Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] до [PERSON], третя особа - Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та усунення перешкод в користуванні спадковим майном, а саме: квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог, позивачка зазначила, що 19 квітня 1997 року вона уклала шлюб з [PERSON]. Під час спільного подружнього життя вони проживали разом з матір'ю [PERSON] - [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Від сумісного подружнього життя 30 серпня 1997 року народився син - [PERSON]. 15 травня 2002 року між позивачкою та [PERSON], було розірвано шлюб, але й після розірвання шлюбу вони продовжували підтримувати дуже добрі відносини, часто спілкувалися, багато часу проводили разом, незважаючи на те, що на цей момент колишній чоловік позивачки підтримував стосунки з іншою жінкою - [PERSON]. Син позивачки постійно навідувався до своєї бабусі - [PERSON], та свого батька. Влітку 2012 року стан здоров'я [PERSON] різко погіршився, при проведені обстеження був встановлений діагноз - рак правої нирки. З 02 липня 2012 року по 18.07.2012 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в МСЧ-6, де 05 липня 2012 року їй була проведена операція. Після цього вона постійно знаходилась під наглядом онколога та лікарів за місцем реєстрації. Тому позивачка з сином почали частіше навідуватись та увесь свій вільний час проводили з нею. Разом з [PERSON] позивачка піклувалась, допомагала матеріально, виконувала всі приписи лікарів, купували необхідні ліки. Співмешканець [PERSON] - [PERSON], також мав можливість допомагати [PERSON], але від допомоги їй ухилявся з мотивацією, що йому самому потрібна допомога. [INFO] померла [PERSON], після чого відкрилася спадщина, яка складається 1/2 частини спірної квартири. [PERSON] спадщину фактично прийняв, оскільки проживав разом зі своєю матір'ю на день її смерті. Вже через два місяці після смерті [PERSON], а саме: [INFO], помер і її син, [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] (1/2 частина квартири належала йому особисто, іншу частину квартири він фактично прийняв у спадок від своєї матері). Після смерті [PERSON] для оформлення спадкових прав [PERSON], в інтересах свого неповнолітнього сина - [PERSON], протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, звернулася до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу останньому, як спадкоємцеві першої черги, свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене майно, що належало його батьку. Але нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що нею не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно. Усі ці документи знаходяться у відповідача, який відмовляється їх надати, щоб таким чином позбавити сина позивачки можливості отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім того з'ясувалось, що 04 червня 2013 року до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на вищезазначене майно після смерті [PERSON] звернувся її співмешканець - [PERSON] Він стверджує, що проживав більше 28 років однією сім'єю, але без реєстрації шлюбу, тому він має право на спадкування в четверту чергу. Враховуючи «нібито» безпорадний стан та похилий вік, відповідач хоче змінити черговість спадкування та спадкувати разом зі спадкоємцями першої черги. Також позивачка зазначає, що [PERSON] дійсно був в близьких стосунках з померлою [PERSON], але він постійно з нею не проживав, мав окремий від неї бюджет та підтримував стосунки з іншими жінками. [PERSON], знаходився у шлюбі до 2008 року, має двох повнолітніх синів, з якими він увесь час проводив разом. Неодноразові звернення позивачки до [PERSON] з проханням надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, яка належала її колишньому чоловіку, не дали ніякого результату. Тому позивачка, що діє в інтересах свого неповнолітнього сина, вимушена звернутись до суду з позовом про визнання за її сином права власності на вищезазначену квартиру в порядку спадкування за законом, адже в позасудовому порядку це зробити неможливо. Крім того відповідач, маючи власне житло, в якому він зареєстрований та фактично проживав, не бажає добровільно звільняти квартиру, яку син позивачки фактично прийняв в спадок. Тому позивачка вимагає усунути своєму сину перешкоди в користуванні його спадковим майном шляхом виселення відповідача з квартири без надання йому іншого житлової приміщення. 08 листопада 2013 року ухвалою суду провадження у справі за позовом [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], до [PERSON], третя особа - Сьома ДДНК, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та усунення перешкод в користуванні спадковим майном було зупинено до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №201/12676/13-ц про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та померлої [PERSON] і зміни у зв'язку з цим черговості спадкування, що перебуває в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (суддя Галічий В.М.). 10 грудня 2013 року вищезазначеним рішенням позов [PERSON] було задоволено частково, а саме: встановлено юридичний факт, що [PERSON] з 01 березня 1985 року по [INFO] проживав однією сім'єю разом з [PERSON], що померла [INFO]; визнано [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], що померла [INFO]; відмовлено у задоволенні решти позовних вимог. 11 лютого 2014 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області вищевказане рішення суду першої інстанції було скасовано в частині щодо відмови у визнанні за [PERSON] права спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] та визнано за [PERSON] право спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], померлої [INFO]. У зв'язку з набранням законної сили вищевказаним рішенням, 06 червня 2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження у даній цивільній справі було відновлено. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явились, при цьому останній надав суду заяву в якій на задоволенні позовних вимог наполягає та просить розгляд справи провести без його та позивачки участі, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила. Представник Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому надав суду заяву про розгляд даної справи без його участі, у вирішенні питання поклався на розсуд суду. За таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Враховуючи викладене у заяві прохання представника позивача про розгляд заяви без його участі, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, вирішивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів у їх сукупності і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному з'ясуванню всіх обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 19 квітня 1997 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] (а.с. 5). Під час спільного подружнього життя подружжя проживало разом з матір'ю [PERSON] - [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Від сумісного подружнього життя 30 серпня 1997 року народився син - [PERSON] (а.с. 7). 15 травня 2002 року шлюб між позивачкою та [PERSON], було розірвано (а.с. 6), але й після розірвання шлюбу вони продовжували підтримувати дуже добрі відносини, часто спілкувалися, багато часу проводили разом. 31 серпня 2007 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], взявши прізвище чоловіка - «[PERSON]» (а.с. 8). Влітку 2012 року стан здоров'я [PERSON] різко погіршився, при проведені обстеження був встановлений діагноз - рак правої нирки. З 02 липня 2012 року по 18.07.2012 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в МСЧ-6, де 05 липня 2012 року їй була проведена операція. Після цього вона постійно знаходилась під наглядом онколога та лікарів за місцем реєстрації. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 11), після чого відкрилася спадщина, яка складається 1/2 частини спірної квартири. [PERSON] спадщину фактично прийняв, оскільки проживав разом зі своєю матір'ю на день її смерті. [INFO] помер [PERSON] (а.с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] (1/2 частина квартири належала йому особисто, іншу частину квартири він фактично прийняв у спадок від своєї матері), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16 грудня 1996 року (а.с. 9). Згідно до копії технічного паспорту (а.с. 10), спірна квартира має загальну площу 53,3 кв.м., житлову площу 28,8 кв.м., та складається з приміщення 1 - житлова кімната площею 28,8 кв.м., приміщення 2 - житлова кімната площею 11,9 кв.м., приміщення 3 - кухня площею 8,6 кв.м. приміщення 4 - ванна кімната площею 2,0 кв.м., приміщення 5 - вбиральня (суміщена) площею 1.1 кв.м., приміщення 6 - коридор площею 7,7 кв.м., приміщення 7 - вбудована шафа площею 0,6 кв.м., лоджія площею 4,5 кв.м. Після смерті [PERSON] для оформлення спадкових прав [PERSON], в інтересах свого неповнолітнього сина - [PERSON], протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, звернулася до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу останньому, як спадкоємцеві першої черги, свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене майно, що належало його батьку. 14 червня 2013 року нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що нею не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 29). Документи на квартиру знаходяться у відповідача. Неодноразові звернення позивачки до [PERSON] з проханням надати нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, яка належала її колишньому чоловіку, не дали ніякого результату. 10 грудня 2013 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №201/12676/13-ц про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та померлої [PERSON] і зміни у зв'язку з цим черговості спадкування позов [PERSON] було задоволено частково, а саме: встановлено юридичний факт, що [PERSON] з 01 березня 1985 року по [INFO] проживав однією сім'єю разом з [PERSON], що померла [INFO]; визнано [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], що померла [INFO]; відмовлено у задоволенні решти позовних вимог (а.с. 73 зворот - 74). 11 лютого 2014 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області вищевказане рішення суду першої інстанції було скасовано в частині щодо відмови у визнанні за [PERSON] права спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] та визнано за [PERSON] право спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 71-73). Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо врегульовані наступним чином. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права та інтересу. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, способом захисту якого, згідно до ст. 16 ЦК України, є зокрема визнання права. У відповідності зі ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник щ право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 ЦК України). У відповідності до статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної до інших осіб (спадкоємців), яке, у відповідності до ст. 1217 ЦК України, здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, «У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, …». Так, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] (батько дитини позивачки), після смерті [PERSON], спадщину фактично прийняв, адже проживав разом зі своє матір'ю на день її смерті. Через два місяці після смерті [PERSON], а саме [INFO], помер і її син, [PERSON], тому, не дивлячись на цей 2-х місячний строк, він відповідно ч. 1 ст. 1276 ЦІ України спадщину після своєї матері прийняв. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця. Крім того відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Судом встановлено та ніким не оспорюється факт що [PERSON] є неповнолітнім сином спадкодавця, тому відповідно до ст. 1241 ЦК України він має право на обов'язкову частку в спадковому майні, яка складається з 1/4 частки спірної квартири. Оскільки рішенням суду, що набрало законної сили, за відповідачем було визнано право спадкування за законом разом з спадкоємцями першої черги, тобто з [PERSON], то, з урахуванням права на обов'язкову частку, за останнім підлягає визнання право власності на 3/4 частини спадщини, а саме квартири [ADDRESS] Що ж стосується вимог позивачки про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, то вони задоволенню не підлягають, оскільки відповідач, як спадкоємець першої черги, також має право на 1/4 частку даної квартири та доказів які б підтверджували факт чинення відповідачем перешкодь у користуванні квартирою суду не надано. Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1923,73 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial