Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] пред'явив у суді позов до ТОВ «Інвестиційна компанія «СД-ГРУП» про стягнення заборгованості за договором оренди та відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що 09.02.13р. позивач з відповідачем уклали Договір оренди нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень №1-№15 (групи приміщень №1, в літ. А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 273,2 кв.м. Згідно умов договору його термін дії складає 2 роки 11 місяців, тобто до 09.01.16р. Розмір орендної плати встановлено договором оренди. Відповідач сплатив встановлену договором орендну плату за перший та останній місяць. Як вказує позивач, починаючи з квітня 2013р. відповідач не сплачує орендну плату за користування орендованим приміщенням чим завдає збитків позивачем та порушує умови укладеного між сторонами договору. З вищевикладених підстав, позивач просить суд стягнути на свою користь з ТОВ «Інвестиційна компанія «СД-ГРУП» суму заборгованості за договором оренди в розмірі 388800,00 грн. та 649295,00 грн., а також розмір моральної шкоди 2600000,00 грн., стягнути також судовий збір з відповідача. До початку судового засідання представник позивача подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 56). Відповідач в судове засідання не з'явилася про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 32, 45, 46, 47, 48, 57). Повідомлення про причини неявки до суду від відповідача не надходило. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене, суд 14.03.17р. постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступних підстав. Договором купівлі-продажу приміщень від 24.12.2012р. підтверджено, що [PERSON] дійсно є власником нежитлових приміщень з №1 по №15 (групи приміщень №1) (в літері А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-12). Вказане право власності у відповідному порядку зареєстроване (а.с. 14). 09.02.2013р. між [PERSON] та ТОВ «Інвестиційна компанія «СД-ГРУП» укладено Договір оренди нерухомого майна, згідно умов якого ТОВ «Інвестиційна компанія «СД-ГРУП» набуває у тимчасове платне користування нежитлові приміщення з №1 по №15 (групи приміщень №1) (в літері А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16). Як вбачається з п. 2.2. Договору оренди строк оренди починає спливати з дати підписання акту приймання-передачі Приміщень і закінчується відповідного числа відповідного місяця відповідного року або в день підписання Акту повернення Приміщень. До матеріалів справи долучено відповідний Акт прийому-передачі приміщень від 09.02.2013р., з якого вбачається, що вказане вище нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] передається ТОВ «Інвестиційна компанія «СД-ГРУП» (а.с.). Проте цей Акт прийому-передачі приміщень від 09.02.2013р. не містить жодного підпису (печатки) наймача яким є ТОВ «Інвестиційна компанія «СД-ГРУП», що дає підстави вважати, що наймач нежитлові приміщення з №1 по №15 (групи приміщень №1) (в літері А), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в оренду не прийняв. Таким чином, з урахуванням вказаного п. 2.2. Договору оренди строк оренди вважається таким, що не розпочався. Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Ст. 762 ЦК України зазначає, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Згідно ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Відповідно до ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Ст. 765 ЦК України встановлює, що наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. З матеріалів справи вбачається, що майно наймачеві не передавалось в оренду, а відтак заборгованості по платі орендних платежів за його користування у ТОВ «Інвестиційна компанія «СД-ГРУП» апріорі бути не може. Крім того, позивач також просить суд стягнути розмір моральної шкоди у сумі 2600000,00 грн. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З наявних доказів у матеріалах справи неможливим є встановлення факту заподіяння позивачеві з боку відповідача моральної шкоди. А тому, підстав задоволення позову в цій частині та у встановлений розмір суд не вбачає. Враховуючи все вищевикладене, суд вважає позовні вимоги не доведеними, а тому такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed