Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Адвокат Свистун Геннадій Валерійович в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до Головного Управління національної поліції в Луганській області, [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду від 21.01.2019 по кримінальному провадженню № 428/6129/16-к [PERSON] (надалі - відповідач 2) визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керування транспортним засобами на строк 1 рік за таких обставин. 28.01.2016 о 21 годині 30 хвилин, в темну пору доби, при освітленій ділянці дороги, [PERSON] (надалі - позивач), керуючи технічно-справним автомобілем марки «CHEVROLET EVANDA», сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по лівій смузі руху по проспекту Гвардійському в м. Сєвєродонецьку в напрямку руху з вул. Донецької до проспекту Космонавтів зі швидкістю не більше 60 км/год. В той же самий час по даному автошляху навпроти будинку № 28-б розпочав рух стоячий на правій смузі автодороги технічно-справний автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] (автогосподарство ГУМВС України в Луганській області), під керуванням відповідача - капрала поліцейського батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області. Останній, знаходячись на правій смузі руху, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та не маючи при собі посвідчення водія, в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху перед початком руху, при наявній технічній можливості запобігти зіткненню транспортних засобів в даній дорожній ситуації, для чого не було перешкод технічного характеру, почав рухатися, виконуючи маневр розвороту ліворуч, при цьому здійснив виїзд автомобілем на ліву смугу руху автотранспорту, де допустив зіткнення з автомобілем марки «CHEVROLET EVANDA» під керуванням [PERSON] , через що автомобіль позивача отримав значні механічні пошкодження. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді: забою шийного відділу хребта, закритого перелому верхнього суглоба відростка 5 шийного хребця, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 79 від 06.03.2016 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я. Згідно з висновком про результати службового розслідування від 10.02.2016 року відповідач-2 скоїв грубе порушення службової дисципліни, яке виразилося в керуванні службовим автомобілем без посвідчення водія, в стані алкогольного сп`яніння, скоєнні ДТП із залишенням місця пригоди, що стало можливим через недисциплінованість та безвідповідальне ставлення заступника командира взводу БПОП ГУНП в Луганській області [PERSON] і неналежний контроль за діями працівників поліції підпорядкованого підрозділу з боку командира БПОП ГУНП в Луганській області [PERSON] . З матеріалів кримінального провадження також випливає, що відповідач-2 вчинив кримінальне правопорушення під час виконання своїх службових обов`язків, а саме при виконанні розпорядження свого командира [PERSON] щодо здійснення заправки службового автомобілю. Отже, в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася, на переконання позивача, з вини відповідачів позивачу завдано матеріальної та моральної шкоди, яка до теперішнього часу не відшкодована. Постановою слідчого по кримінальному провадженню № 12016130370000221 від 29.01.2016 року позивача визнано потерпілим. Внаслідок ДТП позивач потрапив до травматологічного відділення МБ м. Сєвєродонецька, де проходив стаціонарне лікування, про що є відповідні записи в медичній карті стаціонарного хворого з призначеннями необхідного курсу лікування, яке обійшлося йому в 4102 грн., що підтверджується товарними та фіскальними чеками. Згідно з висновком експерта № 43 від 15.04.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «CHEVROLET EVANDA», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП становить 123659,03 грн. За послуги по проведенню оцінки матеріальних збитків позивачем сплачено експерту 600 грн., відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 159 від 15.04.2016 року. Позивачем було оплачено послуги евакуатора в сумі 400 грн., згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру від 29.01.2016 року, яким його пошкоджений транспортний засіб було переміщено з місця пригоди до штрафмайданчика, та оплачені послуги штрафмайданчика за період з 29.01.2016 року по 18.04.2016 року в сумі 1215 грн., згідно з розрахунковою квитанцією АСГО № 466681 від 18.09.2016 року. Крім матеріальних збитків позивач вважає, що йому завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він зазнав фізичного болю та страждань, які отримав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок пошкодження його автомобіля у нього з`явились та спостерігаються до теперішнього часу психотравматичні розлади, які стали причиною негативних емоцій, переживань, у зв`язку з чим позивач втратив душевний спокій, у нього з`явилися відчуття тривоги, занепокоєння, що в свою чергу відобразилось на незручності у своїй роботі, пов`язаної з постійними службовими роз`їздами. Моральну шкоду позивач оцінює в суму 10 000 грн. Підтвердженням спричинення матеріальної та моральної шкоди позивачу можуть бути докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження, його особисті свідчення в суді під присягою та за необхідності оцінені відповідним спеціалістом в рамках розгляду справи. У поданому позові представник позивача просить: стягнути з відповідачів: Головного Управління національної поліції в Луганській області та [PERSON] в частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на користь [PERSON] , в якості відшкодування суми заподіяної матеріальної шкоди - 129976,03 грн.; в якості відшкодування моральної шкоди - 10 000 грн., а всього суму - 139976,03 грн. На виконання ухвали суду від 27.06.2019 року представником відповідача - ГУНП в Луганській області до суду подано відзив на позов, згідно з яким відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог заявлених до нього. В обґрунтування відзиву представник відповідача посилається на те, що ч. 1 ст. 1172 ЦК України не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки [PERSON] під час здійснення дорожньо-транспортної пригоди 28.01.2016 о 21:30 не виконував службові обов`язки, знаходився поза службою, керував автомобілем, який за ним не був закріплений. Вказані обставини були встановлені у вироку Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.04.2018 по справі 428/6129/16-к та підтверджуються висновком службового розслідування ГУНП в Луганській області від 10.02.2016 «Про результати службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни поліцейським БПОП ГУНП в Луганській області [PERSON]» і довідкою БПОП ГУНП в Луганській області від 19.07.2019 № 527/111/48-2019. Так як [PERSON] під час скоєння ДТП неправомірно керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT», реєстраційний номер [NUMBER], у зв`язку із чим, на їх думку, останній зобов`язаний відшкодовувати завдану шкоду в результаті дорожньо-транспортної пригоди на загальних підставах. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник позивача адвокат Свистун Г.В. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача ГУНП в Луганській області Хворостян К.Ю., Татаринова О.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, підтримали поданий відзив на позов, у задоволені позовних вимог до ГУНП в Луганській області просили відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, правом надати відзив не скористався. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача [PERSON] , а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Згідно з копією вироку Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.04.2018 у справі № 428/6129/16-к [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік без позбавлення права керування транспортними засобами. Вироком суду встановлено, що 28.01.2016 о 21 год. 30 хв., у темну пору доби, при освітленій ділянці дороги, [PERSON] , керуючи технічно-справним транспортним засобом - легковим автомобілем марки «CHEVROLET», моделі «EVANDA», сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по лівій смузі пр-ту Гвардійського у м. Сєвєродонецьк Луганської області у напрямку з вул. Донецької до пр-ту Космонавтів зі швидкістю не більше 60 км/год. У той же самий час, на правій смузі автодороги по пр-ту Гвардійському в м. Сєвєродонецьку Луганської області, навпроти будинку № 28-б, розпочав рух технічно-справний транспортний засіб - легковий автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі «PASSAT», сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та не мав при собі посвідчення водія. При цьому, в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, [PERSON] , не переконавшись, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху перед початком руху, при наявності технічної можливості запобігти зіткненню транспортних засобів в даній дорожній ситуації, для чого не було перешкод технічного характеру, почав рухатися, виконуючи маневр розвороту ліворуч, здійснивши виїзд автомобілем на ліву смугу руху автотранспорту, де допустив зіткнення з транспортним засобом - легковим автомобілем марки «CHEVROLET», моделі «EVANDA», під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: забою шийного відділу хребта, закритого перелому верхнього суглоба відростка 5 шийного хребця, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 79 від 06.03.2016 відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я. Встановлені у [PERSON] ушкодження, які утворилися від дії тупого твердого предмету (предметів), можливі в строк та при обставинах, вказаних останнім. Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 19/113/9-1/104е від 19.05.2016, водій транспортного засобу - легкового автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «PASSAT», з моменту початку виконання маневру ліворуч мав час для зупинки транспортного засобу до місця зіткнення. З технічної точки зору покази водія транспортного засобу - легкового автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «PASSAT», в частині розташування транспортного засобу - легкового автомобіля марки «CHEVROLET», моделі «EVANDA», на правій смузі руху на відстані 107,2 м. від транспортного засобу - легкового автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «PASSAT», не спроможні. В цій дорожній ситуації водію транспортного засобу - легкового автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «PASSAT», слід було керуватися технічними вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху. У разі відповідності своїх дій технічним вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху, водій транспортного засобу - легкового автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «PASSAT», мав технічну можливість запобігти зіткненню в даній дорожній ситуації, для чого не було перешкод технічного характеру. З технічної точки зору дії водія транспортного засобу - легкового автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «PASSAT», не відповідали технічним вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху та знаходилися в причинному зв`язку із ДТП. Згідно з копією вироку колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Луганського апеляційного суду від 21.01.2019, вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18.04.2018 року щодо [PERSON] скасовано в частині призначеного покарання. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України, покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. В іншій частині вирок залишено без змін. Згідно з довідкою б/н від 18.07.2019, виданою відділом правового забезпечення ГУНП в Луганській області, сержант поліції [PERSON] , [INFO] , проходив службу в органах внутрішніх справ з 16.05.2014 по 06.11.2015, в Національній поліції України з 07.11.2015 по 22.01.2019 на посадах атестованого складу. За час служби присвоювались спеціальні звання: «Рядовий міліції» - наказ від 16.05.2014 № 129; «Молодший сержант міліції» - наказ від 28.11.2014 № 407; «Капрал поліції» - наказ ГУНП від 07.11.2015 № 8 о/с; «Сержант поліції» - наказ ГУНП від 28.02.2017 № 150 о/с. Згідно з довідкою т.в.о. командира БПОП ГУНП в Луганській області № 527/111/48-2019 від 19.07.2019, [PERSON] дійсно проходив службу в Національній поліції з 07.11.2015 по 22.01.2019 на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області. Станом на 28.01.2016 року у відпустці та лікарняному не перебував, о 21 год. 30 хв. перебував поза службою. Згідно з довідкою № 606/111/27-2019 від 16.07.2019, виданою Центром забезпечення ГУНП в Луганській області, відповідно до доручення БПОП ГУНП в Луганській області від 14.12.2015 № 58 «Про закріплення службового автотранспорту», за поліцейським БПОП ГУНП в Луганській області капралом поліції [PERSON] , [INFO] , службовий автомобіль марки «Wolksvagen Passat», державний номер [NUMBER], не закріплено. Згідно із дорученням батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області № 58 від 14.12.2015 «Про закріплення службового автотранспорту», у зв`язку зі службовою необхідністю закріплено службовий автомобіль (п. 1.9) «Volkwagen Passat», державний номер [NUMBER] за наступними співробітниками: командир взводу батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області капітан поліції [PERSON] ; командир взводу батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області старший лейтенант поліції [PERSON] . Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником автомобілю «Volkswagen Passat», державний номер [NUMBER] , 2001 року випуску, є ГУНП в Луганській області. Згідно з висновком «Про результати службового розслідування за фактом грубого порушення службової дисципліни поліцейським БПОП ГУНП в Луганській області [PERSON]» від 10.02.2016, затвердженим начальником ГУНП в Луганській області полковником поліції Покиньбородою Ю.М. , службовим розслідуванням було встановлено, що 28.01.2016, приблизно о 21.30 годин, по проспекту Гвардійський, 28, м. Сєвєродонецьк, перебуваючи поза службою у цивільному одязі поліцейський БПОП ГУНП в Луганській області капрал поліції [PERSON] , керуючи службовим автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT», державний номер [NUMBER] , здійснюючи маневр розвороту з крайньої правої смуги, не переконавшись в безпеці маневру, скоїв зіткнення з автомобілем «CHEVROLET EVANDA», державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по Гвардійському проспекту у попутному напрямку. В результаті ДТП [PERSON] було госпіталізовано до багатопрофільної лікарні м. Сєвєродонецьк з тілесними ушкодженнями. За результатами медичного огляду встановлено факт перебування [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, вивченням службової документації БПОП ГУНП в Луганській області було встановлено, що поліцейський вказаного підрозділу капрал поліції [PERSON] не закріплений за службовим автомобілем «VOLKSWAGEN PASSAT», державний номер [NUMBER] . Також перевіркою встановлено, що згідно з постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 27 квітня 2015 року [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 06 (шість) місяців. Згідно з отриманою інформацією на теперішній час посвідчення водія [PERSON] знаходиться в центрі надання сервісних послуг у м. Лисичанськ. Опитавши під час службового розслідування [PERSON] та заступника командира взводу батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області старшого лейтенанта поліції [PERSON], було встановлено, що 28.01.2016 о 17-00 год. [PERSON] зателефонував командир підрозділу [PERSON] та надав йому команду щодо заправки службового автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», державний номер [NUMBER] , за яким він закріплений. В свою чергу [PERSON] звернувся до поліцейського БПОП ГУНП [PERSON] щодо заправки вказаного автомобіля, на що останній погодився йому допомогти. Після чого, [PERSON] після 21-00 год. прибув до підрозділу БПОП ГУНП в Луганській області та на службовому автомобілі «VOLKSWAGEN PASSAT», державний номер [NUMBER] , за яким він не закріплений, без посвідчення водія, виїхав до заправки, щоб заправити вказаний автомобіль. Після чого на проспекті Гвардійському [PERSON] скоїв зіткнення з автомобілем під керуванням [PERSON] . За результатами зазначеного службового розслідування, внаслідок грубого порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та вимог керівництва Національної поліції України і ГУНП в Луганській області [PERSON] та [PERSON] притягнуто то дисциплінарної відповідальності. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачу, отриманої ним під час дорожньо-транспортної пригоди, яка завдана, на його думку, спільними діями обох відповідачів. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року по справі № 461/8496/15. Отже, протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Відносини щодо відповідальності за шкоду, спільно заподіяну кількома особами, на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої особи, які спільно заподіяли шкоду, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, закріплені у частині першій статті 1190 ЦК України. Виходячи зі змісту зазначеної норми матеріального права, особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У разі заподіяння особі майнової шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожного з них. Для настання солідарної відповідальності при заподіянні шкоди злочином, вчиненим двома або кількома особами, необхідно встановити, що діяння заподіювачів шкоди були об`єднані спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їхніх спільних дій. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року № 6-168цс13. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ст. 1190 ЦК особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає, що позивачем [PERSON] подано до суду належні, допустимі та достатні докази завдання йому шкоди відповідачем [PERSON] , оскільки матеріалами справи підтверджено, що саме відповідач [PERSON] в момент вчинення ДТП перебував за кермом автомобіля «VOLKSWAGEN», моделі «PASSAT», сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], та, порушивши вимоги п. 10.1 ПДР України, допустив зіткнення з автомобілем позивача. Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] в момент вчинення ДТП перебував за кермом автомобіля у стані алкогольного сп`яніння та не мав при собі посвідчення водія, якого був позбавлений за постановою суду. Вказані обставини встановлені вироком суду, який набрав законної сили, а тому відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України є обов`язковими для суду. Водночас, в судовому засіданні встановлено, що заступник командира взводу батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області старший лейтенант поліції [PERSON] звернувся до поліцейського БПОП ГУНП [PERSON] щодо заправки автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT», державний номер [NUMBER] , який закріплений за [PERSON] . При цьому, надаючи таке доручення або висловлюючи таке прохання до [PERSON] та передаючи йому у користування службовий автомобіль, [PERSON] достовірно знав, що вказаний автомобіль не був закріплений за [PERSON] , не перевірив, чи має він право керувати транспортними засобами та посвідчення водія відповідної категорії, а також не перевірив стан здоров`я [PERSON] на предмет алкогольного або наркотичного сп`яніння. Отже, з наведеного вище, суд доходить висновку, що дії заступника командира взводу батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Луганській області старшого лейтенанта поліції [PERSON] безпосередньо сприяли вчиненню [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди та перебували у причинному зв`язку, за що керівництвом ГУНП в Луганській області [PERSON] було притягнуто то дисциплінарної відповідальності. За таких обставин суд вважає, що позивачу [PERSON] шкода завдана спільними діями [PERSON] та [PERSON] , а тому особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Разом з тим, позивач у своєму позові просив стягнути шкоду з відповідачів: Головного Управління національної поліції в Луганській області та [PERSON] не солідарно, а в частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів на користь позивача завданої шкоди та визначаючи частку відповідно до ступеня вини кожного з відповідачів, суд виходить з того, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Як вже зазначено судом, шкода позивачу [PERSON] завдана спільними взаємопов`язаними, сукупними діями працівників ГУНП в Луганській області, а тому, на думку суду, має бути відшкодована у рівних долях. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії висновку експерта № 43 від 15.04.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобілю марки «Chevrolet Evanda», реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП становить 123 659, 03 грн. У зв`язку із викладеним, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди (вартість відновлювального ремонту автомобіля) та стягнення з відповідачів [PERSON] та ГУНП в Луганській області на користь позивача [PERSON] суми матеріальної шкоди в розмірі 123 659,03 грн., в рівних долях по 1/2 частки з кожного відповідача. Позовні вимоги позивача щодо відшкодування йому понесених матеріальних витрат пов`язаних з оплатою експерту витрат за проведення оцінки матеріальних збитків у розмірі 600 грн., послуг евакуатора у розмірі 400 грн., послуг штрафмайданчика в сумі 1215 грн., на думку суду, не доведені у судовому засіданні. Позивач посилається на те, що зазначені витрати підтверджуються відповідними платіжними документами, які знаходяться у матеріалах кримінальної справи щодо [PERSON] № 428/6129/16-к. Однак питання про витребування та дослідження вказаних матеріалів кримінальної справи в якості доказів у судовому засіданні ні позивачем, ні його представником під час судового розгляду не порушувалось, а матеріали цивільної справи цих доказів не містять, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач обґрунтовує завдану йому моральну шкоду тим, що він зазнав моральних та душевних страждань з приводу пошкодження його транспортного засобу та ушкодження його здоров`я, що у нього спостерігаються психотравматичні розлади, які стали причиною негативних емоцій, переживань, у зв`язку з чим позивач втратив душевний спокій, у нього з`явилися відчуття тривоги, занепокоєння, що в свою чергу відобразилось на незручності у своїй роботі, пов`язаної з постійними службовими роз`їздами. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є абсолютно необхідним. Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення,

Outcome: partial