Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Адвокат Чичиркоза О.М., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача борг в розмірі 3100 дол. США, що еквівалентно 86891грн.92коп., та 11300 грн., що разом складає 98191,92грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] дав [PERSON] в борг наступні суми коштів, про що останнім було складено відповідні розписки: 28.08.2018р. 500 доларів США в строк до 04.09.2018р.; 29.08.2018р. 800 доларів США у строк до 12.09.2018р.; 05.09.2018р. 800 доларів США у строк до 20.09.2018р.; 05.11.2018р. 500 доларів США у строк до 05.01.2019р.; 05.11.2018р. 11300 грн. в строк до 05.01.2019р.; 20.01.2019р. 500 доларів США в строк до 22.01.2019р. Проте, боржник у визначений розписками строк свої боргові зобов`язання не виконав та не повернув позивачу жодного долара або гривні. Таким чином, станом на день звернення позивача з позовом до суду, заборгованість [PERSON] складає 3100 доларів США та 11300грн. У зв`язку із викладеним вище, позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 11.10.2019р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судому засіданні представник позивача адвокат Чичиркоза О.М., позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Також надав суду оригінали розписок та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відомостей про поважність причин неявки суду не надав, у зв`язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). В матеріалах справи містяться розписки з яких вбачається, що [PERSON] , взяв у борг у позивача наступні суми коштів: 28.08.2018р. 500 доларів США в строк до 04.09.2018р.; 29.08.2018р. 800 доларів США у строк до 12.09.2018р.; 05.09.2018р. 800 доларів США у строк до 20.09.2018р.; 05.11.2018р. 500 доларів США у строк до 05.01.2019р.; 05.11.2018р. 11300 грн. в строк до 05.01.2019р.; 20.01.2019р. 500 доларів США в строк до 22.01.2019р. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятому у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі кошів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно розписок позичальник [PERSON] зобов`язався повернути суму позики отримані ним 28.08.2018р. в розмірі 500 доларів США в строк до 04.09.2018р.; 29.08.2018р. в сумі 800 доларів США у строк до 12.09.2018р.; 05.09.2018р. в сумі 800 доларів США у строк до 20.09.2018р.; 05.11.2018р. в сумі 500 доларів США у строк до 05.01.2019р.; 05.11.2018р. у розмірі 11300 грн. в строк до 05.01.2019р.; 20.01.2019р. в сумі 500 доларів США в строк до 22.01.2019р., однак в порушення умов договорів позики, взяті на себе зобов`язання не виконав і не повернув належні позивачу грошові кошти. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання не виконав, а отже зобов`язаний повернути позивачу загальну суму боргу за договорами позики в розмірі 3100доларів США та 11300 гривень. В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16 січня 2019 року ( справа № 464/3790/16-ц ) зроблений наступний\~\~\~висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що була висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18. Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Враховуючи вищевикладене з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню суми боргу за договорами позики від 28.08.2018, 29.08.2018, 05.09.2018, 05.11.2018, 20.01.2019 саме у доларах США в розмірі 3100 доларів США та за договором позики від 05.111.2018р. у розмірі 11300 гривень. У відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 982,0грн. На підставі ст. ст. 526, 533, 1046, 1049 ЦК України,

Outcome: approved