Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] помер 17 травня 2012 року у віці 59 років у м. Запоріжжі, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18 травня 2012 року серії 1-ЖС № 234860. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 11.08.2006, зареєстрованого в реєстрі за № 687, виданого в.о. державного нотаріуса Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON], [PERSON] успадкував 1/2 частину земельної ділянки, площею 4,37 га, розташованої на території Самійлівської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2323685200:01:011:0006, а позивач у справі успадкував іншу 1/2 частину вказаної земельної ділянки, що належала їх матері [PERSON], яка померла 11.02.2006. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25.12.2014, винесеною приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті [PERSON], у звязку з ненаданням правовстановлюючого документу земельну ділянку. З матеріалів спадкової справи № 56 вбачається, що спадкоємцями [PERSON], які прийняли спадщину є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується їх заявами про прийняття спадщини, а також свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.11.2012, виданого [PERSON], та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.11.2013, виданого [PERSON] Позивач по справі, який є братом померлого [PERSON], здійснив право на спадкування у звязку з відмовою на його користь спадкоємця першої черги сина [PERSON]. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За визначенням статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Чинне законодавство розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Таким чином, оскільки [PERSON] прийняв спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON], отримав свідоцтво про право на спадщину, проте не встиг здійснити його державну реєстрацію, він не втратив права на неї, отже це право входить і до складу спадщини після смерті самого [PERSON] Разом з цим, вищезазначеними матеріалами спадкової справи № 56, а саме заявою відповідача про прийняття спадщини від 23.05.2012, зареєстрованою в реєстрі за № 852, спростовуються наведені позивачем доводи стосовно того, що відповідач відмовився від прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON]. З матеріалів спадкової справи також не вбачається того, що відповідач відмовився від прийняття у спадщину земельної ділянки. З огляду на викладене, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України), а тому як позивач, так і відповідач мають право на половину від 1/2 спірної земельної ділянки, тобто по 1/4.. Виходячи з наведеного, суд визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме в частині вимог про визнання права власності на 1/4 частину спірної земельної ділянки. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, враховуючи часткове задоволення позову, сума судового збору, що була сплачена позивачем, підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог в розмірі 487,20 грн. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: partial