Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання [PERSON],\~ [PERSON],\~ [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: вул. Соборна, буд. 7, м. Красноград, Харківської області та примусове зняття їх з реєстраційного обліку. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивачі зазначили, що вони є власниками житлового будинку за адресою: вул. Соборна, буд. 7, м. Красноград, Харківської області на підставі договору дарування житлового будинку від 04.06.2018 року, зареєстрованого приватним нотаріусом [PERSON] Красноградського районного нотаріального округу Харківської області. Після оформлення права власності на даний будинок, позивачам стало відомо, що в ньому зареєстровані сторонні особи, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачі не проживають в даному будинку та ніколи не проживали, особисті речі відповідачів в будинку відсутні. Крім того за останні 18 років, після смерті першого власника у 2000 році, за будинком ніхто не доглядав, всі комунікації відрізані, будинок занедбаний та починає руйнуватись. Право власності колишнього власника житлового будинку припинилось, тому і право користування житловим будинком у нього та членів його сімї, яке є похідним від права власності, припинилось також. В звязку з тим, що в будинку зареєстровані сторонні особи, позивачі не можуть в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги та просили задовольнити позов, також пояснили, що на підставі договору дарування житлового будинку від 04.06.2018 року, [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] по ? частці кожному житловий будинок за адресою: вул. Соборна, буд. 7, м. Красноград, Харківської області. Даний житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.02.2018 року, який вона отримала у спадок після смерті [PERSON], яка померла 17.03.2000 року. В даному будинку зареєстровані, але не проживають з 2000 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] Дані особи були зареєстровані в даному будинку ще першим власником [PERSON] Тобто в даний час, в звязку зі зміною власника житла вони втратили право користування житловим приміщенням. Від позивача [PERSON] до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої він позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що дійсно не проживають в даному будинку з 2000 року, так як в даному будинку в 2000 році були відрізані комунікації за не сплату комунальних послуг. Будинок належав матері відповідача, [PERSON], [PERSON]. Яким чином його мати оформила заповіт на [PERSON] вони не розуміють. Також зазначили, що не знали про існування рішення Красноградського районного суду від 02.11.2017 року за позовом [PERSON] до Красноградської міської ради про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті 17.03.2000 року [PERSON] Також представник відповідачів просив відкласти розгляд справи, так як ним 20.09.2018 року було подано апеляційну скаргу на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 02.11.2017 року по справі про визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті 17.03.2000 року [PERSON]Ф, до вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, так як вони не знали про існування даного судового рішення. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоводенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку за адресою: вул. Соборна, буд. 7, м. Красноград, Харківської області на підставі договору дарування житлового будинку від 04.06.2018 року, зареєстрованого приватним нотаріусом [PERSON] Красноградського районного нотаріального округу Харківської області. [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] по ? частці кожному житловий будинок за адресою: вул. Соборна, буд. 7, м. Красноград, Харківської області. Даний житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.02.2018 року, який вона отримала у спадок після смерті [PERSON], яка померла 17.03.2000 року. В даному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно копії довідки Красноградської міської ради від 28.08.2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в даному будинку, але протягом останніх десяти років не проживають (а.с. 68). Рішенням Красноградського районного суду від 02.11.2017 року позовом [PERSON] до Красноградської міської ради про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті 17.03.2000 року [PERSON] задоволено та визначено їй додатковий строк два місяці з моменту набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті 17.03.2000 року [PERSON] В даному рішенні зазначено, що [PERSON] доглядала за [PERSON], в звязку з чим остання заповіла їй житловий будинок за адресою: вул. Соборна, буд. 7, м. Красноград, Харківської області. В звязку з тим, що [PERSON] не знала де знаходиться заповіт [PERSON] вона не могла вчасно звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Дане рішення набрало законної сили 13.11.2017 року (а.с. 50). Посилання представника відповідачів на те, що вони не знали про існування даного рішення, в звязку з чим лише 20.09.2018 року подали апеляційну скаргу на дане рішення та просили відкласти розгляд справи до вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, суд сприймає критично, так як дана справа про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням знаходиться в провадженні суду вже з 08.06.2018 року та з самих пояснень відповідачів стало відомо, що вони знали про дане рішення з лютого 2018 року, 20.07.2018 року уклали договір з адвокатом, але подали апеляційну скаргу лише зі спливом декількох місяців. Тобто дане відкладення справи призведе лише до затягування вирішення даної справи. При цьому суд не обмежує права відповідачів на захист своїх прав у судовому порядку, не позбавляє права на звернення до суду з позовом у загальному порядку. На даний час житловий будинок за адресою: вул.Соборна, буд.7, м. Красноград, Харківської області належить на праві власності взагалі іншим особам [PERSON] та [PERSON] Договір дарування\~від 04.06.2018\~року на\~час розгляду\~справи є дійсним, його не змінено, не скасовано та не визнано в судовому порядку недійсним, а отже позивачі є законними власниками даного будинку. Відповідачами по справі є члени сімї колишньої власниці, які були зареєстровані в даному будинку та мали право користування житловим приміщенням та право проживання в ньому лише на час, коли власником була інша особа, оскільки їх право користування житловим приміщенням та право проживання випливало з права власності на даний будинок і відповідно такі права відповідачів припинились з часу відчуження майна і зміни її власника спочатку на [PERSON], а потім на [PERSON] та [PERSON], які не давав згоди на державну реєстрацію відповідачів в належному їм на праві власності будинку. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які\~\~мають у приватній власності будинок (частину будинку),\~\~квартиру,\~\~користуються\~\~ним\~\~(нею)\~\~для\~\~особистого проживання і проживання членів їх\~\~ сімей та інших осіб,\~\~ мають\~\~ право розпоряджатися\~\~цією\~\~власністю на свій розсуд. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК УРСР\~до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім'ї права користуватися житлом, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування даним житловим приміщенням. Право користуватися житлом для членів сім'ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім'ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло. Тобто, в даному випадку право користування житловим приміщенням для відповідачів є похідним від права власності на даний будинок, а тому припинення права власності на житло тягне за собою відповідно втрату особою і права користування житловим приміщенням. Оскільки відповідачі добровільно не знімаються з реєстраційного обліку по будинку, власниками якого вони не є та щодо якого не мають права користування, то такими діями створюються перешкоди позивачу у користуванні його власністю та спричиняються додаткові витрати в утриманні будинку. Дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року № 638/13030/13-ц. Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. В звязку з чим вимога позивачів про примусове заняття відповідачів з реєстраційного обліку не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: вул.Соборна, буд.7, м.Красноград, Харківської області.

Outcome: partial