Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON], яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування про встановлення факту спільного проживання та батьківства. Свій позов обґрунтовує тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 28 листопада 1985 року. Шлюб між ними було розірвано 14 вересня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Розірвання шлюбу відбулось за її ініціативи, з метою спонукання чоловіка припинити вживати спиртні напої та відновити свою трудову діяльність. Розірвання шлюбу відбулось лише формально, а фактично вони продовжили разом в одній квартирі, вели спільне господарство, виховували доньку, відпочивали, святкували сімейні свята, вирішували сімейні питання до смерті [PERSON] В період спільного проживання однією сім'єю, за спільною згодою та спільними зусиллями ними, в 2009 році була усиновлена донечка [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що між ними не було зареєстровано шлюб, відомості до свідоцтва про народження в графу про батька дитини, було внесено відповідно ст. 135 СК України. [PERSON] особисто висловлював бажання оформити батьківство, але не встиг. [PERSON] повністю визнавав [PERSON] своєю донькою - кохав її, приймав активну участь у її догляді, лікуванні, вихованні, утриманні. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. У визначений законодавством термін до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись: громадянська дружина померлого [PERSON] від свого імені та від імені неповнолітньої донечки [PERSON] та рідна сестра померлого - [PERSON] Саме для отримання права на спадкування виникла необхідність встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу та факт того, що [PERSON] є батьком [PERSON] Факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу підтверджується копією акту складеного та підписаного сусідами. Не зважаючи на те, що на момент смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], фактично починаючи з початку 2001 року вони проживали спільно у квартирі за адресою: [ADDRESS], що також підтверджується актом від 7 грудня 2015 року, заявою до директора КП «Черкасиводоканалу» [PERSON] від 10 червня 2013 року про здійснення перерахунку за водопостачання за адресою: [ADDRESS]. Квартиру [ADDRESS] вона отримала у постійне користування, як працівник Черкаського обласного кооперативно-державного об'єднання по агропромисловому будівництву «Обларгробуд», що підтверджується ордером на житлову площу в гуртожитку №150 від 29 листопада 1989 року. Лише 17 травня 2004 року вказану квартиру Черкаське обласне кооперативно - державне об'єднання по агропромисловому будівництву «Облагробуд» передало [PERSON] у приватну власність шляхом оформлення договору дарування. Відповідачем по даній справі є рідна сестра померлого [PERSON], оскільки вона також претендує на вказану квартиру, інші спадкоємці відсутні. Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, що не перебував в шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Відповідно до п. 7 Постанови №3 Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні». Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 232 СК України, з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов'язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням. Усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов'язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. У відповідності з п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України факт встановлення батьківства як факт, що має юридичне значення, може бути встановлений рішенням суду у справі, розглянутій в порядку окремого провадження. На таке звертається увага і в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Однак, в даному випадку між сторонами існує фактично спір про право цивільне щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] і такий спір має вирішуватися в порядку позовного провадження. В постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» звертається увага судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде встановлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (абз.3 п.3 Постанови). На підставі наведених норм закону, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 3 квітня 2014 року по справі № 711/3123/14-ц № 2-0/711/57/14 відмовлено у відкритті провадження по справі за заявою [PERSON], заінтересована особа: [PERSON] та роз'яснено порядок звернення в порядку цивільного судочинства. Просила суд встановити факт, що [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року проживали однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період з 1999 року по [INFO] року; встановити факт, що [PERSON], який помер [INFO] року є батьком [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити повністю. [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Представник Органу опіки та піклування в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено наступне. Як вбачається з свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 28 листопада 1985 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 28 листопада 1985 року, після чого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] вересня 1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14 вересня 1999 року. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] року. На момент смерті [PERSON], йому на праві власності належала квартира [ADDRESS]. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] та відповідача [PERSON], чого не заперечували в судовому засіданні сторони. Відповідно до п. 2 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Нормами цивільного процесуального кодексу України передбачено, а саме п. 5 частини 1 статті 256, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно вимог ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Тобто, для підтвердження проживання однією сім'єю необхідно підтвердити факт ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з акту від 31 березня 2014 року, засвідченого головою КСН «Припортовий» в м. Черкаси, [PERSON] з початку 2001 року і до смерті [PERSON] дійсно проживала з ним однією сім'єю разом в одній квартирі як чоловік та жінка, вели спільне господарство, також разом виховували свою донечку [PERSON], відмічали свята, відпочивали та святкували дні народження, мали спільні інтереси. Згідно акту від 7 грудня 2015 року, посвідченого директором ТОВ «ЖЕК «Будівельник», власник квартири [ADDRESS] [PERSON] фактично в своїй квартирі не проживає з 2001 року. З його слів стало відомо, що вданій квартирі вони роблять ремонт по мірі можливості власними силами, а фактично зі своєю дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] мешкають в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] дійсно перебуває у непридатному для проживання стані, відключене газопостачання та водопостачання, в квартирі відсутня газова плита та технічні засоби освітлення. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив суду, що він був свідком на весіллі [PERSON] та [PERSON] Після розлучення, в 2009-2010 роках [PERSON] та [PERSON] приходили до нього у гості як подружжя. Вони спільно святкували свята, відпочивали. Після того, як його виписали з лікарні, він проживав по [ADDRESS] разом з позивачкою. [PERSON] винив себе у тому, що в них немає дітей. Свідок [PERSON] пояснив суду, що після розлучення [PERSON] та [PERSON] проживали разом в [ADDRESS], де [PERSON] мав особисті речі, одяг, риболовні снасті, інструменти. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом з усиновленою дитиною по [ADDRESS] в м. Черкаси, вели спільне господарство. В квартирі по [ADDRESS] за спільні кошти проводили ремонт. В 2013 році у вказаній квартирі вже стояла душова кабіна. Допитана як свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживає в [ADDRESS] з 1995 року. Знала [PERSON] та [PERSON] як хороших сусідів, які переїхали проживати до матері [PERSON] на [ADDRESS]. В квартирі [ADDRESS] ніхто не проживав, там велися ремонтні роботи. Аналогічні пояснення дав допитаний як свідок [PERSON] Суд критично відноситься до пояснень свідка [PERSON] яка пояснила, що [PERSON] з 2008 року постійно проживав в [ADDRESS] сам, ніяких жінок та дітей вона з ним не бачила, оскільки вказані покази повністю спростовуються поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Допитаний 1 вересня 2013 року як потерпілий в кримінальному провадженні № 12013250050002881 [PERSON] пояснив, що в квартирі [ADDRESS] він проживає самостійно протягом тривалого часу. Разом з тим, в своїй заяві на ім'я директора КП «Черкасиводоканал» від 10 червня 2013 року він вказує на те, що він є інвалідом 3 групи по зору, отримує 894 грн. пенсії, більшу частину свого часу проживає за іншою адресою та практично не користується послугами водоканалу. Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу підтверджується також оглянутими в судовому засіданні фотокартками. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 березня 2006 року встановлено, що 12 вересня 2004 року за участю автомобіля «Рено» д.н.з. [NUMBER], якмий належить [PERSON] сталася ДТП і за кермом вказаного автомобіля перебував чоловік [PERSON]- [PERSON] З досліджених в судовому засіданні платіжних повідомлень на оплату за електроенергію та газопостачання вбачається, що оплата за послуги за електроенергію в період з 2011 по 2013 роки [PERSON] за адресою [ADDRESS] практично не нараховувалася, а за послуги за газопостачання не нараховувалася взагалі, оскільки [PERSON] вказаними послугами не користувався, а тому посилання представника відповідачки на те, що [PERSON] самостійно та постійно проживав в [ADDRESS] є безпідставним. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачкою доведений факт спільного проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з [PERSON] Разом з тим, позивачка просить встановити факт такого проживання з період з 1999 року по [INFO] року. Згідно з п. 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Цивільний процесуальний кодекс України від 18 липня 1963 року з відповідними змінами не містив норми, якою встановлювався факт проживання однією сім'єю, як чоловік та жінка без шлюбу. Цей порядок визначений у п. 5 ст. 256 ЦПК України від 18 березня 2004 року, який не діяв на час спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коди вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. З вищевикладеного вбачається, що встановлення фактів проживання однією сім'єю у період до 1 січня 2004 року законодавством не передбачено. За таких обставин суд вважає встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року до [INFO] року. Суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивачки про встановлення факту що [PERSON], який помер [INFO] року є батьком [PERSON], [INFO] з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно норми ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Отже, йдеться про визнання правовідношення, що, як спосіб захисту, ґрунтується на встановленні певних обставин. Відповідно до цього визнання батьківства судом можливе лише завдяки встановленню кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком. Для підтвердження визнання правовідношення допускаються будь-які докази (відомості), які засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані, як зазначено у статі, відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності з нормою ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За нормою ч. 4 цієї ж ст. 60 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, для визнання судом батьківства позивачем на підставі належних і допустимих доказів, одержаних у встановленому законом порядку, необхідно довести наявність певних обставин - кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком. Допускаються будь-які докази, які, як вказує норма матеріального права, засвідчують походження дитини від певної особи. Разом з тим, в судовому засіданні достовірно встановлено і не оспорюється сторонами те, що [PERSON], [INFO] не походить від [PERSON], оскільки була усиновлена [PERSON] та [PERSON] За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі наведеного, ст.ст. 126-130 СК України,

Outcome: partial