Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

[PERSON] пред'явив позов до Подільського районного суду м. Києва до ПрАТ «СК «АХА Страхування» про зобов'язати здійснити виплату страхового відшкодування, стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за договором добровільного страхування наземного транспорту №3714354 від 12.11.2015р., автомобіль Toyota Land Cruiser д.н.з. [NUMBER] був застрахований в ПрАТ «СК «АХА Страхування» від викрадення або повного знищення. Як стверджує позивач, страховий випадок настав, що є підставою для виплати на користь позивача страхового відшкодування, проте в добровільному порядку відповідач цього не виконує, чим на думку позивача, порушує договірне зобов'язання. За таких обставин позивач звернувся з позовом до суду, в якому просив зобов'язати відповідача здійснити виплату страхового відшкодування у відповідності до договору страхування, а також стягнути на його користь суму моральної шкоди у розмірі 40000грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, з посиланням на їх безпідставність та необґрунтованість. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що між [PERSON] та ПрАТ «СК «АХА Страхування» 12.11.2015р. було укладено Договір страхування наземного транспорту № 3714354 (а.с. 6-16). Згідно п. 1 Договору страхування предметом вказаного Договору є майнові інтереси Страхувальника (Вигодонабувача), що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом та іншим майном, вказаним у п.п. 5,6 Договору. Згідно п. 6 Договору, предмет Договору стосується майнових інтересів [PERSON] (або АТ «Укрсиббанк» як вигодонабувача) пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням автомобіля Toyota Land Cruiser д.н.з. [NUMBER], 2008 року випуску, чорного кольору, з номером кузова JTEBU29J405141253. Як було встановлено у судовому засіданні, вказаний автомобіль був придбаний позивачем за кредитні кошти, надані ПАТ «Укрсиббанк» позивачеві за відповідним кредитним договором. Згідно довідки, виданої ПАТ «Укрсиббанк» на ім'я [PERSON], кредитний договір №11392568000 від 09.09.2008р. втратив чинність, кредитна заборгованість відсутня (а.с. 42). Як вбачається із заяви про вчинення злочину, поданої [PERSON] до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, 12.09.2014р. позивач передав належний йому автомобіль Toyota Land Cruiser д.н.з. [NUMBER], у користування свого знайомого [PERSON] 29.07.1967р.н. з обов'язковою умовою сплати кредитних платежів до АТ «Укрсиббанк» (а.с. 39). В листопаді 2014р. [PERSON] повідомив позивачеві, що погашати кредитну заборгованість більше не буде та вимагає від позивача здійснити переоформлення документів на спірне авто на його ім'я. У подальшому невиконання домовленості позивача з [PERSON] стало причиною виникнення заборгованості за кредитним договором та підставою для звернення з відповідним позовом ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON] щодо повернення кредиту. Крім того, у вказаній Заяві про вчинення злочину, позивач також стверджує, що [PERSON] не має наміру повертати йому спірне авто, що підпадає під ознаки складів злочинів, передбачених ст.ст. 185, 187 КК України. Як вбачається з довідки ВХ №123 від 22.01.2016р., підписаної слідчим Дніпровського УП ГУНП у м. Києві Баришевим І.Ю., 31.12.2015р. по даному факту слідчим відділом відкрито кримінальне провадження №12015100040020014 за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України (а.с. 38). Як стверджує позивач в позовній заяві, 21.01.2016р. ним було подано відповідачеві заяву про страхове відшкодування, з підстав настання страхового випадку, а саме: викрадення автомобіля Toyota Land Cruiser д.н.з. [NUMBER]. Згідно листа, направленого на ім'я позивача, ПрАТ «СК «АХА Страхування» не вбачає правових підстав для визнання випадку страховим та здійснення виплати страхового відшкодування (а.с. 4-5). Свою відмову відповідач як в Листі-відповіді, так і в запереченнях на позовну заяву обґрунтовує тим, що згідно договору страхування, а саме п. 15.2.1. до страхових ризиків відноситься викрадення - незаконне заволодіння транспортним засобом під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час, з урахуванням умов, шляхом: грабежу - відкритого викрадення транспортного засобу (п. 15.2.1.1); крадіжки - таємного викрадення транспортного засобу (п. 15.2.1.2); розбою - нападу з метою заволодіння транспортним засобом, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров'я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (п. 15.2.1.3) Відповідач вказує також, що згідно п. 21.2.20 Договору страхування не є страховими випадками збитки, що виникли внаслідок добровільної передачі страхувальником основного та/або додаткового комплектів ключів до замку запалювання транспортного засобу будь-якій особі (окрім збитків внаслідок ДТП при керуванні застрахованим транспортним засобом на законних підставах). Окрім того, відповідач додатково вказує на несвоєчасність повідомлення його з боку позивача про настання вказаних подій, що є підставою для відмови страхової компанії у здійснення виплати страхового відшкодування. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ст. 979 ЦК України встановлює, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 980 предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтями 1 та 5 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов'язковим. Згідно ст. 8 вказаного Закону страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Договором страхування, а саме п. 21.2.20 встановлено, що збитки, що виникли внаслідок добровільної передачі Страхувальником (водієм застрахованого транспортного засобу) основного та/або додаткового комплектів ключів до замку запалювання транспортного засобу будь-якій особі (окрім збитків внаслідок ДТП при керуванні застрахованим транспортним засобом на законних підставах) не є страховим випадком. Крім того, згідно п. 21.5.4. Договору підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, зокрема, є випадок, коли страхувальник несвоєчасно повідомив Страховика про настання страхового випадку без поважних причин. А також, згідно п. 21.5.14 Договору, ще однією підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, є випадок, коли страхувальник не надав у разі викрадення транспортного засобу основний та/або додатковий комплекти ключів до замку запалювання транспортного засобу, ключі механічного протиугінного пристрою та/або пристрою дистанційного управління протиугінною системою та/або документи, що надають право на управління застрахованим транспортним засобом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування на користь позивача, та відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, адже Договором чітко передбачено, що випадок добровільної передачі ключів від автомобіля сторонній особі не визначається договором страховим випадком, додатково враховуючи несвоєчасність повідомлення з боку позивача страхової компанії про настання, на його думку, страхового випадку, та не передання позивачем ключів та документів на авто, як того вимагає договірне зобов'язання Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач, всупереч вказаних вище положень цивільного законодавства, не довів перед судом наявність вини відповідача у завданні моральної шкоди, причинний зв'язок між дією і наслідком. Договором страхування не передбачено такий вид цивільно-правової відповідальності відповідача як відшкодування моральної шкоди. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі ст. 23, 509, 629, 979, 980, 1167 та

Outcome: dismissed