Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач зазначала, що її дочка відповідач [PERSON] є матір'ю малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Починаючи з 2013 року відповідач не відомо де проживає, жодних покладених на неї батьківських обов'язків не виконує, матеріально сина не утримує, моральним та духовним розвитком дитини не займається. Негативно впливає на психологічний стан дитини, погрожуючи фізичною розправою. Відповідач [PERSON] веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, просить милостиню, працювати не хоче. Посилаючись на викладене, позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], виданого 18 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області (а.с.8). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав матері № 1398/01-12 від 28 серпня 2015 року, складеного органом опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області відносно [PERSON], [INFO], малолітній син останньої [PERSON], [INFO], проживає разом з прабабусею та бабусею позивачем [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на повному її утриманні, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, виданим Калитянською селищною радою Броварського району Київської області. Матір малолітнього [PERSON] не проживає з дитиною за місцем своєї реєстрації. Місце її перебування на даний час невідоме. Відповідно до характеристики, наданої дошкільним навчальним закладом «Зірочка», матір навчанням та розвитком своєї дитини не цікавиться, батьківські збори не відвідує, до садочка не з'являється. Владислав повністю довіряє бабусі та виявляє бажання і надалі проживати лише з нею, своєї мами він соромиться через її асоціальну поведінку. Враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Згідно вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2017 року, відповідача [PERSON], [INFO], засуджено за вчинення кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк вісім років. Відповідно до ст..150 СК України, батьки повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст..6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до правильного висновку про те, що [PERSON], [INFO], ухиляється від обов'язків по вихованню свого малолітнього сина, що, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved