Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

[PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , звернулась в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні нею ( [PERSON] ) та неповнолітнім сином ( [PERSON] ) будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (на даний час - Івано-Франківського) району Івано-Франківської області, шляхом вселення її до будинку та передачі їм ключів від нього. Також позивачка просить стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2004 року. [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2020 року задоволено позов [PERSON] , шлюб між ними розірвано. Неповнолітній син проживає з нею. Відповідач більше 15 років працює в Чеській Республіці, де облаштував та налагодив своє особисте життя й матеріальне становище. Впродовж року він більше часу перебуває за межами України, аніж вдома. Вона з 28 січня 2005 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою від народження зареєстрований і [PERSON] . Будинок по [ADDRESS] до укладення шлюбу між нею та відповідачем був придбаний останнім. В липні 2020 року [PERSON] приїхав з Чехії додому та, оскільки на той час вони вже були розлучені, почав виганяти їх з сином з будинку. Спочатку вони не хотіли покидати помешкання, однак відповідач з часом став застосовувати щодо неї фізичне насильство, бив і силою виганяв з будинку. Вона та неповнолітній [PERSON] боялись погроз відповідача, такої його поведінки, тому не могли більше проживати в зазначеному вище будинку. За час їх відсутності [PERSON] поміняв замки у вхідних дверях будинку, в дверях господарських будівель, тому вони з сином вже не мають змоги зайти до помешкання. Позивачка зазначає, що працює в Солотвинській селищній раді, син навчається в Івано-Франківському коледжі фізичного виховання (на даний час переважно дистанційно), тому вони змушені проживати в селищі Солотвин. Однак відповідач реально позбавив їх права на житло, тому мешкають в чужих квартирах. На даний час в провадженні суду знаходиться цивільна справа про поділ спільного майна подружжя, питання про виселення її та неповнолітнього сина [PERSON] з будинку відповідачем не ставилось. [PERSON] вказує, що вона та син мають право на рівні з відповідачем користуватись житлом по [ADDRESS] , однак він в добровільному порядку до будинку їх не допускає. З огляду на викладене, посилаючись на вимоги ст. 9, 156 Житлового кодексу УРСР\~, ст. 405 ЦК України, позивачка просить позов задоволити. 17 грудня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому останній просить відмовити в задоволенні позову, вважає, що відсутній предмет спору. Зокрема, відповідач вказує, що твердження позивачки про те, що він змінив замки у вхідних дверях та чинить їй і синові перешкоди в користуванні будинковолодінням по [ADDRESS] , в якому вони зареєстровані, не відповідачють дійсності та не підтверджуються жодними доказами. Таким чином позовна вимога про усунення перешкод в користуванні будинком є необгрунтованою та недоведеною. Крім того, відповідач зауважує, що позивачка в позовній заяві зазначає про розгляд судом справи про поділ спільного майна подружжя і заявляє, що питання про їх (її та неповнолітнього сина) виселення з будинку ним не ставилось. Таким чином [PERSON] сама підтверджує той факт, що ним не вчинялись будь-які дії, які б мали на меті чинити їй та їхньому синові перешкоди в користуванні будинковолодінням по [ADDRESS] , а обставини, які визнаються учасниками справи, зазначені в заявах по суті справи, не підлягають доказуванню. Також [PERSON] вказує, що впродовж спільного проживання з позивачкою він придбав однокімнатну квариру в [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] . Синові [PERSON] придбав трикімнатну квартиру по [ADDRESS] . На даний час не має змоги працювати в Чехії, тому змушений проживати у власному будинку в [ADDRESS] , але його колишній дружині це не подобається, тому нею подано позов, який має очевидно штучний характер. На відміну від [PERSON] у нього відсутнє будь-яке інше нерухоме майно, будинковолодіння чи квартира, де він мав би змогу проживати, окрім житлового будинку по [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених в позові. [PERSON] також зазначила, що хоча будинок по [ADDRESS] набуто відповідачем до укладення шлюбу з нею, однак за час спільного проживання вони значно покращили його стан, облагородили територію домогосподарства, на що витрачались спільні кошти. В зазначеному будинку залишились всі її та синові речі, до яких вони на даний час не мають доступу. Іншого житла, придатного для проживання, в якому вони з сином могли б мешкати, немає. Змушені проживати у її батьків, що створює незручності. Сторона відповідача стверджує, що [PERSON] не чинить їй та синові перешкод в користуванні будинком по [ADDRESS] , однак, коли вона намагалась потрапити в дім, виявила, що замки в будинку та господарських будівлях змінено, нові ключі у неї відсутні. Зауважила, що поданих нею доказів достатньо для вирішення даного спору та ухвалення рішення у справі. Просила також стягнути на її користь з відповідача понесені судові витрати. Представник позивачки в судовому засіданні пояснив, що його довірителька з сином змушені були покинути житловий будинок по [ADDRESS] , в якому вони зареєстровані та проживали тривалий час, через агресивну поведінки відповідача, в тому числі, фізичне насильство щодо [PERSON] . Конфлікти неодноразово відбувались в присутності неповнолітнього [PERSON] , що негативно впливало на його психічний стан. За цими фактами слідчим відділом відділення поліції №2 (смт. Богородчани) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, пояснила, що позивачкою не подано доказів на підтвердження обставин, на які вона ( [PERSON] ) посилається, як на підставу своїх вимог. Наполягала на тому, що позов подано за відсутності предмета спору. Станом на сьогодні відповідач проживає в Чехії. Останнім часом не відвідував Україну, тому фізично не може чинити позивачці та неповнолітньому [PERSON] перешкоди в користуванні житлом. Вони зареєстровані в будинку по [ADDRESS] , тому мають право користуватись житлом та проживати в ньому. Суд, заслухавши позивачку та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до \~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1\~ст. 383 ЦК України). Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ст. 156 Житлового кодесу УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі, який зареєстрували 09 вересня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції (а.с. 9). За час перебування в шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Богородчанського районного управління юстиції Івано-Франківської області 04 серпня 2006 року народження) (а.с. 8). \~ \~ \~ \~Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2020 року, яке набрало законної сили 11 червня 2020 року, у справі № 338/927/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 10). Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, копії будинкової книги для прописки громадян, [PERSON] , [INFO] , з 28 січня 2005 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за зазначеною адресою з 17 серпня 2012 року (а.с. 6, 7, 16-17). Як встановлено судом, житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] належить відповідачу у справі [PERSON] , що не оспорюється сторонами (а.с. 11 - 15, 18). Відповідно до інформаційної довідки №217118375 від 21 липня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, [PERSON] на праві приватної власності (розмір частки 1/1) належить однокімнатна квартира загальною площею 40,8 кв.м, яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 33-35) Неповнолітньому [PERSON] належить трикімнатна квартира загальною площею 77,3 кв.м, яка знаходиться в [ADDRESS] , форма власності - приватна, частка - 1/1, що підтверджується інформаційною довідкою №217132963 від 21 липня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (36 -37). Відповідно до положень ст. 12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 \~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Згідно з ч. 1, 2 ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Разом з тим, позивачкою [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач чинить їй та їхньому неповнолітньому синові [PERSON] перешкоди у користуванні житловим будинком по [ADDRESS] , в якому вони зареєстровані, тобто не виконано вимоги\~ст. 12 ЦПК України. Ухвалюючи рішення\~у даній\~справі,\~суд виходить\~з того,\~що самі\~по собі\~твердження позивачки\~про те,\~що відповідач\~чинить їй\~та їхньому\~неповнолітньому синові\~перешкоди в\~користуванні житловим\~будинком,\~в якому\~вони зареєстровані\~та мають\~право проживати,\~поміняв замки\~та не\~надав нові\~ключі,\~а також\~додані до\~позовної заяви\~довідки про\~реєстрацію місця\~проживання [PERSON] \~та [PERSON] \~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~копія сторінок\~будинкової книги\~та технічного\~паспорта на\~будинок, не є достатніми та беззаперечними доказами на підтвердження позовних вимог. Інших належних і допустимих доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування у даній справі, стороною позивачки суду не надано. Крім того, твердження позивачки про те, що будинок по [ADDRESS] , є єдиним їхнім (її та сина) житлом, спростовані в ході розгляду справи стороною відповідача, зокрема, наданими суду інформаційними довідками про наявність у [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] . З огляду на викладене, оцінюючи належність та допустимість поданих доказів, їх достатність і взаємозв`язок, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з його недоведеністю. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати слід залишити за останньою. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed