Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

[PERSON] у січні 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем та визнання спадкоємцем за законом, вказавши, що більше 20 років була знайома із [PERSON], яка мешкала у м. Черкаси по вул. Сєдова, 70 та померла 14.11.2014 року. Між нею та [PERSON] склалися дружні, довірчі стосунки. [PERSON] часто хворіла та потребувала догляду і лікування, а [PERSON], як медичний працівник надавала їй таку допомогу за рекомендаціями лікарів. [PERSON] мала власну доньку [PERSON] з якою в неї не склалися відносини. [PERSON] часто скаржилася на доньку, що та не навідує матір, не піклується про неї. 23.11.2010 року [PERSON] померла. В результаті тривалого спілкування, за твердженням позивача, вона та [PERSON] звикли один до одного і у липні 2008 року [PERSON] запропонувала їй спільне проживання мотивуючи це тим, що вона вже похилого віку, стан здоровя не дозволяє їй турбуватися про себе, донька не цікавиться її життям, попереду осінь та зима і їй страшно залишатися на самоті, крім того їй потрібна допомога по господарству, а рідніше [PERSON] в неї нікого не має та ніхто так не піклується про неї як позивач. Вона погодилася на пропозицію [PERSON] та з липня 2008 року разом зі своїм сином переїхала жити у будинок по вул. Сєдова, 70. Разом із [PERSON] вони вели спільне господарство, в них був спільний бюджет, спільні витрати. Крім того [PERSON] обговорювала з нею питання оформлення спадщини, але позивач відкладала це питання мотивуючи це тим, що [PERSON] буде ще довго жити і складання заповіту передчасне. Однак коли в черговий раз погіршився стан здоровя [PERSON] і та попросила викликати нотаріуса то 10.11.2014 року прибувши до будинку №70 по вул. Сєдова у м. Черкаси нотаріус повідомила, що для складання заповіту потрібна довідка про присвоєння [PERSON] ідентифікаційного номеру, яка в неї була відсутня. Тоді нотаріус посвідчила довіреність від імені [PERSON], якою та уповноважила [PERSON] на отримання пенсії та оформлення в органах податкової служби ідентифікаційного номеру. Після цього скласти заповіт не вдалося оскільки стан здоровя [PERSON] погіршився та [PERSON] разом із [PERSON] переїхали до будинку матері позивачки за адресою м. Черкаси пров. Матросова, 43/2, оскільки там умови для проживання були кращі. 14.11.2014 року в будинку по пров. Матросова, 43/2 [PERSON] померла та позивачка займалася її похованням. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді домоволодіння по вул. Сєдова, 70 у м. Черкаси. Звернувшись до нотаріуса [PERSON] отримала відмову в оформленні спадщини у звязку із тим, що між нею та спадкодавцем відсутні родинні відносини. При цьому [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], яка приходиться їй рідною тіткою. У листопаді 2015 року [PERSON] зверталася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у звязку із пропуском строку на прийняття спадщини. Разом із тим трирічний строк оскарження даної постанови нотаріуса ще не сплив, а отже [PERSON] може звернутися до суду за захистом своїх прав як спадкоємця і саме тому [PERSON] вказала її в якості відповідача за своїм позовом. За таких обставин позивач просила суд ухвалити рішення яким встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однієї сімєю понад пять років та визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON]. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та підтвердили обставини викладені у позові. Позивач додатково пояснила, що відповідач [PERSON] це донька рідної сестри [PERSON]. Із [PERSON] позивач познайомилася через свою матір з якою та разом працювала. Спочатку до [PERSON] в будинок №70 по вул. Сєдова переїхав її чоловік [PERSON], а потім і вона з сином. [PERSON] хворіла на артрит, трофічні язви та інші захворювання, які заважали їй вільно пересуватися. У [PERSON] було власне господарство, яке вони разом доглядали. Взаємовідносини між нею та [PERSON] були як між матірю та донькою. В будинку у [PERSON] була власна окрема кімната, а в інших двох кімнатах проживали вона із чоловіком та їх син. Не дивлячись на те, що вона зареєстрована та має квартиру у м. Києві вона там не проживала, а жила в будинку [PERSON]. Разом із [PERSON] вони мали спільний бюджет який складався із пенсії [PERSON], доходів [PERSON] який надавав послуги перевезення, її доходів від послуг масажу, та доходів від продажу козячого молока та сиру. Рідна донька [PERSON] [PERSON] до матері не приходила та не цікавилась її життям. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Подала письмову заяву в якій заперечувала проти позову [PERSON] посилаючись на те, що позивач та [PERSON] хоча і проживали разом однак не були родичами. Натомість вона є племінницею [PERSON] та бажає успадкувати майно, яке залишилося після її смерті, однак не має коштів, щоб звернутися до адвоката та подати до суду відповідний позов. Просила проводити розгляд справи без її участі (а.с. 75). Представник третьої особи Черкаської міської ради позовні вимоги [PERSON] вважав незаконними та просив суд відмовити у задоволенні позову. При цьому посилався на те, що позивачем не доведено факт проживання однією сімєю із [PERSON]. Попередньо у 2015 році звертаючись до суду із заявою в окремому провадженні про встановлення факту проживання однією сімєю (справа №711/2192/15-ц) [PERSON] по іншому викладала важливі для справи обставини, зокрема вказувала, що спільне проживання із [PERSON] почалося з кінця 2008 початку 2009 року у зимовий період, в той час як у розглядуваній справі вже стверджує що живе спільно з [PERSON] із липня 2008 року. Той факт, що свідки купували молоко у [PERSON] в будинку №70 по вул. Сєдова не свідчить про те, що вона та [PERSON] жили як одна сімя. Не зрозуміло для чого було перевозити [PERSON] за декілька днів до смерті із власного будинку в будинок матері [PERSON] замість того, щоб доставити її до медичного закладу де б їй надали необхідну допомогу. Суд вислухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, оголосивши заяву відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] померла 14.11.2014 року у місті Черкаси, що підтверджено Свідоцтвом про смерть серії І-СР №249037 (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.12.2000 року, - [PERSON] належить жилий будинок із надвірними спорудами по вул. Сєдова, 70 у м. Черкаси (а.с. 52). На день смерті [PERSON] разом із нею в будинку №70 по вул. Сєдова був зареєстрований (з 02.11.2005 року) [PERSON], що підтверджено відомостями Будинкової книги (а.с. 54-59). Позивач [PERSON] згідно відмітки в паспорті громадянина України з 30.06.2005 року зареєстрована у м. Києві (а.с. 4) та є власником квартири по вул. Булаховського, що підтверджено Свідоцтвом про право на спадщину від 13.06.2005 року (а.с. 99). За повідомленням Другої черкаської державної нотаріальної контори від 17.02.2017 року (а.с. 23-34) після смерті [PERSON] до нотаріальної контори 29.04.2015 року із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] що мешкає у м. Києві по вул. Булаховського; свідоцтва про право на спадщину не видавалися; заповіт [PERSON], яка померла 14.11.2014 року не складала. Постановою державного нотаріуса [PERSON] від 09.02.2016 року (а.с. 7) відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними спорудами у м. Черкаси по вул. Сєдова, 70 оскільки між [PERSON] та [PERSON] відсутній родинний звязок. Постановою державного нотаріуса [PERSON] від 11.11.2015 року (а.с. 51) відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними спорудами у м. Черкаси по вул. Сєдова, 70 оскільки [PERSON] у встановлений законом строк не подала заяви про прийняття спадщини та не проживала постійно із спадкодавцем. У березні 2015 року [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю із [PERSON]. За заявою [PERSON] судом було відкрито провадження у цивільній справі №711/2192/15. За результатами розгляду справи №711/2192/15-ц судом було ухвалено рішення від 18.09.2015 року про відмову у задоволенні заяви [PERSON], яке було скасовано Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16.11.2015 року. Заява [PERSON] в порядку окремого провадження апеляційним судом була залишена без розгляду у звязку із наявністю спору про право. Матеріали цивільної справи №711/2192/15-ц оглянуті в судовому засіданні при розгляді позову [PERSON]. Відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі СК України), - сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. При цьому для визнання спадкоємцем четвертої черги за законом не достатньо самого лише факту проживання в одному приміщенні із спадкодавцем. Однак досліджені судом докази позивача щодо обставин, які мають істотне значенні у розглядуваній справі є суперечливими. Так [PERSON] посилалася на те, що спільно однією сімєю проживала із [PERSON] з липня 2008 року до дня смерті останньої 14.11.2014 року. На підтвердження своїх доводів позивач надала суду зокрема і Акт від 28.01.2016 року затверджений Головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Кривалівський» та підписаний громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 42). В той же час у вказаному Акті зазначено, що [PERSON] і [PERSON] проживали спільно з липня 2008 року по вересень 2014 року, що суперечить поясненням позивачки. Крім того звертаючись до Придніпровського районного суду м. Черкаси в порядку окремого провадження (справа №711/2192/15-ц) із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю, [PERSON] у своїй заяві від 13.03.2015 року зазначала, що почала спільне проживання із [PERSON] в зимовий період з кінця 2008 початку 2009 року та надала суду Довідку за підписом членів вуличного комітету (у тому числі [PERSON], яка підписала і Акт від 28.01.2016 року) про те, що [PERSON] проживала із [PERSON] в будинку №70 по вул. Сєдова з 2009 року по 11.11.2014 року. Показання допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] зводилися до підтвердження факту хвороби [PERSON], яка приязно ставилася до [PERSON]; позитивної характеристики [PERSON], яка доглядала [PERSON], допомагала їй по господарству та продавала молоко. При цьому свідок [PERSON] пояснила, що взагалі не заходила до будинку, а годувала собак і котів у дворі будинку [PERSON]. Свідок [PERSON] вказала, що [PERSON] шукала людей які б взялися її доглядати і вона запропонувала звернутися до [PERSON]. Свідок [PERSON] постійно мешкає у Херсонській області, а місто Черкаси, за її словами, навідує в осінньо-зимовий період. За змістом ст. 60 ЦПК України, - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин проаналізувавши зібрані докази суд приходить до висновку, що [PERSON] вселилася в будинок №70 по вул. Сєдова м. Черкаси, на прохання [PERSON], не як член сімї останньої, а з метою здійснення догляду та надання допомоги у звязку із похилим віком [PERSON] та погіршенням стану її здоровя. [PERSON] в свою чергу надавала можливість [PERSON] безоплатного користування домоволодінням як для проживання так і для ведення господарства, та могла висловлювати наміри в подальшому відчужити або заповісти будинок по вул. Сєдова [PERSON]. Однак замість того, щоб юридично оформити правовідносини, які склалися між ними з приводу утримання (укласти договір довічного утримання, тощо), [PERSON] та [PERSON] із власних міркувань цього не робили. У звязку із наданням [PERSON] допомоги та догляду [PERSON], між ними дійсно склалися приязні доброзичливі стосунки, однак суд вважає, що ці відносини не мали характеру сімейних. При цьому суд враховує відсутність доказів того, що [PERSON] і [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет та брали участь в спільних витратах спрямованих на забезпечення життєдіяльності сімї. Таким чином [PERSON] та [PERSON] не складали сімю в розумінні ст. 3 СК України, а були повязані певними усними домовленостями щодо надання утримання і догляду, взамін на дозвіл користування домоволодінням з неформалізованими обіцянками подальшого його відчуження на користь [PERSON]. Оскільки судом не встановлено правових підстав для встановлення факту проживання [PERSON] однією сімєю із [PERSON] та визнання [PERSON] спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], то у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed