Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON], яка діє в свої інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] стверджуючи, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], відповідачі є її сусідами та проживають у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS]. Відповідачі порушують її права, що виражається у наступному: відповідачка [PERSON] спільний проїзд та прохід до будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], перегородила металевим гаражем, з колишнього проходу, проїзду відповідачкою [PERSON] зроблено город з вузенькою стежкою, ширина якої не перевищує 0,3 м., що унеможливлює вільний прохід до належної позивачці квартири, крім того, відповідачка [PERSON] розмістила біля вікна позивачки вбиральню та вольєри для утримання собаки на відстані близько 0,8 м., що розповсюджує неприємні запахи, нечистоти, також прибудована до будинку відповідачкою [PERSON] літня кухня унеможливила позивачці доступ до горищного приміщення будинку. Позивачка просила зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод в користуванні спільною земельною ділянкою, яка перебуває у загальному володінні та користуванні співвласників будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом знесення вбиральні, яка значиться на схемі під літ. «У», прибудованого до будинку сараю під літ. «Ш» та відновлення спільного проїзду до будинку; зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод в користуванні спільною земельною ділянкою, яка перебуває у загальному володінні та користуванні співвласників будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом демонтажу металевих гаражів, які використовуються як СТО та сараю під літ. «М» та відновлення спільного заїзду до будинку Представник позивачки [PERSON]. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували у повному обсязі, стверджували, що порядок користування спірною земельною ділянкою не визначався, позивачка у вказаній нею квартирі взагалі не мешкає, право користування позивачки земельною ділянкою не порушено та ніяких перешкод для реалізації нею цього права не існує, спільний проїзд ніхто не перекривав, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, у судове засідання, яке відбулося 06 жовтня 2014 року не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області Ганул З. П. вказала, що у квартирі [ADDRESS] малолітня [PERSON] не проживає, а тому просили прийняти рішення по справі на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], відповідачі є її сусідами та проживають у квартирах [ADDRESS] та [ADDRESS]. Між сторонами по справі не був встановлений порядок користування зазначеною земельною ділянкою та на даний час між останніми склалися неприязні стосунки, постійні непорозуміння з приводу користування вищевказаною земельною ділянкою призводять до сутичок та незручностей. В судовому засіданні встановлено, що встановлений відповідачкою [PERSON] металевий гараж під літ. «Т», та встановлений відповідачкою [PERSON] город загородили проїзд, який веде до квартири позивачки та перешкоджає їй у вільному доступі до її квартири та неможливістю заїзду транспортного засобу. Іншого заїзду до житла позивачки немає . Також побудований відповідачкою [PERSON] сарай під літ. «М», та побудована відповідачкою [PERSON] вбиральня під. літ. «У», сарай під літ. «Ш» створюють перешкоди позивачці у вільному проході до її квартири та доступі до горища квартири. У зв'язку з вищенаведеним позивачка неодноразово зверталась до різних інстанцій з метою усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою. Листом виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області №53-к-18 від 01 квітня 2010 року повідомлено, що «за фактом самовільного будівництва дворової вбиральні та господарської будівлі відділом контролю об'єктів житлово-цивільного призначення на гр. [PERSON] ([ADDRESS]) 29 березня 2010 року складено протокол у відповідності до ст. 96 ч.З КУпАП. Гр. [PERSON], приписано в місячний термін знести самовільну забудову і забезпечити до 15 квітня 2010 року безперешкодний доступ до стіни та вікон квартири, а також до горищного приміщення будинку метою проведення необхідних робіт». Листом відділу з питань наглядово-профілактичної діяльності Котовського РУ ГУ МНС України в Одеській області №456 від 02 квітня 2010 року повідомлено, що «узгодження розміщення господарчих будівель на території присадибної ділянки гр. [PERSON] органом Державного пожежного нагляду не проводилось». Листом управління архітектури та земельних відносин виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області №211 від 07 квітня 20120 року повідомлено, що «будівлі літ. «М» сарай літ. «Т» гараж відносяться до присадибної земельної ділянки за адресою [ADDRESS], та належать власнику квартири [ADDRESS] [PERSON] Ці будівлі встановлені самовільно без оформлення дозвільних документів». Однак, як вбачається із пояснень сторін, на даний час зазначені рекомендації відповідачами не виконані, перешкоди у користуванні земельною ділянкою добровільно не усунені. Також дані обставини зафіксовані на фотографіях, які були оглянуті судом під час розгляду справи. Свідок [PERSON], який є чоловіком позивачки, у судовому засіданні пояснив, що він разом з дружиною не можуть проживати у своїй квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з тим, що відповідачі зробили неможливими умови для проживання у вказаній квартирі, адже у квартирі не має світла та води, ремонт зробити неможливо, адже відсутній проїзд транспорту до квартири. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], на даний час ніхто не мешкає, туди можуть заходити сторонні особи, які заважають мешканцям будинку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], у поганому стані, земельну ділянку біля неї ніхто не доглядає. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Згідно ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Згідно ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Згідно до ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Виходячи з роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам слід мати на увазі, що спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Згідно ДБН 360-92 ** п.3.25* для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. З огляду на вказані положення закону, беручи до уваги те, що в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] та [PERSON] самовільно побудували гараж літ. «Т», сараї під тіл. «Ш,М» на земельній ділянці загального користування, чим чинять позивачці перешкоди у користуванні спільним заїздом до будинку та перешкоджають у здійсненні поточного ремонту кваротири, з огляду на те, що відповідачки відмовляється добровільно знести самовільні будівлі та усунути зазначені перешкоди, суд приходить до висновку, що їх слід зобов'язати усунути перешкод в користуванні спільним заїздом шляхом знесення вказаних будівель. Крім того, влаштований відповідачкою [PERSON] город на місці бувшого заїзду також унеможливлює позивачці під'їзд до будинку, де розташована її квартира та порушується її право щодо користування земельною ділянкою - прибудинковою територією, яке підлягає відновленню шляхом зобов'язання відповідачки прибрати город в межах заїзду у двір. Згідно ДБН 360-92 ** п.3.26 відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м. Господарські будівлі й гаражі допускається об'єднувати на суміжних ділянках. Згідно ДБН 360-92 ** п. 3.31 дворову вбиральню і компостосховище рекомендується розміщувати безпосередньо біля сараю для худоби на відстані не менше 15 м від житлових будинків і 20 м від джерела водопостачання (колодязя), обов'язково враховуючи напрямок ухилу ділянки. Враховуючи ті обставину, що вигрібна яма, побудована відповідачкою [PERSON] з порушенням будівельних і санітарних норм, суд вважає, що для [PERSON] наявні перешкоди у користуванні належної їй частини земельної ділянки, які підлягають усуненню, шляхом зобов'язання знесення вбиральні під літ. «У». Таким чином, своїми діями відповідачки порушують право позивачки як землекористувача загальною земельною ділянкою, а саме позбавляють її можливості користуватися земельною ділянкою загального користування та перешкоджають вільному доступу позивачці до належного їй майна. Самостійно здійснити відповідну перебудову з метою усунення вказаних порушень прав позивачки відповідачки відмовляються, у зв'язку з чим суд вважає за доцільне зобов'язати відповідачок знести за власний рахунок ним самочинно збудовані споруди. Однак, враховуючи, що позивачем не надано доказів щодо того, яка саме була ширина раніше існуючого заїду на прибудинкову територію будинку, суд вважає, що слід зобов'язати відповідачів привести спірну частину земельної ділянки до стану, достатнього для проїзду транспорту, що є необхідним і достатнім для відновлення порушених прав позивачки. Позовні вимоги у частині зобов'язання [PERSON] провести демонтаж усіх гаражів задоволенню не підлягають, оскільки з матеріалів справи вбачається, що права позивачки порушує тільки один гараж під літ. «Т», крім того, позивачкою не вказано, які саме гаражі вона бажає щоб були демонтовані та чим вони порушують її права у користуванні земельною ділянкою.

Outcome: partial