Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

[PERSON] пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до Мереф`янскої міської ради Харківського району Харківської області, яким просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; перерозподілити ідеальні частки в житловому будинку та визнати за нею право власності в цілому на житловий будинок, розташований за вищевказаною адресою, з надвірними будівлями і спорудами, а саме: А1 житловий будинок, житловою площею 36,80 кв.м, літ. «Б» - сарай, літ. «В» - льох, літ. «У» - вбиральня. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником Ѕ частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О. 18 червня 2004 року за реєстровим №2214. Інша Ѕ частина спірного домоволодіння належить [PERSON] , яка померла [INFO] До теперішнього часу належна [PERSON] частка спірного майна ніким не успадкована. Позивач весь час проживає у спірному будинку, а з 2003 року повністю його утримує, у тому числі і ту частину, яка належала [PERSON] . З часу смерті [PERSON] ніхто інший, окрім позивача, не прицмає участі у витратах на управління, утримання та збереження спірного майна, у тому числі, сплати обов`язкових платежів. Позивач вважає, що вона відкрито, безперервно володіє вказаною частиною спірного майна понад десять років, а отже за нею може бути визнано право власності в порядку набувальної давності на Ѕ частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить померлій [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27 серпня 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 вересня 2019 року за клопотанням позивача у цивільній справі за позовом [PERSON] до Мереф`янскої міської ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку набувальної давності та перерозподіл ідеальних часток в житловому будинку замінено первісного відповідача Виконачий комітет Мереф`янскої міської ради Харківського району Харківської області на Мереф`янську міську раду Харківського району Харківської області та за заявою позивача витребувано з Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області відомості про те, чи подавались ким-небудь заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , а також про те, чи видавалося кому-небудь свідоцтво про спадщину на Ѕ частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] .\~На виконання зазначеної ухвали в частині витребування доказів 01 листопада 2019 року завідувачем Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Кормілець Ю.М. надані відповідні документи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2019 підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. \~ \~ \~ \~Відповідач Мереф`янска міська рада Харківського району Харківської області у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [PERSON] належить на праві власності Ѕ частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О. 18 червня 2004 року за реєстровим №2214. Зазначені обставини також підтверджуються довідкою Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №319 від 12 серпня 2019 року. Згідно інформації, наданої виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 14 березня 2017 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається зі змісту довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №319 від 12 серпня 2019 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] наледжить: в Ѕ частині [PERSON] на підставі рішення Народного суду Харківського району Харківської області від 03 жовтня 1972 року, справа № 2-1266, в Ѕ частині [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції 09 жовтня 2003 року. Отже, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За інформацією Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області від 22 жовтня 2019 року, вих.№4373/01.16 вбачається, що після померлої [INFO] [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не відкрита. Свідоцтво про право на спадщину держнотконтора не видавала. Зі змісту акту, складеного 24 червня 2019 року депутатом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] зареєстрована та мешкає у будинку [ADDRESS] ; після смерті [PERSON] з 2004 року користується вказаним житловим будинком в цілому, утримує його, проводить ремонт та сплачує витрати за комунальні послуги. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно зі\~статтею 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом,\~зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивачем обрано такий спосіб судового захисту як визнання права власності за набувальною давністю на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частин 1, 4\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині 1\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом\~статті 2 ЦК України\~є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відтак\~йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає\~або повинен знати\~про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).\~Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини 3\~статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина 2\~статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у\~ЦК України\~строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вищевказаних умов у сукупності. Зазначені висновки суду повністю узгоджуються з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року по справі № №910/17274/17, у постанові Верховного Суду від 09 липня 2019 року по справі №\~\~920/999/16. За змістом частини 1\~статті 344 ЦК України\~добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном.\~Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності\~(наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17). Згідно зі\~статтею 86 ГПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.1ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачем [PERSON] надані достатні докази на підвердження її добросовісного, відкритого та безперервного володіння понад 10 років спірною 1/2 частиною житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлій [INFO] . У судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно з 2003 року добросовісно, відкрито та постійно володіє вказаною частиною житлового будинку, утримує її, проводить ремонт та сплачує витрати за комунальні послуги, а отже бере участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку у цілому. Отже, судом встановлено, що позивачем дотримані всі умови набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , в даному випадку позивача, відсутність спадкоємців після смерті [PERSON] , які б претендували на вказану частину спірного майна, законність, добросовісність, відкритість, безперервність та сплив установлених ЦК строків володіння [PERSON] вказаним майном, а також відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за напувальною давністю. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Мереф`янскої міської ради Харківського району Харківської області в частині визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у порядку набувальної давності після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , обґрунтовані позивачем та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про перерозподіл ідеальних часток та визнання права власності на житловий будинок в цілому, суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Поняття ідеальна частка застосовується лише щодо права власності на спільне майно та є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності.\~У даному випадку спірний житловий будинок поділений на дві частини, кожна з яких є виділеною та на кожну з яких є оформлене відповідно до закону право приватної власності, отже вимога про перерозподіл ідеальних часток взагалі є недоречною, а питання про визнання права власності за позивачем на будинок у цілому є неможливим, оскільки позивач вже є власником Ѕ частини вказаного будинку за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Цидибрагою С.О. 18 червня 2004 року за реєстровим №2214, та за нею визнано право власності на іншу Ѕ частину будинку у порядку набувальної давності, тому повторне визнання права власності за позивачем на майно у цілому, власником якого він вже є, суд вважає безпідставним та таким, що суперечить чинному законодавству. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial