Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до ПП «Європацукор» про визнання договору підряду удаваним. В позовній заяві покликаються на ту обставину, що 01 жовтня 2013 р. між ними та відповідачем укладено договір підряду за №13/02/сир. Відповідно до цього договору позивачі взяли на себе зобов»язання виконати наступні роботи: здійснювати приймання, зберігання та відвантаження цукрових буряків для відповідача. Роботи також включали в себе проведення розрахунків із бурякоздавачами за зданий цукровий буряк цукром та іншими ресурсами, ведення належної облікової документації та подання звітності. Позивачі вважають, що відповідач, укладаючи з ними договір, приховав трудовий договір. Про це свідчить щоденний режим роботи бурякоприймального пункту підприємства в с.Заріччя Володимир-Волинського району (дільниця №11), характер роботи із фактично встановленою місячною заробітною платою, положення про повну матеріальну відповідальність. Пункт 1.2 договору передбачає, що робота виконується методом бригадного підряду, відповідно до планової кількості та розстановки працівників периферійного бурякопункту. Безпосереднє керівництво роботою бригади здійснює завідуючий бурякоприймальним пунктом, що відповідає вимогам ст.97 КЗпП України. Пункт 2.1 договору, яким передбачено, що підприємство, тобто відповідач, зобов'язується до початку робіт довести до відому підрядників їх права та обов'язки, правила техніки безпеки, форму та розміри оплати та відповідальність підрядників, фактично відповідає вимогам ст.29, ст.97 КЗпП України. Пункт 3.1 Договору, яким передбачено, що на період виконання робіт діє ненормований робочий день та підсумкований облік витрат часу робіт, відповідає ст.61 КЗпП України. Підписуючи договір підряду, в суть договору позивачі не вникали, і вважали, що підписували звичайний трудовий договір. При прийнятті на роботу до відповідача заяви про прийняття на роботу вони не писали, трудові книжки не оформлялися. У відповідача вони працювали з 01 жовтня 2013 р. по 31 жовтня 2013 р. Просять визнати договір підряду за №13/02/сир від 01 жовтня 2013 року удаваним та визнати його недійсним. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON], а також їх представник [PERSON], позов підтримали та в своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті позовної заяви. Третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Представник відповідача Колєсов М.Г. та Логвінська І.М. , заперечили проти задоволення даного позову та просять відмовити в його задоволенні з тих підстав, що роботи згідно оспорюваного договору підряду виконувалися двома сторонами на свій страх і ризик. Винагорода згідно умов договору нараховувалася в загальному розмірі 7 гри. за 1 тонну залікової ваги заготовленого та відвантаженого на завод цукрового буряка, незалежно від витраченого часу на заготівлю та кількості заготівельників. Підприємство забезпечило заготівельників лише матеріальними ресурсами для видачі населенню за зданий цукровий буряк та іншим обладнанням та ресурсами за заявкою заготівельників ( вага, бланки та ін.). Згідно умов договору підряду винагорода за договором встановлювалася за результатами здійсненої роботи по заготівлі, а саме за кожну тонну заготовленого та зданого на цукровий завод цукрового буряка. Позивачі підписували договір свідомо та без примусу, попередньо погодивши всі його умови. Жодних заяв на прийняття на роботу, документів про проходження медичного огляду, трудових книжок та інших документів, які оформлюються при укладення трудового договору позивачі на підприємство не подавали. Договір підписувався безпосередньо в с. Заріччя і на підприємство заготівельники не з'являлися. Позивачі з'являлися на підприємство лише в кінці заготівлі цукрових буряків для передачі документів про заготівлю, здійснення звірки розрахунків та виконаних робіт. Місце падання послуг по заготівлі знаходилося поза межами підприємства, в іншому районі, час перебування на місці заготівлі заготівельники визначали самі, мали вести облік часу самостійно, лише для визначення та поділу розміру загальної винагороди між собою. На підприємстві жодного обліку робочого часу, зокрема табелів обліку, не велося. Оскільки?договір підряду був укладеним з бригадою заготівельників, а не з кожним окремо, то винагорода за заготівлю мала виплачуватися на бригаду. З правилами внутрішнього трудового розпорядку. колективним договором, правилами техніки безпеки та охорони праці заготівельники не ознайомлювалися, договори про матеріальну відповідальність не укладалися. За зверненням позивачів Державна інспекція України з питань праці у Волинській області здійснювала перевірку до тримання норм законодавства при укладенні та виконання сторонами Договору підряду № 13/2. Порушень законодавства виявлено не було. Відповідні перевірки також проводилися податкової інспекцією та правоохоронними органами. Просять відмовити в позові. Заслухавши пояснення позивачів та представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що 01 жовтня 2013 р. між позивачами по справі та [PERSON] з однієї сторони , та відповідачем з другої сторони, було укладено договір підряду за №13/02/сир. Відповідно до умов даного договору, підприємство-відповідач по справі доручило, а підрядники [PERSON], [PERSON] та [PERSON] взяли на себе зобов»язання виконати роботи і здійснювати приймання, зберігання та відвантаження цукрових буряків для підприємства на бурякоприймальному пункті підприємства в с.Заріччя, Володимир-Волинського району (дільниця №11). Роботи також включають в себе проведення розрахунків із бурякоздавачами за зданий цукровий буряк цукром та іншими ресурсами, ведення належної облікової документації та подання звітності підприємству. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. Для визнання правочину удаваним суду слід установити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їхні дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як пояснили позивачі, даний оспорюваний ними договір, вони підписали, не вникаючи в його правовий зміст та вважали, що уклали з відповідачем трудовий договір. Як вбачається з пояснень представників відповідача, підприємство не мало наміру укладати з позивачами та [PERSON] трудові договори, тому уклало договір підряду. З досліджених судом доказів та пояснень сторін вбачається, що підприємство забезпечило позивачів лише матеріальними ресурсами для видачі населенню за зданий цукровий буряк та іншим обладнанням та ресурсами за заявкою заготівельників ( вага, бланки та ін.). Згідно умов договору підряду винагорода за договором встановлювалася за результатами здійсненої роботи по заготівлі, а саме за кожну тонну заготовленого та зданого на цукровий завод цукрового буряка. Позивачі підписували договір свідомо та без примусу, попередньо з ним ознайомившись. Жодних заяв на прийняття на роботу, документів про проходження медичного огляду, трудових книжок та інших документів, які оформлюються при укладення трудового договору позивачі на підприємство не подавали. Договір підписувався безпосередньо в с. Заріччя і на підприємство заготівельники не з'являлися. Позивачі з'являлися на підприємство лише в кінці заготівлі цукрових буряків для передачі документів про заготівлю, здійснення звірки розрахунків та виконаних робіт. Час перебування на місці заготівлі заготівельники визначали самі, на підприємстві жодного обліку робочого часу, зокрема табелів обліку, не велося. З правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором, правилами техніки безпеки та охорони праці позивачі не ознайомлювалися, договори про матеріальну відповідальність з ними не укладалися. Як вбачається з довідки про результати перевірки ПП «Європацукор» з питань дотримання трудового законодавства, Державна інспекція України з питань праці у Волинській області здійснювала перевірку до тримання норм законодавства при укладенні та виконання сторонами Договору підряду № 13/2. Порушень законодавства виявлено не було. спростовують заперечень відповідача. За таких обставин справи суд приходить до висновку, що підстав для задоволення даного позову не здобуто, а тому в його задоволенні слід відмовити повністю. На підставі ст.235 ЦК України,

Outcome: dismissed