Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у них народився спільний син [PERSON] . Вказує, що сімейні відносини з відповідачем не склалися через його нестримну та небезпечну поведінку. Постійні образи, скандали та неодноразове фізичне насилля відносно позивачів (матері та бабусі дитини), що відбувається у присутності дитини, стали загрозою його життю та психіки. За участю органу опіки відповідачу вдалось відібрати дитину і встановити часи відвідування сина з 13.00 год. до 15.00 год. щосуботи і неділі в присутності батька, який постійно під час таких зустрічей ображав та погрожував їй. Перебування дитини з батьком відображалось на психологічному стані дитини. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/5312/18 від 11.12.2018 року встановлено місце проживання дитини з матір`ю, відібрано дитину у відповідача. Однак, рішення суду не стало перепоною для відповідача щодо грубого втручання у життя сина та позивачів. 16.05.2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області прийнято рішення про видачу обмежувального припису, яким визначено заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладено на нього обов`язки заборонного характеру щодо сім`ї позивачів терміном на 3 місяці. Посилаючись на те, що відповідач з народження дитини ніяким чином не приймав участі в матеріальних витратах на потреби дитини, веде аморальний спосіб життя, ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками, використовує дитину у своїх власних цілях, як засіб для шантажу позивачів, просять позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\~000, 00 грн. щомісячно. Крім того, покласти на відповідача судові витрати у справі. Позивачі в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач в письмовому відзиві та особисто в судовому засіданні позов не визнав, просив суд не позбавляти його батьківських прав щодо сина, оскільки він опікується ним та бажає спілкуватися з дитиною, брати участь у його вихованні, однак останнім часом не міг виконувати батьківські обов`язки через об`єктивну неможливість наявність обмежувального припису. Позивачі будь якими способами перешкоджають цьому, що травмує дитину. Жодних претензій зі сторони органу опіки та піклування до нього ніколи не було. Позивачами не наведено та не вказано жодних передбачених законом передумов та правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Щодо вимоги про стягнення з нього аліментів погодився. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Луцької міської ради в судовому засіданні вказав, що через особисті неприязні стосунки з [PERSON] батько дитини поводить себе агресивно, що негативно впливає на психологічний стан дитини. Разом з тим, відсутні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав, надав висновок служби у справах дітей про недоцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 130-1 від 19.02.2020 року. Свідок [PERSON] (колега позивача [PERSON] ) суду повідомила, що позивачів знає досить тривалий час, відповідача недавно (з судових спорів щодо їхньої спільної дитини). Вважає, що батько чинить психологічний тиск на дитину, агресивно налаштовує проти позивачів. Свідок [PERSON] (сусід відповідача) суду повідомив, що часто спілкується з [PERSON] . Часто бачив дитину з батьком біля будинку, коли вони гуляли, а також у місті, спілкувався з хлопчиком. Дитина завжди охайно вдягнута. Ніколи агресії зі сторони [PERSON] не бачив. Коли дитина жила з батьком, матері та бабусі він ніколи не бачив. Свідок [PERSON] (співробітник позивача [PERSON] ) суду повідомив, що неодноразово був присутній при конфліктних ситуаціях між сторонами. Відповідач в присутності дитини ображав морально маму та бабусю. У нього склалась думка, що дитина налякана. Коли хлопчик проживав з батьком, то був одягнутий в одяг не по віку. Свідок [PERSON] (рідний брат позивача [PERSON] , син [PERSON] ) повідомив, що відповідач конфліктний, агресивний. Кожного разу, коли він приходив до позивачів додому, приходилось викликати поліцію, часто приходив у нетверезому стані. На дитину впливає негативно, настроює проти матері. У нього склалось враження, що дитина недоїдала, коли проживала з батьком. Свідок [PERSON] (мати відповідача) суду пояснила, що від народження дитини деякий час сім`я сина проживала в їхній квартирі. Віка не справлялась з своїми материнськими обов`язками. Постійно провокувала конфлікти. Коли жили в [PERSON] , Віка сказала, що їй потрібно поїхати додому і пропала на три місяці. За час, коли [PERSON] проживав з батьком, був достатньо самостійним. Батько приділяв належну увагу дитині, готував їжу, прав, випікав солодощі. Свідок [PERSON] (сусідка відповідача) пояснила, що неодноразово з [PERSON] гуляли на дитячій площадці або в парку з дітьми. Вважає, що він є люблячим батьком. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що позивач\~ [PERSON] та\~відповідач [PERSON] \~є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Дитина народилась у період сумісного проживання без реєстрації шлюбу. З пояснень сторін встановлено, що батьки малолітнього [PERSON] тривалий час проживають окремо. Згідно з довідкою Департаменту ЦНАП у м. Луцьку № 52589 від 12.08.2019 року дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю та бабусею (позивачами у справі) за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування\~підстав для позбавлення [PERSON] \~батьківських прав\~щодо малолітнього\~сина [PERSON] позивачі посилаються на те, що відповідач з народження дитини ніяким чином не приймав участі в матеріальних витратах на потреби дитини, веде аморальний спосіб життя, ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками, використовує дитину у своїх власних цілях, як засіб для шантажу позивачів. Як вбачається з матеріалів справи між батьками дитини постійно ведуться спори щодо визначення місця проживання дитини та участі батьків у її вихованні. Дані обставини підтверджуються повідомленнями Служби у справах дітей Луцької міської ради, наданими на звернення [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17-23) З повідомлення Служби у справах дітей Луцької міської ради № 31-66/1572 від 12.10.2017 року (а.с. 19) вбачається, що під час спільної зустрічі у Службі у справах дітей Луцької міської ради між батьками дитини [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість про те, що мати [PERSON] щосуботи та щонеділі з 13.00 до 15.00 буде спілкуватись з сином [PERSON] у присутності батька. Як вбачається з рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.12.2018 року у справі № 161/5312/18 (а.с. 66-68) 05.04.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Судовим рішенням встановлено, що 16.01.2018 року комісією у складі представників служби у справах дітей, управління соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, управління освіти, Луцького відділу поліції та дільничого педіатра, за заявою [PERSON] були обстежені умови проживання малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Комісія встановила, що умови проживання є задовільними, дитина частково забезпечена одягом, засобами гігієни, продуктами харчування та іграшками. Разом з тим, відчувається недостатність спілкування дитини з дітьми, його одяг не завжди відповідає сезону та погоднім умовам. [PERSON] було рекомендовано провести необхідні щеплення [PERSON] та влаштувати його у дошкільний навчальний заклад. Проте рекомендацій комісії [PERSON] не виконав у садочок сина не влаштував, не зробив жодного планового щеплення для дитини. Крім того, питання визначення місця проживання дитини [PERSON] , розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 30.11.2018 року. На комісії [PERSON] пояснила, що на даний час вона працевлаштована, дитину зареєструвала для влаштування у садочок, має намір зробити сину всі необхідні щеплення. За місцем проживання останньої створені належні умови для розвитку та відпочинку дитини, що підтверджено актом обстеження умов проживання від 02.10.2018 року. Згідно висновку органу опіки та піклування Луцької міської ради від 03.12.2018 року, вбачається за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , разом з матір`ю. На підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.12.2018 року у справі № 161/5312/18 визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання його матері [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Отже, в період 2017-2018 року дитина проживала з батьком. Батько бажає брати участь у вихованні дитини. Дана обставина сторонами не заперечується. З пояснень свідків вбачається, що [PERSON] брав, та хоче брати участь у вихованні сина, однак через неприязні відносини з бабусею дитини [PERSON] його поведінка часто буває нестримна, агресивна. Висновком Служби у справах дітей Луцької міської ради № 44 від 17.02.2020 року, затвердженим рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 130-1 від 19.02.2020 року «Про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач у справі проживали в цивільному шлюбі, під час якого в них народився син [PERSON] , [INFO] . Поступово стосунки між батьками дитини погіршувались, а згодом припинились. Малолітній [PERSON] періодично проживав то з матір`ю, то з батьком. У зв`язку з тим, що батьки дитини самостійно не могли домовитись про місце проживання [PERSON] та про участь батька у вихованні та утримання сина, дане питання неодноразово слухалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини. На даний час дитина проживає з матір`ю, яка належно виконує батьківські обов`язки щодо сина, забезпечує його усім необхідним відповідно вікових потреб. [PERSON] неодноразово намагався налагодити контакт з сином, відвідати його за місцем проживання. Однак, через особисті неприязні стосунки з [PERSON] батько дитини поводить себе неадекватно, вчиняє конфлікти, сварки, бійки, внаслідок чого рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області йому був виданий обмежувальний припис строком на 6 місяців. Батько дитини хоче брати участь у вихованні та утриманні сина. У зв`язку з відсутністю підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, передбачених ст..164 СК України, комісія прийшла до висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] . Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню в нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів наявності виключних обставин позбавлення батьківських права відповідача не надано. Доводи позивачів про те, що відповідач з народження дитини ніяким чином не приймав участі в матеріальних витратах на потреби дитини, веде аморальний спосіб життя, ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками не можуть бути достатніми підставами для позбавлення його батьківських прав, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач хоче піклуватися про дитину та бажає її виховувати. В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про його ухилення від виховання своєї дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстав для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу - позбавлення його батьківських прав відносно сина немає. Разом з тим, суд вважає, що батько може змінити свою поведінку у кращу сторону та попереджає [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, взаємовідносин з матір`ю та бабусею дитини, оскільки виражені неприязні стосунки та конфліктні ситуації негативно впливають на психічний розвиток дитини. Особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини. Щодо вимоги про стягнення аліментів. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом з матір`ю. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому у частині другій статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що батько дитини є особою працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування не надано, інших утриманців не має. В сукупності оцінених судом доказів є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та зобов`язаний згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати її. При цьому, суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. За таких обставин, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 768, 40 грн. судового збору в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: partial