Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

[PERSON] у березні 2017 року звернулась до суду із позовом, яким просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №51 в будинку 2-Б по вулиці Варшавській м. Кропивницький. Зазначає, що їй на праві власності належить вказана квартира . Відповідачі по справі не є членами її сім'ї, зареєстровані, але не проживають. [PERSON] взагалі не проживала в її квартирі з моменту реєстрації з квітня 2007 року, лише приїздила в гості. [PERSON] проживав з моменту реєстрації до моменту фактичного розлучення з її донькою, а точніше до червня 2011 року. Після офіційного розлучення в 2012 році [PERSON] неодноразово обіцяв їй особисто здійснити процедуру зняття з реєстрації з її квартири, але так цього і не вчинив. Відповідачі в квартирі не проживають, самостійно з реєстрації не знялися, що порушує її права, як власника, належним чином розпоряджатися своєю власністю. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі до суду не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялись за останнім відомим місцем своєї реєстрації. Заяв на відкладення розгляду справи з поважних причин та заперечень на позов не подавали. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України. Судом з'ясовано, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 31 березня 1997 року (а.с. 11). 01 березня 2017 року начальником КП ЖЕО №1 КМР [PERSON] видано довідку №447 [PERSON], що проживає [INFO] Б кв. 51 в м. Кропивницький. Склад сім'ї- 5 (п'ять) осіб: донька- Шевченко [PERSON], [INFO], онук- Шевченко [PERSON], [INFO], колишній зять- Корінецький [PERSON], [INFO], мати колишнього зятя- Корінецька [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Крім того, за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУМВС в Кіровоградській області від 03.04.2017 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з 20.04.2007 року зареєстровані [INFO] (а.с. 16,19). Згідно акту від 15 березня 2017 року за адресою: [ADDRESS] громадянка [PERSON] не проживає з 2007 року і по теперішній час. Громадянин [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 2011 року і по теперішній час. Їхні особисті речі в квартирі відсутні. Обов'язки по сплаті комунальних послуг не виконують. Їхнє місцезнаходження не відомо (а.с. 12). Зазначене також підтвердили в судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON] Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить усунути перешкоди в користуванні квартирою, якими є формально залишена реєстрація проживання в цій квартирі [PERSON], яка фактично з 2007 року та [PERSON], який фактично з 2011 року в ній не проживають, тобто визнати їх такими, що втратили право на проживання. Тобто, відповідачі не набули прав та обов'язків, визначених ст. ст.64,156 ЖК України. Наявність факту реєстрації відповідачів в квартирі не є беззаперечним доказом того, що вони проживали в помешканні, як члени сім'ї позивача. Отже, як встановлено відповідачі не відносяться до співвласників спірного житла, не проживають разом з власником в цій квартирі та не були членами її сім'ї. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. За таких обставин, на думку суду, право власності позивача на квартиру підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст. ст. 383, 391 ЦК України- усунення перешкод у користуванні належним їй помешканням, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом. В порядку вимог ст. 88 ЦПК України вирішити питання внесених позивачем судових витрат.

Outcome: approved