Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернулась до суду із вказаною позовною заявою. Позивач вказує, що її донька [PERSON] є донькою [PERSON] . 09.07.2014 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все майно [PERSON] (надалі відповідач). [PERSON] помер [INFO] . На день смерті залишилось спадкове майно, яке складалось із двох земельних ділянок. 20.07.2017 року приватним нотаріусом відповідачу (сестрі померлого) видані свідоцтва про право на спадщину на 5/6 частин кожної земельної ділянки. Жашківський районний суд Черкаської області рішенням від 28.05.2020 року визнав недійсним заповіт, який склав [PERSON] . Оскільки [PERSON] , як донька [PERSON] , є спадкоємицею першої черги, просить задовольнити позовні вимоги, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину, які видані відповідачу, та скасувати державну реєстрацію права власності. Ухвалою від 23.11.2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче провадження. 20.04.2021 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду. Позивач до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач належним чином повідомлений про наявність вказаного позовного провадження, правом надати відзив не скористався, до суду не з`явився. Третя особа надала клопотання про розгляд справи за її участю. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд доходить до наступних висновків. [PERSON] , яка народилась [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджує свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Рішенням від 04.04.2013 року Жашківський районний суд Черкаської області визнав [PERSON] , [INFO] , недієздатною та встановив на нею опіку, призначивши опікуном [PERSON] . Відповідно державних актів на право власності на земельну ділянку [PERSON] належали дві земельні ділянки на території Павлівської сільської ради Жашківського району Черкаської області площею 2,6335 га та 2,5938 га. 09.07.2014 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів належні йому земельні ділянки своєї сестрі - [PERSON] . Заповіт посвідчено секретарем Павлівської сільської ради Жашківського району. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 20.07.2017 року приватним нотаріусом Жашківського районного нотаріального округу Черкаської області видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідно до яких [PERSON] успадкувала 5/6 кожної із земельних ділянок, які належали [PERSON] . Рішенням від 28.05.2020 року (справа № 693/127/19) Жашківський районний суд Черкаської області визнав недійсним заповіт, що складений 09.07.2014 року [PERSON] та зареєстрований Павлівською сільською радою Жашківського району Черкаської області за № 22. Рішення набуло законної сили 07.08.2020 року. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 1 та ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», передбачено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є обов`язковою. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», у разі скасування, на підставі рішення суду, рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, враховуючи визнання недійсним заповіту, суд погоджується з доводом позивача, що [PERSON] , як донька [PERSON] , є спадкоємицею першої черги. З урахуванням чого суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину, які видані відповідачу, та скасувати державну реєстрацію права власності. Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» і позовні вимоги задоволені повністю, судові витрати підлягають стягненню на користь держави з відповідача. Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. На підставі наведеного,

Outcome: approved