Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції, третя особа [PERSON], в якому просила зняти арешт з усього майна в тому числі і з квартири [ADDRESS] та заборону на його відчуження, накладений постановою серії АА № 655051 від 20.08.2010 року державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні № 33223627 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості у розмірі 497 781 гривень. При відкритті провадження у справі ухвалою судді до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача у справі залучено ПАТ «ОТП БАНК». Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 2-271/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму заборгованості у розмірі 497 781 гривень. Державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Дмитренко О.Ю. відкрив виконавче провадження № 33223627 по виконанню виконавчого листа № 2-271/10, виданого 17.08.2010 Київським районним судом міста Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості у розмірі 497 781 гривень, про що прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження. Позивачка вказує, що на теперішній час виконавче провадження завершено, а також зазначає, що державний виконавець Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Дмитренко О.Ю. постановою серії АА № 655051 від 20.08.2010 року наклав арешт на все майно боржника (позивачки) та оголосив заборону на його відчуження, в тому числі і на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] посилається на те, що 09.06.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань було укладено договір іпотеки, згідно умов якого в іпотеку банку позичальник [PERSON] передала квартиру [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] не змогла в повній мірі виконувати кредитні зобов'язання рішенням Київського районного суду міста Одеси від 9 листопада 2011 року у цивільній справі № 2-3947/11 було задоволено позовні вимоги ТзОВ «ОТП Факторінг Україна» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 1062673 гривень 22 копійки. Позивачка стверджує, що постанова державного виконавця Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції серії АА № 655051 від 20.08.2010 року про накладення арешту на майно та оголошення заборони на його відчуження значним чином обмежує права [PERSON], щодо виконання боргових зобов'язань згідно кредитного договору № ML - 501/144/2008 від 09.06.2008 року, а також обмежує права іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Викладені обставини зумовили звернення [PERSON] до суду із даним позовом. У судовому засіданні представник [PERSON] наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник Першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції у судове засідання повторно не з'явився, неодноразово сповіщався належним чином (а.с. 9, 13, 16, 25, 30), а тому відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України за згодою представника [PERSON] Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. У судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позову, у наданому суду письмовому запереченні вказував, що позивачка повинна була звернутися до суду не з позовом, а зі скаргою в порядку ст. 384 ЦПК України, вказував на пропуск строку позовної давності, а також посилався на те, що накладений арешт права позивачки жодним чином не порушує, оскільки вона є іпотекодавцем, а не іпотекодержателем. Представник третьої особи - ПАТ «ОТП Банк» у судове засідання не з'явився, повідомлявся судом належним чином. Вислухавши пояснення представника [PERSON] та представника [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 09.06.2008 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань було укладено договір іпотеки, згідно умов якого в іпотеку банку позичальник [PERSON] передала квартиру [ADDRESS] (а.с.4-5). Судом також встановлено, що 25.08.2010 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Дмитренко О.Ю. в межах виконавчого провадження № 33223627 по виконанню виконавчого листа № 2-271/10, виданого 17.08.2010 Київським районним судом міста Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 497 781 гривень, була прийнята постанова серії АА № 655051, якою накладено арешт на все майно боржника - позивачки [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження, в тому числі і на квартиру [ADDRESS] (а.с. 3). Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В порушення вимог вказаної вище ст. 60 ЦПК України позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження її посилань про закінчення вищевказаного виконавчого провадження. Не доведено перед судом і факту ухвалення Київський районним судом міста Одеси рішення від 9 листопада 2011 року у цивільній справі № 2-3947/11, яким було задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторінг Україна» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 1062673 гривень 22 копійки. Будь-які письмові докази з приводу даних обставин в матеріалах справи відсутні. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON], суд виходить з того, що вона не є належним позивачем за даними позовними вимогами. Її посилання на те, що наявність оспорюваного арешту на заставленій квартирі перешкоджає [PERSON] виконати умови кредитного договору суд до уваги не приймає, оскільки [PERSON] є заставодавцем, а не заставодержателем, а тому накладений державним виконавцем арешт обмежує лише права ПАТ «ОТП Банк» (або іншої особи, яка могла набути право вимоги за кредитом) щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте ПАТ «ОТП Банк» із даним позовом до суду не зверталося, таких вимог не заявляло. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.08.1976 року (з подальшими змінами) «Про судову практику у справах про виключення майна з опису» у справах про скасування арешту або виключення майна з акту опису та арешту відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Отже, суд вважає, що відповідачем у даній справі має бути [PERSON], тобто особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, однак дана особа приймала участь у справі в якості третьої особи, а не відповідача, а положення ч.1 ст. 33 ЦПК України дозволяють суду тільки за клопотанням позивача здійснити заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Під час розгляду справи позивачка [PERSON] до суду із відповідною заявою в порядку ст. 33 ЦПК не зверталася. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову [PERSON] не відшкодовуються.

Outcome: dismissed