Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

[PERSON] у жовтні 2021 року звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що на праві приватної власності йому належить житловий будинок [ADDRESS] . В зазначеному будинку, окрім інших, значиться зареєстрованим його син [PERSON] , який з 2001 року проживає за іншою адресою. Реєстрація відповідача затрудняє йому, як власнику, виконувати обов`язки, пов`язані з утриманням будинку, оплатою комунальних послуг. Просив визнати відповідача втратившим право користування житловою площею у вказаному житловому будинку. Ухвалою Вовчанського районного суду Харківської області від 06.10.2021 року відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Надав до суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу розглядати у його відсутності. Відповідач у\~встановлений ч.\~7 ст.178\~ЦПК України строки не\~подав до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~будучи повідомленим\~належним чином\~про наявність\~ухвали про\~відкриття провадження\~та необхідністю\~подання відзиву,\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~заяв,\~клопотань про\~відкладення розгляду\~справи не\~надав,\~а тому\~суд вирішує\~справу за\~наявними матеріалами,\~що передбачено\~ч.\~8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). \~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали\~справи,\~суд приходить\~донаступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину (а.с. 4,5). Згідно довідки голови Вовчанської міської ради Вовчанського району Харківської області № 269 від. 28.07.2021 року та копії будинкової книги у житловому будинку [ADDRESS] значиться зареєстрованим, окрім інших, відповідач [PERSON] (а.с.9-14). Відповідно до письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] значиться зареєстрованим, окрім інших, відповідач [PERSON] , але фактично з 2001 року не проживає за місцем реєстрації, власником будинку є [PERSON] , який оплачує комунальні послуги та утримує будинок у належному стані. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірному будинку залежить від права самого власника і є похідним від нього. Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником будинку, він має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися майном. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто позивач змушений нести витрати за комунальні послуги за себе та за зареєстрованого у будинку відповідача. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч. 1 ст. 405 ЦК України). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з положеннями ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту\~вказаних правових\~норм свідчить\~про те,\~що підставою\~для визнання\~члена сім`ї\~власника таким,\~що втратив\~право на\~користування жилим\~приміщенням,\~є його\~відсутність протягом\~року без\~поважних на\~це причини.Вказаним слугує свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату ним інтересу до такого житлового приміщення. Таким чином, оскільки позивач є власником зазначеного будинку і на даний час не бажає, щоб відповідач був зареєстрований в ньому, тому він, відповідно до вимог чинного законодавства, вправі вимагати через суд усунення перешкод в користуванні власністю. За таких обставин, оскільки відповідач не є власником будинку, крім того не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин, витрати на його утримання не несе, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в будинку позивача порушує його право як власника, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та законними, і тому вони підлягають задоволенню. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , зареєстрований у будинку [ADDRESS] , проте не проживає у спірному будинку з 2001 року, будинком не цікавиться, не несе витрати по його утриманню. Доказів, які б свідчили про поважність причин не проживання [PERSON] в спірному будинку, суду не надано. Виходячи з того, що [PERSON] в спірному будинку не проживає понад 20 років без поважних причин, суд приходить до висновку, що він втратив право користування спірним будинком. Позивач, факт реєстрації у зазначеному будинку відповідача, створює понесення додаткових витрат на утримання будинку, сплату комунальних послуг, тощо. Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved