Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Вельможко Сергій Павлович, звернулась до Заводського районного суду із заявою про встановлення факту смерті її діда - [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Донецьку. Документами, що підтверджують факт смерті її діда є копія лікарського свідоцтва про смерть № 6192 від 11.10.2021, копія свідоцтва про смерть, виданого 12.10.2021 Куйбишевським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, [NUMBER] . Зважаючи на те, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсними і не створюють правових наслідків, [PERSON] , в особі представника - адвоката Вельможка С.П., звернулась до Заводського районного суду м. Запоріжжя для встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території України, що настала [INFO] . Встановлення даного факту є необхідним заявниці для реєстрації смерті [PERSON] державними органами України, а також для подальшого оформлення спадщини. Від представника заявниці- адвоката Вельможка С.П., надійшла заява про розгляд справи без його участі, вимоги заяви підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Від представника Заводського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - Онищенко Л.Ю., надійшла заява про розгляд справи без участі представника їх відділу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Положеннями ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» від 14.11.2014 № 875/2014, діяльність державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях припинено. Норми ст. 317 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, а отже для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085 від 07.11.2014 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Місто Донецьк включено до переліку населених пунктів, на територіях яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що у даному випадку зумовлює необхідність застосування передбаченого ст. 317 ЦПК України порядку встановлення факту смерті [PERSON] . Факт родинних відносин між заявницею [PERSON] та померлим [PERSON] підтверджується наступними документами. Відповідно до свідоцтва про народження « [PERSON] » серії [NUMBER] , виданого 15.09.1988 «Отделом ЗАГС Киевского райисполкома г. Донецка», актовий запис № 381, встановлено, що її батьками записані « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с. 11). В свою чергу, зміна прізвища заявниці з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 12). Після розірвання шлюбу прізвище заявниці залишилось « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 10.11.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 272, копією паспорта [NUMBER] , копією дубліката картки фізичної особи-платника податків (а.с. 13-15). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України встановлено, що померлий [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 9), а останній, в свою чергу, є батьком заявниці, а відтак суд дійшов до висновку, що померлий [PERSON] є дідом заявниці [PERSON] . Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5) підставою для реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/130234; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/130234; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Положеннями ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створюють правових наслідків. Судом встановлено, щозаявницею [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Вельможко С.П., при зверненні до Заводського районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту смерті діда [PERSON] на тимчасово окупованій території України, який помер [INFO] у м. Донецьку, було надано копію лікарського свідоцтва про смерть № 6192 та довідку до форми № 106/ у № 6192, виданих 11.10.2021 (надалі мовою оригіналу) Республиканским бюро судебно-медицинской экспертизы ДНР (а.с. 6) та копію свідоцтва про смерть, виданого 12.10.2021 Куйбишевським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання, що на теперішній час заявниця не має іншої можливості одержати документ, що посвідчує факт смерті [INFO] її діда [PERSON] та враховуючи, що заявницею були надані докази, які в повній мірі підтверджують цей факт, заяву слід задовольнити. При цьому суд, даючи оцінку допустимості наданих заявницею письмових доказів, виданих на тимчасово окупованій території, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Зокрема, ґрунтуючись на консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібіє (Namibiacase) Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на таких територіях органів влади. Враховуючи практику ЄСПЛ, суд оцінює надані заявницею письмові докази та приходить до переконання щодо необхідності задоволення заяви, так як встановлення факту смерті має для неї юридичне значення, оскільки дозволяє в подальшому реалізувати її спадкові права.

Outcome: approved