Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту також - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту також - відповідач), в якому просила: - скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.06.2000, реєстровий № 1607, спадкова справа № 281, видане Любарською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] , відносно спадкового майна, що складається із права на земельну ділянку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства ім.Пархоменка [ADDRESS] Любарського району Житомирської області, розміром 3,12 в умовних кадастрових номерах, що належало померлому [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії ЖТ №0171688, виданого Любарською районною державною адміністрацією 31.03.1997 та зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 01.04.1997 під №285; - скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11.09.2002, видане Любарською державною нотаріальною конторою на ім`я [PERSON] відносно спадкового майна, що складається із права на земельну ділянку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства ім.Пархоменка [ADDRESS] Любарського району Житомирської області, розміром 3,12 в умовних кадастрових номерах, що належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії ЖТ №0171688, виданого Любарською районною державною адміністрацією 31.03.1997 та зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 01.04.1997 під № 285, перереєстрованого 27.06.2000; - скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №144709 від 03.02.2005, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за №010521300409, щодо права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 2,3301 га., розташованої на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області, з кадастровим номером 1823182400:03:002:0015; - визнати за [PERSON] право на частку у спадковому майні в розмірі Ѕ, що складається із права на земельну ділянку (пай) бувшого колективного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка, с.Вигнанка Любарського району Житомирської області, розміром 3,12 в умовних кадастрових номерах, що належало її померлому батьку - [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії ЖТ №0171688, виданого Любарською районною державною адміністрацією 31.03.1997 та в подальшому виділеного в натурі, згідно розпорядження Любарської районної державної адміністрації від 21.12.2004 №387, у земельну ділянку площею 2,3301 га., розташовану на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області, з кадастровим номером 1823182400:03:002:0015; - судові витрати покласти на відповідача. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона народилась [INFO] . Її покійні батьки [PERSON] і [PERSON] проживали в шлюбі за адресою [ADDRESS] . Її мати, [PERSON] померла [INFO] , спадщину після її смерті прийняв батько позивачки [PERSON] та вона, неповнолітня на той час донька [PERSON] , яка проживала після смерті матері однією сім`єю з батьком. Батько вдруге одружився та до смерті проживав у шлюбі зі [PERSON] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] , його поховання здійснено позивачкою. Після смерті батька позивачка продовжувала користуватись, розпоряджатись та володіти належним йому майном та фактично прийняла спадщину батька, обставини чого встановлено у постанові Житомирського апеляційного суду від 09.02.2021 у справі №282/1747/19. Поділ спадкового майна після смерті батька позивачки не проводився. Серед іншого спадкового майна її батько мав право на земельну частку (пай) в розмірі 3,12 в умовних кадастрових номерах, на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії ЖТ № 0171688, виданого Любарською районною державною адміністрацією 31.03.1997. Після смерті батька, вона та її мачуха - [PERSON] мали рівні частки у спадковому майні батька по Ѕ. Натомість, як стало відомо позивачці в листопаді 2018 року з листа відділу Держгеокадастру у Любарському районі, [PERSON] одноособово розпорядилась правом її померлого батька на земельну частку в розмірі 3,12 в умовних кадастрових номерах, подавши неправдиві відомості до Любарської державної нотарільної контори, та здійснивши заповіт на всю частку у спадковому майні на свою доньку - [PERSON] . Одночасно, сама державна нотаріальна контора на звернення позивачки листом від 20.12.2010 за №333/2-31 повідомила, що після смерті її батька спадкова справа не заводилась. Зазначає, що являється одноособовим власником всього спадкового майна її померлого батька, за виключенням права на частку (пай) на спірну земельну ділянку і має на неї законне право з часткою Ѕ. Оскільки її мачуха [PERSON] не мала права на належну їй Ѕ частку у спадковому майні її померлого батька, а відповідно, і розпоряджатись нею, скасуванню підлягають всі послідуючі правовстановлюючі документи відносно такого права, включаючи, виданий донці мачухи - [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку, які порушують законне право позивачки, як спадкоємця за законом. Ухвалою судді Любарського районного суду Житомирської області від 22 червня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено по справі підготовче засідання. 14 липня 2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Макаренка І.Я. надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Зазначає, що з часу відкриття спадщини по смерті [PERSON] пройшло більше 20 років, проте [PERSON] в установлений ст. 71 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) трьохрічний строк не ставила питання про захист порушеного права. Ухвалою суду від 19 липня 2021 року клопотання позивача про витребування з Любарської державної нотаріальної контори спадкову справу №281 від 26.06.2000 залишено без розгляду, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 21 вересня 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права на частку у спадковому майні залишено без задоволення. Ухвалою суду від 02 листопада 2021 року відмовлено представнику позивача адвокату Швецю Анатолію Анатолійовичу у поновленні пропущеного строку для подання клопотання про витребування доказів, клопотання залишено без задоволення. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. Окрім того вказав, що в свідоцтві на право на спадщину за заповітом від 11 вересня 2002 року нотаріусом помилково вказано, що померлій [PERSON] земельна ділянка частка (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності бувшого колективного сільськогосподарського підприємства ім.Пархоменка с.Вигнанка розміром 3,12 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі належала на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ№0171688, оскільки таке право в [PERSON] виникло не на підставі вказаного сертифіката, а на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом від 26 червня 2000 року. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Макаренко І.Я. у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову з урахуванням позиції, наведеній у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , актовий запис № 1, свідоцтво серії [NUMBER] . Її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . 05 червня 1958 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 13, свідоцтво серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка. 27 листопада 1971 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 1992, свідоцтво серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка. [INFO] в [ADDRESS] померла [PERSON] , актовий запис № 12, свідоцтво серії [NUMBER] . [INFO] в м. Житомир помер [PERSON] , актовий запис № 2420, свідоцтво серії [NUMBER] . Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0171688 від 01.04.1997, [PERSON] належало право на земельну ділянку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства ім.Пархоменка с.Вигнанка Любарського району Житомирської області, розміром 3,12 в умовних кадастрових номерах. 26 червня 2000 року [PERSON] подала до Любарської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом по смерті чоловіка [PERSON] , а саме - на право на земельну частку (пай) у землі, що знаходиться у колективній власності КСП ім.Пархоменка [ADDRESS], розміром 3,12 в умовних кадастрових гектарах. 26 червня 2000 року завідуючим Любарською державною нотаріальною конторою Соляром В.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом по смерті [PERSON] на ім`я його дружини [PERSON] , а саме - на право на земельну частку (пай) у землі, що знаходиться у колективній власності КСП ім. Пархоменка [ADDRESS], розміром 3,12 в умовних кадастрових гектарах. Відповідно до заповіту, посвідченого 27 липня 2001 року, [PERSON] , на випадок своєї смерті належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0171688 № 78 заповіла [PERSON] . 11 вересня 2002 року державним нотаріусом Любарської державної нотаріальної контори Соляром В.М. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом по смерті [PERSON] на ім`я [PERSON] , а саме - на право на земельну частку (пай) у землі, що знаходиться у колективній власності КСП ім. Пархоменка [ADDRESS], розміром 3,12 в умовних кадастрових гектарах. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №144709, зареєстрованого 03 лютого 2005 року, [PERSON] являється власником земельної ділянки розміром 2.3301 га., з кадастровим номером 1823182400:03:002:0015, яка знаходиться на території Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 листопада 2010 року по справі № 2-о-198/2010 встановлено факт прийняття [PERSON] , [INFO] , спадщини, яка відкрилась після смерті її батька - [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою Житомирського апеляційного суду від 30.06.2020 рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30.11.2010 скасовано, заяву [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини залишено без розгляду. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , розмір частки 1/1. 09 листопада 2016 року приватним нотаріусом Любарського районного нотаріального округу Соляром В.М. видано свідоцтво № 1958 про право на спадщину за законом по смерті [PERSON] на ім`я дочки [PERSON] , а саме - на право на пайовий фонд майна КСП ім. Пархоменка в розмірі 5450,00 грн. Відповідно до довідки виконавчого комітету Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області № 297 від 18.09.2010 вбачається, що [PERSON] дійсно вступила у фактичне володіння спадковим майном, що знаходиться по [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області № 223 від 24.06.2016, [PERSON] до дня смерті [INFO] постійно проживав в [ADDRESS] Любарського району Житомирської області, до складу його сім`ї входила дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживала без реєстрації. Листом відділу у Любарському районі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 29.11.2018 № Л-65/0-0.27-70/136-18 позивача повідомлено, що в 1996 році при розпаюванні земель КСП ім. Пархоменка [ADDRESS], Любарського району Житомирської області [PERSON] , як член даного господарства, був включений у список громадян, які мають право на земельну частку (пай) та отримав Сертифікат серії ЖТ 0171688 від 01.04.1997. В 1999 році після смерті [PERSON] (дата смерті не відома), за наявною інформацією у відділі, [PERSON] прийняла спадщину відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом (оригінал документа відсутній), на підставі чого 27.06.2000 Відділом внесені зміни в Сертифікат на право на земельну частку (пай) щодо нового власника. В 2002 році [PERSON] прийняла спадщину від покійної [PERSON] (дата смерті не відома), за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (оригінал документа відсутній), на підставі чого 11.09.2002 Відділом внесені зміни в Сертифікат на право на земельну частку (пай) щодо нового власника. В 2004 році відповідно до розробленої технічної документації щодо організації території земельних часток (пай) усім власникам земельних сертифікатів реформованого КСП ім.Пархоменка [ADDRESS] Любарського району Житомирської області, видавалися державні акти на право власності на земельну ділянку, в тому числі даний документ отримала [PERSON] (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА 144709 зареєстрованого 03.02.2005). 10 травня 2019 року [PERSON] подала до Любарської державної нотаріальної контори заяву про ознайомлення із спадковою справою заведену по смерті померлого [INFO] [PERSON] . 16 травня 2019 року завідувачем Романівської державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Любарської державної нотаріальної контори повідомлено [PERSON] про те, що після смерті [INFO] [PERSON] за заявою його дружини [PERSON] у Любарській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 281, 26 червня 2000 року, та видано свідоцтво про право на спадщину на її ім`я. У відповідності до відомостей, що знаходяться у спадковій справі, [PERSON] являється єдиною спадкоємицею за законом. Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Із ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР слідує, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Мін`юсту України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном, може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР (у редакції, чинній на момент смерті [PERSON] ) свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача у державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на факт прийняття спадщини після смерті батька, що стверджується постановою Житомирського апеляційного суду від 09.02.2021 у справі №282/1747/19. Із матеріалів спадкової справи встановлено, що позивач на день смерті проживала з [PERSON] в [ADDRESS] Любарського району Житомирської області. Згідно довідки №297 від 18.09.2010 виконавчого комітету Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області вбачається, що [PERSON] вступила в фактичне володіння спадковим майном (домогосподарством та присадибною земельною ділянкою, яка становить 0,60 га), що знаходиться по [ADDRESS] , після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Також судом встановлено, що 14.02.2011 на підстав рішення Вигнанської сільської ради Любарського району Житомирської області за №19 від 11 лютого 2011 року [PERSON] отримала свідоцтво на право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою [ADDRESS] . 09 листопада 2016 року [PERSON] отримала свідоцтво на право на спадщину за законом по смерті [PERSON] , а саме - на право на пайовий фонд майна КСП ім. Пархоменка в розмірі 5450,00 грн Окрім того, факт вступу [PERSON] в фактичне управління спадковим майном після смерті батька [PERSON] підтверджується також постановою Житомирського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року по справі №282/1747/19. Таким чином, враховуючи, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.06.2000, реєстраційний №1607, спадкова справа №281, завідувач Любарською державною нотаріальною конторою Соляр В.М. не врахував наявність у спадкодавця [PERSON] іншого спадкоємця першої черги - позивача по даній справі, яка вступила в фактичне управління спадковим майном та мала у рівних з [PERSON] частках успадкувати майно померлого [PERSON] , суд дійшов висновку про порушення права [PERSON] на спадкування належного їй спадкового майна. Разом з тим, з позовом про скасування свідоцтва про про право на спадщину за законом від 26.06.2000, реєстраційний №1607, спадкова справа №281, позивач звернулась лише у травні 2021 року. При цьому, відповідачем заявлено клопотання про застосуванням строків позовної давності у даній справі. Щодо застосування строків позовної давності, то суд виходить із наступного. За статтями 71, 76, 80 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) обставини. При цьому положення статті 76 ЦК Української РСР містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Статтею 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Аналіз вище наведеного положення закону свідчить про те, що власник зобов`язаний цікавитись майном, дбати про його стан, вчиняти дії, передбачені чинним законодавством, з метою оформлення права власності. У разі набуття статусу власника майна на підставі спадкування за законом, на особу, крім прав, покладається й обов`язок щодо утримання такого майна. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Як вбачається з матеріалів справи, з 2010 року позивачем вчинялись дії щодо оформлення своїх спадкових прав по смерті [PERSON] . Так, в 2010 році [PERSON] зверталась до Богунського районного суду міста Житомира з заявою про встановлення факту прийняття нею спадщини по смерті її батька [PERSON] 14.02.2011 позивач отримала свідоцтво на право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , а 09 листопада 2016 року свідоцтво на право власності за законом на права на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка. Таким чином, з 2010 року позивач мала дізнатись про наявність в її батька [PERSON] і іншого спадкового майна, а саме - права на земельну частку (пай) в розмірі 3,12 в умовних кадастрових номерах, на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії ЖТ № 0171688, виданого Любарською районною державною адміністрацією 31.03.1997, та про порушення її спадкових прав відповідачем. Однак позивач, яка мала право на спадщину не проявляла зацікавленості до спадкового майна, що складається із права на земельну ділянку (пай) бувшого колективного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка, с.Вигнанка Любарського району Житомирської області, розміром 3,12 в умовних кадастрових номерах, та після смерті батька не дбала про нього, не здійснювала його утримання, фактично ним не користувалася, в управління зазначеним майном не вступила. З огляду на дані обставини, суд дійшов переконання, що позивач мала дізнатись про порушення своїх спадкових прав починаючи з 2010 року, а тому суд, з урахуванням того, що позивач з позовом до суду звернувся зі спливом більше 20 років після видачі свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.06.2000, реєстровий № 1607, спадкова справа № 281, відмовляє у задоволенні позову про його скасування, застосувавши позовну давність у даних правовідносинах. Оскільки вимоги про скасування свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 11.09.2002, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №144709 від 03.02.2005, визнання за [PERSON] права на частку у спадковому майні в розмірі Ѕ, що складається із права на земельну ділянку (пай) бувшого колективного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка, с.Вигнанка Любарського району Житомирської області, розміром 3,12 в умовних кадастрових номерах, що належало її померлому батьку - [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії ЖТ №0171688, є похідними від вимоги про скасування свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.06.2000, реєстровий №1607, спадкова справа № 281, суд відмовляє і у задоволенні даних позовних вимог. У силу ст. 141 ЦПК України, судовий збір у справі з відповідача стягненню не підлягає.

Outcome: dismissed