Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей та сім'ї Бородянської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав. Позивач зазначала, що відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Починаючи з 19 грудня 2012 року, відповідач проживає окремо в іншому місті і жодним чином не виконує своїх батьківських обов'язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової. Або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання та забезпечення неповнолітньої дитини вирішуються позивачем самостійно. Посилаючись на викладене, позивач просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання представник третьої особи служби у справах дітей та сім'ї Бородянської районної державної адміністрації Київської області не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.14). Шлюб між сторонами розірвано рішенням Бородянського районного суду Київської області від 19 грудня 2012 року (а.с.17). Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 21 травня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн., щомісячно, починаючи з 21 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.15). Згідно довідки-розрахунку №510 від 07 березня 2018 року, наданої Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заборгованість відповідача [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01 березня 2018 року становить 35612,90 грн. (а.с.16). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області Павліченко О.М., позивач [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини [PERSON] за вказаною адресою не проживає, участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не допомагає (а.с.12). Згідно висновку від 28 березня 2018 року, затвердженого розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області №106 від 28 березня 2018 року, комісія з питань захисту прав дитини, яка діє при Бородянській РДА Київської області, враховуючи рішення виконавчого комітету Дружнянської сільської ради Бородянського району Київської області №1 від 31 січня 2018 року, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до правильного висновку про те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до свого неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що, відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved