Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду про усунення перешкод їй та її неповнолітнім дітям [PERSON], [PERSON] у користуванні житловим будинком №56 по вул. Шевченка в м. Бібрка Перемишлянського району Львівської області шляхом безперешкодного доступу до вказаного будинку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 13.09.2016 року вона не може потрапити до житлового будинку №56 по вул. Шевченка в м. Бібрка Перемишлянського району Львівської області в якому зареєстрована, оскільки там змінено замок від вхідних дверей та викинуті її речі, власником даного будинку є мати відповідача, з яким вона 20 січня 2015 року розлучилася, посилаючись на вказані обставини просить суд позов задоволити. Представник позивача в судовому засідання позов підтримав, давши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідачів в судове засідання зявився, проти позову заперечив, посилається на те що, [PERSON] є власником житлового будинку №56 по вул. Шевченка в м. Бібрка Перемишлянського району Львівської області, відповідно вона не хоче щоб там проживала її колишня невістка. [PERSON] взагалі не чинить перешкод у користуванні позивачам в спірному будинку, оскільки він не є власником будинку, крім цього він разом з сином [PERSON] проживає в м. Винники. Представник третьої особи підтримав заявлений позов. Вислухавщи доводи сторін, проаналізувавши обставини та документальні докази по справі, суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає до задоволення мотивуючи це наступним. З оглянутих в судовому засіданні свідоцтв про народження дітей 1-СГ№271487 та 1-СГ№019433 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] 30.12.2002р. народження та [PERSON] 06.07.2005р. народження. Згідно рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 20.01.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, двоє неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з матірю [PERSON] Згідно довідки виконавчого комітету Бібрської міської ради №2548, встановлено, що в житловому будинку №56 в м. Бібрка, Перемишлянського району Львівської області зареєстрована [PERSON] Згідно довідок Бібрської [PERSON] ст. ім. Уляни Кравченко, встановлено, що [PERSON] навчається в 8 класі та [PERSON] навчається в 6 класі. Згідно рішення Перемишлянської РДА №46 від 21 жовтня 2016 року, встановлено, що комісія з питань захисту прав дитини вирішила [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] та неповнолітнім дітям [PERSON], [PERSON] у користуванні житловим будинком №56 по вул. Шевченка в м. Бібрка Перемишлянського району Львівської області. Згідно заяви [PERSON] та висновку №1615 Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНПУ у Львівській області, встановлено, що [PERSON] звернулася в чергову частину Перемишлянського ВП Золочівського ВП ГУНПУ у Львівській області з заявою про те що 13.09.2016 року [PERSON] поміняв замок на дверях будинку в якому вона проживала та викинув її речі на двір. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Зі змісту ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вбачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 ст.10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 379, 383 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Крім того, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням - ч. ч. 1, 2 ст. 65 ЖК України. Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-60цс12 сформулював правову позицію від 11.07.2012р., де зазначив, що під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Згідно ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень [PERSON] 29 цього Кодексу. За правилами ст. 391 ЦК України, власник майна, а у справі яка розглядається, враховуючи положення ст. 396 ЦК України - користувач майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В контексті положень ч. ч. 2, 3 ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК України, за позивачами, незалежно від того, чи залишаються вони членом сім'ї власника, право користування житловим приміщенням зберігається. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та його слід задоволити. У відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн., у звязку з чим вказана сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved