Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], який діє через свого уповноваженого представника [PERSON], звернулися до Куп'янського міськрайонного суду Харківської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер їх батько - [PERSON], який постійно проживав за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із вищевказаної квартири. Позивач [PERSON] у строк передбачений ст. 1279 ЦК України подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька, а позивач [PERSON] подав заяву до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини після смерті свого батька. Позивач [PERSON] у позовній заяві стверджує про те, що при прийнятті рішення про подачу заяви про прийняття спадщини на нього вплинула передчасна та раптова смерть батька, у зв'язку з чим він не повністю усвідомлював значення своїх дій, подаючи заяви про прийняття спадщини та помилявся щодо обставин, які мають істотне значення. Крім того, позивач зазначив, що він мешкає за межами міста Куп'янська Харківської області та являється громадянином Російської Федерації, тому в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини він не зміг звернутися за роз'ясненням до державного нотаріуса Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області щодо наслідків подачі заяви про прийняття спадщини та строку, протягом якого іі можна відкликати, не подав особисто заяву про відкликання заяви про прийняття спадщини та помилково вважав , що заяву про прийняття спадщини можна відкликати в будь який час доки не видане свідоцтво про право на спадщину. Позивач [PERSON] у позові вказав, що він проживав разом із батьком на час відкриття спадщини та на день його смерті був з ним зареєстрований за однією адресою. Але після того, як його рідний брат, спадкоємець першої черги за законом після смерті батька, повідомив його про прийняття спадщини після смерті батька, він прийняв рішення відмовитися на його користь від спадщини. [PERSON] стверджує, що наслідки подачі заяви про відмову від спадщини він не повністю усвідомлював та помилково вважав, що може у будь-який час відкликати свою заяву. Крім того, він вважав, що був зареєстрований за однією адресою разом із спадкодавцем, тому є таким що прийняв спадщину та може відкликати свою заяву про відмову від спадщини. 06 лютого 2016 року державний нотаріус Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, пославшись на наявність в матеріалах спадкової справи заяви про відмову від спадщини, а відкликати свою заяву він міг лише протягом шести місяців після відкриття спадщини. На підставі викладеного [PERSON] не може скасувати свою заяву про відмову від прийняття спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті його батька [PERSON], а позивач [PERSON] не може відмовитися від своєї заяви про прийняття спадщини. У зв'язку з чим позивачі були змушені звернутися до суду для захисту своїх спадкових прав. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав, що заперечень з приводу заявлених позовних вимог не має та при вирішенні спору повністю покладається на розсуд суду. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконавчим комітетом Куп'янськ-Вузловської селищної ради м. Куп'янська Харківської області, актовий запис №99 (а.с. 7). 27 серпня 2013 року позивач [PERSON] подав заяву до Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області про прийняття спадщини після смерті батька, яка зареєстрована під номером 1029, СП. СПР. №488 (а.с. 12). 27 серпня 2013 року позивач [PERSON] подав заяву до Куп'янської державної нотаріальної контори Харківської області про відмову від спадщини, яка зареєстрована під номером 1030, СП. СПР. №488 (а.с. 13). Постановою від 06 лютого 2016 року державний нотаріус Куп'янської державної нотаріальної контори у Харківській області відмовила [PERSON] та [PERSON], яка діяла від імені та інтересах [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті його батька [PERSON] та роз'яснила їм право звернутися до суду з позовом про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини після смерті батька, про визнання недійсною заяви про відмову від спадщини після смерті батька (а.с. 8). Крім того, в постанові нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальних дій зазначено, що видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] не уявляється можливим, у зв'язку з наявністю заяви [PERSON] про відмову від спадщини. Також у постанові нотаріуса вказано, що відомостей про інших спадкоємців немає. Згідно ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За приписами статті 216 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу, тобто недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними » №9 від 06 листопада 2009 року, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Згідно з п. 25 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 ЦК України. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. В силу ч.1,3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відмова від спадщини є безумовною та беззастережною. Якщо у спадкоємця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини виникає бажання отримати спадщину, то він або його представники можуть відкликати заяву про відмову від спадщини та в встановленому законом порядку подати заяву про прийняття спадщини. Відмова від спадщини на користь іншого спадкоємця має носити добровільний характер та повинна бути здійснена згідно правил про дійсність правочинів. Тобто заява повинна бути здійснена особою, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, в момент здійснення заяви особа не повинна знаходитись під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини. Якщо така заява мала місце то вона в судовому порядку може бути визнана недійсною. Крім того, відмова від спадщини це односторонній правочин, а згідно з ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Судом було встановлено, що позивачі в зв'язку зі своєю юридичною необізнаністю, тяжким психологічним станом, а саме перебуваючи в глибокій емоційній депресії після смерті батька, та вважаючи, що в любий момент вони можуть змінити свої рішення, та відкликати свої заяви, [PERSON] відмовився від спадщини, а [PERSON] прийняв спадщину. При цьому, [PERSON] не розумів, що його відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною, що він позбавляє себе права розпоряджатись успадкованим майном. Позивачі вважали, що їх заяви є передумовою для подальшого вирішення питання про прийняття спадщини і у будь який час вони зможуть скористатися своїм правом на отримання у спадщину належного їм майна після смерті батька. Таким чином, оскільки на момент звернення до нотаріуса позивачі не розуміли природу та наслідки вчинення ними односторонніх правочинів - заяви про відмову від спадщини та заяви про прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що мала місце помилка спадкоємців щодо обставин, які мають істотне значення (щодо прав та обов'язків спадкоємця), а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved