного фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Відповідач, маючи мінливий дохід, працюючи на сезонних тимчасових заробітках, самоусунувся від утримання дітей, тому вона змушена звернутися з позовом в суд. Просить її вимоги задоволити, стягнути з [PERSON] в свою користь на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON] та дочки [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні фактично не заперечив обставини справи, але заперечив проти того розміру аліментів, який просить стягнути з нього позивач, суду пояснив, що на даний час він немає змоги сплачувати аліменти, так як він ніде не працює, по своїй спеціальності знайти роботу не може. В майбутньому по мірі наявності роботи не відмовляється допомагати дітям. Окрім того пояснив, що з позивачкою вони проживали разом, надбали майно, тому також вважає, що позивачка в рахунок аліментів може порахувати те майно, яке він їй залишив. Платити аліменти, тим більше в тому розмірі, який визначила позивачка, він не може, оскільки не матиме коштів для власного проживання, тому не заперечує проти стягнення з нього аліментів в мінімальному розмірі по 400 грн. на кожну дитину. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов є підставний і підлягає до часткового задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі з 29.01.2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було укладено у Ланчинській селищній раді Надвірнянського району, Івано-Франківської області, актовий запис №3. За час спільного проживання в них народилися двоє дітей - син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], батьками яких записані сторони по справі (а.с.8-9). Згідно рішення Надвірнянського районного суду від 21.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] залишено проживати з матірю, а неповнолітній син [PERSON], [INFO], який досяг чотирнадцятилітнього віку, сам визначає місце свого проживання (а.с.7). З наявних матеріалів справи вбачається, що неповнолітні діти проживають з позивачем, що не заперечується в суді самими сторонами та підтверджується актом обстеження умов проживання, та довідкою № 767/022-24 від 22.07.2016 року, виданих Лвнчинською селищною радою Надвірнянського району, Івано-Франківської області (а.с.10-12). Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Також відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей, їх віку, а також матеріального становища дітей та платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі працювати та утримувати своїх дітей в розмірі, достатньому для їх нормального фізичного та духовного розвитку, а будь-яких належних доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоровя, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, відповідач суду не надав, тому суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання сина і дочки, але в меншому розмірі, який визначила позивач. В звязку з цим розмір аліментів може бути визначений судом щомісячно по 650 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З огляду на це суд критично оцінює посилання відповідача на те, що між ним та позивачем було вирішено питання матеріального утримання дітей, так як він в рахунок можливих аліментів залишив позивачці все спільно нажите майно, оскільки жодного договору між батьками про сплату аліментів на дітей в розумінні ст. 189 Сімейного Кодексу України між ними укладено не було. З відповідача слід також стягнути по справі судові витрати в дохід держави згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 180, 181, 184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved