Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

[PERSON]через свого представника адвоката [PERSON], звернулась до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00грн., щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 09.10.2009, який було розірвано на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.02.2014. Сторони по справі мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що дитина проживає разом із нею. На теперішній час малолітня [PERSON] потребує більшого догляду та коштів, у звязку з тим, що збільшуються потреби в її навчанні, розвитку тощо. Одні лише доходи позивача не дозволяють в повній мірі забезпечити потреби дитини. Відповідач [PERSON] допомоги у вихованні дитини, догляду за нею, витрат на харчування, лікування або інші потреби, не надає. Жодних витрат повязаних із утриманням спільної дитини відповідач сплачувати не бажає. Отже, [PERSON] була вимушена звернутись до суду. Позовна заява [PERSON] надійшла до Харківського районного суду Харківської області 16 жовтня 2018 року. На виконання вимог діючого законодавства було направлено запит про отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: м. Харків, вул. Греківська, б. 57, кв. 8. 30 жовтня 2018 року Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області була надана інформація, яка надійшла до Харківського районного суду Харківської області 06 листопада 2018 року, щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, згідно якої відповідач зареєстрований за адресою, вказаною у позовній заяві. 26 листопада 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено по справі судове засідання на 21 січня 2019 року, яке було перенесено на 21 лютого 2019 року та 09 квітня 2019 року, у звязку із неявкою відповідача [PERSON] Відповідачу направлено копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та запропоновано надати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. Заперечення на позовну заяву від відповідача у встановлений законом строк і порядок до Харківського районного суду Харківської області не надходили. Позивач [PERSON] та її представник, - [PERSON], подали до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] з 09 жовтня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.02.2014, про що свідчить відповідна копія рішення суду. Сторони по справі мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією повторного Свідоцтва про народження серії 1-ВЛ № 186198. З копії Свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ № 277169 вбачається, що [PERSON], [INFO], у звязку із державною реєстрацією шлюбу, змінила прізвище на [PERSON]. Як вбачається з копії акту депутата Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області від 08.06.2018, за адресою: смт. Покотилівка, вул. Пушкінська, б. 22, Харківський район, Харківська область, мешкає [PERSON], [INFO], та з 2014 року її донька [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що відповідач жодних витрат повязаних із утриманням спільної дитини сплачувати не бажає. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження того, що він офіційно працевлаштований, має постійний, регулярний дохід, а також відомостей щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем також не надано. Враховуючи вищевикладені обставини, а також рівний обов'язок батьків щодо утримання дітей, прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» для дітей віком від 6 до 18 років, який станом на 10 квітня 2019 року становить 2027 гривень, та, у звязку з відсутністю даних щодо наявності у відповідача будь-якого доходу, суд вважає за можливе встановити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], який підлягає стягненню з відповідача, у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову до суду, а саме з 16 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40грн. за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд стягує з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved