Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] 25 лютого 2015 року звернулися з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного незавершеного будівництвом будинку, визначивши третіми особами без самостійних вимог на предмет спору Головне архітектурно-планувальне управління Дніпровської міської ради і Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. В обґрунтування позовних вимог позивачі у позовній заяві та з представниками в судовому засіданні посилалися на те, що їм на праві власності належать будинки і земельні ділянки. Так, [PERSON] є власником житлового будинку і земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] є власником житлового будинку і земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Поруч з їх домоволодіннями по [ADDRESS] , розташоване домоволодіння відповідача [PERSON] , яке ним будується з 2014 року. Будинок зведений до 4-го поверху, площа забудови повністю займає весь периметр ділянки і виходить за її межі. Будівництво ведеться без дозвільної документації, з істотними порушеннями будівельних норм і правил, правил протипожежної безпеки, інсоляцій і освітлення. За зверненнями позивачів Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, на об`єкті по [ADDRESS] , якою встановлено, що відповідач здійснює будівництво без отримання відповідної дозвільної документації. Повідомлення про початок виконання будівельних робіт і декларації про початок виконання будівельних робіт скасовані. Внаслідок щільного будівництва багатоповерхівки зайнято весь периметр земельної ділянки, здійснено вихід за її межі, чим порушені норми протипожежних розривів, норми інсоляції та природного освітлення житла і садибних ділянок. Самочинне будівництво учинене відповідачем порушує їх права і охоронювані законом інтерес, а тому обраний ними спосіб захисту узгоджується з нормами ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України і самочинне будівництво підлягає знесенню на підставі ч. 7 ст. 376 ЦК України, оскільки усунення негативних наслідків без зносу будинку не можливе. Отже, відповідачем допущені порушення не тільки їх, позивачів, прав, а і закону. Їм завдана значна шкода. На звернення до відповідача про з`ясування обставин вказаного, усунення вказаних порушень питання вирішене не було, була відмова. Позивачі вважають вказане неправомірним, оскільки порушує їх права. Просили суд зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні їх земельними ділянками і будинками шляхом знесення самочинно збудованого будинку, задовольнити всі їх позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення на позов та пояснив, що не погоджується з обраним позивачами способом захисту порушеного права, вказав, що виходячи з роз`яснень, що містяться у п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 1912 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України про правовий режим самочинного будівництва» відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти знання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина 4 ст. 376 та ст. 391 ЦК України). Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою; позивачі не зверталися до відповідача із вимогою про перебудову об`єкта, а тому застосування ч. 7 ст. 376 ЦК України (шляхом знесення самовільного будівництва) неможливе. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог ч. 7 ст. 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано собі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво від такої перебудови. Однак позов про знесення спірної забудови на підставі п. 7 ст. 376 ЦК відповідними органами не був пред`являвся, а позивачі на виконання вимог ст. 391 ЦК не надано доказів того, що їх право порушене. Так, не доведено відповідними доказами, що відповідачем дійсно порушено будівельні норми і правила; що виявлені перевіркою допущені порушення є істотними; що будівництво негативно впливає на зручність утримання суміжних ділянок позивачів у достатній мірі, щоб можна було стверджувати про порушення їхніх прав; що немає технічної можливості виконати перебудову будівлі відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами. Письмове роз`яснення прав позивачу було, порушень відносно позивачів допущено не було. Ніяких інших зобов`язань відносно позивачів на себе не брали і не беруть, будь-якої шкоди позивачам не завдавали. Вважають позовні вимоги безпідставними і не можливим їх задоволення та просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Від представника третьої особи - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції, надійшли пояснення, в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в засідання суду не повідомив, в письмовому зверненні до суду зазначив, що 08 грудня 2014 року на підставі звернення [PERSON] від 10 жовтня 2014 року було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил [PERSON] при виконанні будівельних робіт на об`єкті «Будівництво нового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ». За результатами перевірки складено акт від 08 грудні 2014 року, яким зафіксовано, що за адресою: [ADDRESS] , розташоване домоволодіння, на території якого розпочато виконання будівельних робіт з будівництва будівлі невизначеного призначення. Наразі виконані будівельні роботи з улаштування залізобетонного каркасу будівлі до рівня четвертого поверху. Перевіркою встановлено, що замовником будівництва [PERSON] будівельні роботи здійснюються без відповідної проектної і дозвільної документації, будівництво є самочинним. 08 грудня 2014 року стосовно [PERSON] складено чотири протоколи про адміністративні правопорушення, [PERSON] видано припис про зупинення з 08 грудня 2014 року будівельних робіт на території домоволодіння, 23 грудня 2014 року посадовою особа Департаменту за наслідками розгляду адміністративних матеріалів винесено чотири постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності у вигляді штрафів, які [PERSON] добровільно сплатив. Відповідними наказами Департаменту скасовані реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт і реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт по об`єкту «Будівництво нового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ». Тому ця будівля є об`єктом самочинного будівництва. Просили справу розглянути за наявними доказами і рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутністю представника третьої особи згідно ст. 223 ЦПК України. Представник третьої особи Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином з дотриманням вимог ст. 130 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суду не повідомив, зважаючи на вказане і наявні матеріали справи, заяви цієї третьої особи, на думку суду, просили справу розглянути за наявними доказами і рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутністю представника третьої особи згідно ст. 223 ЦПК України. Вислухавши в судовому засідання представників сторін, з`ясувавши думку третіх осіб, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні з`ясовано, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування домоволодіння від 17 вересня 2009 року. Вона також є власником земельної ділянки під цим домоволодінням загальною площею 0.0724 га, що підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 05 березня 2002 року і договором дарування земельної ділянки від 17 вересня 2009 року (а. с. № 14-17 т. 1). Позивачка [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору про обмін жилих будинків від 22 грудня 1999 року. Вона є власником земельної ділянки під цим домоволодінням загальною площею 0.0440 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності від 18 листопада 2002 року. (а. с. № 18-20 т. 1). Відповідачеві [PERSON] належить на праві власності домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу ВРО № 651487 від 23 грудня 2011 року, що видно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 02 квітня 2015 року (а. с. № 95-96 т. 1). Також відповідачеві [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0.0400 га за адресою: [ADDRESS] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 25 червня 2012 року (а. с. № 11 т. 2). Як видно з плану меж, земельна ділянка відповідача межує з земельними ділянками позивачів по [ADDRESS] і [ADDRESS] . За зверненнями позивачки [PERSON] від 10 жовтня 2014 року, яка вважала, що відповідач здійснюючи будівництва чотириповерхового будинку замість існуючого, порушує її право власності, 08 грудня 2014 року проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил [PERSON] при виконанні будівельних робіт на об`єкті «Будівництво нового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ». За результатами перевірки складено акт від 08 грудні 2014 року перевірки дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил (а. с. № 148 т. 1). Актом зафіксовано, що за адресою: [ADDRESS] , розташоване домоволодіння, на території якого розпочато виконання будівельних робіт з будівництва будівлі невизначеного призначення. Наразі виконані будівельні роботи з улаштування залізобетонного каркасу будівлі до рівня четвертого поверху. Під час перевірки встановлено, що інспекцією ДАБК відповідно до Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13 квітня 2011 року зареєстроване повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 25 травня 2013 року № ДП 062131440142 «Будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд» за адресою: [ADDRESS] , замовником будівництва є [PERSON] . У цьому повідомленні вказано, що будівельні роботи здійснюються відповідно до робочого проекту № 07/12, виконаного ТОВ «Концепт К», ГАП [PERSON] . Згідно з поясненнями [PERSON] від 05 грудня 2014 року № С-181, вона не розробляла проектну документацію і не здійснювала авторський нагляд на об`єкті за адресою: [ADDRESS]. Таким чином у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 24 травня 2013 року № ДП 062131440142 наведені недостовірні данні, що є порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Крім того під час перевірки встановлено, що інспекцією ДАБК відповідно до Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13 квітня 2011 року зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт від 27 серпня 2014 року № ДП 082142390169 «Будівництво нового житлового будинку». В цій декларації вказано, що будівельні роботи здійснюються відповідно до робочого проекту № 07/12 виконаного ТОВ «Концепт К», ГАП [PERSON] , та що замовник отримав в ГоловАПУ Дніпропетровської міської ради містобудівні умови і обмеження № 17 від 19 квітня 2014 року. Згідно з поясненнями [PERSON] від 05 грудня 2014 року № С-181, вона не розробляла проектну документацію і не здійснювала авторський нагляд на об`єкті за адресою: [ADDRESS]. Згідно з листом Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради від 17 листопада 2014 року № 01/22-139 містобудівні умови і обмеження або паспорт забудови земельної ділянки за вищевказаною адресою не надавались. Таким чином в декларації про початок виконання будівельних робіт від 27 серпня 2014 року № ДП 082142390169 наведені недостовірні данні, що є порушенням ст. 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Крім того [PERSON] виконує зазначені роботи за і адресою: [ADDRESS] без належним чином розробленої і затвердженої проектної документації та без забезпечення здійснення авторського нагляду, що є порушенням ч. 1 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність» і без забезпечення здійснення технічного нагляду, що є порушенням ч. 2 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність». 08 грудня 2014 року стосовно [PERSON] складено чотири протоколи про адміністративні правопорушення: 1) щодо наведення у повідомленні про початок виконання будівельних робіт від 24 травня 2013 року № ДП 2131440142 недостовірних даних, що є порушенням ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; 2) щодо наведення в деклараціях про початок виконання будівельних робіт від 27 серпня 2014 року № ДП 082142390169 «Будівництво нового житлового будинку» за адресою: [ADDRESS] недостовірних даних, що є порушенням ст. 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; 3) щодо не забезпечення під час виконання будівельних робіт за адресою: [ADDRESS] , здійснення технічного нагляду, що є порушенням ч. 2 ст. 11 Закону України «Про архітектурну діяльність»; 4) щодо виконання будівельних робіт за адресою: [ADDRESS], без належним чином розробленої та затвердженої проектної документації та без забезпечення здійснення авторського нагляду, що є порушенням ч. 1 ст. Закону України «Про архітектурну діяльність» (а. с. № 150, 152 - 155 - 157, 160-161, 164-166 т. 1). 08 грудня 2014 року [PERSON] видано припис про зупинення з 08 грудня 2014 року будівельних робіт на території домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , до усунення порушень (а. с. № 169 т. 1). 23 грудня 2014 року посадовою особа Департаменту за наслідками розгляду адміністративних винесено чотири постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності; 1) постановою Д-17 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП з накладанням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5950 грн.; 2) постановою Д-18 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 96 КУпАП, з накладанням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.; 3) постановою Д-20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 17 ст. 96 КУпАП, з накладанням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.; 4) постановою Д-19 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 16 ст. 96 КУпАП, з накладанням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. (а. с. № 153, 158, 164, 167 т. 1). Відповідачем означені постанови не оскаржувались і 14 січня 2015 року виконані добровільно шляхом сплати штрафних санкції, що підтверджується наданими Департаментом ДАБІ квитанціями (а. с. № 154, 159, 163, 165 т. 1). 21 листопада 2014 року наказом директора Департаменту ДАБІ № 34-СК скасована реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт № ДП 082142390169 від 27 серпня 2014 року по об`єкту «Будівництво нового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] » (а. с. № 170 т. 1). 08 грудня 2014 року наказом директора Департаменту ДАБІ № 45-СК скасована реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт № ДП 062131440142 від 24 травня 2013 року по об`єкту «Будівництво нового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] » (а. с. № 171 т. 1). Як видно з листа Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради від 17 листопада 2014 року № 01/22-139 містобудівні умови і обмеження або паспорт забудови земельної ділянки [PERSON] на будівництво багатоповерхового будинку, що будується за адресою: [ADDRESS] - не надавались (а. с. № 223 т. 1). Позивачі, звертаючись до суду із цим позовом, вважали, що відповідач чинить їм перешкоди у користуванні власними земельними ділянками і розташованими на них домоволодіннями внаслідок щільної забудови багатоповерховим будинком всього периметру своєї земельної ділянки, виходу за її межі, чим порушує протипожежні норми, норми інсоляції та освітлення житла і садибної ділянки, інші стандарти та ДБН, тому вважали, що їх право підлягає захисту шляхом знесенням будівлі відповідача як самочинно збудованої. За клопотанням позивачів у справі призначено і проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої експертом Дніпропетровського НДІСЕ [PERSON] складений висновок № 930-16 від 15 липня 2016 року (а. с. № 174 - 179 т. 2). На вирішення експерта було поставлене питання (позивачами) про те, чи відповідає об`єкт та його розміщення, що будується за адресою: [ADDRESS] , вимогам державних нормативно-правових актів в галузі будівництва - містобудівним, будівельним, протипожежним і санітарно - гігієнічним. У вступній частині висновку експертом зауважено про те, що на його клопотання витребуванні документи експерту не надані (проект на будівництво), доступ до об`єктів дослідження і присутність при дослідженні всіх сторін по справі не забезпечено. 19 квітня 2016 року експерт прибув на об`єкт дослідження, але відповідач [PERSON] на об`єкті не з`явився, доступу до домоволодіння [ADDRESS] не надав. Дослідження проводилося у присутності [PERSON] і [PERSON] з території сусідніх домоволодінь, які межують з домоволодінням № [ADDRESS] . Під час візуально-інструментального дослідження домоволодіння [ADDRESS] ( [PERSON] ) експертом установлено, що на території земельної ділянки виконані будівельні роботи з будівництва будівлі, збудованої до рівня четвертого поверху, розмірами у плані 9.86 м х 27.9 м, висота поверху біля 3м.; недобудована будівля має три поверхи, розпочаті роботи з будівництва четвертого поверху; будівля має такі конструктивні елементи: фундаменти - не досліджувалися, стіни - конструктивна схема - каркасно-стінова, виконані будівельні роботи з улаштування залізобетонного каркасу, стіни виконані з монолітного залізобетонна і газобетону; перекриття - монолітний залізобетон. У зв`язку з тим, що експерту не надана проектна документація на будівництво і не забезпечений доступ до будівлі, експертом була прийнята І ступень вогнестійкості будівлі за зовнішнім оглядом. Відстань між будівлею, що будується і житловим будинком, розташованим за адресою [ADDRESS] ( [PERSON] ) складає: 4.18 м і 4.02 м. Відстань від існуючої межі між земельними ділянками № [ADDRESS] і № [ADDRESS] до будівлі, що будується складає 0.8 м. Відстань між будівлею, що будуються і житловим будинком за адресою [ADDRESS] , складає 1.89 м. Надаючи відповідь на поставлене питання, експерт дійшов висновку про порушення вимог ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», п. 3.25а*, а саме, відстань між будівлею, що будується за адресою: [ADDRESS] , і житловим будинком за адресою: [ADDRESS] складає: 4.18м і 4.02 м. Відповідно до чинних будівельних норм і правил відстань повинна складати 8 м. Відстань між будівлею, що будується за адресою: вул. Лабораторна № 89 і житловим будинком за адресою: вул. Лабораторна № 91, складає: 1.89 м. Відповідно до чинних будівельних норм і правил відстань повинна складати 8 м. Таким чином, експерт дійшов висновку, що об`єкт та його розміщення, що будується за адресою: [ADDRESS] , не відповідає державним нормативно - правових актів в галузі будівництва. На вимогу суду листом Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради від 21 листопада 2016 року № 3/7080 повідомлено, що Головним архітектурно-планувальним управлінням не оформлялись будівельний паспорт або містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по [ADDRESS] . Щодо вимог чинної містобудівної документації, то згідно з затвердженими міською радою генеральним планом розвитку міста і планом зонування території м. Дніпро, тип житлової забудови території в межах місцезнаходження спірного домоволодіння та суміжних із ним ділянок визначено як «житлова зона садибної забудови». Зона призначена для розташування садибної забудови, одноквартирних житлових будинків до 4-х поверхів із земельними ділянками та зблокованих одно-двоквартирних житлових будинків на суміжних ділянках. Зонінгом визначаються умови і обмеження використання території міста, надається обґрунтування меж територіальних зон, встановлюються містобудівні регламенти, визначаються види переважного та супутнього використання земельних ділянок, граничні параметри дозволеного будівництва в цих зонах (а. с. № 218-220 т. 2). Позивачкою [PERSON] були надані суду фотографії, зроблені 22 січня 2017 року у період часу з 13:00 год. до 16:00 год., на яких зафіксовано із зображенням її будинку по [ADDRESS] і [ADDRESS] . За поясненнями позивачки, ці фото підтверджують, що протягом світового дня її будинок знаходився в тіні будинку [PERSON] (а. с. № 232 - 249 т. 2). За клопотанням сторін (оскільки попередня експертиза не містила відповіді на питання про інші порушення відповідача при будівництві свого будинку, не була повною і всебічною) у справі призначено і проведено додаткову комісійну судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої експертами Дніпропетровського НДІСЕ [PERSON] і Діденком Л.М . складений висновок № 4893/4894-17 від 21 грудня 2018 року (а. с. № 88-117 т. 3). Варто зазначити, що у вступі експертами повідомлено, що на їх клопотання для проведення експертизи сторонами не надані: 1) документація із землеустрою, на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] ; 2) рішення Дніпропетровської міської ради про затвердження документації із землеустрою, що стала підставою для видачі правовстановлюючого документа на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] ; 3) кадастровий план земельної ділянки (збірний кадастровий план), що розташована за адресою: [ADDRESS] за результатами виконання топографо-геодезичних робіт, в тому числі із зазначенням каталогів координат земельних ділянок, в масштабі /1:200/, виконаний відповідно до вимог Законів України «Про землеустрій», «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність»; 4) не виконана вимога експертів про зазначення на кадастровому плані площ, розмірів і меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою, що стала підставою для їх видачі, зазначення фактичної площі, розмірів і меж земельної ділянки, якими користуються особи на час проведення топографо-геодезичних робіт; 5) не виконана вимога експертів про відображення на кадастровому плані контурів будівель та споруд, розташованих на земельних ділянках, меж частин земельних ділянок на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, прав суборенди, сервітуту у відповідності до ст. 34 Закону України «Про Державний земельний кадастр»; 6) не надана електронна версія кадастрового плану і всі стадії проекту на будівництво новобудови по [ADDRESS] . Також повідомлено, що сторонами не забезпечено залучення до виконання судової експертизи відповідних фахівців з належною проектною і лабораторною базою для вирішення питань, що порушень норм інсоляції, оскільки для вирішення цього питань необхідно провести відповідні заміри, випробування і розрахунки з належною лабораторною базою. Проте у Дніпропетровському НДІСЕ відсутні фахівці з окремих напрямків досліджень, проектна і лабораторна база для проведення відповідних замірів, випробувань, розрахунків тощо (а. с. № 67-69, 90-92 т. 3). Дослідження об`єкту проводилось 20 червня 2018 року у присутності відповідача [PERSON] і представників позивачів - [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] методами візуального та інструментального дослідження, при цьому проводилися необхідні виміри електронним лазерним світловіддалеміром Leica DISTO АЗ та фотографування. Виконувалися огляд, фіксація, контрольні виміри. Для вихідних даних використовувалась інформація з наданих матеріалів справи, технічної документації, з результатів обстеження та нормативних документів, чинних в галузі будівництва. На поставлені експерту питання щодо порушення відповідачем при будівництві об`єкта по [ADDRESS] , вимоги державних нормативно-правових актів у галузі будівництва, відносно домоволодіння по [ADDRESS] , інших суміжних з ним об`єктом домоволодінь; порушення інсоляційного режиму приміщень житлового будинку по [ADDRESS] , земельної ділянки, суміжних, сусідніх домоволодінь; порушення ДБН, стандартів, санітарних норм та правил вимог протипожежної безпеки при забудові земельної ділянки по [ADDRESS] , та зведенні багатоповерхового об`єкту архітектури, в т. ч. і щодо відстані між будинками по [ADDRESS] і по [ADDRESS], експертами надана відповідь про те, що відстань між будівлею, що будується за адресою: [ADDRESS] і житловим будинком за адресою: [ADDRESS] складає: 4.18 м. і 4.02 м. Відповідно до чинних будівельних норм і правил відстань повинна складати 8 м. Відстань між будівлею, що будується за адресою: [ADDRESS] і житловим будинком за адресою: [ADDRESS] складає 1.89 м. Відповідно до чинних будівельних норм і правил відстань повинна складати 8 м. Таким чином порушені вимоги ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (п.п. 3.25*, 3.25а*, 10.29, 10.30*), зокрема, розміщення та орієнтація житлових і громадських будинків повинні забезпечувати тривалість інсоляції житлових приміщень, визначених нормами, і територій не менше 2.5 год. за день на період з 22 березня по 22 вересня. З метою визначення чи порушує будівництво об`єкту по [ADDRESS] , інсоляційний режим приміщень житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, проведеними розрахунками тривалості інсоляції установлено, що на першому поверху будинку, розташованого на ділянці по [ADDRESS] , тривалість інсоляції виконується згідно нормативів тільки у кімнатах 1-6 і 1-7; на другому поверху - інсоляція у всіх приміщеннях відсутня; ділянка, яка розташована по [ADDRESS] , затінена з бігом часу від 30% до 100%. При зведенні будинку по [ADDRESS] , порушені вимоги ДБН Б.2.2-12-2018 - п. 6.1.20 розділу 15, який передбачає, що відстань між житловими будинками, житловими і громадськими, а також між виробничими будівлями слід приймати на основі розрахунків інсоляції та освітленості, а також у відповідності з нормами протипожежних вимог. У зв`язку з тим, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю земельна ділянка під домоволодінням по [ADDRESS] надана [PERSON] для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, експерт дійшов висновку про порушення норм інсоляції лише по житловому будинку. Таким чином, будівництво об`єкту по [ADDRESS] , порушує інсоляційний режим приміщень житлового будинку [ADDRESS] . Отже при здійснені забудови земельної ділянки по [ADDRESS] та зведенні на ній багатоповерхового об`єкту архітектури (будівлі, будинку, споруди) порушенні державні будівельні норми, правила і стандарти. На питання про те, чи відповідає конструкція багатоповерхової новобудови по [ADDRESS] , будівельним, інженерно-технічним та санітарно-технічним вимогам і правилам, експертами не надана відповідь у зв`язку з ненаданням проектної документації. Водночас експертом встановлено, що при здійснені забудови земельної ділянки по [ADDRESS] і зведенні багатоповерхового об`єкту будинку, державні будівельні норми, стандарти, санітарні норми та правила протипожежної безпеки щодо відстані між будинком по [ADDRESS] , а також норми освітлення та тривалість інсоляції домоволодіння по [ADDRESS] - не порушені. На питання про те чи не ускладнено проведення пожежних та інших рятувальних робіт в житловому будинку по [ADDRESS] і житловому будинку по [ADDRESS] внаслідок зведення багатоповерхової будівлі по [ADDRESS] , експертом не надана відповідь, оскільки означене питання не відноситься до компетенції експерта будівельника. На питання про відповідність геометричних розмірів існуючого об`єкту будівництва і розмірів земельної ділянки по [ADDRESS] геометричним розмірам та технічному опису майна (домоволодіння) матеріалам інвентарної справи будинку і відомостям з реєстру прав власності на нерухоме майно, про відповідність місця зведення будинку його місцезнаходженню на технічних планах земельної ділянки затвердженої проектно-технічної документації, про вихід зовнішніх частин самочинно збудованого будинку за межі земельної ділянки, визначених державним актом на право приватної власності на землю площею 400 м. кв., виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 22 вересня 2004 року за № 73/20, експертами відповіді не надані у зв`язку із ненаданням: матеріалів інвентарної справи на будинок по [ADDRESS] , витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер 355902339); проектно-технічної документації на будинок; результатів топографо-геодезичних робіт, витребуваних експертом у клопотанні № 10/4893/94/4267 від 27 жовтня 2017 року. На питання про те, чи є можливість приведення самочинно збудованого багатоповерхового будинку у відповідність ДБН, санітарним нормам і правилам, протипожежних нормам, в т. ч. враховуючі законні права та інтереси власників користувачів сусідніх домоволодінь і земельних ділянок - без його знесення, експертами повідомлено, що для вирішення поставленого питання необхідно провести відповідні виміри та розрахунки, при цьому необхідно мати належну лабораторну базу. Дане питання, відносяться до питань, які зазвичай вирішують проектні інститути. Щоб вирішити поставлене питання необхідно розробити окреме проектне рішення. Розробка проектів не входить до компетенції судової експертизи. Для цього слід звернутися до відповідної проектної організації, якою і може бути розроблений окремий проект, яким будуть передбачені всі необхідні заходи. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] підтвердив наданий ним експертний висновок повністю і додатково на запитання сторін пояснив, що ним дійсно встановлені порушення під час зведення багатоповерхової будівлі по [ADDRESS] , правил протипожежної безпеки, а також вимог освітлення та інсоляції як для будинку, так і для земельної ділянки по [ADDRESS] , що встановлено відповідними розрахунками у дослідницькій частині висновку. Порушень означених норм для будинку і земельної ділянки по [ADDRESS] - не встановлено. Для відповіді на питання про здійснення перебудови багатоповерхової будівлі по [ADDRESS] , у т.ч. і шляхом заміни окремих бетонних конструкцій на склянні з метою усунення порушення інсоляційного режиму, необхідно розробляти окремий проект. Після надання експертом висновку, представником позивачів - адвокатом Шаровським С.А. надані пояснення про те, що відповідач з урахуванням висновку експерта не спростував доводи позивачів про здійснення самочинного будівництва, навпаки цим висновком підтверджується факт порушення вимог ДБН, зокрема, норми освітлення та інсоляції житлового будинку по [ADDRESS] внаслідок зведення на земельній ділянці по [ADDRESS] багатоповерхового будинку. Зазначив, що порушення інсоляційного режиму (відсутність сонячного світла) вже негативно вплинули на стан будівлі позивачки [PERSON] у вигляді постійної вологи, плісняви, моху, просідання будинку, а недотримання протипожежних розривів між будівлями може стати причиною розповсюдження пожежі. Зі стін і поверхів самочинно збудованої будівлі падає пил та сміття на будинки і подвір`я обох позивачів, що спричиняє дискомфорт. Крім того, майно позивачів втрачає привабливість і ринкову цінність. Відповідач не має на меті здійснити перебудову самочинного збудованої споруди, намагається її зберегти, добудувати четвертий поверх, звести дах. Тому позивачі наполягають на усунення перешкод шляхом знесення будівлі. Суд зазначає, що стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про знесення самочинно збудованого нерухомого майна. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України). Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами 4 та 7 статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Аналогічна вимога викладена у пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30 березня 2012 року № 6. Разом із тим, позивачі не зверталися з позовом до відповідача про приведення об`єкту самочинного будівництва (прибудови) у спосіб, передбачений висновком судової будівельно-технічних експертиз, зокрема й тих, що були проведені у справі, позовні вимоги не уточнювали під час розгляду справи, не надали доказів того, що відповідач відмовляється провести перебудову об`єкта самочинного будівництва (прибудови), як це передбачено частиною 7 ст. 376 ЦК України. При цьому відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову. Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов`язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт. Таким чином, сам по собі факт здійснення відповідачем самочинного будівництва, не є підставою для задоволення вимог позивачів про знесення такого будівництва, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання пункту 1 ч. 7 ст. 376 ЦК України. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17 липня 2019 року по справі № 462/469/14-ц (провадження № 61-23742св18). Крім того, відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. Відповідно до вимог статті 376 ЦК України, статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу). Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди, встановивши, що самочинна забудова здійснена на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети цій особі, повинні з`ясувати: чи заперечує власник земельної ділянки проти визнання права власності на таку забудову за особою, що її здійснила; чи не порушує така забудова права на земельну ділянку інших осіб, а в разі зведення забудови на наданій земельній ділянці - чи не здійснено таку забудову з відхиленням від проекту або будівельних норм і правил, чиї права порушено такою забудовою, чи можливо здійснити перебудову з метою поновлення порушених прав з дотриманням будівельних норм і правил або положень проекту; чи не відмовляється особа від такої перебудови. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Такий висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-1721цс16. Висновком додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 21 грудня 2018 року № 4893/4894-17, експертами установлено порушення в частині дотримання відстані між будинками (порушенні ДБН, стандартів, санітарних норм та правила протипожежної безпеки), в частині освітленні, інсоляційного режиму щодо лише окремих приміщень житлового будинку [ADDRESS] , який належить позивачці [PERSON] . При цьому, порушення правил протипожежної безпеки (дотримання відстані між будинками), інсоляційний режиму щодо приміщень житлового будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] не встановлено. Як видно з висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 21 грудня 2018 року № 4893/4894-17, експертами не надана відповідь на питання про те, чи є можливість приведення самочинно збудованого багатоповерхового будинку у відповідність ДБН, санітарним нормам і правилам, протипожежних нормам, в т. ч. враховуючі законні права та інтереси власників користувачів сусідніх домоволодінь і земельних ділянок - без його знесення, оскільки для вирішення поставленого питання необхідно провести відповідні виміри та розрахунки, із залученням належної лабораторної бази. Щоб вирішити поставлене питання необхідно розробити окреме проектне рішення, яким передбачити необхідні заходи. У зв`язку із ненаданням відповідної документації не надана відповідь і на питання про те, чи виходить спірний будинок за межі земельної ділянки відповідача, на ряд питань стосовно дотримання відповідачем інших норм ДБН. На момент розгляду цього спору, спірний об`єкт будівництва перебуває на стадії незавершеного будівництва, адже ще 08 грудня 2014 року [PERSON] був виданий припис про зупинення будівельних робіт на території домоволодіння до усунення порушень, відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за наслідками перевірки Департаментом ДАБІ, добровільно сплатив накладені адміністративні стягнення у вигляді штрафів. Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні, жодні будівельні роботи на об`єкті з грудня 2014 року не здійснюються, позивачі жодного разу не зверталися до відповідача з питанням про узгодження можливої перебудови об`єкта, намагання узгодити з позивачами перебудову не призвели до позитивних рішень, навпаки між сторонами постійно виникають конфлікти з цього приводу. Сторони не дійшли згоди щодо вирішення спору мирним шляхом, не дивлячись на те, що ухвалою суду від 12 травня 2017 року було задоволено клопотання представників обох сторін про надання часу для вирішення спору мирним шляхом (а. с. № 36 т. 3). З наведеного слідує, що суд позбавлений можливості дослідити питання влаштування відповідачем необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть порушенням правил протипожежної безпеки, режиму освітлення та інсоляції зведеною ним будівлею. Оскільки експертним висновком не встановлено, чи є можливість проведення перебудови спірного об`єкта, а позивачами не доведено, що відповідач відмовляється провести перебудову об`єкта самочинного будівництва (адже з грудня 2014 року будівництво не здійснюється взагалі), як це передбачено частиною 7 ст. 376 ЦК України, означене свідчить про неможливість застосування статті 376 ЦК України. Таким чином, сам по собі факт здійснення відповідачем самочинного будівництва, не є підставою для задоволення вимог позивачів про знесення такого будівництва, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання пункту 1 ч. 7 ст. 376 ЦК України, тому суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] про зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт. Окрім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] , суд виходить з того, що висновком експерта не підтверджений факт порушення при здійснені забудови земельної ділянки по [ADDRESS] , державних будівельних норм, стандартів, правил протипожежної безпеки, норми освітлення та тривалість інсоляції для власника домоволодіння по [ADDRESS] , яким є [PERSON] , що виключає захист її права як у спосіб, передбачений як ч. 7 ст. 376 ЦК України так і у інший спосіб. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позовні вимоги позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивачі в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивачів по незаконним (з точки зору позивачів) діям відносно них, предмета спору, а позивачі цього не довели, твердження представників позивачів про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно них є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивачів на своїх позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] і [PERSON] в задоволенні позову до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного незавершеного будівництвом будинку відмовити. Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивачів є спір, в такому вигляді не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed