Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з Фізичної особи - підприємця [PERSON] на свою користь: 70883,76грн. авансового платежу за товар з урахуванням збільшення боргу на інфляційні збитки та 3% річних за користування грошовими коштами; 55983,86грн. пені, обумовленої п.7.4. Договору, як 0,1% від загальної суми замовлення, яка становить 52567,00грн., за кожен день невиконання - всього 1065 днів та 10000,00грн. на відшкодування моральної шкоди. Також позивач просив розірвати ДЖоговір №93 на виготовлення шафи-купе вартістю 52567,00грн., укладений між позивачем та відповідачем. (а.с.26-31) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, пояснив, що 06 вересня 2012 року між Фізичною особою - підприємцем [PERSON] та позивачем був укладений Договір купівлі-продажу №93, за умовами якого відповідач зобов'язувався передати у власність покупцю шафу-купе, згідно затверджених ескізів, що є невід'ємною частиною цього договору. На виконання договірних зобов'язань, позивачем виплачено відповідачу аванс на загальну суму 37000,00 грн., однак в межах визначених договорами строків, відповідач не приступив до виконання робіт по виготовленню шафи-купе та не передав позивачу замовлений товар, вирішити спірні питання в досудовому порядку не виявилось за можливе. Позивач вважає, що відповідач не мав наміру виконувати договірні зобов'язання, укладаючи договір відповідач мав за мету лише отримати грошові кошти, оскільки навіть не приступив до виконання робіт по виготовленню меблів, які замовлено позивачем, тому просить розірвати Договір №93 на виготовлення шафи-купе від 06 вересня 2012 року та стягнути з відповідача на свою користь 70883,76 грн. авансового платежу за товар з урахуванням збільшення боргу на інфляційні збитки та 3% річних за користування грошовими коштами; 55983,86грн. пені, обумовленої п.7.4. Договору, як 0,1% від загальної суми замовлення, яка становить 52567,00грн., за кожен день невиконання - всього 1065 днів та 10000,00грн., а також відшкодувати моральну шкоди, яка оцінюється позивачем в розмірі 10000,00 грн., що є предметом позову. Відповідача - Фізична особа - підприємець [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористався. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст.656 ЦК України). Як визначено положеннями ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 865 Цивільного кодексу України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частиною 2 ст. 873 ЦК України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Судом встановлено, що 06 вересня 2012 року між Фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу №93, за умовами якого продавець приймає на себе зобов'язання передати у власність покупцю шафу-купе (далі - товар), вказаний в замовленні та ескізі шафи, що є невід'ємною частиною даного договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, передбачених даним договором. За бажанням покупця, продавець надає йому додаткові платні послуги по доставці та/або зборці та/або встановленню товару по місцю (далі - послуги) в об'ємах, видах та вартості, вказаних в Замовленні Товару. (а.с.4-10) Як передбачено у п.4.2. Договору, строк поставки товару складає до 45 днів з дати остаточного узгодження технологом, конструктором та покупцем листа узгодження замовлення про можливість виготовлення та встановлення шафи-купе покупцю за індивідуальним замовленням покупця та після останнього узгодження специфікації, за умови надходження продавцю авансового платежу покупця в розмірі, визначеному п.6.3. даного Договору. Датою поставки є дата отримання покупцем товару в місці доставки. Отримання товару покупцем фіксується останнім у накладній (підпис про отримання), один примірник якої залишається у покупця (п.4.3. Договору). Відповідно до пунктів 6.2., 6.3. Договору, загальна вартість товару становить 52567,00грн. Покупець зобов'язаний оплатити вартість товару та послуг двома платежами: авансовим платежем в розмірі 37000,00грн. - при підписанні даного Договору; остаточним платежем в розмірі 15567,00грн., який сплачується двома частинами: перша частина остаточного платежу в розмірі 14011,00грн., що складає 90% остаточного платежу, покупець оплачує продавцю протягом трьох днів з моменту повідомлення покупця про надходження товару на склад продавця, але в будь-якому випадку не пізніше, ніж до моменту отримання товару покупцем; другу частину остаточного платежу в розмірі 1557,00грн., що складає 10% остаточного платежу, покупець оплачує продавцю після зборки та встановлення (монтажу) товару. В п.7.4. Договору передбачено, що у випадку порушення продавцем передбачених даним Договором строків поставки товару або строків надання послуг, продавець відповідно сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від загальної вартості товару та/або вартості послуг за кожен день прострочення, або покупець має право за своїм вибором: а) за погодженням з продавцем продовжити строк поставки товару або строк надання послуг, виклавши такі зміни в підписані сторонами додатковій угоді до даного договору; б) за погодженням з продавцем здійснити заміну не отриманого ним товару на інший, наявний у продавця товар, з відповідним перерахунком купівельної ціни (вартості товару) та зміною строків поставки товару, виклавши такі зміни в підписані сторонами додатковій угоді до даного договору, на що сторони погодились, підписавши даний Договір. Як передбачено у п.7.6. Договору, він набирає сили з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання взятих на себе сторонами зобов'язань. Погодження сторонами специфікацій товару відображене в Замовленнях №1487, №1488, №1496, які є додатками до Договору (а.с.8-10). Отже, між позивачем [PERSON] та відповідачем ФОП [PERSON] виникли відносини на підставі Договору купівлі-продажу №93 від 06.09.2012р., предметом договірних зобов'язань за цим договором є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів, виготовлення, поставки та встановленню трьох шаф-купе. Матеріальними об'єктами договірних зобов'язань є наприкінці майно і гроші, які сторони мають передати одна одній, саме вони є предметом виконання за договором, з урахуванням інтересу кожної із сторін та відповідної мети договору. Замовлення №1487, №1488, №1496 містять відмітки про отримання відповідачем Фізичною особою - підприємцем [PERSON] передоплати в сумі 14000,00грн. -05.09.2012р., в сумі 10000,00грн. - 05.09.2012р. та в сумі 13000,00грн. - 06.09.2012р., що підтверджується підписами відповідача та штампами «сплачено» із зазначенням відповідних дат отримання частин передоплати. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Отже, як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, позивач виконав свої зобов'язання за Договором купівлі-продажу №93 від 06.09.2012р, здійснивши попередню оплату в загальному розмірі 37000,00грн., що відповідає сумі передоплати, визначеної в підпункті 1 п.6.3. Договору. При цьому, відповідач, в порушення умов укладеного договору, після надходження грошових коштів, до виконання обсягу робіт, визначених договорами, не приступив, та у встановлені строки замовлення не виконав. 23.04.2013 року позивач звернувся до ФОП [PERSON] із заявою за змістом якої повідомляв останього про те, що в разі чергового не виконання замовлення позивач буде вимушений переглянути з ФОП [PERSON] умови договору щодо розміру пені, або звертатися до Комітету захисту прав споживачів та з позовом до суду (а.с.11). У відповідь на дану заяву відповідачем надано позивачеві Гарантійний лист від 10.05.2013р., в якому ФОП [PERSON] гарантує здійснення поставки товару за Договором купівлі-продажу №93 від 06.09.2012р. в термін до 10.06.2013р. (а.с.12) Однак, у визначені в Гарантійному листі строки умови договору виконані не були, внаслідок чого позивач 11.06.2013р. звернувся до відповідача із заявою, в якій, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів» просив повернути передоплату в сумі 37000,00грн., сплачену за Договором (а.с.13). На зазначену заяву відповідачем надано позивачеві новий Гарантійний лист від 25.07.2013р, в якому ФОП [PERSON] гарантує здійснення поставки товару за Договором купівлі-продажу №93 від 06.09.2012р. в термін до 20.08.2013р. (а.с.14) Однак, у визначені в Гарантійному листі від 25.07.2013р. строки умови договору виконані не були, внаслідок чого позивач 04.09.2013р. звернувся до відповідача із заявою, в якій, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів», повідомляв про розірвання в односторонньому порядку договірних зобов'язань за Договором купівлі-продажу №93 від 06.09.2012р. та вимагав повернення передоплати в сумі 37000,00грн. протягом 14 днів (а.с.15). У відповідь на дану заяву, відповідачем надано позивачеві листа від 26.10.2013р., в якому позивачеві запропоновані варіанти врегулювання: отримання замовлення за Договором купівлі-продажу №93 від 06.09.2012р. в термін до 30.11.2013р., в разі незгоди - вибрати інший товар з наявного асортименту, а у випадку незгоди з даними пропозиціями, відповідачем гарантується повернення всієї суми передоплати в термін до 30.01.2014р. (а.с.16) Оскільки у визначені терміни - до 30.01.2014р. сума передоплати за договором повернута не була, 31.01.2014р. сторони погодили графік погашення заборгованості в сумі 37000,00грн. чотирма платежами: 20.02.2014р. - 10000,00грн.; 20.03.2014р. - 10000,00грн.; 20.04.2014р. - 10000,00грн.; 20.05.2014р. - 7000,00грн. Також визначено, що отримання коштів [PERSON] оформляється розписками (а.с.17). Позивач [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що єдине часткове повернення передоплати за договором в сумі 3000,00грн. було здійснене відповідачем ФОП [PERSON] 30.03.2014 р., в той же час доказів повернення відповідачем решти суми передоплати в розмірі 34000,00грн. відповідачем не надано та матеріали справи не містять. У зв'язку з невиконанням відповідачем свого обов'язку по поверненню всієї суми передоплати за договором, позивач звертався до органів прокуратури України із заявою про злочин (а.с.18, 19). 13.07.2016р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] було підписано Додаткову угоду до Договору №93 від 06.09.2012р. про заміну визначеного в договорі товару на інший - міжкімнатні двері, з визначенням попереднього строку поставки - 05.09.2016р. та остаточного строку поставки - 25.09.2016р. Разом з тим, з матеріалів справи не вбачається, що відповідачем в повному обсязі або частково виконані умови укладеної між сторонами Додаткової угоди від 13.07.2016р. до Договору №93 від 06.09.2012р., ці обставини не спростовано відповідачем ФОП [PERSON], який не скористався процесуальним правом подати свої письмові пояснення (заперечення) та докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов'язань. Відповідно до частин 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до частин 2, 3 ст. 849 ЦК України якщо Підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] правомірно пред'явлено вимогу до ФОП [PERSON] про розірвання Договору купівлі-продажу №93 від 06.09.2012р., оскільки в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов'язань в частині термінів виготовлення, поставки, встановлення шаф-купе, ці обставини не спростовано відповідачем ФОП [PERSON], який не скористався процесуальним правом подати свої письмові пояснення (заперечення) та докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов'язань. Виходячи з наведеного суд убачає передбачені ст.ст. 611, 651 ЦК України підстави для розірвання Договору купівлі-продажу №93 від 06.09.2012р., стягнення з відповідача сплаченої позивачем за договором передоплати в сумі 34000,00грн. (37000,00грн. - 3000,00грн.), а також передбаченої умовами договору (п.7.4.) пені в розмірі 0,1% від загальної вартості товару за кожен день прострочення, в межах позовних вимог - за період з 01.11.2013р. по 31.10.2016р. за 1065 днів прострочення, як про це заявлено у позові, виходячи з вартості товару, визначеної умовами договору - 52567,00грн., що становить суму в розмірі 55983,86грн. (1065 х 52,567), тому позов в цій частині вимог підлягає задоволенню. Крім того, в позові заявлена вимога про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних за час прострочення з 01.11.2013р. по 31.10.2016р. на підставі ст. 625 ЦК України, якою передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Проте, зобов'язання, яке є предметом даного спору - Договір купівлі-продажу №93 від 06.09.2012р., має двосторонній, або синалагматичний, характер, оскільки у кожного учасника зобов'язання є і права і обов'язки. При цьому боржником за цим договором в частині грошового зобов'язання є позивач по даній справі, а не відповідач, тому на ФОП [PERSON] в даних правовідносинах не може поширюватися відповідальність, як на боржника за грошовим зобов'язанням, тоому в цій частині позов не підлягає задоволенню, як безпідставний. Що стосується вимоги позову про стягнення моральної шкоди, суд також не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного. Як роз'яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»; - при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Як на підставу стягнення на свою користь моральної шкоди [PERSON] посилаються на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що у разі задоволення вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В той же час ст. 4 зазначеного Закону передбачає, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право в тому числі на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Таким чином, стягнення моральної шкоди на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» можливо лише у вказаному випадку. Закон не містить підстав для стягнення моральної шкоди у разі несвоєчасного виконання або не виконання зобов'язання, тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору при звернені з позовом до суду, на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20грн. - за вимогою немайнового характеру про розірвання договору та в суді 899,84грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial