Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Київської міської ради про визнання за ними права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] року померла [PERSON] За свого життя, а саме 02 лютого 2007 року, [PERSON] склала заповіт, за яким все майно вона заповіла позивачам. Позивачі після смерті [PERSON] звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру, оскільки право власності на спірну квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10.02.1998 року та договором купівлі-продажу від 15.11.1999 року, однак вказаний договір не зареєстрований у відповідному органі реєстрації прав на нерухомість. Посилаючись на те, що вони не можуть оформити право на спадщину у нотаріуса за відсутності належних правовстановлюючих документів, позивачі просять визнати за ними право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за кожним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивачі в судовому засіданні позов підтримали. Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просив прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу за відсутності представника. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пінчук О.В. в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, додатково пояснив, що в кінці 1999 року він продав своїй матері [PERSON] належну йому ? частку квартири [ADDRESS], проте вказаний договір не було зареєстровано в БТІ у встановленому порядку. Після продажу своєї частки квартири він у спірній квартирі не проживає, проживає у [ADDRESS], в спірній квартирі проживала матір до дня смерті та інколи проживав його племінник [PERSON], син позивача [PERSON] Заслухавши пояснення позивачів та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.02.1998 року. Згідно нотаріально посвідченого договору від 15.11.1999 року [PERSON] продав належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS], а [PERSON] її придбала за 7016 грн. Договір містить посилання на те, що він підлягає реєстрації у Київському міському бюро технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, чинного на момент укладення договору купівлі-продажу від 15.11.1999 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 15.11.1999 року був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2725, проте не був зареєстрований у Київському міському бюро технічної інвентаризації. З відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 14 липня 2016 року №8996 (И-2016), наданої на запит суду, вбачається, що спірна квартира на праві власності зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.02.1998 року; інформація щодо обтяження на вказану квартиру відсутня. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо вказаного об'єкта нерухомого майна відсутні. Разом з тим, [PERSON] набула право власності на 1/2 частину квартири за договором купівлі-продажу від 15.11.1999 року, оскільки після підписання вказаного договору їй було передано придбану частку квартири для володіння та користування і вона постійно проживала у спірній квартирі до смерті. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 06 червня 2015 року [PERSON] померла [INFO] року. З пояснень сторін вбачається, що [PERSON] є матір'ю позивача [PERSON] та бабусею позивача [PERSON], який є сином [PERSON] З матеріалів спадкової справи №1/2015, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що 02 лютого 2007 року [PERSON] складено заповіт, за яким все майно все майно, що буде належати їй на день смерті, вона заповідає [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. 17 червня 2015 року та 13 липня 2015 року (тобто у встановлений законом шестимісячний строк) [PERSON] та [PERSON] подали приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Пінчук О.В. заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивач [PERSON] є донькою померлої, а [PERSON] - онуком померлої, і вони є спадкоємцями за заповітом, інші спадкоємці, крім позивачів, з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Позивачі у заявах про прийняття спадщини повідомили, що спадкоємцем за законом є син померлої [PERSON] Проте з заявою про прийняття спадщини він не звертався, а в судовому засіданні підтримав позов та не заперечував проти прийняття спадщини позивачами. Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до п. п. 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пінчук О.В. від 25 березня 2016 року позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу не був зареєстрований у відповідному органі реєстрації прав на нерухомість. На підставі викладеного судом встановлено відсутність умов для отримання позивачами свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у нотаріуса, тому їх вимоги про визнання за ними в судовому порядку права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, підлягають задоволенню.

Outcome: approved