Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у судовому порядку 26.09.2003 року, та від спільного подружнього життя мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] 15.01.2015 року звернулася з позовом в суд про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно до закінчення донькою навчання чи до 14.08.2019 року, покликаючись на те, що донька проживає разом з нею, вона власними силами матеріально забезпечує, доглядає та виховує доньку, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на денній формі навчання у Львівському державному університеті фізичної культури і самостійного заробітку не має, а відповідач фактично не надає коштів на утримання доньки, хоча працездатний і може сплачувати аліменти у вказаному розмірі. В судовому засіданні позивач і її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Відповідач позов визнав частково, зазначивши, що може сплачувати на утримання доньки аліменти у розмірі 400 грн. щомісячно до закінчення нею навчання, так як він на час розгляду справи не отримує ніяких доходів, живе на заощадження, в нього є ще малолітня донька від другого шлюбу [PERSON], [INFO], а також він допомагає матері-пенсіонерці, яка хворіє і в якої він єдиний син. Заслухавши пояснення позивача, його представника та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Як вбачається із розяснень, даних в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Як встановлено в судовому засіданні, повнолітня донька сторін [PERSON], [INFO] (а.с.3), зареєстрована та проживає разом з матірю [ADDRESS] (а.с.5), та, після досягнення повноліття продовжує навчатися на денній формі навчання Львівського державного університету фізичної культури, оплачує за навчання 8500 грн. на рік, закінчує навчання 30.06.2017 року (а.с.4), у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Позивачем представлено ряд медичних документів, якими підтверджується, що донька [PERSON] хворіє (а.с. 36-39). Також встановлено, що позивач не працює, 25.11.2003 року зареєструвала другий шлюб з [PERSON], від цього шлюбу має малолітню доньку Анну, [INFO] (а.с. 41, 42), а відповідач [PERSON] є приватним підприємцем і хоча згідно поданої податкової декларації (а.с. 18-19) доходу не має, проте працездатний, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки систематично. З матеріалів справи вбачається, що відповідач має на утриманні малолітню доньку від другого шлюбу [PERSON], [INFO] (а.с.17), а також матеріально допомагає матері-пенсіонерці, яка хворіє (а.с. 20-24). У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial