Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Адвокат Яроміч О.В. звернулася до суду з позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Чупис Тетяна Петрівна,приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 20.09.2021 [PERSON] засобами поштового зв`язку отримала лист від приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П., з якого дізналася, що 08.09.2021 приватним виконавцем Чупис Т.П. було відкрито виконавче провадження № 66752345 про стягнення з неї на користь відповідача суми боргу в розмірі 29625 грн. на підставі виконавчого напису № 96978 від 15.07.2021, виданого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною. Проте, позивач зазначає, що жодних боргових зобов?язань вона не має, оскільки не укладала з відповідачем будь-яких кредитних договорів, жодних коштів у борг вона не брала. Вважає, що відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, тим більше, що він був вчинений без дотримання встановлених законодавством вимог, адже, для вчинення нотаріального напису обов?язково подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов?язання. Проте, в даному випадку розрахунку заборгованості надано не було, адже вона не існує, тобто не дотримано умови безспірності, у зв?язку з чим, просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 05.10.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Третій особі роз?яснено право надати свої пояснення відповідно до вимог ст. 181 ЦПК України. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу та третій особі копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованими повідомленнями. За клопотанням позивача, ухвалою судді від 05.10.2021 у приватного нотаріуса Грисюк О.В. та приватного виконавця Чупис Т.П. було витребувано ряд документів з приводу вчинення виконавчого напису № 96978 від 15.07.2021 та відкриття виконавчого провадження №66752345 від 15.07.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 29625,00 грн., а також у ТОВ «Фінфорс» належним чином завіреної копії договору про надання кредиту [PERSON] , на якому міститься її підпис, та всіх належних до нього документів. За вх. № 21792 від 18.10.2021 від приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П., на виконання ухвали від 05.10.2021, надійшли копії документів, а саме: копія заяви ТОВ «Фінфорс» про примусове виконання рішення; копія довіреності від 21.01.2021, виданої ТОВ «Фінфорс» на [PERSON] ; копія Кредитного договору «1106327-А» від 12.11.2020; копія виконавчого напису № 96978. Вказаний позов було забезпечено ухвалою судді від 17.11.2021, а саме зупинено стягнення, яке проводиться на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса №96978 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 29625,00 грн. За вх. №25398 від 25.11.2021 від директора ТОВ «Фінфорс» надійшла копія Кредитного договору «1106327-А» від 12.11.2020, укладеного між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] . Станом на 01.12.2021 відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Ухвала про витребування доказів від 05.10.2021 приватним нотаріусом Грисюк О.В. не виконана. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 20.09.2021 позивач [PERSON] засобами поштового зв`язку отримала лист від приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Чупис Т.П., з якого дізналася, що 08.09.2021 приватним виконавцем Чупис Т.П. було відкрито виконавче провадження №66752345 про стягнення з неї на користь відповідача суми боргу в розмірі 29625 грн. на підставі виконавчого напису № 96978 від 15.07.2021, виданого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною. Позивач [PERSON] стверджує, що жодних боргових зобов?язань перед ТОВ «Фінфорс» вона не має, оскільки не укладала з ним будь-яких кредитних договорів, жодних коштів у борг вона не брала. Відповідачем вказана інформація не спростована, доказів укладення кредитного договору з [PERSON] чи виникнення між ними будь-яких боргових зобов?язань, існування заборгованості за невиконанні зобов?язання суду не надано. Копії документів, які надійшли від приватного виконавця Чупис Т.П., суд не може прийняти до уваги, оскільки вони належним чином не завірені. Крім того, надана відповідачем копія Кредитного договору «1106327-А» від 12.11.2020, укладеного між ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] , не завірена нотаріально. Відповідно до ч.5 ст. 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Крім того, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування, насамперед, встановлюються Законом Про нотаріат (далі - Закон), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) та іншими нормативними актами. Так, в ст. 87 Закону передбачено, що виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість вчиняються нотаріусами для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону та пунктами 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено умови вчинення виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: - подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (підпункт 3.1). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (підпункт 3.3). Умови до форми та змісту письмової заяви стягувача на вчинення виконавчого напису передбачають підпункти 2.1, 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Відповідно до підпунктів 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку безспірність заборгованості підтверджується документами, чітко визначеними Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Пунктом 2 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, необхідно надати: - оригінал кредитного договору; - засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Виходячи з такого підходу до вирішення цих спорів, Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-887/цс17) зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості, її розмір та складові для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена, як наприклад даними щодо сум отриманих у кредит коштів, їх повернення, нарахування та розрахунку боргу тощо. Таким чином, суд вважає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса були порушені вимоги статей 87 та 88 Закону України Про виконавче провадження та пункту 3 Порядку. Статтею 50 Закону України Про нотаріат передбачено право на оскарження нотаріальної дії особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідачем також не доведено суду ту обставину, що серед документів наданих приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису був наданий оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку. Зазначене узгоджується із висновками щодо застосування відповідних норм права, викладеними в постанові ВС у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.03.2020 № 757/24703/18-ц. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Внесення змін до виконавчого напису або визнання його частково таким, що не підлягає виконанню, наприклад якщо суми грошового зобов`язання можуть бути змінені (зменшені), діючим законодавством не передбачено, тому виконавчий напис нотаріуса необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати, оскільки вона звільнена від сплати судового збору як інвалід ІІ групи загального захворювання. Також, просить стягнути на її користь понесені витрати на послуги адвоката в розмірі 5000 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). В даному випадку позивачем не надано документального підтвердження фактично понесених витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000 грн. (квитанцій, платіжних доручень), таким чином, вони не підлягають стягненню, а судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, що підтверджується Пенсійним посвідченням № [NUMBER] .

Outcome: approved