Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Івано-Франківської міської ради (надалі - «Відповідач») про визнання за ним права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без його участі, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позовні вимоги мотивовані тим, що починаючи із 07 вересня 1988 року Позивач безперервно проживає у квартирі (кімнаті) [ADDRESS] на підставі укладеного із ЖЕО 6 договору найму житлового приміщення. Позивач з моменту вселення в кімнату №3 спірного будинку користується безперервно та відкрито даною квартирою. Як зазначено в позовній заяві, після ліквідації попереднього балансоутримувача спірного будинку (ЖЕО 6) станом на даний час вказаний будинок не являється власністю територіальної громади м. Івано-Франківська та не перебуває на балансі комунальних підприємств, а у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про власника спірного будинку відсутні. Враховуючи вищевикладене, Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Представник Відповідача - Івано-Франківської міської ради в судових засіданнях проти позовних вимог заперечила та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмовому Відзиві на позов. Зокрема, обґрунтовуючи заперечення на позов, Відповідач посилається на те, що заочним Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 червня 2007 року [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS] , а повторно Позивач зареєстрований у вказаному приміщенні з 27 грудня 2014 року, що, на думку представника Відповідача, спростовує посилання Позивача на безперервність його проживання у спірному будинку. Оскільки житлове приміщення [ADDRESS] відноситься до відання територіальної громади м. Івано-Франківська, Позивачу, на думку представника Відповідача, за наявності для цього передбачених законом підстав, слід звернутися до Відповідача із заявою про приватизацію даного приміщення. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частинами 1,4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Посилаючись на те, що [PERSON] з 07 вересня 1988 року безперервно та відкрито проживає у квартирі (кімнаті) [ADDRESS] , Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Як зазначено в пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 «відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК)». Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] був зареєстрований у кв. Франківську з 07 вересня 1988 року і знятий з реєстраційного обліку 05 жовтня 2007 року згідно рішення суду від 05 червня 2007 року, справа №2-2467/07. Відповідно до ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як зазначено в Рішенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2013 року у справі №0907/2-212/2011 (за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Івано-Франківського міськвиконкому, міського голови м. Івано-Франківська Анушкевичуса В.А., Госпрозрахункової групи з приватизації житлового фонду про рішення міськвиконкому, розпорядження міського голови, ордеру, свідоцтва про право власності на квартиру недійсними, укладення договору житлового найму та поновлення реєстрації), яке набрало законної сили, заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.06.2007 року [PERSON] був визнаний таким, що втратив право на користування цим приміщенням (кімнатою [ADDRESS] . Суду), а 05.10.2007 року на підставі цього рішення був знятий із реєстраційного обліку за місцем свого проживання. В подальшому заочне рішення суду від 05.06.2007 року було переглянуте і скасоване, рішенням цього ж суду від 23.12.2008 року в позові Івано- Франківського МУЖКГ до [PERSON] про втрату право на користування жилим приміщенням було відмовлено. В зв`язку із прийнятим рішення Позивач 22.01.2009 року звернувся із заявою в ЖЕО-6 про поновлення його реєстрації за місцем проживання, але йому було відмовлено в зв`язку із тим, що сім`ї [PERSON] в складі 7 осіб 31.08.2007року був виданий ордер №000191 на право зайняття цілого житлового будинку [ADDRESS] . В подальшому, Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2013 року у справі №0907/2-212/2011 (з урахуванням ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 листопада 2013 року про виправлення описки) за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Івано-Франківського міськвиконкому, міського голови м. Івано-Франківська Анушкевичуса В.А., Госпрозрахункової групи з приватизації житлового фонду про рішення міськвиконкому, розпорядження міського голови, ордеру, свідоцтва про право власності на квартиру недійсними, укладення договору житлового найму та поновлення реєстрації, яке набрало законної сили, - позов [PERSON] задоволено частково: визнано рішення Івано-Франківського міськвиконкому № 435 від 21.08.2007 року п.3.3.2 про приєднання квартири [ADDRESS] до квартири [ADDRESS] цього ж будинку і закріплення її за основним квартиронаймачем [PERSON] незаконним та скасовано його; визнано розпорядження міського голови від 22.08.2008року №543-р в частині видачі ордера та передачі в приватну власність кімнати [ADDRESS] недійсним; визнано ордер №00191 від 31.08.2007 року, який виданий [PERSON] на право зайняття житлового приміщення - кімнати [ADDRESS] недійсним; визнано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , яке видане сім`ї [PERSON] в частині кімнати №3 недійсним. В решті позовних вимог - відмовлено. Таким чином, в ході вищевказаного судового провадження у справі №0907/2-212/2011 судом було визнано відповідне розпорядження міського голови, ордер та свідоцтво про право власності, видані [PERSON] лише в частині кімнати №3. В решті позовних вимог було відмовлено, тобто в іншій частині житлових приміщень (квартири [ADDRESS] ) вищевказані документи в судовому порядку не скасовані. Крім того, у 2015-2016 роках в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа №344/14254/15-ц за позовом [PERSON] до Івано-Франківської міської ради, третя особа - [PERSON] , про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 липня 2016 року у цивільній справі №344/14254/15-ц, яке набрало законної сили 16.09.2016 року, в задоволенні позову [PERSON] до Івано-Франківської міської ради, третя особа - [PERSON] , про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю було відмовлено. В ході розгляду вищезазначеної цивільної справи №344/14254/15-ц судом на підставі наявних в матеріалах справи документів та встановлених обставин було встановлено те, що фактично будинок по [ADDRESS] - Франківську складається, зокрема, з п`яти кімнат, в одній з яких (кімнаті № [ADDRESS] ) зареєстрований та проживає Позивач [PERSON] інші чотири кімнати об`єднані в одну квартиру [ADDRESS] та належать на праві приватної власності третій особі [PERSON] . При цьому, в ході вищевказаних дій по передачі житлових кімнат у спірному будинку відбулася заміна нумерації квартири [ADDRESS] в спірному будинку, що належить [PERSON] , оскільки в окремих документах вказана квартира [ADDRESS] . Згідно листа Івано-Франківської міської ради від 23.06.2015 року №1483/55-07/01 (а.с.11) будинок [ADDRESS] не є власністю територіальної громади м. Івано-Франківська і не перебуває на балансі комунальних підприємств. Крім того, як встановлено судом у цивільній справі №0907/2-212/2011 (Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17 вересня 2013 року у справі №0907/2-212/2011), згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеним Службою у справах дітей МВК Івано-Франківської міської ради від 17.04.2012року встановлено, що … житло (будинок) занедбаний, вікна забиті фанерою, прибудинкова земельна ділянка захаращена; санітарно-побутові умови в квартирі 1 незадовільні, будинок потребує капітального ремонту, перебуває в аварійному стані. В судовому засіданні також встановлено, що будинок є відключений від газопостачання, водопостачання та відведення, не електрифікований. Враховуючи все вищенаведене в сукупності, Суд приходить до висновку про існування підстав для визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] , оскільки матеріалами справи, які не спростовано у встановленому процесуальним законом порядку, підтверджується факт його проживання у цій квартирі з 1988 року. Та обставина, що 05 жовтня 2007 року згідно рішення суду [PERSON] було знято з реєстраційного обліку, а в подальшому у 2013 році на підставі рішення суду поновлено таку реєстрацію, не спростовує безперервності проживання, оскільки фактично у вказаний період Позивач продовжував проживати у даній квартирі, що не спростовано належними засобами доказування. При цьому, частина 1 статті 344 ЦК України передбачає необхідність, зокрема, відкритого та безперервного володіння нерухомим майном протягом десяти років. Поняття «володіння» не є тотожним поняттю «реєстрації місця проживання». На думку Суду, на даному етапі не доведено необхідності набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру в порядку приватизації державного житлового фонду, оскільки в нього відсутні будь-які документи (ордер, договір найму тощо) на підставі яких він у 1988 році вселився у спірну квартиру, і вказаної обставини не спростовано за допомогою належних засобів доказування в ході розгляду справи. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи та вимоги чинного законодавства, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підставними, відтак, підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 328, 344 Цивільного Кодексу України, пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5,,

Outcome: approved