Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві (надалі також - відповідач, ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві) про зняття арешту з майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що у лютому 2016 року [PERSON] звернувся до УДАІ ГУ МВС України у м.Києві для зняття автомобіля з обліку та укладання договору купівлі- продажу, та дізнався про наявність постанов ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві від 13.08.2014 року ВП №43383090, від 18.08.2014 року ВП №43416013, від 10.10.2014 року ВП №44553664, від 21.11.2014 року ВП №45269281, від 05.12.2014 року №3097/9 ВП №44554989 про арешт та заборону відчуження на все майно боржника. Посилаючись на те, що на даний час заборгованість сплачена в повному обсязі, а накладені постановами ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві арешти порушують його права, як власника даного майна володіти, користуватися та розпоряджатися ним, в зв'язку з чим позивач просить суд винести рішення про зняття відповідних арештів на належне йому майно. В судове засідання сторони не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Проте, позивач надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач про поважність причин своєї неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надали, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також - ЦПК України), оскільки позивач не заперечував проти вирішення справи таким чином, про що зазначив у відповідній заяві. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2014 року ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві було вило видано постанову про арешт майна [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження на підставі постанови ВДАІ №АА2 046814 від 02 вересня 2013 року про стягнення штрафу на користь держави у розмірі 510 грн. 00 коп. з позивача та відкрито виконавче провадження №43383090. Також судом встановлено, що постановами ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві від 13.08.2014 року ВП №43383090, від 18.08.2014 року ВП №43416013, від 10.10.2014 року ВП №44553664, від 21.11.2014 року ВП №45269281, від 05.12.2014 року №3097/9 ВП №44554989, накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], та оголошено заборону їх відчуження, в зв'язку з наявністю у позивача заборгованості у розмірі 3 380 грн., яка ним в подальшому була погашена, що також підтверджується квитанціями ГУ Ощадбанку по м.Києву та області, відповідно до яких станом на 03 березня 2016 року заборгованість по виконавчим провадженням погашено у повному обсязі. На запит позивача до ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві щодо надання інформації про знаття арешту з майна по ВП №43383090, ВП №45269281, ВП №43416013, ВП №44554989, 21 липня 2015 року було отримано відповідь №Д/7-13 видану ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві у якій було повідомлено про те, що 11.09.2014, 29.09.2014, 22.11.2014, 05.12.2014 виконавчі провадження завершено відповідно до пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчі документи повернуто стягувачу без виконання. За правилами статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. В свою чергу, за змістом статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Тобто, за підсумовуючим аналізом вказаної правової норми, суд дійшов висновку, що законодавець пов'язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке було накладено арешт. За змістом статті 317 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. А відповідно до статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи те, що у [PERSON] станом на 03 березня 2016 року відсутня заборгованість, а накладення арешту на все майно порушує можливості реалізації ним своїх прав щодо володіння, користування та розпоряджання майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved