Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

[PERSON] (надалі також «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач»), та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] 5000,00 (пять тисяч) доларів США основного боргу, 400,00 (чотириста) доларів США невиплачених за чотири місяці процентів та 375,00 (триста сімдесят пять) доларів США 3% річних. Представник Позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Додатково представник Позивача зазначив, що 07.07.2012 р. між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, за яким [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у сумі 5000 (пять тисяч ) доларів США терміном на 6 ( шість) місяців під 24% відсотків річних від суми отриманої позики. Оскільки Відповідач належним чином не виконувала взятих на себе зобовязань за договором позики, а в подальшому 29.06.2015 р. лише частково погасила заборгованість в розмірі 1100,00 доларів США, тому Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти: 5000,00 ( пять тисяч доларів США основного боргу, 1500, 00 (одна тисяча пятсот) доларів США не виплачених за 4 місяці процентів та 375, 00 доларів США 3% річних. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, явку уповноваженого представника до суду не забезпечила, хоч про час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином у встановленому порядку. Відтак, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подала, зважаючи на заяву представника Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 07 липня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, за яким [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у сумі 5000 (пять тисяч ) доларів США терміном на 6 ( шість) місяців під 24% відсотків річних. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики Відповідачем надано Позивачу письмову розписку від 07 липня 2012 року, оригінал якої міститься в матеріалах справи. Відповідно до змісту Розписки від 07 липня 2012 року Відповідач зобовязувалася повернути кошти своєму кредитору через 6 місяців після підписання даної розписки. В силу ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначив в судовому засіданні представник Позивача, кошти в сумі 5000,00 доларів США було отримано [PERSON] 07 липня 2012 року. Доказів, які б спростовували цю обставину, Суду не надано. В судовому засіданні представник Позивача повідомив Суд, що Відповідач свої зобовязання щодо повернення коштів виконала частково, а саме: в період до березня 2014 року виплачувала проценти за позикою, а 29 червня 2015 року сплатила 1100,00 доларів США процентів. Доказів, які б спростовували вищевказані обставини, Відповідачем суду надано не було, а Судом таких доказів не встановлено. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. В судовому засіданні представник Позивача повідомив Суд, що за вищевказаним договором позики на даний час залишилися неповернутими 5000,00 доларів США. Будь-яких доказів, які б спростовували надані Позивачем докази заборгованості за вказаним договором позики, Відповідачем не надано. Згідно із ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як зазначив представник Позивача, станом на час розгляду даної справи, враховуючи факт часткового погашення Відповідачем заборгованості за процентами, заборгованість Відповідача по процентах за договором позики становить 400,00 доларів США (за чотири місяці). Вказана обставина не спростована належними засобами доказування. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 5000,00 (пять тисяч) доларів США основного боргу та 400,00 (чотириста) доларів США невиплачених за чотири місяці процентів в користь Позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. В той же час, відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи зазначене, Позивач також просила стягнути з Відповідача 3% річних від простроченої суми в розмірі 375,00 доларів США. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і, на відміну від пені, не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. За розрахунком Позивача, який не спростовано належними засобами доказування, сума 3% річних від простроченої суми становить 375,00 доларів США: 3%:12 місяців = 0,25% місячних; 0,25% х 30 місяців прострочення = 7,5%; 5000,00 доларів США х 7,5% = 375,00 доларів США). За таких обставин позов у частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 375,00 (триста сімдесят пять) доларів США є обгрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved