Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, відповідно до позовних вимог просив суд: «Усунути перешкоди у спілкуванні з дочкою [PERSON], [INFO], та участі у її вихованні шляхом зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити таких перешкод. Визнати способи участі позивача у вихованні дочки [PERSON] таким чином: - з 18.00 год. четверга до 09.00 години понеділка кожного тижня місяця; - 10 (десять) днів у період зимових канікул кожного року, в тому числі за місцем проживання батька; - 7 (сім) днів в період весняних канікул кожного року, в тому числі за місцем проживання батька; - 50 (п'ятдесят) днів в період літніх канікул кожного року, в тому числі за місцем проживання батька; - 7 (сім) днів в період осінніх канікул кожного року, в тому числі за місцем проживання батька; - необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та донькою. Місцем зустрічей визначити адресу проживання позивача. В день побачення з донькою батько має право забирати дитину з місця її проживання чи місця перебування особисто. Повернення доньки матері здійснюється батьком - позивачем особисто. Зобов'язати відповідача [PERSON] за два дні до дня зустрічі позивача з донькою [PERSON] надати точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини», що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, пояснив, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, дитина залишилась проживати разом з матір'ю, позивач бажає спілкуватися з дитиною, приймати участь у вихованні дитини, усвідомлює свій обов'язок, як батька дитини, приймати безпосередню участь у вихованні дитини, однак відповідач забороняє спілкуватись з дитиною та приймати участь у її виховані. Позивач приїжджав за місцем проживання відповідача, , маючи за мету побачитись з дитиною, однак відповідач не відчиняє двері, на телефонні дзвінки не відповідає, на неодноразові прохання надати можливість побачитись з дитиною, відповідач категорично відмовляє, без пояснення причин та мотивації. Позивач вважає, що використав всі заходи для можливості врегулювання з відповідачем питання надання часу спілкування з дитиною в досудовому порядку, тому звертаючись з позовом до суду просить зобов'язати відповідача не чинити перешкод у спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], та визначити позивачу час та місце для зустрічей з донькою, який визначений у прохальній частині позовної заяви. Представник позивача [PERSON] судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень наданих позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористалась. Представник третьої особи Ісаєва І.М. в судовому засіданні підтримала позов в частині визначення годин для спілкування батька з малолітньою дитиною, який передбачений у висновку органу опіки та піклуванням, долучений судом під час розгляду даної справи, а саме: два рази на місяць під час перебування батька в м. Києві, інші дні за домовленістю з матерю дитини [PERSON]; два-три рази на тиждень спілкуватись з донькою по телефону чи через засоби зв'язку, а вирішення спору щодо вимог, які стосуються зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні батька з малолітньою дитиною, залишила на розгляд суду. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи Ісаєвої І.М., свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 14 липня 2001 року [PERSON] та [PERSON] перебули у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с.10) Під час шлюбу народилась дитина - донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с. 9) На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.23) Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини (протокол засідання Комісії №6 від 19.03.2014 р.), встановлено, що «На час розгляду питання, Комісією встановлено, що батьки дитини розлучені, дівчинка проживає з матір'ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Батько дитини [PERSON] бажає спілкуватись з донькою та брати участь у її вихованні. На даний час він проживає за адресою: [ADDRESS] Приймаючи до уваги зазначене вище,

Outcome: partial