Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 118 443,67 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., вартість проведених експертних досліджень у сумі 800,00 грн., понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн., витрати на сплату автостоянки 300,00 грн., та витрати по сплаті судового збору, що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, пояснив, що 28 жовтня 2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний знак [NUMBER], яким керував позивач, за наслідками даної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2016 року. Оскільки, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль відповідача був застрахований у Приватному акціонерному товариству «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», позивач отримав від страховика, в рахунок відшкодування заподіяної шкоди, страхове відшкодування в розмірі 49000,00 грн., в межах ліміту відповідальності страховика. Однак, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача значно перевищує суму виплаченого страхового відшкодування, тому у позивача виникло право звернутись з вимогою відшкодувати різницю завданої шкоди в розмірі 118 443,67 грн., за рахунок відповідача, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, також позивач просить відшкодувати витрати за проведення експертного дослідження в сумі 800,00 грн., витрати на оплату автостоянки 300,00 грн., та витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн., що підтверджуються доказами про їх оплату. Крім того, позивач вважає, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, обґрунтовує свої вимоги в цій частині тим, що внаслідок пошкодження транспортного засобу не має можливості в повній мірі розпоряджатись належним йому на праві приватної власності автомобілем, використовувати його в повсякденному житті та для виконання службових обов'язків, вимушений вишукувати фінансові можливості для проведення відновлюваного ремонту автомобіля, що призвело до постійних хвилювань, значної психоемоційної напруги, тому просить стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив в позові відмовити, пояснив, що дійсно 28 жовтня 2015 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний знак [NUMBER], яким керував позивач, та автомобіля «Seat Ibiza», держаний реєстраційний номер [NUMBER], яким керував відповідач. Відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2016 року. Враховуючи, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди у відповідача був чинний Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, який укладено з Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», позивач отримав від страховика страхове відшкодування в розмірі 49000,00 грн., в межах ліміту відповідальності страховика, за рахунок отриманих коштів позивачем проведено відновлювальний ремонт транспортного засобу, що підтверджується актом виконаних робіт від 01 квітня 2016 року, складений ПАТ «Українська автомобільна корпорація Філія «Автоцентр на Московському», інших доказів, які мали підтвердити необхідність проведенні додаткових ремонтних робіт, заміни деталей інше позивачем до суду не надано, також безпідставними є вимоги позивача про відшкодування витрат на проведення експертного дослідження, оскільки не доведено підстави для проведення додаткової оцінки завданого збитку, яка попередньо проведена страховою компанією з метою визначення розміру страхового відшкодування, викликає сумнів долучений до позову товарний чек від 21 листопада 2015 року про оплату 300,00 грн., які позивач просить відшкодувати як витрати на автостоянку, а наведені позивачем підстави в частині вимог про відшкодування моральної шкоди не підтверджено належними та допустимими доказами. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року провадження по справі відносно [PERSON] закрите у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. (а.с.28) На підставі постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день винесення постанови становить 340,00 грн., в дохід держави. (а.с.29) Як встановлено у мотивувальній частині постанови суду: « [PERSON] 28.10.2015 року о 13.00 годині, керуючи автомобілем «Seat Ibiza», д.н.з. [NUMBER], в м. Києві по вул.. Братиславська, 11, проїхав на заборонений сигнал світлофора та здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet», д.н.з. [NUMBER] та автомобілем «Skoda», д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями [PERSON] порушив п.п.8.7.3 (е), 2.3 (б) ПДР України». Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За вимог цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Як передбачено п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. (п.9.1, 9.2, 9.4 ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Як убачається з матеріалів справи, цивільно правова відповідальність власника транспортного засобу [PERSON] була застрахована у Приватному акціонерному товариству «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АЕ/4459313, з визначеним строком дії з 15 липня 2015 року по 14 липня 2016 року, об'єкт страхування є транспортний засіб - легковий автомобіль «Seat Ibiza», д.н.з. [NUMBER], ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 50000,00 грн., розмір франшизи - 1000,00 грн. Відповідно ч.1 до ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату, у строк встановлений договором. Згідно до ст.25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до положень ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Власником автомобіля «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний знак [NUMBER], є [PERSON]. (а.с.10) 14 грудня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит», на виконання договору про проведення оцінки матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, укладеного з Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Воєнна Іншуранс Груп» 10.02.2015 року, складено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, яким визначено вартість відновлювального ремонту КТЗ - «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний знак [NUMBER], в розмірі 122 431,65 грн., ринкова вартість КТЗ - «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний знак [NUMBER] - 232630,44 грн. На підставі виконаних досліджень та рекомендацій, зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику [PERSON] після аварійного пошкодження КТЗ - «Chevrolet Lacetti», державний реєстраційний знак [NUMBER], станом на 03 грудня 2015 року дорівнює з урахуванням ПДВ, але без врахування ВТВ, 122431,65 грн. За змістом Закону № 1961-IV (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. 21 грудня 2015 року ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» складено Страховий акт №150000048082 від 21 грудня 2015 року, страховиком прийнято рішення про виплату [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 49000,00 грн. шляхом перерахування коштів ПАТ «УАК «Філія «Автоцентр на Московському». Виходячи з положень ст. 1194 Цивільного кодексу України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до аналізу загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань, закріплених в частині 1 ст.1166 ЦК України, можливо зробити висновок про те, що вказана правова норма містить правило про загальний (генеральний) делікт, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, повинна бути відшкодована особою, яка її завдала, в повному обсязі. Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення), яке поділяється на такі складові: 1) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв'язок між двома першими елементами, г) вина завдавача шкоди. І лише доведеність сукупності вказаних вище елементів настання деліктної відповідальності може бути правовою підставою для відшкодування шкоди. Згідно частини другої - п'ятої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страхового відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст. ст. 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому, розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України. Відповідно до положень статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як роз'яснено у п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача про відшкодування завданої матеріальної шкоди, оскільки відповідач у встановленому порядку визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, ці обставини підтверджуються постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2016 року, що не потребує доказування відповідно до положень ч. 3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. У відповідності до положень цього Закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об'єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід'ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об'єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності. Згідно ст. 9 цього ж Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції країни та Фондом державного майна України № 1074/8395 від 24.11.2003 року. Отже, єдиним законним доказом вартості нанесеного матеріального збитку - є відповідний експертний висновок суб'єкта оціночної діяльності. Пунктом 8.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 24.11.2003. № 142/52092, передбачено, що вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», в якій зазначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Виходячи з предмету позову, позивачем заявлено вимоги про відшкодування за рахунок відповідача матеріальної шкоди в розмірі 118 443,67 грн., яка складає різницю між розміром матеріального збитку, визначений на підставі Висновку №747/15 експертного автотоварозначого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складений судовим експертом [PERSON] 07 грудня 2015 року, на підставі договору про проведення автотоварозначого дослідження колісного транспортного засобу, укладеного з [PERSON], та складає 127 648,10 грн., та сумою страхового відшкодування, яке виплачено ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в розмірі 49000,00 грн., в межах ліміту відповідальності страховика, при цьому сам факт заподіяння матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не заперечується відповідачем, що зумовлює виникнення між сторонами спору цивільно-правових відносин, які пов'язані з відшкодуванням шкоди в порядку визначеному ст. 1192 Цивільного кодексу України. Разом з тим, судом встановлено, що на замовлення страховика Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 14 грудня 2015 року був складений Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит» відразу після настання дорожньо-транспортної пригоди, з дотриманням вимог діючого на той час законодавства щодо визначення вартості матеріального збитку та особою, яка на момент проведення оцінки мала відповідне кваліфікаційне свідоцтво, сертифікат, посвідчення оцінювача дорожніх транспортних засобів. Позивач [PERSON], як потерпілий, не звертався у встановленому законом порядку з заявою про рецензування звіту Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертно-Асистуюча компанія «Фаворит», а тому, в силу вимог закону, він є узгодженим. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Визначаючи розмір заподіяної шкоди позивач посилається на докази, що підтверджують фактично понесенні витрати на оплату послуг спеціалізованої організації, що здійснювала відновлювальний ремонт транспортного засобу, а саме: Акт виконаних робіт №ЗАЗ-000066 від 11 квітня 2016 , складений Фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON], на суму 70959, 29 грн. (а.с.32-34); видаткову накладу №РН-0001213 від 11 квітня 2016 року, видана ПАТ «Українська автомобільна корпорація» Філія «Автоцентр на Московському» на суму 41484,38 грн. (а.с35) Крім того, позивачем долучено платіжні документи: квитанцію №QS000123464601 від 08 квітня 2016 року на суму 47839,29 грн., які перераховано [PERSON] на рахунок ФОП [PERSON], призначення платежу - СЧ-1602898 від 08.04.2016 р. - вартість робіт (а.с.39); квитанцію №QS0001234646001 від 08 квітня 2016 року на суму 21484,38 грн., які перераховано [PERSON] на рахунок Філії «Автоцентр на Московському», призначення платежу - СЧ-1602897 від 08.04.2016 р. - вартість робіт (а.с.40); квитанцію №8741010032 від 10 березня 2016 року на суму 14000,00 грн., які перераховано [PERSON] на рахунок ФОП [PERSON], призначення платежу - плата за послуги згідно Рахунку-фактури №СЧ-1602025 від 10 березня 2016 року (а.с.41); квитанцію №0561920022 від 19 березня 2016 року на суму 9120,00 грн., які перераховано [PERSON] на рахунок ФОП [PERSON], призначення платежу - оплата за товар згідно Рахунку-фактури №КА-1502210 від 27 лютого 2016 року (а.с.41)., а всього на загальну суму 92443,67 грн. (а.с.41). Виходячи з загального обсягу доказів, які долучено на підтвердження заявлених позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки Акт виконаних робіт №ЗАЗ-000066 від 11 квітня 2016 , складений Фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON], на суму 70959, 29 грн. та видаткова накладу №РН-0001213 від 11 квітня 2016 року, видана ПАТ «Українська автомобільна корпорація» Філія «Автоцентр на Московському» на суму 41484,38 грн., не є належними та допустимими доказами понесених позивачем витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, оскільки лише відображають вартість загального обсягу робіт по ремонту та вартість запчастин, що підлягають заміні, станом на 11 квітня 2016 року. В той же час, долучені позивачем квитанції про оплату послуг з проведення ремонтних робіт щодо перерахування коштів на рахунок ФОП [PERSON] та Філією «Автоцентр на Московському», не відповідають за номерами та датами акту виконаних робіт та видатковій накладній, виходячи з графи «призначення платежу», тому не можуть свідчити про фактичну оплату позивачем вартості наданих послуг щодо проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, оскільки ці обставини доводяться належними доказами, серед іншого, платіжним документами про купівлю пошкоджених деталей, оплату робіт по відновлювальному ремонту автомобіля, тощо, а у відповідності до положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи зібрані по справі докази, в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка визначена позивачем в розмірі 118 443,67 грн., в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню як такі, що не ґрунтовані на матеріальному законі, не доведені належними і допустимими доказами та заявлені неналежним позивачем. За відсутності підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування вартості відновлювального ремонту автомобіля, не підлягають відшкодуванню понесені витрати на проведення товарознавчого дослідження, які сплачено позивачем на рахунок судового експерта [PERSON] в розмірі 800,00 грн., оскільки в розрізі даного спору позивачем заявлено вимоги щодо відшкодування фактично понесених витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля, ці вимоги підлягають доказуванню шляхом подання суду відповідних розрахункових документів про їх оплату, тому наданий суду висновок судового експерта не є належним доказом на підтвердження розміру заподіяних збитків в розумінні положень ст. 1192 Цивільного кодексу України. Також, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині відшкодування понесених витрат на оплату автостоянки в розмірі 300,00 грн., оскільки за встановленими судом обставинами дорожньо-транспортна пригода мала місце 28 жовтня 2015 року, на підтвердження фактично понесених витрат на автостоянку долучено товарний чек №49 від 21 листопада 2015 року на суму 300,00 грн. (а.с.38), за формою та змістом розрахункового документа не можливо ідентифікувати особу, яка видала товарний чек, та обсяг наданих послуг, які оплачено, що унеможливлює надати оцінку підставам для відшкодування позивачу за рахунок відповідача, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, витрат на автостоянку. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до пункту першого частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відшкодування моральної(немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статі 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Різницю між сумою відшкодування визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3,4 частини другої ст. 23 Цивільного кодексу України, то таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано виною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, яка оцінена позивачем у розмірі 10000,00 грн., суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки за вимог цивільного законодавства, яким передбачена відповідальність за відшкодування моральної шкоди володільцем джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини, а в даному випадку саме діяльність джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач, призвело до душевних страждань позивача, внаслідок пошкодження його власного транспортного засобу. З урахуванням заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану пошкодженого майна, обмеження його прав користуватись автомобілем, та присуджує стягнути з відповідача в рахунок відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 2000,00 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає задоволенню частково, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, виходячи із розміру вимог немайнового характеру, що підлягають задоволенню в межах даного спору, присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., сплачений позивачем за подання позову немайнового характеру (моральної шкоди), що підтверджується оригіналами квитанцій про сплату судового збору при зверненні з цим позовом до суду. Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Пунктом 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Відшкодування витрат на правову допомогу здійснюється судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Разом з тим, в межах розгляду даної цивільної справи інтереси позивача представляє представник за дорученням [PERSON], доказів, що мають підтвердити правовий статус даної фізичної особи, як адвоката, відповідно до положень Закону України «Про адвокатуру», суду надано не було, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн., яка визначена позивачем без надання доказів, що підтверджують їх оплату. Враховуючи наведене та

Outcome: partial