Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи тим, що [INFO] року померла їхня мати [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до складу, якої ввійшла земельна ділянка площею 3,06 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Однак в шестимісячний строк після смерті спадкодавця вони не звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки часто хворіли та не були обізнані з процедурою оформлення спадщини. Коли вони звернулися до нотаріальної контори, їм було роз'яснено, що строк визначений законом на прийняття спадщини вони пропустили і їм потрібно звернутися до суду. Просили визначити їм додатковий строк для вчинення вказаний дій, так як пропустили його з вказаних поважних причин. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] заявлені вимоги позивачів підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в заяві. Представник відповідача Миколаївської сільської ради в задоволенні позовної заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомили суд письмово листом. Вислухавши пояснення представника позиваів, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року у с.Бошівка, Буринського району, Сумської області померла мати позивачів [PERSON], яка мешкала в [ADDRESS] у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшло, спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 3,06 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташованої на території Миколаївської сільської ради,Буринського району Сумської області, яке належало їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] спадкоємцями за законом якої є позивачі, але заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк вони не подали, оскільки часто хворіли та не були обізнані з процедурою оформлення спадщини. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть спадкодавця, свідоцтвами про народження позивачів, свідоцтвом про шлюб позивачки [PERSON], копією державного акту, довідкою Миколаївської сільської ради, медичними довідками, копіями паспортів позивачів ( а.с.5-19). Вказані обставини з врахуванням визначених позивачами позову суд вважає об'єктивним та істотними причинами, що завадило позивачам своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №46742718 спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, тобто спадщина до теперішнього часу є відкритою. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачами з поважних причин, оскільки не були обізнані з процедурою оформлення спадщини, крім того мали поганий стан здоров'я. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивачів спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для них об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили їм своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивачка, пов'язана зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивачки виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких вона є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved