Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

[PERSON] предявила позов до суду, фактично з вимогами: визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS] і Петрова у м. Одесі, загальною площею 67,6 кв.м., з них житловою 40,1 кв.м.; та визначити порядок користування вказаною квартири, виділивши [PERSON] в користування кімнату площею 18,4 кв.м. та балкон, а [PERSON] кімнату площею 9,5 кв.м. та кімнату площею 12,2 кв.м. з лоджією, залишивши в загальному користуванні кухню площею 9,6 кв.м. ванну кімнату площею 2,8 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., коридор площею 10,9 кв.м. та вбудовану шафу площею 0,4 кв.м., посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В судовому засіданні позивач позов підтримав, відповідач позов визнав. Положення ч.4 ст.174 ЦПК України зазначають, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази та з урахуванням визнання відповідачем позову суд вважає, що позов підлягає задоволенню. 10 листопада 2010 року, за договором купівлі-продажу, [PERSON] купив квартиру під № 48, що розташована в будинку № 57 по вулиці Ільфа і Петрова в місті Одесі, загальною площею 67,6 кв.м., в тому числі житловою 40,1 кв.м. Відповідно до п. 6 Договору придбання квартири вчинено за письмовою згодою дружини [PERSON] [PERSON]. Право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 17 листопада 2010 року (а.с. 5). Між сторонами виник спір стосовно права власності та порядку користування зазначеною квартирою. Положеннями ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виходячи з викладеного, суд вважає, що за [PERSON] слід визнати ? частку квартири під № 48, що розташована в будинку № 57 по вулиці Ільфа і Петрова в місті Одесі, загальною площею 67,6 кв.м., в тому числі житловою 40,1 кв.м. Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу, що відображено у статті 47 ЖК УРСР. Кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов'язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками. Позивачем запропоновано певний порядок користування квартирою, відповідач позов визнав тим самим надав згоду на запропонований позивачем порядок користування квартирою. Виходячи з викладеного, суд вважає, що слід визначити порядок користування квартирою під № 48, що розташована в будинку № 57 по вулиці Ільфа і Петрова в місті Одесі, загальною площею 67,6 кв.м., в тому числі житловою 40,1 кв.м., виділивши [PERSON] в користування кімнату площею 18,4 кв.м. та балкон, а [PERSON] кімнату площею 9,5 кв.м. та кімнату площею 12,2 кв.м. з лоджією, залишивши в загальному користуванні кухню площею 9,6 кв.м. ванну кімнату площею 2,8 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., коридор площею 10,9 кв.м. та вбудовану шафу площею 0,4 кв.м.

Outcome: approved