Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] [PERSON], яким просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Кремінського районного суду Луганської області від 04 грудня 2003 року на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO], з ? частки до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також на підставі рішення Кремінського районного суду Луганської області від 29 жовтня 2008 року на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO], з ? частки до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Про місце, день та час розгляду справи, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 24 лютого 2014 року позивач і відповідачі не з'явились. Позивач, 27 грудня 2013 року, через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідачів вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначив, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) йому відомий та зрозумілий, а додаткового роз'яснення цих наслідків судом не потребує. Відповідачі причини неявки у судове засідання не повідомили, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористались. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку з повторною неявкою в судове засідання обох відповідачів, які були належним чином повідомлені про проведення судового засідання 10 лютого 2014 року та 24 лютого 2014 року (відповідач Ігнат`єва шляхом надіслання повістки, відповідач [PERSON] шляхом публікації в пресі оголошення про виклик), та від яких заяв про розгляд справи за їх відсутністю не надходило і причини неявки ними не повідомлені, а позивач, який не з`явився просив розглянути справу без його участі та не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: Кремінським районним судом Луганської області, 04 грудня 2003 року, видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі ? частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 04 грудня 2003 року та до його повноліття (а.с.4). Двадцять дев'ятого жовтня 2008 року, Кремінським районним судом Луганської області, видано виконавчий лист про стягнення, починаючи з 07 жовтня 2008 року, з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] [INFO] до її повноліття, у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.5). Сімнадцятого вересня 2013 року, [PERSON] (а.с.3) звернувся до Кремінського районного суду Луганської області із позовом, яким просив зменшити розмір присуджених з нього аліментів на утримання сина та доньки з ? частини до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щодо кожної дитини, посилаючись на те, що загальна сума стягуваних з нього аліментів становить половину його заробітку, що перевищує встановлену законом частку та в свою чергу ставить його у скрутне матеріальне становище, оскільки в останній час хворіє його мати, яка потребує постійного лікування (а.с.2). Із встановлених обставин вбачається, що позивач перебуває з відповідачами у цивільних правовідносинах щодо утримання ним як батьком своїх неповнолітніх дітей, в межах яких виник спір щодо наявності у позивача, як платника аліментів на утримання цих дітей, права на зменшення розміру аліментів, що визначений рішеннями судів. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини 2 статті 51 Конституції України та частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з положеннями частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Разом з тим, розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 192 Сімейного кодексу України). Отже, підставою для зменшення розміру аліментів, що визначений за рішенням суду, може бути зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів та інші випадки, передбачені цим Кодексом, які виникли після визначення розміру аліментів рішенням суду або домовленістю батьків. З огляду на те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, звільнення від доказування (частина 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України), саме позивач повинен довести наявність підстав, з якими закон пов`язує виникнення у нього права на зменшення розміру аліментів. У позові, як на підставу для виникнення права на зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що утримувані з нього аліменти загалом становлять ? частку його заробітку, що перевищує встановлену законом частку. Проте, виходячи з положень частини 4 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», частини 3 статті 128 Кодексу законів про працю України, та частини 3 статті 26 Закону України «Про оплату праці», розмір відрахувань під час кожної виплати заробітної плати, у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, може дорівнювати 70 (сімдесят) відсотків, тому підставу, на яку посилається позивач, не можна визнати такою, що дає право позивачу не зменшення розміру аліментів. Разом з тим, позивач посилається на те, що в останній час хворіє його мати, яка потребує постійного лікування, а це ставить його у скрутне матеріальне становище у зв'язку з необхідністю також сплати аліментів. Але, судом враховано, що наявність у позивача матері яка хворіє, визначеність цієї хвороби, необхідність постійного її лікування від цієї хвороби, та необхідність участі у фінансуванні такого лікування позивачем, а також скрутність його матеріального становища та його зміна у бік погіршення, як підстави для зміни розміру аліментів, що передбачено частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України, не доведені позивачем жодним належним, достовірним та допустимим доказом. Враховуючи заяву позивача про розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів (а.с.2,43), суд, зважаючи на клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю надання нових доказів, справу відкладав двічі (а.с.48,54), але позивач у судове засідання не з'являвся, причин неявки не повідомляв, а поштові відправлення за адресою повідомленою ним суду не отримував. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити, за недоведеністю позивачем підстав, з якими закон пов'язує виникнення у нього, як платника аліментів, розмір яких визначено рішенням суду, права на їх зменшення. При цьому, зважаючи на положення частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, підстав для присудження судом на користь позивача понесених ним судових витрат, немає.

Outcome: dismissed