Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], треті особи: МКП «Основаніє» Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили наступне. 19.11.1990 року на підставі ордеру № 4731 відповідачу [PERSON] та членам його родини була надана 2-хкімнатна квартира [ADDRESS], яка є комунальною власністю. З того часу сторони проживали у вказаній квартирі. 18.02.1993 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після припинення шлюбних відносин відповідач [PERSON] зібрав свої речі та виїхав на інше постійне місце проживання. З того часу відповідач жодного разу в квартирі не з'являвся, витрат по сплаті за комунальні послуги не несе, добровільно знятися з реєстрації не бажає. У зв'язку з реєстрацією відповідача у будинку проводиться нарахування за комунальні послуги, які позивачі змушені сплачувати впродовж усіх років за відсутності [PERSON] З огляду на вищевикладене, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, просили суд його задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Згідно даних поштових повідомлень судові повістки про виклик у суд відповідача повернуті у зв'язку з тим, що він не проживає за адресою: [ADDRESS]. На підставі даних довідково-адресного бюро м. Запоріжжя ГУМВС України в Запорізькій області відповідач зареєстрований за вказаною адресою. Судом вживалися заходи до встановлення місця перебування [PERSON] та належного його повідомлення про час і місце розгляду справи. 27.02.2014 року в газеті «Запорізька Правда» була опублікована об'ява про виклик відповідача [PERSON] у судове засідання. Представник третьої особи - МКП «Основаніє» Федорук О.М. не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи - Комунарського районного відділу у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та про винесення рішення на розсуд суду за наявними у справі матеріалами. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вирішує справу, за згодою позивача, на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши пояснення позивачів, представника третьої особи, допитавши свідка [PERSON], всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Житлове приміщення - квартира за адресою: [ADDRESS] не приватизована та знаходиться у комунальній власності. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є основними наймачами зазначеної квартири, що підтверджується ордером на житлове приміщення № 4731, особистим рахунком на спірну квартиру. Згідно довідки ЗМР від 08.02.2014 року № 89 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останній за вказаною адресою не проживає з 1993 року по цей час. Відповідно до акту МКП «ОСНОВАНІЄ» від 07.02.2014 року [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з 1993 року. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що дійсно відповідач не проживає та не має особистих речей за адресою: [ADDRESS]. Останній раз відповідача [PERSON] бачили, приблизно у 1993 році, адреса місця проживання відповідача на цей час невідома. З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Дані про його заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, його показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 вiд 10.03.89 року, № 13 від 25.12.92 року, № 15 від 25.05.1998 року, роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Статтею 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюють відповідні органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в АР Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; виселення; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких, пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved