Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

[PERSON], як законний представник (опікун) недієздатного [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори [PERSON], Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, третя особа Балаклеївська сільська рада Смілянського району Черкаської області, про визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, незаконної реєстрації права на спадщину за заповітом, незаконної інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на майно та реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна. Обґрунтовуючи позовні вимоги законний представник недієздатного [PERSON] опікун [PERSON] та представник останньої [PERSON] вказали, що 08 серпня 2015 року [PERSON] незаконно отримав у Смілянській державній нотаріальній конторі Черкаської облас¬ті свідоцтво про право на спадщину за заповітом, аналогічно, цього ж дня незаконно оформив рішення державного реєстратора, а саме, [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за яким власником спадкового майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є відповідач [PERSON] А тому, з 08 серпня 2015 року [PERSON] незаконно успадкував у власність нерухоме майно у вигляді житлового будинку із надвірними спорудами по вулиці Радянській, 1 в м. Смілі Черкаської області та земельної ділянки площею 0, 0643 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських бу¬дівель і споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою. Зазначене майно раніше належало [PERSON], яка померла 13 листопада 2014 року внаслідок самогубства, залишивши заповіт на [PERSON] Вважають, що [PERSON], звертаючись до нотаріуса для оформлення спадщини, не вказав про наявність іншого спадкоємця [PERSON], [INFO], інваліда 2-ої групи безстроково, який як спадкоємець пятої черги (родич спадкодавця [PERSON]О.), має право на обовязкову частку у спадщині, що передбачено ст.ст. 1241, 1265 ЦК України. При цьому, [PERSON], як недієздатна особа, в силу ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Тому [PERSON] та [PERSON] вважають, що спадкові документи [PERSON], через спадкову аферу не мають ні юридичної сили, ні правового значення. Тому законний представник недієздатного [PERSON] [PERSON] просить суд скасувати, як незаконне свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2015 року, за яким [PERSON] безпідставно отримав у Смілянській державній нотаріальній конторі Черкаської області свідоцтва про право на спадщину за заповітом опісля померлої 13 листопада 2014 року [PERSON] на зазначене вище спадкове майно. Також [PERSON] просить скасувати, як незаконне. рішення державного реєстратора, а саме, [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу) індексний номер: 23516819 від 08 серпня 2015 року, за яким власником спадкового майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 серпня 2015 року є [PERSON], скасувати, як незаконну, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна яку 24 грудня 2015 року сформував [PERSON] в особі Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, із якої вбачається, що відповідач [PERSON] є власником спадкового майна згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 08 серпня 2015 року Смілянською державною нотаріальною конторою Черкаської області. 12 березня 2016 року [PERSON] разом із представником [PERSON] подали до суду уточнюючу позовну заяву, в якій крім мотивів позову, викладених вище, зазначили, що відповідач [PERSON] приховав від нотаріуса та інших відповідачів, що у Смілянському відділі поліції ГУНП в Черкаській області перебувають два кримінальні провадження, по яких кваліфікується смерть спадкодавця [PERSON] як умисне вбивство за ч.1 ст.115 КК України або як доведення її до самогубства за ч.1 ст.120 КК України. Відповідачі [PERSON], державний нотаріус Смілянської державної нотаріальної контори [PERSON], заперечуючи проти позову вказують, що за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу 24 лютого 2004 року за реєстровим №398, відповідно до якого належне їй майно заповіла [PERSON]. Із [PERSON] [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з 30 червня 2007 року по день її смерті 13 листопада 2014 року. [PERSON] не є особою, яка входить в перелік осіб визначених в ст.1241 ЦК України, тому не має права на обовязкову частку після смерті [PERSON] Вина в умисному позбавленні життя спадкодавця повинна бути встановлена у визначеному чинним законодавством порядку, а саме вироком суду, який набрав законної сили. Тільки після набрання таким вироком законної сили є підстави для звернення до суду з позовом про усунення спадкоємця від спадкування. Начальник Смілянського міськрайонного управління юстиції проти задоволення позову заперечує, вважаючи його безпідставним, а сільський голова с. Балаклея Смілянського району просить розгляд справи провести за відсутності представника сільської ради на підставі наявних в матеріалах справи документів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] як законного представника недієздатного [PERSON] не підлягає до задоволення виходячи з наступного. 13 листопада 2014 року в м. Смілі померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входив житловий будинок із надвірними спорудами по вулиці Радянській, 1 в м. Смілі Черкаської області та земельна ділянка площею 0, 0643 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою. За життя 24 лютого 2004 року [PERSON] склала нотаріально посвідчений заповіт, відповідно якого усе своє майно, де б воно не було, та з чого воно б не складалось, і все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] 30 червня 2007 року [PERSON] та [PERSON] в відділі РАЦС по м. Смілі Смілянського МРУЮ Черкаської області зареєстрували шлюб, актовий запис №224. 29 листопада 2014 року [PERSON], як спадкоємець першої черги, звернувся із письмовою заявою до Смілянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а 08 серпня 2015 року із заявою про видачу йому як єдиному спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 08 серпня 2015 року державний нотаріус Смілянської державної нотаріальної контори [PERSON] видала [PERSON] два свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок із надвірними спорудами по вулиці Радянській, 1 в м. Смілі Черкаської області та земельну ділянку площею 0, 0643 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою, що належали на праві власності померлій дружині [PERSON] Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. У п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування роз'яснено, що перелік осіб, які мають право на обов'язковому частку, що визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини. [PERSON] не є особою, яка входить в перелік осіб визначених в ст.1241 ЦК України, тому не має права на обовязкову частку після смерті [PERSON] При цьому, представник позивача в позовній заяві зазначає, що [PERSON] є спадкоємцем пятої черги після смерті [PERSON], проте жодних документів, які б підтвердили факт родинних відносин між ними суду не надав. В ході розгляду справи, посилаючись на положення п.4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України [PERSON] заявляв клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду кримінальної справи, порушеної за фактом умисного вбивства [PERSON] або доведення її до самогубства. Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства. Доказів того, що на даний час відбувається розгляд кримінальної справи за фактом смерті спадкодавця [PERSON] або за фактом доведення її до самогубства стороною позивача не надано. Відсутні такі доказ і в матеріалах цивільної справи. Тому в задоволенні клопотання щодо зупинення розгляду справи відмовлено. Відповідно до ч.1 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Згідно ч.2 ст.2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Отже, вина в умисному позбавленні життя спадкодавця повинна бути встановлена у визначеному чинним законодавством порядку, а саме вироком суду, який набрав законної сили. Тільки після набрання таким вироком законної сили є підстави для звернення до суду з позовом про усунення спадкоємця від спадкування. В звязку з вищенаведеним, суд вважає позовні вимоги представника [PERSON] безпідставними та такими що не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідачем [PERSON] згідно наданої квитанції №19/16 від 21 квітня 2016 року та розрахунку витрат за надання адвокатських послуг понесені витрати за надання правової допомоги адвокатом [PERSON] в розмірі 1600 грн., які підлягають стягненню із законного представника [PERSON] [PERSON] на користь [PERSON] На підставі наведеного, ст.ст. 1224, 1241, 1268 ЦК України,

Outcome: dismissed