Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло № 132 від 12 грудня 2008 року та договору дарування 3/4 часток квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховою О.О. № 643 від 30 травня 2018 року. В спірної квартирі зареєстрований відповідач, брат позивача, [PERSON], який з 2016 року не проживає в спірній квартирі без поважних причин. У зв'язку із викладеним позивач просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 132 від 12 грудня 2008 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21302781 від 17.12.2008 року, копією договору дарування 3/4 часток квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховою О.О. № 643 від 30 травня 2018 року, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 125661762 від 30.05.2018 року. З копії довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 04.06.2018 року № 26502, виданої відділом адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради від 04.06.2018 року, вбачається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO], батько позивача [PERSON], [INFO], мати позивача [PERSON], [INFO], брат позивача [PERSON], [INFO]. Копією акту про встановлення факту проживання/не проживання № 788 від 04 червня 2018 року, виданим КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» підтверджується, що в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] фактично проживають позивач [PERSON] та її батьки: [PERSON] та [PERSON], окрім вказаних осіб з 2016 року по теперішній час в квартирі ніхто не проживає. Враховуючи вищевикладені норми, а також те, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2016 року без поважних причин, тобто більше одного року, то суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позивач в письмовій заяві просила не стягувати з відповідача судові витрати, у зв'язку із чим суд вважає справедливим не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved