Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася через свого представника [PERSON] до Радехівського районного суду Львівської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Вимоги заяви мотивував тим, згідно дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 грудня 2007 року, виданого на підставі рішення виконкому Нивицької сільської ради від 13 листопада 2007 року, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок загальною площею 66,7 кв. м., житлова площа 45,9 кв. м., що знаходиться за адресою вул. Садова, буд. 3, с. Старий Майдан, Радехівський р-н., Львівська область. Право власності спадкодавця на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ № 092684 виданого Нивицькою сільською Радою народних депутатів 10 жовтня 2001 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16782. Однак у правовстановлюючому документі на земельну ділянку прізвище спадкодавця зазначено саме як «Кутенська» в той час, як у відповідному свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця вже зазначено саме як «Котинська». Сторона заявника припускає, що обставина зазначення прізвища спадкодавця саме як «Кутенська» могла бути зумовлена у звязку з перекладом його з російської на українську мову з боку посадових осіб, органу, який видавав спадкодавцю відповідний правовстановлюючий документ. [PERSON] того, зазначає, що додатковою перешкодою для реалізації своїх спадкових прав заявником є те, що у його свідоцтві про народження серії І-УР № 364579 від 20 січня 1961 року прізвище спадкодавця, як матері заявника, також зазначено як «Кутенська», а не «Котинська», як зазначено у свідоцтві про смерть. За таких обставин у нотаріуса, у якого заведено спадкову справу, може виникнути істотний сумнів у тій обставині, що заявник дійсно доводиться рідним сином спадкодавцю [PERSON]. Заявник до суду не зявився, хоча був належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник заявника подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги заяви підтримує повністю, просить заяву задовольнити. Заінтересована особа Нивицька сільська рада Радехівського району Львівської області, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника та не заперечувала щодо задоволення вимог заяви. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення. Згідно вимог п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 1 ст. 257 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Судом встановлено, що згідно дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 грудня 2007 року, виданого на підставі рішення виконкому Нивицької сільської ради від 13 листопада 2007 року, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок загальною площею 66,7 кв. м., житлова площа 45,9 кв. м., що знаходиться за адресою вул. Садова, буд. 3, с. Старий Майдан, Радехівський р-н., Львівська область. Право власності спадкодавця на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ № 092684 виданого Нивицькою сільською Радою народних депутатів 10 жовтня 2001 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16782, проте на прізвище Кутенська в той час, як у відповідному свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця вже зазначено саме як Котинська. Дана обставина зазначення прізвища спадкодавця саме як «Кутенська» могла бути зумовлена у звязку з перекладом його з російської на українську мову з боку посадових осіб, органу, який видавав спадкодавцю відповідний правовстановлюючий документ. [PERSON] цього, те, що Котинська і Кутенська є однією особою підтверджується тим, що у свідоцтві про народження серії І-УР № 364579 від 20 січня 1961 року прізвище спадкодавця, як матері заявника, також зазначено як «Кутенська», а не «Котинська», як зазначено у свідоцтві про смерть. Відповідно до п. 12 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Ініціювати з боку заявника виправлення у такому правовстановлюючому документі заінтересованою особою наразі не вбачається за можливе, оскільки відповідно до пункту 2.9. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43, заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп'ютерної техніки. До того ж, з 23 серпня 2013 року даний підзаконний нормативно-правовий акт втратив свою чинність. [PERSON] того, відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року № 3613-VI, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-IV було доповнено статтею 28-1 «Взаємодія органу державної реєстрації прав та органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру». Згідно ч. 9 ст. 28-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Таким чином з 01 січня 2013 року видача державних актів на право приватної власності на землю, як правовстановлюючих документів на земельну ділянку, з боку органів державної влади було припинено. Це, в свою чергу, також унеможливлює з боку заявника здійснити будь-які дії із отримання саме нового державного акту на право приватної власності на землю із правильно зазначеними персональними даними спадкодавця. Пунктом 7 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що відповідно до п.1 ст.273 ( 1502-06 ) ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. В той же час встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі спадкодавця та факту родинних відносин між особою спадкодавця та особою спадкоємця необхідне заявнику для реалізації ним своїх спадкових прав, в той час як вищезазначені документальні невідповідності створюють істотні перешкоди у такій реалізації. [PERSON] того, враховуючи положення ст. 28 ЦК України, додатковим аргументом у вказаній справі щодо належності правовстановлюючого документу особі спадкодавця та родинних відносин може слугувати та обставина, що прізвище та власне імя спадкодавця, а саме «Домна Іванівна» є таким, що співпадає як у свідоцтві про смерть спадкодавця, свідоцтві про народження заявника, так і у правовстановлюючому документі, факт належності якого спадкодавцю заявник просить встановити. Відповідно до положень листа Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», інколи трапляються випадки, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. За змістом ст. 259 ЦПК України, факт належності заявнику правовстановлюючого документа встановлюється з метою реалізації ним майнових прав щодо володіння, користування та подальшого розпорядження нерухомим майном, як окремим обєктом цивільних прав. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до обґрунтованого висновку про підставність поданої заяви та необхідність її задоволення.

Outcome: approved