Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON] у серпні 2013 року звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з листопада 2006 року він проживав разом із [PERSON] в належному їй будинку [ADDRESS]. Між ними склалися сімейні стосунки, а тому з травня 2007 року [PERSON] зареєструвала його в будинку на правах чоловіка. Він перевіз до будинку своє особисте майно, вартістю 7000 грн. 00 коп. За час сумісного проживання за сумісні кошти вони придбали майно на загальну суму 10190 грн. 00 коп. Він привів до належного стану город, став займатися ремонтними роботами в домоволодінні. За період сумісного проживання виконав ремонтно-будівельні роботи у домоволодінні на суму 12302 грн. 00 коп. С часом стосунки погіршились, а тому в травні 2013 року він покинув будинок. Просив провести поділ сумісного майна між ним та [PERSON], виділивши йому у власність циркулярку (700 грн. 00 коп.), електропилу (750 грн. 00 коп.), а також виділити йому його особисте майно: телевізор, вартістю 700 грн. 00 коп., млин, вартістю 500 грн. 00 коп. та комп'ютер, вартістю 5000 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] на його користь ? частину вартості виконаних будівельно-ремонтних робіт, проведених в будинку [ADDRESS], в розмірі 6151 грн. 00 коп. та грошову компенсацію за недостатню частку в сумісному майні, в розмірі 3645 грн. 00 коп., а всього 9796 грн. 00 коп.; стягнути з [PERSON] понесені ним судові витрати по оплаті судового збору 229 грн. 40 коп. та за оплату послуг адвоката 2000 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначили, що [PERSON] проживав та був зареєстрований з 2007 року у домоволодінні [PERSON] З травня 2013 року [PERSON] проживає окремо. Всі речі, які були придбані за час проживання [PERSON] у домоволодінні [PERSON], куплялись за особисті кошти останньої, або були надані їм іншими особами. [PERSON] жодних доходів не мав. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Посилаючись на те, що спірне майно придбано в період спільного проживання з відповідачкою однією сім'єю, але без реєстрації шлюбу, позивач вважав його спільним майном, яке підлягає поділу у порядку статті 74 СК України. Між тим, відповідно до вимог статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. За змістом наведених вище норм правові наслідки встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без шлюбу, так і встановлення належності їм майна на праві спільної сумісної власності на підставі статті 74 СК України пов'язується виключно з набранням законної сили рішенням суду, яким такі юридичні факти встановлені. В той же час, з матеріалів справи убачається, що таке судове рішення, яке набрало законної сили, та яким було встановлено факт проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON] на час придбання спірного майна, відсутнє, а пред'являючи позов, [PERSON] про встановлення зазначених юридичних фактів суд не просив. Щодо вимог позивача про виділення йому його особистого майна, суд зазначає, що ст. 4 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Посилання позивача на ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71, 74 СК України як на підставу виділення йому його особистого майна, на думку суду є неприпустимим, оскільки глава 8 СК України регулює саме право спільної сумісної власності подружжя. При цьому [PERSON] не просив визнати за ним право власності на вказане майно. За змістом ст. 4 ЦПК України, суд не має права обирати спосіб захисту на власний розсуд, оскільки це є виключним правом позивача. Таким чином у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. Судові витрати визначаються судом у відповідності зі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed