Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] , звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В позові просять визнати за ними право власності по 1/3 частини земельної ділянки, площею 6,91 га, яка розташована на території Печенізької селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №703253, виданого 15 серпня 2001 року на підставі Рішення виконавчого комітету Печенізької селищної ради №140 від 27.07.2001 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 22 травня 2020 року в даній справі відкрито провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання. 16 червня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позивач за зустрічним позовом просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частину земельної ділянки, площею 6,91 га, яка розташована на території Печенізької селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлому [PERSON] , на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія Р1 №703253, виданого 15 серпня 2001 року на підставі Рішення виконавчого комітету Печенізької селищної ради народних депутатів №140 від 27.07.2001 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 15 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Чугуївська державна нотаріальна контора Харківської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Призначено справу за основним та зустрічним позовами до розгляду по суті в судовому засіданні в приміщенні Печенізького районного суду Харківської області. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, просила суд первісний позов задовольнити, а зустрічний позов визнала. Представник [PERSON] - адвокат Пекареніна Орися Миколаївна, в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, просила суд первісний позов задовольнити, а зустрічний позов визнала. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату та час розгляду справи, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, просила суд первісний позов задовольнити, а зустрічний позов визнала. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, просив суд зустрічний позов задовольнити, а первісний позов визнав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути позов без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані докази, суд приходить до висновку, що первісний і зустрічний позови підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському, Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області 16 серпня 2019 року.( аркуш 12). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, яка складається із права власності на земельну ділянку площею 6,91 га, яка розташована на території Печенізької селищної ради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 703253, виданого 15 серпня 2001 року на підставі Рішення виконавчого комітету Печенізької селищної ради народних депутатів №140 від 27.07.2001 року. ( аркуш 13). Позивачі за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом є дітьми спадкодавця, [PERSON] , що підтверджується наступними документами. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданим Коробчанським сільЗагсом Чугуївського району Харківської області 04 листопада 1970 року її батьком вказаний « [PERSON] ». ( аркуш 14). Відповідно до довідки Московського районного управління юстиції міста Харкова, з актового запису про укладення шлюбу та розірвання шлюбу вбачається, що 25 березня 1989 року [PERSON] уклала шлюб, внаслідок чого її прізвище змінилося на « [PERSON] ». ( аркуш 15). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 08 жовтня 1991 року, після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] не змінилося. ( аркуш 16). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 29 листопада 1991 року Чкаловською селищною радою Чугуївського району Харківської області, вбачається, що прізвище [PERSON] змінилося на « [PERSON] ». ( аркуш 17). Згідно з свідоцтвом про народження [PERSON] , № [NUMBER] , виданого повторно, зареєстрованого с. Комсомольське, Чугуївського району Харківської області 26 травня 1970 року її батьком вказаний « [PERSON] ».( аркуш 18). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 06 листопада 1976 року сел. Печеніги Чугуївського району, Харківської області, прізвище [PERSON] змінилося на « [PERSON] ».( аркуш 19). Те, що [PERSON] , є сином померлого, [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Коробчанським сільЗагсом Чугуївського району Харківської області 12 травня 1961 року, де батьком вказаний « [PERSON] ».( аркуш 20). На день своєї смерті [PERSON] проживав без реєстрації по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виданою виконавчим комітетом Чкаловської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 28 січня 2020 року. ( аркуш 21). При зверненні до Чугуївської державної нотаріальної контори, Позивачам за первісним позовом та Позивачу за зустрічним позовом було відмовлено в оформленні спадщини, так як вони не проживали з померлим на день його смерті та не звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Оскільки спадкодавець помер й спадщина відкрилась у 2002 році, тобто до набрання чинності ЦК 2003р., тому дані правовідносини регулюються ЦК 1963р. й застосовуються норми ЦК 1963р. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно статей 525, 548 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 529 Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 548 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] у вигляді земельної ділянки площею 6,91 га, яка розташована на території Печенізької селищної ради прийняли його діти, позивачі за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам з тої підстави, що вони не звернулися вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, позивачі за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом у інший спосіб не можуть оформити спадщину і відтак і належним чином користуватися, володіти та розпоряджатися земельною ділянкою, яку вони отримали у спадок, чим порушується їх право власності, передбачене ст. 328 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, - визнання права. За пунктом 3 роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно змісту ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємці за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За приписами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Порядок прийняття спадщини визначений законодавцем у ст. 1268 ЦК України. Відповідно до вказаної правової норми спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, право позивачів на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, є невизнаним, що дало їм право в порядку ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України звернутися до суду за захистом своїх прав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно Наказу Міністерства юстиції України № 914/5 від 26.05.2009 року «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності є правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства») положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Оскільки Позивачам за первісним позовом та Позивачеві за зустрічним позовом, з незалежних від них причин, відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом і вони бажають прийняти спадщину та є спадкоємцями першої черги, обраний ними спосіб захисту прав є належно обраним, то суд вважає за можливе визнати за ними право власності на спадкове майно, а саме право власності на земельну ділянку. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками у письмових доказах, констатує той факт, що Позивачами як за первісним так і Позивачем за зустрічним позовом надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved