Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Адвокат Іванічек О.І., діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вищевказаним позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що 15.03.2018 року [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] кошти в сумі 9600 доларів США з врахуванням (визначенням) двох відсотків на місяць від позиченої суми за користування даною позикою грошей, про що останнім було надано [PERSON] розписку, в якій він зобов`язувався повернути вищевказані кошти до 15.08.2018 року. У зазначений в договорі термін відповідач грошові кошти у розмірі 9600 доларів США та проценти у розмірі 2% місячних від позиченої суми [PERSON] не повернув, чим порушив його матеріальне та майнове право. На неодноразові усні звернення [PERSON] до відповідача повернути кошти з метою врегулювання спору у добровільному порядку, останній не реагував. Згідно довідки малого приватного підприємства «КуМан», борг становить: сума основного боргу 9600 доларів США; 2% місячних від суми боргу 7853,42 доларів США; 3% річних від суми боргу 973,68 доларів США, який просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] , а також стягнути судові витрати. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Іванічек О.І. в судове засідання не з?явилися, однак представник позивача подав до суду письмову заяву, у якій позов підтримав та просив його задовольнити, розглянувши справу за його відсутності, не зеперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Згідно ч.3 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обгрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише уразі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1046\~ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Крім цього, Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 1 грудня 2017 року, роз`яснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У контексті статей 524, 533-535, 625\~ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно долученого до матеріалів справи оригіналу розписки від 15.03.2018 року, судом встановлено, що 15.03.2018 року відповідач [PERSON] отримав у борг від [PERSON] 9600 доларів США зі сплатою 2% місячних за користування позикою, які зобов`язався повернути до 15.08.2018 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами 15.03.2018 року був укладений договір позики грошей. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч.1-3 ст.545\~ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. З огляду на викладене, а також враховуючи наявність у позивача [PERSON] оригіналу боргової розписки від 15.03.2018 року, суд вважає доведеними обставини як щодо отримання відповідачем предмету позики, так і щодо неповернення ним боргу станом на час пред`явлення позову до суду. На підставі\~ст. 629 Цивільного кодексу України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1\~ст.1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно з\~правовою позицією\~Великої Палати\~Верховного Суду,\~висловленою у\~постанові від\~28.03.2018\~року у\~справі №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно роз`яснень, викладених у п.14\~постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~передбачено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , який не виконав взяті на себе зобов`язання, підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] борг за договором позики від 15.03.2018 року, який станом на 15.08.2018 року, тобто на час закінчення визначеного договором строку, складає 10560 доларів США, з яких: основний борг - 9600 доларів США; 2% місячних за користування позикою 960 доларів США. При цьому, із урахуванням вимог ч.2 ст.625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18, суд вважає, що з відповідача, який прострочив виконання грошового зобов`язання в розмірі 10560 доларів США, підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] сума боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, які за період з 16.08.2018 року року по 13.08.2021 року складають 948,66 доларів США, розрахованих за вказаний період прострочення виконання зобов`язання. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 15.03.2018 року підлягають частковому задоволенню в розмірі 11508,66 доларів США, що станом на 09.12.2021 року згідно офіційного курсу, визначеного Національним Банком України, становить 313227 грн. 75 коп., в тому числі: основний борг в розмірі 9600 доларів США; 2% місячних за користування позикою в розмірі 960 доларів США; 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 948,66 доларів США. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених його позовних вимог, а саме судовий збір в розмірі 3132,27 грн. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Представник позивача [PERSON] у поданій позовній заяві заявив про те, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду ним буде подано докази, що підтверджують розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне для вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу призначити судове засідання, надавши представнику позивача строк п`ять днів з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу. На підставі 16, 207, 524, 530, 533-535, 545, 610, 625, 626, 629, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: partial