Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина - [PERSON] до Івано-Франківської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Перець Наталія Володимирівна про визначення часток у праві спільної сумісної власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частину чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] . Вказана квартира , згідно свідоцтва про право власності від 27.11.2012 року, виданого Департаментом комунального господарства, транспорту і зв`язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, на спільної сумісної власності в рівних частках належить їй, а також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , частина якої, згідно вказаного свідоцтва, також належить померлій [PERSON] . У зазначеному свідоцтві про право власності від 27.112012 року не визначено розмір часток кожного із співвласників, а вказано, шо квартира на спільної сумісної власності належить усім співвласникам в рівних долях. Натомість, у витязі з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1448331 вказано, що частка кожного із співвласників у спільному майні становить 1/1. Таким чином, із зазначеного свідоцтва про право власності та витягу неможливо встановити розмір часток кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності квартиру. Позивач зазначає, що вона, як спадкоємець за законом, звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Івано-Франківського МНО Перець Наталії Володимирівни. Іншими співвласниками квартири вказаному нотаріусу були подані відмови від прийняття спад на її користь, як спадкоємця. Однак постановою вих. .№ 69/02-31 від 27.08.2018 року приватний нотаріус Перець Н.В. відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що не виділена (не визначена) частка спадкодавця [PERSON] спільному майні. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , враховуючи частку померлої [PERSON] , належить на праві спільної сумісної власності вказана квартира, кожен із співвласників якої може розпоряджатись своєю частку квартири лише за згодою усіх співвласників. Частка у квартирі, яка належала померлій [PERSON] , на праві спільної сумісної власності, на даний час не визначена, а невизначення часток не дає можливості їй реалізувати своє право на спадкування. Без визначення частки кожного із співвласників у квартирі, вона, а також інші співвласники квартири, які є її родичами, не зможуть реалізувати своє право на відчуження та на передачу у спадщину своїх часток, як і спадкоємці не зможуть реалізувати своє право прийняти, в тому числі внаслідок успадкування таких часток. З огляду на вищенаведене, просить: визначити, що частка померлої [INFO] [PERSON] в праві спільної сумісної власності на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] становила 1/5 (одну п`яту) її частину; визначити, що частки співвласників ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) в праві спільної сумісної власності на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , є рівними, по 1/5 (одній п`ятій) частки квартири для кожного співвласника, а саме: 1/5 частка квартири для співвласника [PERSON] , 1/5 частка квартири для співвласника [PERSON] , 1/5 частка квартири для співвласника [PERSON] , 1/5 частка квартири для співвласника [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, однак подала суду заяву про розгляд справи без їх участі та визнання позову. Представник Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи без участі представника Івано-Франківської міської ради, за наявними матеріалами справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 22 червня 2017 року, серія [NUMBER] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на частку чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності від 27.11.2012 року, виданого Департаментом комунального господарства, транспорту і зв`язку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, вказана квартира, на спільної сумісної власності, в рівних частках, належить [PERSON] , [PERSON] - матері, [PERSON] - чоловіку, [PERSON] - дочці, [PERSON] - внуку (а.с. 11), що також підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно реєстрацію права власності №1448331 від 21.03.2013 року (а.с. 12-13). Позивач, як спадкоємець за законом, звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Івано-Франківського МНО Перець Наталії Володимирівни. Постановою вих. № 69/02-31 від 27.08.2018 року приватний нотаріус Перець Н.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що не виділена (не визначена) частка спадкодавця [PERSON] спільному майні (а.с. 10). Як вбачається, у свідоцтві про право власності від 27.11.2012 року не визначено розмір часток кожного із співвласників, а вказано, шо квартира на спільної сумісної власності належить усім співвласникам в рівних долях. Натомість, у витязі з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №1448331 вказано, що частка кожного із співвласників у спільному майні становить 1/1. Таким чином, із зазначеного свідоцтва про право власності та витягу неможливо встановити розмір часток кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності квартиру. Частиною першою статті 22 Конституції України передбачається, що Конституції права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Частина перша статті 41 Конституції України передбачає, що «кожен має прі володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч.І ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Норма ч. 1, ч. 2 ст. 355 ЦК України прописує, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За змістом ч. 1ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. 3і змісту ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як збачається з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній спільній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основою створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК Ураїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Тобто, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК Україниз урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. За змістом статей 355, 368-372 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у п.5постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що порушене право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб, а заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved