Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», в якій з урахуванням уточнень просила суд стягнути з [PERSON] на її користь на відшкодування завданої майнової шкоди 7014,41 грн. - втрату товарної вартості автомобілю, франшизу - 1000 грн., витрати на оплату експертного висновку при визначенні розміру матеріальної шкоди - 870 грн., судові витрати у розмірі - 229, 40 грн.; стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт»» вартість відновлювального ремонту - 9130,32 грн., пеню - 676, 39 грн., а також стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в рівних частках - по 700 грн. з кожного. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що 07.11.2012 року о 12. год. 30 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода у м. Одесі у пров. 1-й Аеродромний, що була спричинена неправомірними діями [PERSON], який, керуючи транспортним засобом марки «Кіа», виїжджаючи з прилеглої території, не надав перевагу в русі автомобілю «Hyundai ІX 35» (держ. номер [NUMBER]), внаслідок чого допустив зіткнення з ним, яке спричинило пошкодження транспортного засобу, і завдало позивачці, як власнику автомобіля «Hyundai ІX 35» майнової шкоди. [PERSON] також вказує, що у висновку № 476 експертного автотоварознавчого дослідження від 21.05.2013 р. та відповідно до калькуляції, складеної експертом, вартість ремонтно-відновлювальних робіт її автомобілю складає - 3076,50 грн.; вартість деталей, які підлягають заміні - 4886,88 грн.; вартість необхідних для ремонту матеріалів - 1166, 94 грн.; втрата товарної вартості - 7014,41 грн. За складання цього висновку позивачкою було сплачено 870 грн. [PERSON] вказує, що оскільки відповідальність заподіювача шкоди - відповідача [PERSON] була застрахована відповідно до норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року, то відшкодовувати заподіяну шкоду повинен страховик відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт». Позивачка стверджує, що нею були виконанні усі вимоги, передбачені ст. 33, 35 вищевказаного закону, з метою отримання виплати від страховика відповідача, однак нею і досі не отримано страхового відшкодування. Вищевикладені обставини зумовили звернення [PERSON] до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково - у сумі франшизи, яка, на його думку, складає 1000 грн., проти задоволення решти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у запереченні на позов. Зокрема, представник відповідача посилався на помилки у висновку № 476 експертного автотоварознавчого дослідження від 21.05.2013 р., проте призначену судом за його заявою автотоварознавчу експертизу не оплатив. Відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу його зареєстрованого місцезнаходження (а.с. 140), однак у жодне судове засідання не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Приймаючи до уваги, що всі судові відправлення від ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» були повернуті поштою із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 61, 62, 124, 125), суд вважав за можливе розглядати справу без участі цього відповідача за наявними в ній матеріалами. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника, представника відповідача [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 07.11.2012 року о 12. год. 30 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода у м. Одесі у пров. 1-й Аеродромний, що була спричинена неправомірними діями [PERSON], який, керуючи транспортним засобом марки «Кіа», виїжджаючи з прилеглої території, не надав перевагу в русі автомобілю «Hyundai ІX 35» (держ. Номер [NUMBER]), внаслідок чого допустив зіткнення з ним, яке спричинило пошкодження транспортного засобу, і завдало позивачці, як власнику автомобіля «Hyundai ІX 35» майнової шкоди. Автомобіль «Hyundai ІX 35» належить позивачці на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № САО 086889 (16). Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який керував автомобілем марки «Кіа», про що свідчить постанова Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2012 року (а.с. 9). 07.11.2012 року, тобто у день, коли сталася ДТП, [PERSON], який перебував за кермом автомобілю позивачки «Hyundai ІX 35», склав повідомлення про ДТП на ім'я голови правління ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт», тобто вимоги п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо надання повідомлення виконані (а.с. 10). Згідно висновку № 476 експертного автотоварознавчого дослідження від 21.05.2013 р. та відповідно до калькуляції, складеної експертом [PERSON] (свідоцтво [NUMBER]), вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобілю позивачки складає - 3076,50 грн.; вартість деталей, які підлягають заміні - 4886,88 грн.; вартість необхідних для ремонту матеріалів - 1166, 94 грн.; втрата товарної вартості - 7014,41 грн. (а.с. 19-40). За складання цього висновку позивачкою було сплачено 870 грн. (а.с. 18). Судовим розглядом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт» (а.с. 53). Згідно ч. 2 та 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідачем не надано суду ніяких доказів на підтвердження, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, згідно п.1 ст. 1166 ЦК України. Відповідно до п. 6 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Оскільки відповідальність заподіювача шкоди була застрахована відповідно до норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року, відшкодовувати заподіяну шкоду повинен страховик відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Лафорт». Судом також встановлено, що у відношенні відповідача господарським судом м. Києва порушено провадження у справі про банкрутство, однак станом на момент ухвалення рішення по справі відповідача не виключено з ЄДРПОУ, тобто дане підприємство існує та не ліквідовано (а.с. 130-142). Відповідно до п. 3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст.ст. 28, 36 зазначеного закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial