Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2005року по 21.05.2010р. Під час подружнього життя у них [INFO] народився спільний син - [PERSON]. Рішенням виконкому Золотоніського міської ради № 332від 17.06.2010р. було внесено зміни до рішення виконкому Золотоніської міської ради № 265 від 13.05.2010 року «Про вирішення спору щодо участі [PERSON], [INFO], у вихованні його малолітнього сина [PERSON], [INFO] та спілкування з ним». Пункті №1 цього рішення було викладено у такій редакції: «визначити [PERSON], [INFO], дні та години зустрічей з його малолітнім сином [PERSON], [INFO], в неділю з 16 години до 18 в присутності матері помісцю проживання дитини». Не погоджуючись із цим рішенням позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить суд дозволити йому кожної суботи спілкуватися із сином з 12 год. до 17,00 години наступного дня за місцем проживання батька; відпускати на день народження сина 12 серпня кожного року на дві години; на свято Різдва із 17.00 год. 06 січня до 17.00 години 07 січня; на день Першого та Останнього дзвоника в школі щорічно; просить надати дозвіл на вільне відвідування сина в навчально-виховних закладах; дозволити дитині говорити з батьком по телефону; зобов'язати матір дитини [PERSON] не перешкоджати у спілкуванні батька з сином; контроль за виконання даного рішення покласти на службу у справах дітей. В судовому засіданні позивач ствердив свої позовні вимоги і заявив, що відповідач [PERSON] створює ненормальні умови при його спілкуванні із сином: прохідна кімната при його зустрічах; не можна виходити із кімнати разом з дитиною; намовляє дитину проти нього. У нього немає, як він каже, особистого простору для спілкування з дитиною. При цьому він також пояснив, що має задовільні умови вдома для спілкування з дитиною та велике бажання приймати участь у вихованні неповнолітнього сина. Жодних обставин, на його думку, які б давали підстави вважати, що його спілкування з дитиною спричинить їй шкоду - не існує. Обмеження колишньою дружиною [PERSON] у вільному спілкуванні батька з сином порушує не тільки його права, як людини, а й суперечить, на його думку, інтересам дитини. Тому просить задоволити його позов. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю і пояснила, що ніколи раніше не заперечувала спілкуватись позивачу із їхнім спільним сином. Рішенням виконкому Золотоніської міської ради від 13.05.2010 року на підставі заяви самого [PERSON] було вирішено спір щодо його участі у вихованні дитини [PERSON] 2008р.н., а рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 17.06.2010 року за №332 були внесені зміни до даного рішення. Рішення було прийняте виключно в інтересах дитини та було визначено наступний порядок зустрічей [PERSON] з його малолітнім сином [PERSON], [INFO] : в неділю з 16.00 до 18.00 години. Однак після зустрічей позивача з сином у останнього дуже проявляється його хвороба - бронхіальна астма, яка виражається в приступах, тому що позивач дуже голосно розмовляє, кричить, фізично розправляється з оточуючими. Після зустрічей дитини з батьком у дитини погіршується стан здоров'я. Стан здоров'я дитини підтверджується виписками з лікарень. Так 21.05.2010 року [PERSON] в нетверезому стані прийшов на адресу її проживання, вибив вікно, двері, погрожував фізичною розправою і цей факт зафіксовано міліцією. В дитини почала прогресувати хвороба, почалися приступи. 20 січня 2013 року [PERSON] прийшов до неї в нетверезому стані, побив її матір [PERSON] , вона лікувалася 10 днів. В дитини після даного випадку почала прогресувати хвороба, почалися приступи. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що в 1997 року позивач отримав травму голови. З 2006 року йому присвоєна третя група інвалідності довічно. Йому рекомендований нагляд та лікування травматолога, невропатолога та окуліста, але він не лікується. Також в довідкі МСЕК вказано, що позивачу протипоказані психоемоціональні перевантаження. Його хворобливий стан прогресує. Тому вона вважає, що стан здоров'я колишнього чоловіка не дозволяє їй як матері залишати свого сина на довго та на одинці зі своїм батьком. Вона заявляє, що її син проживає з нею, отримує нормальний достойний досвід, виховується в любові та повазі до його особистості, та вважає, що вимоги позивача не відповідають інтересам дитини так як вона хворіє та часто виникають приступи. Тому просить суд відмовити позивачу у його позовних вимогах. В судовому засіданні прокурор частково погодилася із заявленими позивачем вимогами та просила суд при винесенні рішення дбати про інтереси дитини, які не можуть бути порушеними. В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Золотоніського міськвиконкому також просила при винесенні рішення захищати інтереси дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені ними доводи та заперечення, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні, згідно з рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 13.05.2010 року на підставі заяви самого [PERSON] було вирішено спір щодо його участі у вихованні дитини [PERSON] 2008р.н., а рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 17.06.2010 року за №332 були внесені зміни до даного рішення. Цим рішенням було визначено порядок зустрічей [PERSON] з його малолітнім сином [PERSON], [INFO], - в неділю з 16.00 до 18.00 години. Відповідно до вимог ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Однак дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] хворіє на бронхіальну астму, перебуває на обліку у лікарів. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і ці батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як встановлено в судовому засіданні, після відвідин батьком часто у дитини відбувається загострення хвороби, що стверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 161 СК України - під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини що мають істотне значення. Суд вважає, що психічний стан позивача по справі в даному випадку має істотне значення для визначення періодів його спілкування з дитиною. Судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом третьої групи, перебуває на обліку у лікаря-невропатолога, останнім часом не лікується. Як заявила його мати - [PERSON], він не може за своїм психічним станом доглядати за дитиною. Тому суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не може за своїм станом здоров'я спілкуватися із своїм сином за місцем свого проживання, оскільки це буде протиречити інтересам дитини, а його позовні вимоги, пов'язані із цим, не можуть бути задоволеними. Відповідно до Декларації прав дитини (принцип 6) від 20.11.1959 року, малолітня дитина не повинна (крім тих випадків, коли є виключні обставини) бути розлучена зі своєю матір'ю. Проте суд не заперечує щодо деякого розширення прав позивача на спілкування з дитиною. Згідно ст..157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Тому суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] на обмежене спілкування з дитиною на день Першого та Останнього дзвоника та на день народження дитини, крім часу, встановленого рішенням Золотоніського міськвиконкому від 13.05.2010р. На думку суду, це відповідає інтересам дитини.

Outcome: dismissed