Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

[PERSON] який діє за дорученням(а.с.19) в інтересах [PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору купівлі-продажу кредитного портфелю недійсним в частині відступлення від права вимоги. Позивач просить суд визнати Договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» і ПАТ «ОТП Банк», недійсним в частині відступлення права Вимоги за Кредитним договором № CM - SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 року, укладеним між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк». Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 20 листопада 2006 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено Кредитний договір № CM - SМЕ0АU/087/2006, який складається з двох частин, що нерозривно пов'язані між собою, про надання [PERSON] 200 000 доларів США на споживчі цілі з остаточною датою його повернення 20 листопада 2013 року. Згідно п. 2 ч. 1 даного Кредитного договору відповідач надав [PERSON] кредит у сумі 200000 доларів США з цільовим призначенням на споживчі цілі, що в розумінні п. 1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» підпадає під дію цього Закону. Цей Договір, відповідно до п. 7.3., набуває чинності з моменту його підписання сторонамита діє до виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому Договору в повному обсязі.Згідно п. 2.4.2. цього Договору Позичальник має право достроково повертати Кредит Банку в порядку, визначеному в п. 1.8. цього Договору. 12.11.2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» був укладений Договір купівлі-продажу кредитного портфелю б\\н щодо права вимоги до Боржників (їх Поручителів) стосовно сплати суми заборгованості за Кредитними договорами, що переходять до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у зв'язку з купівлею Кредитного портфелю ПАТ «ОТП Банк». Згідно п. 3.1. Договору купівлі-продажу кредитного портфелю в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Продавець продає (переуступає) Покупцю права на Кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори (перелік яких міститься у Додатку № 1 до цього Договору), а Покупець приймає такий Кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь Продавця Винагороду. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором. Згідно п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належать операції з факторингу. Статтею 21 цього Закону встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг щодо ринків фінансових послуг-Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг). В той же час, за Договором купівлі-продажу кредитного портфелю б\\н від 12.11.2010 року відступлено право грошової вимоги до боржника [PERSON], який не є суб'єктом господарювання(фізичною особою-підприємцем), що суперечить Розпорядженню Нацкомфінпослуг № 231 від 03.04.2009 року «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2009 року. Враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів прийнятих відповідно до Конституції України. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦK України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1 - 3. 5. 6 ст. 203 ЦК України, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі, втановленого законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Посилаючись на це позивач вважає що укладений 12.11.2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» Договір купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за Кредитним договором від 20.11.2006 року не можна вважати законним, а тому він повинен бути судом недійсним в частині, що стосується прав, свобод та інтересів боржника [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явились, від представника позивача надійшло клопотання про розгляд підтримання позовних вимог та розгляд справи за відсутністю позивача та його представника. Відповідач ПАТ «ОТП Банк» повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. Представник ПАТ «ОТП Банк» в судове засідання двічі не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав до суду письмові заперечення проти позову(а.с.50-52). Представником відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подано до суду клопотання у якому він просить справу розглядати у його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 20.11.2006 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено Кредитний договір № CM - SМЕ0АU/087/2006, про надання [PERSON] 200 000 доларів США на споживчі цілі з остаточною датою його повернення 20 листопада 2013 року. 12.11.2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» був укладений Договір купівлі-продажу кредитного портфелю. У відповідності до ст.3.1 цього Договору купівлі-продажу кредитного портфелю «В порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець продає(переуступає) Покупцю права на Кредитний портфель, який включає в себе Кредитні договори(перелік яких містеться у Додатку № 1 до цього Договору), а Покупець приймає такий Кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь Продавця винагороду. Як вбачається з додатку до цього Договору кредитний договір з позивачем входить до Кредитного портфелю що був проданий. Статтею 203 ЦК України врегульовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до пункту 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які втановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цього Кодексу, такими вимогами, зокрема, є: -зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, також моральним засадам суспільства; -особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; -волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилами ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша интересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Суд вважає безпідставними заявлені за позовом позовні вимоги визнати Договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», недійсним в частині відступлення права Вимоги за Кредитним договором № CM - SME0AU/087/2006 від 20.11.2006 року, укладеним між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк». Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Оскаржуваний договір відповідає вимогам встановленим ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 512 ЦК України, ст. 514 ЦК України, ст. 1077 ЦК України, ч.1 ст. 1079 ЦК України. Зазначені норми законодавства та інші положення чинного законодавства не встановлюють обмежень щодо відступлення права грошової вимоги до боржників, які не є суб'єктами господарювання. Відповідно до п.п. «а» пункту 2 ст. 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг (Оттава 28.05. 1988 року), постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Однак, ні зазначеною нормою, ні іншими статтями цієї Конвенції УНІДРУА(Оттава 28.05. 1988 року) про міжнародний факторинг, не встановлено жодних обмежень щодо складу осіб, по відношенню до яких здійснюється уступка права вимоги при укладенні договорів факторингу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру у порядку, встановленому законом. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У п. 11 ст. 4 цього закону встановлено, що до фінансових послуг відноситься послуги факторинг. Ст. 34 «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено перелік видів діяльності які потребують ліцензування, до такої діяльності надання факторингу не відноситься. Дослідженням відповідного до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи з додатком до нього від 03.12.2009 року, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право на здійснення видів фінансовихпослуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства - надання факторингу.(а.с.53-54). Посилання у позові на недотримання Розпорядження № 231 від 03.04.2009 року Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України не може бути підставою для визнання договору недійсним, оскільки це розпорядження не обмежує, а конкретизує (роз'яснює) фінансову операцію. За приписами п.1 Розпорядження № 231 від 03.04.2009 року Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України віднесено до фінансової послуги факторингу сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів) набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором на якому базується таке відступлення. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.04.2012 року по справі № 2а-4145/12/2670 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до Державної комісії з регулювання фінансових послуг України, Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, третьої особи ПАТ «ОТП Банк» про визнання нечинним та скасування розпорядження, яке було залишено в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2012 року, скасовано розпорядження Державної комісії з регулювання фінансових послуг України від 10.01.2012 року № 44/421/12/3-ФК. (а.с.55-61). Відповідно до цієї постанови суду судом визнано у правовідносинах по укладеному 12.11.2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» Договору купівлі-продажу кредитного портфелю відсутність існування обмежень щодо відступлення права грошової вимоги до боржників, які не є суб?єктами господарювання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed