Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] у жовтні 2010 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування моральних та матеріальних збитків, завданих злочином. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач указує на те, що 09 травня 2010 року близько 17 год на вулиці Прилуцькій у с. Верхоярівка Пирятинського району відповідачі нанесли йому численні удари в різні частини тіла, спричинивши легкі тілесні ушкодження. У зв'язку з такими діями він звернувся в порядку приватного обвинувачення до суду із скаргою про притягнення відповідачів до кримінальної відповідальності за скоєний злочин за ч.2 ст. 125 КК України. Своїми неправомірними діями відповідачі завдали йому моральних збитків, які полягають у сильному фізичному болю та стражданнях. Після побиття позивач протягом тривалого часу втратив сон та не мав змоги самостійно пересуватися, оскільки відчував сильний головний біль, запаморочення, сильні болі в області грудей. Через виражені сліди побиття на обличчі позивач тривалий час не міг вийти за межі свого будинку. Завдану йому моральну шкоду оцінює в 5000 грн. 17.09.2013 позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів моральну шкоду у сумі 50 000 грн. Мотивує розмір заподіяних йому збитків тим, що його страждання від завданого фізичного болю посилилися від того, що злочин відносно нього був скоєний у громадському місці у присутності односельців та сторонніх осіб. При цьому відповідачі свою вину у скоєному не визнали, неодноразово ігнорували виклики до суду по розгляду кримінальної справи. У зв'язку із завданими йому моральними втратами порушився нормальний спосіб його життя, виникла необхідність докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності та для захисту своїх прав. Позивач просить стягти з відповідачів у відшкодування моральної шкоди 50000 грн та витрати, пов'язані з явкою до суду у розмірі 3360 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Просять стягти з відповідачів у відшкодування моральної шкоди 50000 грн та 3360 грн витрат, пов'язаних з явкою до суду, витрати на правову допомогу. Представник відповідачів адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] не визнав, посилаючись на недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди та недостовірність доказів на підтвердження матеріальних витрат. Просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Вироком колегії суддів апеляційного суду Полтавської області від 29 травня 2013 року відповідачів [PERSON] та [PERSON] визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Злочин вчинено при таких обставинах: 09 травня 2010 року близько 17 год на вул. Прилуцькій с. Верхоярівка Пирятинського району Полтавської області [PERSON] та [PERSON] під час сварки, яка переросла в бійку, нанесли [PERSON] не менше чотирьох ударів в ділянку верхньої губи зліва, передню поверхню грудної клітки зліва, ліве та праве плече, чим спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми -струсу головного мозку, синця нижньої губи зліва з крововиливом та раною її слизової оболонки навпроти 2-3 зубів, синців між лівою середньо ключичною та передньопахвовими лініями на рівні 4 ребра, по передньо-зовнішній поверхні лівого плеча та межі середньої та верхньої третини, по задньозовнішній поверхні правого плеча, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я (а.с.39-42). У відповідності до ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини заподіяння позивачу [PERSON] легких тілесних ушкоджень діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] беззаперечно встановлено вироком суду у кримінальній справі. Статтею 23 ЦК України закріплено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пункт 1 ч. 2. ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Положеннями ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України закріплено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Неправомірними спільними діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу отримання тілесних ушкоджень [PERSON] і ця шкода, на думку суду, підлягає відшкодуванню. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує як глибину та тривалість моральних страждань, яких зазнав позивач, те, що він деякий час був позбавлений можливості вести свій звичайний спосіб життя, погіршилось його самопочуття через нанесення йому тілесних ушкоджень, ступінь тяжкості цих тілесних ушкоджень, які є легкими, так і обставини заподіяння моральної шкоди, а також неправомірну поведінку самого позивача, який вступив у сварку з відповідачами, що переросла у обопільну бійку. Суд вважає, що відповідачами позивачу було заподіяно моральної шкоди, проте її розмір дещо перебільшений, тому суд, проаналізувавши надані позивачем докази, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 1000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Враховуючи, що моральної шкоди було заподіяно спільними діями відповідачів у справі, суд покладає на них солідарний обов'язок по її відшкодуванню. Як зазначено у ст. 10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст. 64 ЦПК України, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Відповідно до статей 58, 59 ЦПК України надані сторонами докази повинні бути належними та допустимими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підтвердження витрат, пов'язаних з явкою позивача до суду, останній надав копії фіскальних чеків про придбання дизпалива, виданих АЗС №16/069 ПАТ «Укрнафта» від 20.06.2012, 25.12.2012, 08.01.2013, 26.02.2013, 03.04.2013, 29.05.2013, 13.12.2013. На виконання ухвали суду від 12.12.2013 підприємство, від імені якого видані вищевказані документи - ПАТ «Укрнафта» надало інформацію про достовірність наданих позивачем чеків (а.с. 105-120). У наданій суду інформації ПАТ «Укрнафта» вказує про наявність підстав вважати, що фіскальні чеки, додані до ухвали Пирятинського районного суду від 12.12.2013, є недійсними з підстав, викладених у повідомленні та їх дійсність спростовується наданими до повідомлення документами. У судовому засіданні позивач оригіналів вищевказаних чеків не надав та надати пояснення з приводу отриманої інформації відмовився. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази не підтверджують понесені ним витрати, пов'язані з явкою до суду, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до складу судових витрат відносяться витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. В матеріалах справи відсутні докази із зазначенням, яка правова допомога надавалась позивачу і часу надання такої допомоги, відсутні докази фактичного надання такої допомоги. Сам факт видачі квитанції з вказівкою, лише, отриманої суми, не свідчить про належне оформлення документів на підтвердження витрат на правову допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. За змістом зазначених норм закону витрати, пов'язані з оплатою участі у справі представника сторони не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України. Представник особи, яка бере участь у справі має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено статтями 26, 42 ЦПК України і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача ФОП [PERSON] взяв на себе зобов'язання щодо представництва інтересів позивача ( а. с.62 ) в суді на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 03.07.2013 року. Саме як представник позивача вказано процесуальний статус [PERSON] в журналі судового засідання. Тому позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.

Outcome: partial