Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловою квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказує, що є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 06.02.1997 року виданого відділом приватизації державного житлового фонду міськвиконкому. Відповідач є колишнім чоловіком її дочки, зареєстрований як член сім`ї, однак за вказаною адресою не проживає більше трьох років, комунальні платежі та витрати на обслуговування житла не сплачує, речей належних відповідачу в будинку не має. Після дарування своєї частки в зазначеній квартирі дочці [PERSON] відповідач фактично виселився з квартири, переїхав проживати за іншою адресою, але знятись з реєстрації не бажає, чим чинить позивачу перешкоди у володінні та розпорядженні своєю власністю, в отриманні субсидії на оплату комунальних послуг. Тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 02 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 15 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду. В суді позивач та її представник позов підтримали, просять задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про час і місце слухання справи повідомлений своєчасно належним чином. Треті особи у судове засідання не з`явилися повідомлені своєчасно та належним чином судовою повісткою. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши позивача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.02.1997 року виданого відділом приватизації державного житлового фонду міськвиконкому, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 листопада 2014 року спадкоємцем майна [PERSON] , а саме 1/6 частки квартири за [ADDRESS] є його донька [PERSON] . Відповідно до рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 16.01.2015 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 28.04.1992 року відділом РАЦСу Кам`янець-Подільського міськвиконкому, актовий запис №223 - розірвано. Відповідно довідки № 1271 від 16.10.2019 р., виданої КП УК «Господар», та записів в домовій книзі, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 2016 року народження, [PERSON] , 1937 року народження, [PERSON] , 1966 року народження, [PERSON] , 1970 року народження, [PERSON] , 1989 року народження, [PERSON] , 1993 року народження. Згідно зазначеної довідки [PERSON] зареєстрований як член сім`ї. Відповідно до договору дарування від 21 вересня 2017 року [PERSON] подарував доньці [PERSON] 1/6 частку квартири за [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на частку в зазначеній квартирі зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, реєстраційний № об`єкта 504198768104. Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] народів, складається з 3-х житлових кімнат, загальною площею 63 кв. м. в тому числі 35,9 кв. м. Згідно акту перевірки паспортного режиму від 30.10.2017 р., 15.01.2018 р., 02.05.2018 р., 12.08.2019 р. [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає з 30.10.2017 року. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] не проживає в будинку [PERSON] більше одного року. [PERSON] після розірвання шлюбу переїхав проживати в інше місце. З 2011 року в квартирі позивач не з`являвся, участі у витратах по утриманню будинку не приймає, його особистих речей в квартирі немає, жодних перешкод в проживанні [PERSON] [PERSON] не чинила. Відповідно до ч.1,3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно ч.2,4 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1-4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1,3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2,3 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно з ч.1,4 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд вважає, що відповідач [PERSON] втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , оскільки не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Реєстрація відповідача за адресою позивача чинить їй перешкоди у розпорядженні майном. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідач своїм правом на подання заперечень щодо позову не скористався. Згідно ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеному будинку. У відповідності ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Outcome: approved