Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Святошинської в м.Києві районної державної адміністрації про визнання права користування квартирою [ADDRESS] посилаючись на ту обставину, що вона у 1983р. була у встановленому порядку вселена у зазначену квартиру, яка на той час тимчасово використовувалась як гуртожиток.. Також, третя особа с самостійними вимогами [PERSON] подала до суду позовну заяву до Святошинської в м.Києві районної державної адміністрації, в якій просила визнати за нею право користування житловою кімнатою площею 14,8 кв.м. в квартирі [ADDRESS], та зобов»язти укласти між державною адміністрацією Святошинського району в м.Києві договір найму на кімнату 14,8 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Крім того, третя особа с самостійними вимогами [PERSON] у судовому засіданні подала позовну заяву до Святошинської в м.Києві районної адміністрації, [PERSON] про визнання права та користування даним жилим приміщенням. У судовому засіданні позивачі та треті особи підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Святошинської в м.Києві районної адміністрації у судовому засіданні надав письмові заперечення, в яких заперечує проти задоволення позову посилаючись на їх необґрунтованість та відсутність правових підстав для задоволення позову. Представник концерну «Військторгсервіс» у судове засідання не з»явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно частини 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що предметом спору є квартира [ADDRESS], частина якої була надані [PERSON] Київською філією №2 Концерну «Військторгсервіс» в 1983 році відповідно до рішення №2304 виконкому Київською міської ради депутатів від 21.12.1969 року. У зазначеній квартирі [PERSON] проживає на протязі 30 років, підтримує її в належному стані, проводячи поточні ремонти та сплачуючи комунальні послуги. Відповідно до матеріалів справи, в спірній квартирі проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно з Розпорядженням КМДА від 28 травня 1999 року №813 районні державні адміністрації за місцем знаходження жилих будинків або квартир в жилих будинках, які використовувались під гуртожитки, зобов»язано видати сім»ям та одиноким городянам які постійно проживають, прописані та перебувають на квартирному обліку, оренди на займані жилі приміщення. Відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 31.12.1969 року №2304 Київському військовому округу дозволено тимчасово використовувати під гуртожиток чотири квартири, в тому числі і квартиру [ADDRESS]. Дане рішення було прийняте з врахуванням клопотання командування Київського військового округу. Як встановлено судом, на сьогоднішній день вищевказане рішення виконавчого комітету не втратило чинність, а тому спірне жиле приміщення продовжує використовуватись як гуртожиток. Позивачі зазначають, що Київська міська державна адміністрація своїм розпорядженням від 28.05.1999 року №813 визнала таким, що стратила чинність деякі рішення виконкому щодо використання жилих будинків, їх частин, окремих квартир під гуртожитки і тому спірна квартира є не гуртожитком, а комунальною квартирою загального поселення. У судовому засіданні встановлено, що дане твердження не відповідає дійсності, оскільки воно відсутнє в переліку рішень виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів, які визнаються такими, що втратили чинність. Відповідно до матеріалів справи та наданих доказів, на сьогоднішній день квартира [NUMBER] свого статусу, як гуртожитку, не змінила. Таким чином, лише після прийняття відповідного рішення про припинення використання спірного жилого приміщення під гуртожиток можливе вирішення питання щодо права користування та отримання відповідних ордерів. Відповідно до ст.127-130 ЖК України не передбачено визнання права користування кімнатою в гуртожитку, а отже, зазначені вимоги про визнання права користування спірним жилим приміщенням за позивачами не ґрунтується на нормах права. Крім того, кімнати розміром 14,8 кв.м. та 15,8 кв.м. у спірній квартирі є суміжними, а відповідно до ст.63 ЖК УРСР не можуть бути самостійним предметом договору найму частина кімнати або кімната, зв»язана з іншою кімнатою спільним входом.

Outcome: dismissed