Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

[PERSON] пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , яким просить змінити розмір аліментів, встановлений рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року по справі №635/2360/15-ц, провадження №2/635/1510/2015, та стягнути з [PERSON] на її користь, аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 08 серпня 2009 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року по справі №635/2360/15-ц з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 516 гривень щомісячно. Позивач зазначає, що такий розмір аліментів не є достатнім для гармонійного розвитку дитини, як того вимагає Сімейний кодекс України. На даний час син ходить до школи, відвідує гуртки, крім того відповідно до вікових норм дитина потребує належного харчування, потреб у гардеробі, різних канцтоварів тощо. Позивач самостійно не має можливості у повному обсязі забезпечити потреби дитини, а тому стягнення з відповідача вищевказаної суми в якості аліментів забезпечить їх рівність при несенні обов`язку по утриманню дитини. Відповідач інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, стан його здоров`я дозволяє працювати, а тому він має можливість сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 вересня 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги про збільшення розміру аліментів визнав частково та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1150 гривень, посилаючись на отримання мінімального доходу. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. З 08 серпня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2014 року . Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 24 березня 2010 року Височинською селищною радою Харківського району Харківської області). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 516 гривень щомісячно, починаючи з 26 березня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Неповнолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на її повному утриманні, що підтверджується актом обстеження проживання сім`ї [PERSON] від 09 серпня 2019 року, складеного депутатом Рокитненської сільської ради по виборному округу №7 [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] .. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обстави, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2 ст.182\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В частині першій статті 192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження того, що він має постійний, регулярний дохід, а також відомостей щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами в ході судового розгляду справи, неповнолітній [PERSON] проживає разом зі своєю матір`ю позивачем по справі - [PERSON] та фактично знаходиться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Оскільки, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є здоровою особою працездатного віку, з урахуванням матеріального становища дитини та їх батька, суд вважає можливим збільшити розмір аліментів, стягнутих на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року, з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] Докази, які свідчать про наявність підстав щодо неможливості збільшення розміру аліментів, стягнутих рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2015 року, з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину на належному рівні в матеріалах справи відсутні, при цьому, у своїй заяві він заперечив проти збільшення розміру стягнення аліментів у розмірі 1500 гривень на дитину, вважаючи, що у зв`язку з отриманням ним мінімального доходу він має змогу сплачувати аліменти лише у розмірі 1150 гривень на дитину щомісячно. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений Законом України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2020\~рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 01 січня 2020 року становить 2218 гривен. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від:05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Жодних доказів на підтвердження стану здоров`я дитини та батька суду не надані. Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не доведено, що позивач, будучи матір`ю неповнолітнього та маючи відповідно до вимог ст. 141 СК України рівний з батьком обов`язок утримувати дитину, не має можливості приймати участь у витратах на дитину. Суду не надано жодних доказів на підтвердження відсутності у позивача доходу, відомості щодо наявності на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, або ж інших обставин, які б виключали можливість позивача приймати участь у матеріальному забезпеченні дитини, в матеріалах справи також відсутні. Також позивачем жодним чином не обґрунтована та не доведена необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 1500 гривень на дитину, не надано жодних відомостей щодо несення витрат на утримання дитини, розмір яких відповідав би можливості покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі. Виходячи з пояснень, викладених відповідачем у своїй заяві на позовну заяву, його дохід є мінімальним. Позивачем в ході судового розгляду жодним чином не спростовані такі доводи відповідача, не надано доказів щодо отримання останнім іншого доходу. Враховуючи викладене, суд вважає, що збільшення розміру стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина аліментів у розмірі 1500 гривень може призвести до надмірного фінансового навантаження на відповідача. Крім того, суд також враховує ту обставину, що відповідач визнав позовні вимоги у розмірі 1150 гривень на дитину щомісячно, що свідчить про те, що останній має матеріальну можливість сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Отже,\~враховуючи викладені\~обставини,\~суд вважає\~необхідним збільшити\~розмір аліментів\~на утримання\~неповнолітньої дитини\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~які підлягають\~стягненню з\~ [PERSON] \~ на\~користь [PERSON] \~у розмірі\~516\~гривень на\~підставі рішення\~Харківського районного\~суду Харківської\~області від\~16\~квітня 2015\~року та\~ стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача \~аліменти на\~утримання неповнолітньої\~дитини \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~1150\~гривень щомісячно,\~але не\~менше 50 відсотків\~прожиткового мінімуму\~для дитини\~відповідного віку, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, у разі отримання відповідачем іншого прибутку, зміни його матеріального становища позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.\~ Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: partial