Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON], треті особа, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Луцька міська рада, Публічне акціонерне товариство «Волиньгаз» про знесення самочинного будівництва. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вони мешкають в м. Луцьку по вул. Ломоносова, 52а, їхнім сусідом є [PERSON], який самовільно звів над розподільчим газопроводом низького тиску погріб. Стверджують, що станом на день подання даного позову право власності на земельну ділянку на якій знаходиться самовільне будівництво належить позивачам. Зазначають, що відповідно до Кодексу газорозподільних систем та нормативних вимог ДБН віддаль від газопроводу низького тиску до будівель та споруд має бути 2,0 м., а в дійсності газопровід проходить біля будівлі (0,4 м), що заважає безпечній експлуатації даного газопроводу та може мати непередбачувані наслідки. Просять зобовязати [PERSON] знести самочинно зведений ним погріб, що знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Янки Купала, 1. Витрати у справі стягнути з відповідача на користь позивачів. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав в ньому викладених та просив задовольнити. Додатково зазначив, що [PERSON] без згоди [PERSON] побудував на його земельній ділянці погріб з порушенням п. 4.12 ДБН.2.5-20-2001. Також зазначив, що позивачами не пропущено строку звернення до суду з даним позовом, так як його слід рахувати з 14.02.2017 року з дати отримання листа ПАТ «Волиньгаз» № VL-ЛВ-846/0217. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Попередньо подавав суду заяви в яких просив судові засідання проводити без його участі, зазначав, що позов підтримує з підстав викладених в позові та просив його задовольнити. Представник відповідача позов не визнала з підстав зазначених в відзиві на позовну заяву, додатково пояснила, відповідно до п. 4.12 ДБН.2.5-20-2001 можливе зменшення нормативної відстані наполовину, тобто до 1,0 м. від фундамента будівлі, враховуючи, що при прокладання газопроводу використовувались безшовні сталеві труби та наявний сертифікат відповідності зварювання, а тому твердження, що погріб з шийкою Г побудований з порушенням державних будівельних норм є помилковим. Просила відмовити в задоволенні позову в звязку з безпідставністю. Наголосила, що позивачами пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Представник третьої особи Луцької міської ради у судове засідання не з'явився, попередньо подав суд заяву про слухання справи у його відсутності. Представник третьої особи ПАТ «Волиньгаз» - [PERSON] при вирішенні даної справи покладався на розсуд суду, додатково пояснив, що відповідно до п. 4.12 ДБН.2.5-20-2001 можливе зменшення нормативної відстані наполовину, тобто до 1,0 м. від фундамента будівлі. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №88819975 від 05.06.2017 року [PERSON] на праві власності належить житловий будинок № 1 по вулиці Янки Купала в м. Луцьку (а.с.6) Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за законом видане приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON], р. №5322, відповідно до якого біля житлового будинку, який спадкується, розташовані такі надвірні будівлі та споруди: літня кухня Б-1, літня кухня В-1, погріб з шийкою Г, гараж Д-1, сарай б, вбиральня в, огорожа 1, які належали його матері [PERSON] на підставі рішення народного суду м. Луцька Волинської області від 21.12.1972 р. та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03 червня 1991 року першою Луцької державної нотаріальною конторою Волинської області за р № 1-2354, зареєстрованого комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 23.07.2011 року за реєстраційним №34212192 (а.с. 92-94). Відповідно до [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0001621092018 від 30.05.2018 року, земельна ділянка, яка розташована в м. Луцьку по вул. Янки Купала, 52а, на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.14-16). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 21.01.2016 року в справі №161/3251/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Луцької міської ради про скасування рішення про передачу у власність земельної ділянки, визнання державного акту на право власності недійсним та скасування державної реєстрації, які залишено в силі судами вищих інстанцій, постановлено визнати незаконним та скасувати рішення Луцької міської ради від 02 березня 2006 року №2/2.1 «Про передачу у власність громадянам міста земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, ведення садівництва та надання в оренду» в частині передачі земельної ділянки площею 0,0696 га для обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд [PERSON] за адресою м. Луцьк, вул. Ломоносова,52а. Визнати недійсним державний акт серії ЯГ №542487 на право власності на земельну ділянку площею 0,0696 га, розташовану за адресою м. Луцьк, вул. Ломоносова,52а, виданий на імя [PERSON] та зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та скасувати запис про його реєстрацію. В свої ухвалі від 21.06.2016 року апеляційний суд Волинської області зазначив, що як вбачається з матеріалів спадкової справи № 1/2011 до майна померлої [PERSON] та інвентаризаційної справи на будинковолодіння по вул. Янки Купали, 1 в м. Луцьку погріб з шийкою Г перейшов у власність позивача за первісним позовом від [PERSON] в порядку спадкування за законом, а його будівництво було здійснено зі згоди сусідів, що не суперечило п. 12 діючої на той час Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1996 року, і це спростовує доводи відповідача про віднесення зазначеного обєкта до самочинного будівництва (а. с. 95-122).» Таким чином, рішеннями судів в справі в справі №161/3521/15-ц, було встановлено, що погріб з шийкою Г не відноситься до самочинного будівництва та в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягає доведенню. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно топографічного плану міста по вулиці Янки Купала біля будинків №№ 1,3,5,7 проходить розподільчий газопровід низького тиску (до 0,05 МПа) та відстань від погріба з шийкою Г, який входить до складу домоволодіння № 1 по вул. Янки Купала до газопроводу становить близько 1 м. Як вбачається з акту-попередження № 001 від 08.07.2016 року ПАТ «Волиньгаз» доводить до відома за адресою: м. Луцьк, вул. Я.Купали, 1, про допущені порушення «Правил безпеки систем газопостачання «країни» та ДБН 360-92, ДБН В.2.5.-20-2001 на газифікованому обєкті, а саме: відсутня документація на добудову (перенос стояка, внести зміни в проект), немає відстані від льох до вуличного газопровода 0,9м. Вказані порушення мають бути усунуті до 10.08.2016 року, інакше буде припинено газопостачання. Згідно додатку 8.1. Таблиця 1 «Відстань від найближчих підземних інженерних мереж» ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень» охоронна зона газопроводу обмежена смугами завширшки 2,0 м. з обох боків від осі газопроводу. Відповідно до ч. 1 ст. 376\~ЦК України житловий будинок, будівля споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм та правил. Згідно ч. 1 п. 22 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376\~ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до ч. 1, 3-5 п.24 Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376\~ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову. Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов'язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт. Питання знесення самочинного будівництва регламентовано ч. 7 ст. 376 ЦК України, згідно з якою, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Таким чином, положення ч. 7 ст.\~376\~ЦК України передбачає можливість знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування лише у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року у справі № 6-180цс14. Крім того, відповідно до положень статті 38\~Закону України\~від 17\~лютого 2011\~року №\~3038-VI\~«Про регулювання\~містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. Таким чином, слід врахувати, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Як вбачається, матеріали справи не містять доказів, щодо притягнення [PERSON] до відповідальності за порушення державних будівельних норм, а тому вимога про знесення самочинного будівництва, як крайної міри, є передчасною. Як вбачається з відповіді ПАТ «Волиньгаз» від 06.12.2018 року на адвокатський запит від 03.12.2018 року, приведення обєкта газифікації по вул. Янки-Купала, 1 в м. Луцьку у відповідність до Правил безпеки систем газопостачання та ДБН 360-92, ДБН В.2.5.-20-2001 без знесення погребу з шийкою Г, який розташований на даній земельній ділянці та належить на праві власності [PERSON] можливе шляхом прокладання газопроводу надземним способом в зоні виявленого порушення ПБСГ та ДБН або шляхом прокладання газопроводу згідно ДБН.2.5-20-2001 п. 4.12 із зменшенням нормативної відстані наполовину, тобто до 1,0 метра від фундаменту. Відповідно до п. 4.12 ДБН.2.5-20-2001 мінімальні відстані (у просвіті) газопроводів до підземних інженерних мереж, будинків та споруд слід приймати згідно з вимогами ДБН 360 та ДБН Б.2.4-1. Зазначені відстані від будинків ГРП до вхідних та вихідних газопроводів не нормуються. Допускається зменшення до 50 % відстаней, вказаних у ДБН 360, для газопроводів тиском до 0,6 МПа включно, при підземній прокладці їх між будинками та під арками будинків, у стиснених умовах на окремих ділянках трас (на яких неможливо витримати нормативні відстані), а також від сталевих газопроводів тиском понад 0,6 МПа до окремо розташованих нежилих будівель, за умови, що на цих ділянках і по 5 м у кожен бік від них буде виконана одна з наведених вимог: а)для сталевих газопроводів: - застосування безшовних або електрозварних труб, що пройшли стопроцентний контроль заводського зварного з'єднання фізичними методами контролю, або електрозварних труб, що не пройшли такого контролю, але прокладених в футлярах; - перевірку всіх монтажних зварних стиків фізичними методами контролю на ділянках із стисненими умовами і по одному стику в кожен бік від цих ділянок; З матеріалів справи вбачається, що по вулиці Янки Купала біля будинків №№ 1,3,5,7 в м. Луцьку розподільчий газопровід низького тиску (до 0,05 МПа) прокладено з використанням безшовних сталевих труб та зварювання відповідає нормам згідно заключення № 284 від 30.10.1967 року. За таких обставин, в даному випадку можливе зменшення до 50% відстаней, вказаних у ДБН 360. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Луцька міська рада, ПАТ «[PERSON] газ», про знесення самовільного будівництва слід відмовити в звязку з безпідставністю. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed