Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Адвокат Чорний С.В., діючий в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з відповідною позовною заявою про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням, а саме: будинком садибного типу з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив про те, що [PERSON] є власником зазначеного житлового приміщення, на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Крамчаніним С.А. Відповідач по справі зареєстрований у належному позивачу житловому приміщенні на прохання колишнього чоловіка, проте не проживає та ніколи не проживав у ньому, особистий речей немає, не є членом сім`ї позивача, натомість з реєстраційного обліку самостійно не знімається. Зазначені обставини призводять до порушення права власника вказаного житлового приміщення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог та не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився з не відомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, заяв про розгляду справи за своєї відсутності не подавав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, за згодою позивача, вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, не подав відзив. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи в спрощеному позовному провадженні, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Новокахоського міського округу Крамчаніним С.А.,належить будинок садибного типу з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] . Зазначене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З довідки, наданої відділом реєстрації виконавчого комітету Таврійської міської ради від 27.08.2021 р., вбачається, що [PERSON] , [INFO] , за даними реєстру територіальної громади, місце проживання громадянина зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 10.08.2021 р., засвідченого депутатом Таврійської міської ради, за адресою: м. Таврійськ, вул. Лісна, 55, гр. [PERSON] ніколи не проживав та не проживає, особистих речей в будинку та прибудинковій території немає. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Під час судового розгляду встановлено та підтверджено письмові доказами, що позивач [PERSON] є власником спірного житлового приміщення, натомість відповідач по справі зареєстрований у ньому, проте не проживає та ніколи не проживав,особистий речей у ньому не має, договору найму з власником будинку не укладав та не є членом її сім`ї, тому відповідача слід визнати такими, що втратили право користування цим жилим приміщенням, а право позивача як власника майна, підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.Позивачем в змісті позовної заяви та в тексті позову зазначено, що ним понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 4000 грн., який визначений сторонами у договорі. Доказів понесених витрат, як і копії самого договору про надання правої допомоги, на час вирішення справи не долучено, тому при ухваленні рішення не вирішується питання щодо стягнення витрат на правову допомогу. У відповідності із ч.8 ст.141 ЦПК України, протягом 5 днів з дня ухвалення рішення докази витрат на правову допомогу подаються за умови, що сторона зробила відповідну заяву. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved