Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

[PERSON] у вересні 2020 року звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що наказом в.о. директора Державного підприємства «Дослідне Господарство «Гонтарівка» Інституту тваринництва Національної академії аграрних наук України» (далі - ДП «ДГГІТНААН України») за № 133-В/ос від 16.07.2018 року її було відсторонено від роботи бригадира СТФ до закінчення розгляду кримінальної справи по факту крадіжки комбікорму з СТФ або винесення вироку суду. Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 03.03.2020 року визнано незаконним та скасовано наказ по ДП «ДГГІТНААН України» за № 133-В\\ос від 16.07.2018 року в частині відсторонення її від роботи. Вказане рішення суду фактично не було виконане, до виконання своїх обов`язків вона не була допущена. Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 22.07.2020 року з відповідача на її користь було стягнено заробітну плату у розмірі 129624 грн. 87 коп. за час вимушеного прогулу з 16.07.2018 року по 15.04.2020 року, яке виконане у повному обсязі. Разом з тим, вважала що діями в.о. директора ДП «ДГГІТНААН України» [PERSON] їй була спричинена моральна шкода, яка полягала в тому, що вона відчувала дуже сильні хвилювання з приводу неправомірної поведінки щодо неї відповідача, протягом тривалого часу змушена була доводити протиправність діяльності відповідача, витрачати свій час на судові спори та вживати всіх можливих заходів на поновлення порушених прав, що призвело до порушення звичайного способу життя та вимагало додаткових зусиль для його організації, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 50000 грн. 00 коп. та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 19.10.2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, представник відповідача надав суду відзив, в якому виклав заперечення проти позову, зазначивши, що факти, зазначені позивачем, не відповідають дійсності, правове обґрунтування є хибним. Вважав, що рішеннями Вовчанського районного суду Харківської області від 30.03.2020 року та від 22.07.2020 року відповідно були повністю відновлені права [PERSON] , посилання на моральні страждання через наказ № 133-В/ос від 16.07.2018 року є необґрунтованими, так як, вказаний наказ є внутрішнім документом підприємства та до відома суспільства не доводився, довідка-інформація з місця проживання та копія висновку лікарсько-консультативної комісії є неналежним доказами, не наданий розрахунок моральної шкоди. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом про час та місце його проведення завчасно та належним чином, позивач надала суду заяву про підтримання заявлених вимог у повному обсязі, просила їх задовольнити та розглядати справу за її та її представника відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про час та місце його проведення завчасно та належним чином, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах із ДП «ДГГІТНААН України». З 24.01.2007 року [PERSON] працювала на посаді бригадира. Наказом в.о. директора ДП «ДГГІТНААН України» від 16.07.2018 року за № 133-В/ос, відсторонено від роботи техніка з племінного обліку ІІ кат. [PERSON] та бригадира СТФ [PERSON] до закінчення розгляду кримінальної справи по факту крадіжки комбікорму з СТФ або винесення вироку суду (а.с. 9-11). Відповідно до рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 03.03.2020 року, визнано незаконним та скасовано наказ по ДП «ДГГІТНААН України» за № 133-В\\ос від 16.07.2018 року в частині відсторонення [PERSON] від роботи. Вказане рішення суду набрало законної сили 02.04.2020 року (а.с. 12-17). 15.04.2020 року [PERSON] була звільнена за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпПУ (а.с. 9). Відповідно до рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 22.07.2020 року з відповідача на користь [PERSON] було стягнено заробітну плату у розмірі 129624 грн. 87 коп. за час вимушеного прогулу з 16.07.2018 року по 15.04.2020 року, яке набрало законної сили 28.08.2020 року. 21.09.2020 року [PERSON] отримала виплати за вказаним судовим рішенням (а.с. 18-24). Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Отже, вказаним вище рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 03.03.2020 року встановлено незаконність наказу щодо відсторонення [PERSON] від роботи. Вказана обставина, згідно положень ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 16 ЦК України відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів судом. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12.07.2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої ст. 41 Конвенції. Крім того, суд звертає увагу на оцінку, викладену у рішеннях ЄСПЛ «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. На підтвердження нанесеної моральної шкоди, позивач посилається на данні довідок - інформації Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області за № 2180 від 17.09.2020 року та за № 2171 від 17.09.2020 року, згідно яких вона проживала разом із донькою [PERSON] (інвалід 3 групи) та онукою [PERSON] , фактично перебувала на утриманні доньки з 2018 по 2020 рік (а.с. 25-26). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася у перебуванні її без належних засобів до існування на протязі більше двох років, на утриманні доньки, необхідності відновлювати порушені права, що призвело до порушення звичайного способу життя та вимагало додаткових зусиль для його організації, що свідчить про наявність підстав, передбачених ст. ст. 23, 1167 ЦК України, а тому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом виходячи з вимог розумності і справедливості. Приймаючи до уваги зазначене, розмір компенсації моральної шкоди призначається судом в 5000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст. ст. 141, 142 ЦПК України. Матеріали справи свідчать, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви 840 грн. 80 коп. (а.с. 37). Судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. визначається пропорційно розміру задоволених позовних вимог на загальну суму 5000 грн. 00 коп., що складає 10 % від 50000 грн. 00 коп., відповідно сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] становить 84 грн. 08 коп. (10 % від 840 грн. 80 коп.). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Як передбачено ст. 15 ЦПК України - учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України), та становлять одну із складових судових витрат (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 року за № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Приписами ч. 1 ст. 26 ЗУ від 05.07.2012 року за № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Під час розгляду справи в суді представництво інтересів позивача здійснював адвокат Лазебний Ю.О., на підставі квитанції - угоди № 34 від 23.09.2020 року. Вартість таких послуг, які складались із надання консультацій, складання позовної заяви, представництво інтересів в суді, становить 5000 грн. 00 коп., які фактично сплатила позивач (а.с. 29). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп. покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог на загальну суму 5000 грн. 00 коп., що складає 10 % від 50000 грн. 00 коп., відповідно сума витрат на професійну правничу допомогу 500 грн. 00 коп. (10 % від 5000 грн. 00 коп.). За таких обставин з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial