Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] «ОТП Факторинг Україна» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № [NUMBER] від 10.12.2013 р. станом на 24.11.2016 року в сумі 22914,03 грн., в т.ч.: 17972,98 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1,12 грн. - заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках, 4939,93 грн. заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування, а також просило стягнути з відповідачки судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] «ОТП Факторинг Україна» [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просить справу розглянути без його участі. Проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча була двічі належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитовець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10.12.2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (відповідачка), на підставі анкети-заяви на отримання кредиту від 10.11.2013 року (а.с. 13), в письмовій формі було укладено Договір про надання споживчого кредиту № [NUMBER] (надалі Кредитний договір), відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] (відповідачка) кредитні кошти на загальну суму 19030,00 грн., з яких: 15000,0 грн. на споживчі цілі, 3780,0 грн. на придбання послуг у продавця № 1 (ПАТ «Страхова компанія «Ренесанс Життя») (п. 1.1 Кредитного договору) та 250 грн. на придбання послуг у продавця № 2 (ТОВ «ОКЛОК») (п. 1.1 Кредитного договору) (а.с. 5-11). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору за користування кредитом відповідачка зобовязалася сплачувати проценти, які розраховуються на основі процентної ставки, розмір якої на дату укладення договору складав 0,01 % річних. Також згідно вказаного пункту Кредитного договору кредит надано строком на 36 місяців з 10.12.2013 року по 10.12.2016 року. Пунктом 1.4.4 Кредитного договору визначено, що за обслуговування кредиту позичальник щомісяця, одночасно з погашенням суми кредиту і процентами, сплачує комісію, розмір якої зазначений в Графіку платежів, що є невідємною частиною даного договору (2,75% від суми кредиту) (а.с. 8 зворот). Відповідно до п. 2.10. Кредитного договору за здійснення розрахункового обслуговування у відповідності до умов угоди та цього договору банк стягує плату в розмірі, передбаченими Тарифами банку. У відповідності до п. 1.2.1 Кредитного договору банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов Кредитного договору, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та Додатком № 1 «Графік платежів», що є його невідємною частиною, а також виконувати умови Кредитного договору. [PERSON] (відповідачка) одержала та використала за цільовим призначенням кредитні кошти в загальній сумі 19030,00 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки № 8 від 10.12.2013 року (а.с. 16). 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] «ОТП Факторинг Україна» (позивач) укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1 (а.с. 17-20). Відповідно до п.1.1. вказаного Договору ПАТ «ОТП Банк» (клієнт/первісний кредитор) передає, а [PERSON] «ОТП Факторинг Україна» (фактор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта перед фактором. Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право, виникне у майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Статтею 1080 ЦК України, передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом і боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобовязань або відповідальності перед боржником у звязку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Отже, внаслідок укладення вказаного Договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року відбулася заміна кредитора та згідно Акту приймання-передачі № 1 реєстру боржників від 22.12.2014 року до Договору факторингу № 22/12/14/1-1 від 22.12.2014 року (а.с. 49) та Додатку № 1 до Реєстру боржників № 1 (а.с. 50-52) [PERSON] «ОТП Факторинг Україна» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором № [NUMBER] від 10.12.2013 року, позичальником згідно якого є [PERSON] (відповідачка). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. [PERSON] (відповідачка) прийняті на себе зобовязання за Кредитним договором щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів та комісії належним чином не виконувала та допустила виникнення заборгованості. Так, станом на 24.11.2016 року заборгованість [PERSON] (відповідачка) перед позивачем по Кредитному договору становить 22914,03 грн. та складається з: 17972,98 грн. заборгованість по тілу кредиту, 1,12 грн. - заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках, 4939,93 грн. заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 48). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду не представлено. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та про наявність заборгованості за Кредитним договором № [NUMBER] від 10.12.2013 року, та те, що відповідачка не подала суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за вищевказаним кредитним договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати за подання до суду позовної заяви. На підставі викладеного, відповідно 261, 514, 526, 530, 549, 611, 612, 629, 631, 634, 1049, 1050, 1054, 1077, 1078, 1080, 1084 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved