Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулася до суду із позовом до ПАТ КБ «Надра» (надалі Банк або відповідач) та до [PERSON] про визнання договору поруки недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 березня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, мають доньку Крістіну, [INFO]. Шлюб за рішенням Олександрійського міськрайонного суду було розірвано 25 грудня 2013 року. Згодом, в липні 2010 року вона дізналась, що 30 серпня 2006 року між її чоловіком та банком було укладено кредитний договір, були видані кошти в сумі 66 630 грн. строком на 60 місяців на придбання автомобіля. Між банком та нею того ж дня також було укладено договір поруки. Вважає укладений договір поруки не дійсним, оскільки в порушення вимог ст. 65 Сімейного кодексу відсутня згода одного з подружжя на укладення договору. Укладений договір поруки не відповідає вимогам чинного законодавства та є недійсним, оскільки підписаний від її імені іншою особою, оскільки вона не підписувала такого договору. Просить суд визнати недійсним договір поруки, укладений 30 серпня 2006 року між банком та [PERSON]. Позивач та його представник в судовому засіданні на позовних вимогах наполягають, посилаючись на викладені обставини. Інтереси позивача в суді представляв [PERSON] Представник ПАТ КБ «Надра» в судове засідання не зявився, звернувся до суду з письмовим запереченням, просить суд врахувати, що були прийняті рішення суду про стягнення солідарно кредитної заборгованості та просить провести судове засідання за відсутності представника відповідача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог та пояснив суду, що дійсно в 2006 році ним було укладено кредитний договір та договір поруки з [PERSON], банк свої зобовязання виконав, вони придбали та користувались автомобілем. Поручителем була його дружина позивач у справі. Не заперечує, що за рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 11 травня 2011 року із нього як позичальника та його бувшої дружини як поручителя солідарно було стягнуто суму кредитної заборгованості. Представник відповідача просить суд врахувати, що до відповідача відсутні вимоги, оскільки позивач просить суд визнати недійсним договір поруки, укладений 30 серпня 2006 року між банком та [PERSON]. Інтереси відповідача в суді по довіреності представляв адвокат [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається та діє принцип верховенства права. Стаття 24 Конституції України гарантує обовязковість виконання судових рішень, ухвалених іменем України, на всій території України. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 22, 203, 207, 215, 553, 554, 610, 614 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст.ст. 203, 207 ЦК України визначені загальні вимоги до правочинів, додержання яких є необхідним для чинності правочину. За змістом ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України боржник і поручитель відповідають солідарно перед кредитором за порушення зобовязання боржником, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов ти вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 30 серпня 2006 року між [PERSON] та банком ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір, йому були видані кошти в сумі 66 630 грн. строком на 60 місяців на придбання автомобіля. Між банком та [PERSON] того ж дня також було укладено договір поруки. Суд дійшов висновку, що кредитний договір від 30 серпня 2006 року був укдадений та виконаний, оскільки банком були передані кошти позичальнику [PERSON], який отримав автомобіль в користування, за який мав сплачувати кредит. Суд приймає до уваги, що між банком поручителем позивачем [PERSON] було укладено договір поруки на умовах, визначених договором. Спір про повернення кредиту розглядався в суді. Суд приймає до уваги, що згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду від 11 травня 2011 року судом було встановлено, що позичальник та поручитель своєчасно не повернули кредит, мають заборгованість, тобто порушили умови договору. За рішенням суду, яке не було оскаржено та набрало законної сили поручителя солідарно було стягнуто суму кредитної заборгованості та видано виконавчий лист. Судом враховано, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 11 травня 2011 року із позичальника та поручителя солідарно стягнуто суму кредитної заборгованості в розмірі 385 496 грн. Суд не погоджується з доводами позивача, про те, що договір поруки є недійсним, оскільки він нею не був підписаний. Предявлений позивачу для огляду її підпис на позовній заяві - позивач заперечила, а на копії її паспорту, доданого до договору поруки - визнала, на копії договору про поруку від 30 серпня 2006 року - вагається, однак визнає, що подібний. Враховуючи викладені обставини, суд також не погоджується також з доводами позивача про відсутність її згоди як дружини, на укладення договору поруки. Крім того, суд погоджується із думкою представника відповідача, що позивач не визначився із конкретними позовними вимогами до кожного з відповідачів, оскільки просить суд визнати недійсним договір поруки, укладений 30 серпня 2006 року між банком та [PERSON]. Судом достовірно встановлено, що позивачем вибрано невірний спосіб захисту свого права, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли між сторонами та не передбачений в ст.16 ЦК України. За змістом ст.124 Конституції України рішення суду обовязкове до виконання на всій території України. У сторін виникли правовідносини, що регулюються Законом України «Про виконавче провадження», що є підставою для суду позовні вимоги залишити без задоволення. За викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю за недоведеністю, оскільки доводи позивача не ґрунтуються на законі. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності своїх вимог, а також

Outcome: dismissed