overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем вона має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], матеріальну допомогу на утримання якої він належним чином не надає. Оскільки відповідач є працездатним та й працює і отримує заробітну плату, тому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання до повноліття дитини в розмірі 1\\4 частини від його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та справу розглянути без її участі, проти заочного її розгляду не заперечує. Належним чином повідомлений відповідач про час і місце розгляду справи у судове засідання не зявився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.180,182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення, однак мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що дитина сторін, яка народилася 4 липня 2009 року, проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.4,6). З довідок медичних установ убачається, що дитина сторін та позивачка хворіють та потребують лікування (а.с.7,8). Обгрунтовуючи предмет та підставу позову, позивачка зазначила, що відповідач не надає дитині належну матеріальну допомогу, однак їй важко у звязку з матеріальними труднощами виховувати й утримувати дочку, тому потребує аліментів з боку відповідача. Згідно ст.12 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, з 1 травня 2017 року становить 1777 грн. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину згідно ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та вважає стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліменти у розмірі, який просить позивачка, щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними та якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем вона має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], матеріальну допомогу на утримання якої він належним чином не надає. Оскільки відповідач є працездатним та й працює і отримує заробітну плату, тому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання до повноліття дитини в розмірі 1\\4 частини від його заробітку та справу розглянути без її участі, проти заочного її розгляду не заперечує. Належним чином повідомлений відповідач про час і місце розгляду справи у судове засідання не зявився та про причини своєї неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.180,182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення, однак мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що дитина сторін, яка народилася 20 лютого 2011 року, проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні (а.с.6,7). Обгрунтовуючи предмет та підставу позову, позивачка зазначила, що відповідач не надає дитині матеріальну допомогу систематично, однак їй важко у звязку з матеріальними труднощами виховувати й утримувати дочку, тому потребує аліментів з боку відповідача. Згідно ст.12 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, з 1 травня 2016 року становить 1228 грн. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину згідно ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та вважає стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліменти у розмірі, який просить позивачка, щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними та якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що вона від шлюбу з відповідачем має доньку, яка навчається у Миколаївському національному університеті ім.В.О.Сухомлінського з 1.09.2013 року по 30.06.2017 року, а відповідач, який є його батьком, не надає матеріальної допомоги на період її навчання. Оскільки її заробітна плата не вистачає на утримання повнолітньої доньки до закінчення нею навчання, тому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 900 грн., щомісячно, до припинення нею навчання, додаткові витрати понесені нею у розмірі 3658 грн. та розглянути справу без її участі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він не може сплачувати аліменти на період навчання повнолітній доньки, так як хворіє і йому потрібно лікуватися й постійно проходити обстеження. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно статтей 180, 199 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Встановлено, що дитина відповідача - [PERSON], [INFO], на даний час є учнем 2 курсу денної форми навчання Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського. (а.с.20-23). Згідно довідки №42 від 24.05.2014 року, щомісячна середня заробітна плата позивачки за місцем роботи складає 2528,86 грн. (а.с.28). Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що він тривалий час хворіє, … (а.с.89-106). Однак, всупереч встановленого законом принципу змагальності цивільного судочинства, позивачка не довела ту обставину, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу до закінчення донькою навчання. Оскільки нормою ч.1 ст.199 СК України передбачається утримання батьками своїх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років тільки за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, тому за відсутністю доказів у справі про можливість надання відповідачем такої матеріальної допомоги в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого є неповнолітня дитина, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Оскільки на даний час не працює, доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку та зазнає матеріальні труднощі, тому просить стягувати з відповідача на її користь з 5 вересня 2014 року по 450 грн. щомісячно до 21 січня 2017 року. Відповідач з позовними вимогами погодився частково і пояснив, що він може, в залежності від свого доходу, допомагати дружині лише в розмірі 200 грн. щомісячно. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Встановлено, що сторони на даний час перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого 21 січня 2014 року народився син (а.с.4,5). Довідкою Березівської міської ради Одеської області №698 від 16 квітня 2014 року підтверджується, що дитина сторін проживає на даний час разом з позивачкою, яка ніде не працює, та знаходиться на її утриманні (а.с.6). Як слідує з пояснень позивачки, вона на даний час ніде не працює, повністю утримує і виховує неповнолітню дитину, але, при цьому, зазнає матеріальні труднощі, оскільки матеріальна допомога у розмірі 860 грн. і стипендія за місцем навчання в сумі 275 грн., які вона отримує, не вистачає їй, тоді коли відповідач, який є працездатний, має заробіток і можливість надавати допомогу на її утримання. Необхідно звернути увагу, що право на утримання у позивачці існує паралельно із правом дитини на утримання і не залежить від нього. Тобто з чоловіка - батька дитини аліменти можуть одночасно стягуватися за двома правовими підставами: на дружину як з чоловіка і на дитину - як з батька. Визначаючи розмір до виплати аліментів на користь позивачки, суд враховує матеріальне становище сторін і вважає за можливе задовольнити позов, стягнувши з відповідача аліменти на користь дружини в розмірі 200 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що згідно свідоцтва про право власності за законом їй належить ? частина житлового будинку з господарськими спорудами, що розташована в [ADDRESS]. Однак відповідач, який є власником іншої ? частини вказаного майна, та має трикімнатну квартиру в м.Одеса, перешкоджає їй користуватись власністю, здає в оренду її житло та отримує орендну плату, в результаті чого порушує її право власності. Оскільки згоди про розподіл спільного майна вони не дійшли, тому просить вирішите це питання у судовому порядку. Відповідач позов не визнав і пояснив, що спірне майно, яке отримано ним та позивачкою в рівних частках у спадщину, належало його померлим батькам, тому вважає, що саме йому повинна належати більша частина спадкового майна. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Судом встановлено, що позивачці згідно свідоцтва про право на спадщину за законом належить ? частина житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] (а.с.4). Експертним висновком №10308/24 від 17 жовтня 2013 року щодо розподілу спадкового майна між сторонами визначений один варіант поділу домобудівні [ADDRESS],з відступленням ідеальних часток, що графічно зображено у додатку №3 (а.с.29-39). Як слідує з пояснень позивачки, вона просить розділити спільне спадкове майно згідно висновку експертизи №10308/24 з виплатою компенсації відповідачеві 609-50 грн. Крім того, вона також послалася на те, що не буде перешкоджати останньому користуватись всією літньою кухнею, яка зображена схематично під літерою Б єдиного можливого варіанту розділу вищевказаної домобудівні. Проте, не погоджуючись із запропонованим експертом розподілом, відповідач звернув увагу на те, що помічений жовтим кольором на додатку №3 до висновку №10308/24 сарай будівлі має ще підвальне приміщення, яке він особисто його зробив та яке теж має свою вартість. З даним запереченням позивачка погодилась й висловила своє бажання сплатити відповідачеві ще в рахунок грошової компенсації за ? частину підвального приміщення 1000 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позовної заяви щодо виділу часток співвласникам спадкового майна з компенсацією грошових коштів слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася з цією заявою до суду, в якій просить надати їй право на шлюб, посилаючись на те, що вона, будучи неповнолітньою, перебуває у близьких стосунках із [PERSON], від якого вагітна і бажає з ним створити сімю. До початку судового засідання, заявниця та заінтересовані особи надали заяви, в яких заявниця свою заяву підтримала, просила надати їй право на шлюб, заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] були не проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, суд вважає подану заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Право на створення сімї відповідно до ч. 1 ст. 4 Сімейного кодексу України має особа, яка досягла шлюбного віку. Шлюбний вік згідно ст. 22 Сімейного кодексу України для жінок та чоловіків складає вісімнадцять років. Особи, які бажають укласти шлюб повинні на день його реєстрації досягнути шлюбного віку. Із паспорта заявниці видно, що на цей час їй виповнилося повних сімнадцять років, тобто на цей час вона не досягла шлюбного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Сімейного кодексу України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Довідкою КЗ Біловодської ЦРЛ від 09.11.17 р. підтверджується факт, що заявниця вагітна, вагітність станом на момент видачі довідки складала 10 тижнів. Враховуючи, що [PERSON] визнає своє майбутнє батьківство, згоден на шлюб із заявницею, ніхто з її родичів не бачить перешкод у створенні нею сімї, суд переконався, що укладення цього шлюбу буде здійснено з метою створення повноцінної сімї і відповідає інтересам заявниці, тому її заяву слід задовольнити. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася з цією заявою до суду, в якій просить надати їй право на шлюб, посилаючись на те, що вона, будучи неповнолітньою, перебуває у близьких стосунках із [PERSON], від якого вагітна і бажає з ним створити сім'ю. До початку судового засідання, заявниця та заінтересовані особи надали заяви, в яких заявниця свою заяву підтримала, просила надати їй право на шлюб, заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] були не проти задоволення заяви. Дослідивши матеріали справи, суд вважає подану заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Право на створення сім'ї відповідно до ч. 1 ст. 4 Сімейного кодексу України має особа, яка досягла шлюбного віку. Шлюбний вік згідно ст. 22 Сімейного кодексу України для жінок та чоловіків складає вісімнадцять років. Особи, які бажають укласти шлюб повинні на день його реєстрації досягнути шлюбного віку. Із паспорта заявниці видно, що на цей час їй виповнилося повних сімнадцять років, тобто на цей час вона не досягла шлюбного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Сімейного кодексу України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Довідкою КЗ Біловодської ЦРЛ від 27.09.16 р. підтверджується факт, що заявниця вагітна, вагітність станом на момент видачі довідки складала 14 тижнів. Враховуючи, що [PERSON] визнає своє майбутнє батьківство, згоден на шлюб із заявницею, ніхто з її родичів не бачить перешкод у створенні нею сім'ї, суд переконався, що укладення цього шлюбу буде здійснено з метою створення повноцінної сім'ї і відповідає інтересам заявниці, тому її заяву слід задовольнити. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулася з цією заявою до суду, в якій просить надати ї право на шлюб, посилаючись на те, що вона, будучи неповнолітньою, зустрічається з [PERSON], від якого вагітна і бажає з ним створити сімю. У судовому засіданні заявниця свою заяву підтримала, просила надати їй право на шлюб, заінтересовані особи [PERSON] та [PERSON] були не проти задоволення заяви. Від відділу РАЦС реєстраційної служби Біловодського РУЮ надійшла заява в якій ця заінтересована особа просила розглянути справу за відсутності їхнього представника, проти задоволення заяви не заперечувала. Заслухавши заявницю, дослідивши матеріали справи, суд вважає подану заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Право на створення сімї відповідно до ч. 1 ст. 4 Сімейного кодексу України має особа, яка досягла шлюбного віку. Шлюбний вік згідно ст. 22 Сімейного кодексу України для жінок та чоловіків складає вісімнадцять років. Особи, які бажають укласти шлюб повинні на день його реєстрації досягнути шлюбного віку. Із паспорта заявниці видно, що на цей час їй виповнилося повних сімнадцять років, тобто на цей час вона не досягла шлюбного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Сімейного кодексу України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Довідкою Біловодської райЛКК № 616 від 05.05.15 р. підтверджується факт, що заявниця вагітна, вагітність станом на момент видачі довідки складала 12-13 тижнів. Враховуючи, що [PERSON] визнає своє майбутнє батьківство, згоден на шлюб із заявницею, ніхто з її родичів не бачить перешкод у створенні нею сімї, суд переконався, що укладення цього шлюбу буде здійснено з метою створення повноцінної сімї і відповідає інтересам заявниці, тому її заяву слід задовольнити. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з цією заявою до суду, посилаючись на те, що її син [PERSON], [INFO], який є інвалідом 2 групи з дитинства безстроково та не здобував освіту, потребує догляду й не здатний самостійно приймати рішення, тому просить визнати його недієздатним та встановити над ним опіку. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, але його неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши заявницю і її представника та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Однак ст.146 ЦПК України передбачається, що у разі ухилення особи від участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може відмовити у визнанні факту, для з'ясування якого експертиза була призначена. Судом встановлено, що [PERSON], який народився [INFO], є інвалідом 2 групи з дитинства (а.с.4,21). Із виписки медичної картки Березівської ЦРЛ убачається, що [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з 1988 року у зв'язку з помірною розумовою відсталістю (а.с.20). За правилами ст.ст.39,60 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Проте, визнавати [PERSON] недієздатним не представляється можливим, оскільки в матеріалах справи відсутнє судово-психіатричне дослідження його психічного стану, проведення якого неодноразово судом призначалося за клопотанням заявниці та від участі якого останній ухилявся (а.с.30-34,48,49). В матеріалах справи також відсутні інші докази, які б з достовірністю підтверджували той факт, що [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом та не здатний в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулася із вище вказаним позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення права користування житлом. В своєму позові [PERSON] зазначила, що вона з [PERSON], яка є її донькою, являються співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою в [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.1982 року. В зазначеному будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які є її донькою та онукою. Зареєструвала відповідачів на їхнє прохання, доки не вирішиться питання про відчуження ними свого будинку та купівлі квартири в іншому місці. Після придбання квартири пройшов вже не один рік, а відповідачі не знімаються з місця проживання, у зв'язку з цими обставинами позивачка просить суд позбавити право користування житлом [PERSON] та [PERSON], для реалізації права на отримання соціальної допомоги. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов на підставах викладених у ньому. Відповідачі в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних доказів, застосувавши заочний порядок розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході розгляду справи було встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON] та [PERSON], а також бабусею [PERSON]. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом, житловий будинок, який знаходиться за адресою в [ADDRESS] належить у рівних долях на праві власності - [PERSON] та [PERSON]. В даному житловому будинку зареєстровано місце проживання [PERSON], [PERSON], що підтверджується записом в будинковій книзі. Крім того, факт відсутності за місцем реєстрації відповідачів підтвердили свідки. Так, свідок [PERSON] пояснила, що давно знайома з [PERSON], перебуває з нею у дружніх стосунках. Знає, що [PERSON] та [PERSON] є донькою та онукою позивачки, однак з нею в даному будинку не проживають, коли в останнє їх бачила не пам'ятає. Свідок [PERSON], пояснила, що позивачку знає з 70-х років. [PERSON] бачила один раз, а онуку взагалі не бачила, за вказаною адресою не проживали і не проживають. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причини понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про власність» та ст. 391 ЦК України власник свого майна має право вимагати усунення порушень своїх прав. Таким чином, як було встановлено судом і підтверджено вище наданими доказами [PERSON] та [PERSON] не проживали і не проживають за місцем реєстрації, тому втратили право користування цим житлом. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася із вище вказаним позовом до [PERSON], який в судовому засіданні підтримала і просила задовольнити. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. При ухваленні рішення судом не було стягнуто з позивача судовий збір у розмірі 551, 20 грн., від сплати якого позивач була звільнені судом при подачі позову. Сторони в судове засіданні не зявились. Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З огляду на вище наведене, суд вважає за доцільне в порядку ст. 88 ЦПК України стягнути з позивача судовий збір на користь держави у розмірі 551, 20 грн.

Outcome: approved