Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

[PERSON] у квітні 2021 року звернулася до суду із позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування житлом. Позов мотивовано тим, що [PERSON] у 2007 році разом із матір`ю [PERSON] вселилися до кімнати [ADDRESS] на підставі ордеру № 148 від 16.02.2007 року виданого додатково до кімнати № [ADDRESS] в даному гуртожитку. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2778 від 13.12.2018 року надано дозвіл МКП «УК «Київська» на укладення окремих договорів найму на 1 кімнату під № 45, жилою площею 8,5 кв.м. в будинку під [ADDRESS] з [PERSON] . 18.01.2019 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Вінницьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області. Від даного шлюбу у останніх народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Так як кімната № [ADDRESS] , жилою площею 8,5 кв.м. то зі згоди [PERSON] сім`я [PERSON] у серпні 2019 року вселилася до кімнати [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження житлового приміщення № 121-У від 05.04.2021 року, виданої МКП «УК» Київська» в кімнаті [ADDRESS], що розташована у будинку гуртожитку за адресою: [ADDRESS] з серпня 2019 року по теперішній час проживають без реєстрації [PERSON] , її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] , [INFO] . Проживаючи у даній кімнаті позивачі здійснювали поточні ремонти, оплачували комунальні послуги. [PERSON] іншим житлом, приданим до проживання не володіє. Відповідно до довідки Департаменту житлового господарства ВМР від 01.04.2021 року [PERSON] перебуває на квартирному обліку з 2006 року. Позивач вважає, що тривалий час проживання позивача в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним таким особам в розумінні статті 8 Конвенції. У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила визнати за нею право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Представник позивача в ході судового розгляду позов підтримала в повному обсязі. Представник виконавчого комітету Вінницької міської ради в ході судового розгляду поклався на думку суду. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали інвентаризаційних справ, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] у 2007 році разом із матір`ю [PERSON] вселилися до кімнати [ADDRESS] на підставі ордеру № 148 від 16.02.2007 року виданого додатково до кімнати № [ADDRESS] в даному гуртожитку. Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2778 від 13.12.2018 року «Про зміну договору найму жилих приміщень» надано дозвіл МКП «УК «Київська» на укладення окремих договорів найму членам сім`ї квартиронаймача в двокімнатній квартирі під [ADDRESS] , [ADDRESS] . Окремий договір найму укласти на 1 кімнату під [ADDRESS] , жилою площею 8,5 кв.м. з [PERSON] договір найму укласти на 1 кімнату під № [ADDRESS], жилою площею 9,0 кв.м. з [PERSON] . Підсобні приміщення залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] [PERSON] 18.01.2019 року уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 18.01.2019 року. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини « [PERSON] ». Від даного шлюбу у останніх [INFO] народилась дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 26.03.2019 року. Позивач [PERSON] та її дочка [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи № 19817 від 01.04.2019 року та № 45648 від 07.08.2019 року. Відповідно до акту обстеження житлового приміщення № 121-У від 05.04.2021 року, виданої МКП «УК» Київська» в кімнаті [ADDRESS], що розташована у будинку гуртожитку за адресою: [ADDRESS] з серпня 2019 року по теперішній час проживають без реєстрації [PERSON] , її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки Департаменту житлового господарства ВМР від 01.04.2021 року [PERSON] перебуває на квартирному обліку з 2006 року. Також у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] хворіє на псоріаз, що підтверджується протоколом ультразвукового дослідження органів черевної порожнини та заочеревного простору. [PERSON] іншим житлом, приданим до проживання не володіє, що підтверджується довідкою КП «ВМБТІ» від 06.04.2021 року № 2239. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Статтею [ADDRESS] Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 61 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК Української РСР) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно з частиною першою статті 63 ЖК Української РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Частиною першою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон) встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Місце перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік (пункт 3 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частин першої, другої статті 29 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно зі статтею 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Вирішуючи спір у справі, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування. Саме такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 296/4642/19, провадження № 61-2708св20. Судом встановлено, що [PERSON] у 2007 році разом із матір`ю [PERSON] вселилися до кімнати [ADDRESS] на підставі ордеру № 148 від 16.02.2007 року виданого додатково до кімнати № [ADDRESS] в даному гуртожитку, зареєстрована і постійно проживає в ній з 24.04.2007 року та несе витрати з її утримання, законність її проживання відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом виконавчий комітет Вінницької міської ради протягом усього часу проживання [PERSON] не заявляв. Також суд вважає за потрібне зазначити, що іншого житла позивач не має, що свідчить про те, що вона має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому її «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції. На підставі викладеного та

Outcome: approved