Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 08 лютого 2016 року звернувся до суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області (надалі відповідач) про зняття арешту з майна та виключення його з акту опису, а саме на автомобіль [NUMBER], 2004 року випуску, мотивуючи свої вимоги тим, що за рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2011 року з позивача на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини сина [PERSON], [INFO]. Відділом ДВС було винесено постанову про арешт майна та винесена постанова про розшук майна боржника, тобто автомобіль ВАЗ 21102 перебуває в розшуку. В звязку з безробіттям та необхідністю сплати аліментів він мав намір продати автомобіль. Однак зіткнувся з неможливістю відчужувати належне рухоме майно, в звязку з накладенням арешту та забороною відчуження майна відповідно до постанови державного виконавця від 15 серпня 2015 року. Вважає, що такі дії відповідача, порушують його права по володінню та користуванню належним йому автомобілем, оскільки право власності є непорушним. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить суд задовольнити позовні вимоги та зняти арешт з автомобіля та виключити автомобіль марки ВАЗ 21102 д.р.н. ВА 86 38 АХ з Акту опису і арешту майна від 15 серпня 2015 року. Представник Відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді. В провадженні ДВС перебувало провадження про стягнення аліментів з позивача, виконавчий лист було повернуто стягувачу. Вважає дії представника ДВС щодо арешту майна правомірними, просить суд вирішити спір відповідно до вимог Закону. [PERSON] в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в суді. В клопотанні до суду просить розглянути справу за її відсутності. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3-11, 15, 16, 19, 20, 22, 311, 328, 386, 391, 392, 657, 659 ЦК України. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Ст. 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій, для запобігання такому порушенню. За ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом достовірно встановлено, що за рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 квітня 2011 року з позивача на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції від 15 серпня 2015 року, у зв'язку з виконанням вказаного рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області щодо стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини сина [PERSON], [INFO] було накладено арешт на вище вказаний автомобіль, що за даними ДАІ зареєстровано за позивачем. Суд погоджується із позицією позивача що саме він є власником автомобіля, оскільки про це свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, однак до суду не надано доказів, що автомобіль не перебуває у його користуванні, оскільки із позовом про зняття арешту з майна відповідно до вимог ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано до суду достовірних доказів, що арешт автомобіля порушує його права. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню за безпідставністю позовних вимог та не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо зняття арешту та виключення автомобіля з Акту опису та арешту майна від 15 серпня 2015 року. Накладення арешту на зазначений автомобіль не є підставою для подання позову про зняття арешту та виключення автомобіля з Акту опису та арешту майна від 15 серпня 2015 року. В разі порушення права власності на автомобіль особа повинна звернутись з позовом саме до тої особи, яка це право порушує. Під час розгляду справ вказаної категорії підлягає доведенню наявність у особи, яка звернулася до суду, права на майно, на яке накладено арешт, протиправність накладення арешту на таке майно, порушення у звязку з цим прав та інтересів саме власника майна. В даному випадку будь якого спору між сторонами по справі не існує, арешт на майно був накладений правомірно, а тому позовні вимоги про зняття арешту та виключення автомобіля з Акту опису та арешту майна від 15 серпня 2015 року не підлягають задоволенню. Судові витрати, що понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладенні обставини та

Outcome: dismissed