Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач») про стягнення з [PERSON], 1976 року народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS], працюючого начальником архівного відділу Управління СБУ в Івано-Франківській області, аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частин усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення даного позову до суду, до досягнення дитиною вісімнадцяти років; стягнення з [PERSON], 1976 року народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS], працюючого начальником архівного відділу Управління СБУ в Івано-Франківській області, на користь [PERSON], 1977 року народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS], аліменти на утримання в розмірі 1500,00 грн. до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні Позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того, Позивач зазначила, про те, що з грудня 2011 року по червень 2015 року вона проживала однією сім'єю без державної реєстрації шлюбу з [PERSON], від якої [INFO] в них народився син [PERSON], батьківство щодо якого визнано Відповідачем. Як зазначила Позивач, Відповідач працює начальником архівного відділу Управління СБУ в Івано-Франківській області, отримує заробітну плати, а тому здатний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частин усіх видів його заробітку щомісячно. Крім того, Позивач посилалася на те, що оскільки на даний час вона здійснює догляд за малолітньою дитиною, у зв'язку з чим не має можливості працювати, Відповідач зобов'язаний сплачувати кошти на утримання дружини в розмірі 1500,00 грн. до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні Позивач також просила суд надати їй дозвіл вивозити дитину за межі території України без згоди батька [PERSON] В той же час, Суд звертає увагу на те, що предметом даного цивільного позову є позовні вимоги про стягнення аліментів. Належним чином оформленої у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України позовної заяви про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, або заяви про збільшення позовних вимог (зміну предмету позову) [PERSON] в даній цивільній справі не подавалося, а, відтак, Суд позбавлений процесуальної можливості щодо вирішення даної вимоги. Відповідач явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Суд звертає увагу на те, що в даній цивільній справі судове засідання відкладалося двічі у зв'язку з наданням можливості представнику Відповідача надати докази на підтвердження власної правової позиції по справі, однак таких доказів суду подано не було. В судовому засіданні 26 січня 2016 року представник Відповідача визнав позов в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини. В частині стягнення з Відповідача аліментів на утримання дружини заперечив, посилаючись на те, що між сторонами не було зареєстровано шлюбу, оскільки під час спільного проживання з Позивачем Відповідач протягом певного часу перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [INFO] на території Республіки Польща у м. Варшава у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], що підтверджується Повним свідоцтвом про народження [NUMBER] від 23 серпня 2013 року (а.с. 6-7). Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов'язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Як зазначила в судовому засіданні Позивач, станом на сьогоднішній день малолітня дитина - [PERSON], [INFO], перебуває на її утриманні, в той же час Відповідач, як батько дитини, участі у її утриманні та вихованні не приймає. Представник Відповідача в судовому засіданні 26 січня 2016 року не заперечував проти стягнення з Відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 від його доходу. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 статті 182 СК України визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, визначених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» «за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно». Порядок визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини визначено статтею 183 СК України. Так, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина 1 статті 183 СК України). За змістом пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів» «вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи». Таким чином, враховуючи вищевикладене, вимоги чинного законодавства України, виходячи з інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи визнання Відповідачем позову в частині розміру аліментів, Суд дійшов висновку про доцільність стягування з Відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частин усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття, оскільки даний розмір аліментів відповідає інтересам дитини, а також відповідає обов'язку батька на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів Суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, зокрема те, що дитина проживає разом з Позивачем. Судом також враховується вік дитини у 2 роки і 6 місяців в та властиві для даного віку потреби та витрати. Крім того, Судом встановлено, що Відповідач є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Доказів на підтвердження проблем зі здоров'ям у Відповідача чи інших обставин, які б унеможливлювали сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі представником Відповідача не надано. Визначений Позивачем розмір аліментів у розмірі 1/4 частин усіх видів його заробітку, за висновком Суду, є обґрунтованим та доцільним з точки зору віку, стану здоров'я та матеріального становища дитини а також з точки зору стану здоров'я, матеріального становища та сімейних обставин Відповідача. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що стягненню з Відповідача підлягають аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частин усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 11 грудня 2015 року (з часу звернення з позовом до суду). Стосовно позовної вимоги про стягнення з [PERSON], 1976 року народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS], працюючого начальником архівного відділу Управління СБУ в Івано-Франківській області, на користь [PERSON], 1977 року народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS], аліменти на утримання в розмірі 1500,00 грн. до досягнення дитиною трьох років, - Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини визначено статтею 84 СК України. Зокрема, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу (частини 2, 4-6 статті 84 СК України). Таким чином, системний аналіз змісту вищевказаної норми права свідчить про те, що право на утримання від чоловіка у разі проживання з нею дитини має дружина, тобто жінка, яка перебуває (перебувала) у зареєстрованому шлюбі з чоловіком. Як підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін, [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі ніколи не перебували. Крім того, в судовому засіданні сторони підтвердили той факт, що за час фактичних шлюбних відносин, які існували між ними, вони обоє протягом певного часу перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами. Позивач до суду про встановлення факту проживання з [PERSON] однією сім'єю не зверталася. За таких обставин Суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з [PERSON], 1976 року народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS], працюючого начальником архівного відділу Управління СБУ в Івано-Франківській області, на користь [PERSON], 1977 року народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS], аліменти на утримання в розмірі 1500,00 грн. до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства України, Суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. На підставі ст. 8/4, ч.2 ст. 179, ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України, ст. 32 ЦК України,

Outcome: partial