Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві. В обґрунтування позовних вимог вказують те, що вони є доньками загиблого [PERSON] , з яким 31.05.2001 року під час виконання трудових обов`язків на підприємстві «Криворіжсталь» правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» стався нещасний випадок, та батько отримав травми не сумісні з життям, в наслідок чого помер. Позивачі залишились без батька, сім`я та звичайний розклад життя зруйновані. У зв`язку зі смертю батька позивачі позбавлені можливості отримувати від нього піклування та турботу, моральну та матеріальну допомогу. Тому, просять суд стягнути з відповідача на користь позивачів суму моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька в розмірі по 250000,00 гривень кожній, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою від 18.03.2019 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Стаднік Я.В. надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі, оскільки події, які стали підставою звернення до суду позивачів мали місце 31.05.2001 року, тобто до набрання чинності ЦК України, а тому до вказаних правовідносин не може бути застосовано вимоги діючого ЦК України. Відповідно до норм ЦК УРСР в редакції 1963 року, в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого. 24.04.2019 року до суду від позивачів надійшли відповіді на відзив, згідно яких, позивачі просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та відповідачем не оспорюється, що 31.05.2001 року, внаслідок нещасного випадку на виробництві, під час виконання трудових обов`язків на Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь» (правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») загинув [PERSON] , про що відповідачем складено Акт №31 про нещасний випадок, що стався 31.05.2001 року о 11-30 годині (а.с. 5-6). Свідоцтво про смерть [PERSON] видано відділом РАГС Довгинцівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу, актовий запис №585 (а.с. 7). Крім того встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] є донькою загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Довгинцівським відділом РАГС м. Кривий Ріг, актовий запис №121 (а.с. 8). Прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про шлюб, виданого Довгинцівським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №641 (а.с. 10). Позивач [PERSON] , [INFO] також є донькою загиблого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Довгинцівським відділом РАГС м. Кривий Ріг, актовий запис №418 (а.с. 9). Прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про шлюб, виданого Довгинцівським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області , актовий запис №273 (а.с. 11). Згідно Акту №31 про нещасний випадок, що стався 31.05.2001 року о 11-30 годині (форма Н-1), 31.05.2001 року о 11.15 год. поїзд в кількості 13 одиниць рухомого складу залізниць ведучий локомотив ТЕМ2-2118 машиніст тепловозу залізничного цеху №2 [PERSON] , помічник машиніста тепловозу залізничного цеху №2 [PERSON] підштовхувач ТЕМ2-293 машиніст тепловозу залізничного цеху№2 [PERSON] , складач поїздів залізничного цеху №1 [PERSON] відправився зі станції Східна - внутрішньокомбінатівська на станцію Новодоменна. У складі поїзда при ведучому локомотиві знаходився у транспортному положенні кран на залізничному ходу №1003, який супроводжував машиніст крану/машиніст крану [PERSON] . При слідуванні поїзду при швидкості 5-8 км/год. по перегону станцій Східна - внутрішньокомбінатівська на станцію Новодоменна о 11.30 год. стріла крану №1003 зіткнулась з залізобетонною балкою шляхом проводу №32, що спричинило деформацію стріли крану і зім`ятою нею кабіни машиніста крану, в якій знаходився машиніст крану на залізничному ходу машиніст крану залізничного цеху №2 [PERSON] В наслідок чого [PERSON] отримав ушкодження не сумісні з життям (а.с. 5-6). Так, судом встановлено, що правовідносини між сторонами по відшкодуванню моральної шкоди виникли з 31.05.2001 року, коли з [PERSON] - батьком позивачів стався нещасний випадок, в результаті якого він помер. За загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце (ст. 58 Конституції України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України, відповідно в п. 5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст.450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, відповідно до ч.2 ст.456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно з ч.1,3 ст. 13 ЗУ «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників в галузі охорони праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Також, у відповідності до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності згідно ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються. Дана норма також регламентується п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Свої моральні страждання, пов`язані зі смертю батька позивачі оцінюють в розмірі 250000,00 гривень, кожна. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відтак, суд, враховуючи конкретні обставини по справі, моральні страждання позивачів, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивачів, які втратили турботу та підтримку батька, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що сума компенсації спричиненої позивачам моральної шкоди, підлягає стягненню в розмірі кожному з позивачів по 100000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь кожного позивача по 250000,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачам шкоди. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд, стягує з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 2000,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial