Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]) про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 12 жовтня 2002 року по 28 листопада 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. 25 листопада 2014 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області було ухвалено рішення про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до даного рішення, з позивача на користь відповідача утримуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 14.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. У звязку із збільшенням розміру прожиткового мінімуму та ростом цін, визначений судом розмір аліментів не дозволяє позивачу забезпечити матеріально сина всім необхідним, тому позивач вважає за необхідне, звернутися до суду із позовною заявою про зміну розміру аліментів та визначити їх у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, і до досягнення сином повноліття. Позивач в судовому засіданні присутня не була, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. У звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 226312, виданого 03 квітня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, вбачається, що [PERSON] народився 20 березня 2003 року. Батьками записано [PERSON] та [PERSON]. Згідно із копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 28 листопада 2014 року, розірвано шлюб, зареєстрований 12 жовтня 2002 року відділом РАЦС Сєвєродонецького МУЮ в Луганській області, актовий запис № 658, між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Купіна). Відповідно до копії рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 листопада 2014 року, стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. Рішення набрало законної сили 06 січня 2015 року. Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕД № 229638, виданого Сєвєродонецьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області, [PERSON] та [PERSON] 11 лютого 2017 року зареєстрували шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЕД № 151499, виданого Сєвєродонецьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області, [PERSON] та [PERSON] розірвалю шлюб, про що 24 лютого 2018 року було складено відповідний актовий запис, прізвище дружини після розірвання шлюбу [PERSON]. Згідно із копією довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 21094, виданою 12 березня 2018 року відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, до складу сімї/зареєстрованих за адресою: [INFO] входять: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України (далі СК України), розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз вищевказаної норми СК України дозволяє дійти висновку про те, що підставою зменшення або збільшення розміру аліментів є не тільки зміна матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, а й інші випадки, передбачені цим Кодексом. Крім того, в ч. 3 ст. 181 СК України прямо визначено право одержувача аліментів подати позов про зміну способу стягнення аліментів і таке право не ставиться в залежність від зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Тобто, в разі подання одержувачем аліментів позову про зміну способу стягнення аліментів, суд повинен оцінити обґрунтованість такого позову на загальних підставах, не обмежуючись встановленням обставин зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Позов одержувача аліментів про зміну способу стягнення аліментів може бути задоволений і в тому випадку, коли раніше встановлений спосіб стягнення та розмір аліментів явно не здатний забезпечити гармонійний розвиток дитини. Суд враховує, що сімейний стан позивача змінився, а саме вона 24 лютого 2018 року розірвала шлюб з [PERSON]. Тобто, з 24 лютого 2018 року позивач не може розраховувати на матеріальну підтримку своєї дитини з боку колишнього члена їх сімї [PERSON]. Крім того, суд у відповідності із вимогами ст. 182 СК України враховує, що відомостей про будь-які проблеми із станом здоров'я або особливі матеріальні потреби дитини до суду не надано, відомостей про стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів станом на 2018 рік, про наявність у платника аліментів на утриманні інших осіб також до суду не надано. Відомостей про наявність у дитини або платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, значних витрат на придбання нерухомого або рухомого майна, до суду також не надано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є обґрунтованим та розумним. Такий розмір аліментів, на відміну від твердої суми в розмірі 600 грн. щомісячно, буде здатний забезпечити мінімальні потреби дитини для її гармонійного розвитку. Крім того, згідно із усталеною судовою практикою, такий розмір аліментів на одну дитину є звичайним та може бути стягнутий, в тому числі, в безспірному порядку в наказному провадженні. Отже, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивач був звільнений від сплати судового збору за вимоги про зміну способу стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. При цьому суд виходить із необхідності обовязкового покладення на сторону, не на користь якої ухвалено судове рішення та яка не звільнена від сплати судового збору, зобовязання щодо сплати судового збору, а також суд виходить з того, що кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Отже, необхідно покласти судовий збір на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стягнувши визначену судом суму в дохід держави. Суд враховує, що було задоволено одну вимогу майнового характеру, предявлену фізичною особою, у звязку із чим стягненню з відповідача в дохід держави підлягає сума судового збору в розмірі 704,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved