Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк»звернулось до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 05 квітня 2018 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] була підписана заява про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідно до умов договору комплексного обслуговування фізичних осіб, укладеного між банком та клієнтом. 06 квітня 2018 року відповідачу було встановлено кредитну лінію у розмірі 11000 грн з відсотковою ставкою 35,00% річних. Згідно заяви про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) було встановлено, що клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5,00% від суми заборгованості за кредитом. Підписавши заяву про встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідач погодився на умови, викладені у договорі комплексного банківського обслуговування, затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» від 05 серпня 2015 року № 694 (надалі - Договір) зі змінами та доповненнями чинними на момент підписання вищезазначеної заяви. Але у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 14 червня 2021 року за договором виникла заборгованість в розмірі 13569,51 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 9667,75 грн, заборгованості по процентам - 2265,29 грн, комісії - 11,96 грн, інфляційного збільшення заборгованості - 965,40 грн та трьох процентів річних від суми заборгованості - 659,11 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість в сумі 13569,51 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. Представник позивача, акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», у судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву, заяви про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі частини 3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідач не з`явився без поважних причин. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 05 квітня 2018 року позивачем та відповідачем була підписана заява на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) відповідно до умов договору комплексного обслуговування фізичних осіб, укладеного між банком та клієнтом (а.с.11). Згідно до заяви про встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) позичальник отримав у письмовій формі паспорт споживчого кредиту (а.с. 12). Відповідно до підписаної заяви відповідачу 06 квітня 2018 року на підставі висновку - рішення погодження надання (встановлення) кредиту АТ «Ощадбанк» № АА60704402/060418 було надано бажаний кредит у розмірі 11000 грн зі встановленням фіксованої відсоткової ставки 35,00 % річних. Строк кредитування відповідає строку дії платіжної картки позичальника з можливістю наступної пролонгації на строк дії випущеної нової платіжної картки за бажанням позичальника (а.с.15). Факт користування кредитними коштами відповідачем підтверджується випискою по картковому рахунку [PERSON] , наданою представником позивача (а.с. 6-10). Проте, як вказано позивачем та не спростовано відповідачем, останній належним чином зобов`язання за вказаним договором не виконує, порушив умови договору та норми чинного законодавства, у зв`язку із чим відповідно до наданого розрахунку заборгованості, який суд вважає правильним, станом на 14 червня 2021 року має заборгованість в загальному розмірі 13569,51 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 9667,75 грн, заборгованості по процентам - 2265,29 грн, комісії - 11,96 грн, інфляційного збільшення заборгованості - 965,40 грн та трьох процентів річних від суми заборгованості - 659,11 грн. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. За кредитним договором (ст. 1054 ЦК України) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов`язань з повернення заборгованості за основним боргом, процентів за користування кредитом, комісії, а також трьох процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), трьох процентів річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом та втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, в матеріалах справи відсутні. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved