Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вересень Плюс» в якій просить стягнути з заборгованість по заробітній платі в розмірі 575 298 грн.36 коп., а також середній заробіток із розрахунку середньоденного заробітку в розмірі 650 грн. 79 коп. за весь час затримки розрахунків при звільненні, починаючи із 11.06.2018 року по день фактичного розрахунку, витрати з надання правничої (правової) допомоги у розмірі 30 000 грн. 00 коп. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач її звільнив 11.06.2018 року і не розрахувався з нею та не здійснив виплату середньоденного заробітку при звільненні, починаючи із 11.06.2018 року та по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судовому засіданні та наданому відзиві просив відмовити в задоволенні позову. Ухвалою судді від 26.01.2021 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 21.04.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання про зобов`язання суду надати копії документів. Ухвалою суду від 05.05.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання про витребування належним чином завірених довідок про середній заробіток та загальну заборгованість по заробітній платі. Ухвалою суду від 05.05.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання про необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.05.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання про витребування документів від відповідача. Ухвалою суду від 18.05.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання про витребування документів у відповідача та дес. України в Кіровоградській області. Заслухавши пояснення позивачки , представників сторін, дослідивши матеріали справи суд находить позов в якому необхідно відмовити. Встановлено ,що [PERSON] прийнята на посаду продавця продовольчих товарів ТОВ «Вересень плюс» з 29.11.2017 року згідно наказу (розпорядження) №1918к від 28.11.2017 року з тривалістю - робочого тижня 48 год. та окладом (тарифною ставкою) 20,07грн. [PERSON] подала заяву на ім`я директора ТОВ «Вересень Плюс» від 30.05.2018 року (вх.№8 від 30.05.2018 року), в якій вона просить звільнити її з займаної посади з власним бажанням з 31.05.2018 року. Відповідно з листком непрацездатності (серія АДЕ №820714) [PERSON] перебувала на стаціонарі у період з 30.05.2018 року по 11.06.2018 рік. В подальшому, 11.06.2018 року на ім`я директора підприємств ТОВ «Вересень плюс» [PERSON] знову було написано заяву про звільнення з займаної посади з 12.06.2018 року за згодою сторін у зв`язку з погіршенням стану здоров`я (вх. №9 від 11.06.2018 року). Заява прийнято менеджером з персоналу [PERSON] (вх. №9 від 11.06.2018 року). 11.06.2018 року [PERSON] написала заяву на звільнення за угодою сторін з 12.06.2018 року. Лікарняний, який був наданий не був заповнений належним чином. Звільнення не було проведено , оскільки роботодавець не знав де знаходився співробітник. Тому, процедуру звільнення залишили до з`ясування обставин відсутності [PERSON] на робочому місці. Відносно відсутності [PERSON] були виконані всі необхідні процедури по з`ясуванню причин її місця знаходження: надсилалися листи по зазначеним особовій справі адресам реєстрації та проживання. Листи поверталися без отримання адресатом. 13.07.2018 року на адресу ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ ПЛЮС» надійшов лист від [PERSON] про те, що вона знаходилась на лікуванні, що у неї поганий стан здоров`я, що вона просить її звільнити тим днем, коли була написана заява, тобто 12.06.18 року, лікарняних листів вона не надавала. Звільненню було проведено згідно її заяви від 11.06.2018 року , дата звільнення 12.06.2018 року. \~ \~ \~ \~ У зв`язку з затримкою видачі трудової книжки та розрахунку при звільненні підстав, бухгалтерією підприємства було сплачено [PERSON] середній заробіток за період з червень 2018 року по 17.05.2019 року належних її при звільненні коштів та фактично цією датою її було звільнено із займаної посади за її ж побажаннями. А саме, нарахована заробітна плата в розмірі: 80 328,96 грн. 96 коп. -компенсація за невикористану відпустку в розмірі: 8 603 грн. 00 коп.; - лікарняний: 2 353 грн. 44 коп.; - всього нараховано : 91 285 грн. 40 коп.; - сума до сплати: 73\~872 грн.50 коп. , яку було перераховано на картковий рахунок [PERSON] 15 липні 2019 року, що не запечував її представник в судовому засіданні. Питання пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберіганням, виготовленням, постачанням і обліком, регулюються Кодексом законів про працю України, Постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 7\~квітня 1993\~р. №\~301, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29\~липня 1993\~р. №\~58 . Відповідно до ст. 47 КЗпП України та пункту\~4.1 Інструкції №\~58 власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Згідно із пунктом\~4.2 Інструкції №\~58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то роботодавець у цей день надсилає працівникові поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. При звільненні трудова книжка видається працівнику під розпис у «Книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них». Відповідно до статті\~235 КЗпП у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно з\~пунктом 4.2.\~Інструкції №\~58\~пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Таким чином працівник, отримавши повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, сам вирішуватиме, чи йти йому за трудовою книжкою особисто або ж чекати, коли роботодавець надішле її поштою. Поки не буде отримано в письмовому вигляді згоду працівника на відправку трудової книжки поштою, відправляти її роботодавець не має права, але якщо працівник свою згоду дав. [PERSON] не з`явилась у день звільнення до відділу кадрового адміністрування і не отримала трудову книжку, працівники діяли відповідно до пункту 4.2 Інструкції № 58. У цей же день було надіслані [PERSON] поштове повідомлення про необхідність отримання трудової книжки. Повідомлення було надіслане рекомендованим листом «з повідомленням про вручення» на дві адреси, які зазначені в особовій справі, але листи [PERSON] не були отримані. 06.08.2019 року відділом кадрового адміністрування було надіслано повтори повідомлення на дві адреси [PERSON] , дані листи були отримані, але з трудовою книжкою [PERSON] жодного разу не з`являлась, перешкод в отриманні трудової книжки співробітниками відділу кадрового адміністрування не створювалось. Також, не можна погодитися з самим фактом вимоги про стягнення середнього заробітку позивачки, оскільки вони здійснені без дотримання нормативно-правових актів, які регулюють дане питання. Позивачка в позовній заяві не навела підстав розрахунку заробітку за один робочий день ,а саме в розмірі 650 грн. 79 коп. Безпідставним посилання позивачки на ст. 235 КЗпП України, як на підставу виплати середнього заробітку за зазначений в позовні заяві час. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП Україні тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України у раз затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним орган) працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Отже, положеннями статей 117, 235 КЗпП України передбачень відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час одного й того ж фактично прогулу працівника задля компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Однак за порушення трудових прав працівника при одному звільненні неможливе одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за статтею 117 КЗпП України, так і за статтею 235 КЗпП України, тобто подвійне стягненні середнього заробітку, оскільки це буде неспівмірно з правами працюючого працівника, який отримує одну заробітну плату. Оскільки позивачці були направлені повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, кошти були перераховані підприємством на її картковий рахунок, тому вина відповідача яка передбачає стягнення заробітку\~за весь\~час затримки\~розрахунків при\~звільненні не доведена позивачем і в судовому засіданні не встановлена. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивачки правничої допомоги в розмірі 30 000 грн. суд відмовляє, оскільки суд в задоволенні позовних вимог суд відмовив. Статті 12, 80, 81 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинно довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як ш підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою до позовної заяви та в судове засідання не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статті 77 ЦПК України, які б підтверджували факти, викладені у позові та доводили обставини, які мають значення для справи . Виходячи з наведеного суд в задоволенні позову [PERSON] до про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки, правничої допомоги та судового збору відмовляє. На підставі\~ ст.ст. 47,117, 235 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 7\~квітня 1993\~року №\~301, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29\~липня 1993\~р. №\~58 та

Outcome: dismissed