Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердик Капітал», треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Броварського НОКО Гамзатова Аліна Анатоліївна (надалі по тексту - третя особа 1), Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна (надалі по тексту - третя особа 2), відповідно до якого просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 09.09.2019 вчинений Приватним нотаріусом Броварського НОКО Гамзатовою А.А., зареєстрований в реєстрі за № 4131, про звернення з позивача на користь відповідача заборгованості у ромірі 47589,78 грн. за кредитним договором №500244978 від 08.12.2011. Спірні правовідносини виникли з укладеного 08.12.2011 р. між позивачем та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» кредитного договору №500244978, про відкриття кредитної лінії, відповідно до якої банк надав позивачу грошові кошти шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії з лімітом у сумі 40000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 16,99 % річних на споживчі цілі. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» (за її наявності) - 09.12.2014 р. Останній платіж позивачем сплачено 29.07.2014 р. в сумі 800,00 грн. Відповідно до повідомлення АТ «Альфа-Банк», про наявність простроченої заборгованості від 12.07.2014 р. за договором №500244978 від 08.12.2011 р., залишок по тілу кредиту становив 6720,25 грн., прострочена заборгованість - 4221,07 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням, оскільки: 1.Виконавчий напис вчинено з порушенням строків визначених ст.88 «Про нотаріат», протягом якого виконавчий напис може вчинятися. Умовами п. 2.3 договору встановлена остаточна дата повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» - 09.12.2014. Нотаріус не врахував пропуск кредитором строку, оскільки договір діяв до 09.12.2014 р. і не продовжувався, то й право на примусове стягнення кредитної заборгованості існувало до 09.12.2017 р. Проте 09.09.2019 приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення за вказаним кредитним договором заборгованості на користь відповідача, тобто через один рік вісім місяців, всупереч норм Закону України «Про нотаріат». 2.Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості [PERSON] перед кредитором за відповідним договором оскільки заборгованість складається із відсотків та комісії, нарахованих після закінчення терміну дії договору, то вказана заборгованість не є безспірною. 3.Претензія про погашення кредитної заборгованості складена 02.09.2019 р. №13837105, а виконавчий напис вчинено 09.09.2019 р., тобто до спливу тридцяти денного строку. Так, на підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження та вчиняються виконавчі дії щодо стягнення заборгованості, що суперечить правам та інтересам позивача. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який просив задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи та витребувано у приватного нотаріуса Броварського НОКО Гамзатової Аліни Анатоліївни належним чином завірену копію виконавчого напису №4131 від 09.09.2019 р. про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №500244978 від 08.12.2011 року в сумі 47589,78 грн. та всіх документів, на підставі яких було вчинено цей виконавчий напис та зобов`язано приватного нотаріуса протягом 30 днів з дня отримання даної ухвали надати на адресу Шевченківського районного суду м. Києва належним чином завірені копії зазначених документів (а.с. 45-47). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 09.09.2019 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною, що зареєстрований в реєстрі №4131 про звернення стягнення з [PERSON] , суми заборгованості на користь ТОВ «Вердикт Капітал» в розмірі 47589,78 грн. у виконавчому провадженні №60150619 (а.с. 48-50). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2020 року матеріали цивільної справи прийнято до провадження судді Саадулаєва А.І. (а.с. 56). Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Броварського НОКО Гамзатова Аліна Анатоліївна, подала до суду пояснення третьої особи з додатками у яких повідомила про те, що при вчиненні виконавчого напису нею повністю дотримано вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172, зокрема нею до вчинення виконавчої дії була встановлена особа заявника, перевірена його правосуб`єктність та повноваження представника; перевірено відповідність змісту заяви про вчинення виконавчого напису, вимогам закону; перевірено відповідність оригіналу документа, на якому має бути вчинено виконавчий напис, вимогам закону; перевірено умови вчинення виконавчого напису; перевірено належність оригіналу документа, на якому має бути вчинений виконавчий напис до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів; перевірено строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис. Зазначили про те, що заявник надав виписку з рахунку про стан заборгованості позивача на день звернення. Крім того заявник надав документ, який підтверджує факт попереднього відправлення позивачу вимоги про сплату боргу (реєстру поштового відправлення). Діючим законодавством не передбачено права нотаріуса вирішувати чи втручатись у спір між стягувачем і боржником у тому числі щодо суми стягнення. Тому підтвердження факту попереднього надіслання стягувачем на адресу боржника повідомлення про стягнення заборгованості достатньо для забезпечення гарантій боржника на оскарження права стягувача на стягнення. При цьому зауважено, що до спірних правовідносин не застосовуються положення п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якою врегульовано порядок звернення стягнення на заставлене майно в разі порушення основного договору, забезпеченого іпотекою і передбачають направлення нотаріусом іпотекодавцю та боржнику (якщо він є відмінним від іпотекодавця) вимог про усунення порушень. Лиш у цьому пункті Інструкції є вимога про вчинення виконавчого напису після спливу 30 днів з моменту отримання письмової вимоги. Аналогічні положення містить наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Пункт 3.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не регулює спірні правовідносини. Не застосовується до спірних правовідносин і ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (том 1, а.с. 183-146). В судове засідання, яке відбулось 13 серпня 2020 року учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Обставини справи, встановлені судом. 08 грудня 2011 року між позивачем та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір №500244978 про відкриття кредитної лінії, відповідно до якої банк надав позивачу грошові кошти шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії з лімітом у сумі 40000,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитною лінією у розмірі 16,99 % річних на споживчі цілі (а.с. 8). Відповідно до п. 2.3. укладеного між сторонами договору дата остаточного повернення Кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» (за її наявності) - 09.12.2014 року (а.с. 8). Відповідно до п. 2.7 укладеного договору, сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, визначена у додатку №1 до вказаного договору, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до додатку №1 до кредитного договору №500244978 від 08.12.2011 р. за розрахунковий період з 08.12.2011 до 09.12.2014 року становить 72950,13 грн. (а.с. 9). Відповідно до повідомлення Акціонерного товариства «Альфа-Банк», про наявність простроченої заборгованості за договором №500244978 від 08.12.2011 року, станом 12.07.2014 р., загальна суму простроченої заборгованості складає 4221,07 грн. (а.с. 10). З наданих приватним нотаріусом Броварського НОКО Гамзатова Аліна Анатоліївна на вимогу суду копій документів на тридцяти чотирьох аркушах (прошито, пронумеровано і скріплено печаткою на звор.), на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 09 вересня 2019 року за реєстровим номером 4131, вбачається, що нотаріусу були надані копії договорів на підтвердження того, що, правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», за договором факторингу №1 від 21 червня 2016 року, правонаступником всіх прав та обов`язків якого, на підставі договору факторингу №2019-ІКІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ВЕСТА», правонаступником якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року, є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», код ЄДРПОУ 36799746, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд 5 Б. Відповідачем 02.09.2019 року складено претензію за №13837105 (а.с. 11). Із змісту вказаної претензії вбачається, що права вимоги за вказаним кредитним договором переходили неодноразово. Останнім правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк» є відповідач. З письмових пояснень нотаріуса вбачається, що заявник надав нотаріусу документ, який підтверджує факт попереднього відправлення позивачу вимоги про сплату боргу (реєстр поштового відправлення від 03 вересня 2020 року). Втім, в матеріалах, наданих нотаріусу самої претензії не було. Підтвердження вручення вказаної претензії позивачу, відповідачем не надано. 09 вересня 2019 року, Приватним нотаріусом Броварського НОКО Гамзатовою Аліною Анатоліївною вчинено виконавчий напис, яким з позивача звернено стягнення за кредитним договором № 500244978 від 08.12.2011 року за період з 16.01.2019 року по 21.08.2019 року у сумі 46939,78 грн., в тому числі: -простроченої заборгованості за сумою кредиту 9291,96 грн., -простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 4304,03 грн., -строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 5643,79 грн., -строкової заборгованості за штрафами і пенями 27700,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, TOB «Вердикт Капітал» в розмірі 650,00 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача, Виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення і може бути пред`явлений до виконання до органу чи особи, що здійснює примусове виконання рішень, протягом року з дня його вчинення. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №4131. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавецем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною відкрито виконавче провадження № 60150619 (а.с. 19). Оцінка вказаних обставин Положеннями ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Умови вчинення виконавчого напису визначені п.3.1. Глави 16 розділу ІІ Порядку, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, одна із двох умов вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Однак у відповідності до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. При цьому повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Щодо оцінки безспірності заборгованості Так, позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що приватним нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису не було перевірено безспірність вимог, оскільки позивач вважає, що відповідачем було пропущено строк звернення з вимогою про погашення заборгованості, не погоджується з періодом нарахування та сумою нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» - 09.12.2014. Крім того, претензія про погашення кредитної заборгованості складена 02.09.2019 р. №13837105, а виконавчий напис вчинено 09.09.2019 р., тобто до спливу тридцяти денного строку. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Як вбачається із матеріалів справи, спірний виконавчий напис нотаріуса був вчинений щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 500244978 від 08.12.2011 року за період з 16.01.2019 року по 21.08.2019 року у сумі 46939,78 грн., в тому числі: -простроченої заборгованості за сумою кредиту 9291,96 грн., -простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 4304,03 грн., -строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 5643,79 грн., -строкової заборгованості за штрафами і пенями 27700,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 ЗУ «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, TOB «Вердикт Капітал» в розмірі 650,00 грн., які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Однак умовами п. 2.3. укладеного між сторонами договору встановлено, що дата остаточного повернення Кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» (за її наявності) -09.12.2014 року (а.с. 8). Оскільки стягувачем нараховано заборгованість у вигляді відсотків та комісії, нарахованих після закінчення терміну дії договору, то суд погоджується із позицією позивача про те, що вказана заборгованість не є безспірною. Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, на спростування вимог позовної заяви не надано доказів наявності наявного безспірного права, яке існувало у нього станом на 09.09.2019 р., за захистом якого він звернувся до приватного нотаріуса. Також позивач посилається на те, що претензія про погашення кредитної заборгованості складена 02.09.2019 р. №13837105, а виконавчий напис вчинено 09.09.2019 р. Надаючи оцінку вказаній обставини з урахуванням предмета спору, суд звертає увагу на те, що з письмових пояснень нотаріуса вбачається, що заявник надав нотаріусу документ, який підтверджує факт попереднього відправлення позивачу вимоги про сплату боргу (реєстру поштового відправлення від 03 вересня 2020 року). Втім в матеріалах, наданих нотаріусу самої претензії не було. За відсутності претензії в матерілах заяви, висновки нотаріуса про те, що боржнику відправлено саме вимогу є хибними та передчасними, при цьому що заявником надано нотаріусу лише реєстр поштового відправлення без опису вкладення. З матеріалів справи вбачється, що претензія складена 02 вересня 2019 року і могла бути відправлена 03 вересня 2019 року. При цьому в матеріалах справи відсутня інформація про дату вручення документа, направленого 03 вероесня 2020 року. При цьому суд зверає увагу на те, що виконавчий напис було вчинено вже 09 вересня 2019 року. На думку суду недотримання розумного строку вчинення нотаріального напису також порушує права позивача, оскільки у такий спосіб позбавлено позивача можливості виразити свої заперечення з приводу визначеної заборгованості. Водночас суд також звертає увагу на те, що нотаріусу не було надано вказаної претензії, що позбавило його можливості перевірити чи стягнення відбувається однієї й тієї ж суми. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості заявник мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: опис вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Крім того, з вищезазначеного виконавчого напису від 09 вересня 2019 року вбачається, що стягнення здійснюється за період з 16.01.2019 року по 21.08.2019 року, однак, доказів того, що стягнення здійснено саме за зазначений період часу нотаріусу надано не було, як і доказів, у якому розмірі має місце погашення отриманого кредиту та у який період часу. Крім того, пунктами 284, 287 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що виконавчий напис має містити перелік документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, проте в матеріалах справи відсутні документи які б підтвердили суму безспірної заборгованості та факту настання кінцевого терміну виконання зобов`язань. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку №1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання,чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. З урахуванням вищезазначеного, під час розгляду справи, судом встановлено, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який не обґрунтовується та не доводиться жодним доказом, щодо меж позовної давності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Крім цього другою умовою вчинення виконавчого напису нотаріуса, визначеною пунктом 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є дотримання строку звернення за його вчиненням. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Відповідач пропустив передбачений законом трирічний строк для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, оскільки відповідно до п. 2.3. укладеного між сторонами договору дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії за послуги «Альфа-Сервіс» (за її наявності) - 09.12.2014 року (а.с. 8), тоді як претензія про погашення кредитної заборгованості складена 02.09.2019 р. №13837105, та виконавчий напис вчинено 09.09.2019, тобто з порушенням встановлених строків. Встановлення судом факту вчинення виконавчого напису після спливу строку звернення за його вчиненням також є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст. 12, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому відповідачем відзиву за позовну заяву не подано, позовних вимог не спростовано, та не доведено наявності безспірних вимог на момент звернення до нотаріуса із заявою про вчинення нотаріальних дій, тоді як з наявних матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис було вчинено поза межами встановлених строків, що є самостійною вимогою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подача заяв по суті справи є правом учасників справи, в процесі реалізації якого кожен із них може подати докази на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення. Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р. Отже на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved