Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просила визнати її добросовісним набувачем квартири [ADDRESS], придбаної на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 3756940 від 08.07.2013 р., а також визнати за позивачкою право власності на квартиру [ADDRESS] Ухвалою суду від 12.06.2014 року за заявою представника позивачки до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] (а.с. 24). Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що 26.04.2013 р. приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], видано свідоцтво про право на спадщину від 26.04 2013 р. щодо майна [PERSON], [INFO], який помер у липні 2012 року. Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №945 по спадковій справі №1/2013 та було видано нотаріусом на ім'я [PERSON] Позивачка також вказує, що спадкове майно складалося з трикімнатної квартири [ADDRESS], яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 03 червня 1993 року за №15-250 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON], державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори 23 вересня 2002 року за реєстровим №2-3168, має загальну площу 61,7, житлову 44,3 кв.м. [PERSON] зазначає, що 08.07.2013 р. був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила вищевказану квартиру. Позивачка вказує, що на момент укладання вказаного вище договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] мав зареєстроване в установленому законом порядку право власності на квартиру [ADDRESS], набуте на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.04 2013 р. Вказані обставини були перевірені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], яка здійснювала посвідчення договору купівлі-продажу квартири. За твердженням позивачки, вона зробила ремонт у квартирі на суму 237163 грн. та вселилася в неї. [PERSON] посилається на те, що 16.01.2014 року Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області відкрито кримінальне провадження по факту підроблення документів при отримані права на спадщину від 26.04 2013 р. щодо майна [PERSON], [INFO], який помер у липні 2012 року. Позивач вважає, що навіть якщо [PERSON] скоїв злочин, передбачений ст. 358 КК України, однак вона є добросовісним набувачем квартири в розумінні ст. 388 ЦК України та належним власником спірного нерухомого майна, що викликало її звернення до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідачі про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, однак у жодне судове засідання не з'явилися, про поважність причин відсутності не повідомили, заперечень на позовну заяву не надали. [PERSON], як особу, яка не має зареєстрованого місця проживання згідно довідки з адресно -довідкового бюро ГУМВС України в Одеській області (а.с. 20), викликано у судове засідання шляхом публікації оголошення у пресі в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України (а.с. 31). Відповідно до п. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Приймаючи до уваги, що судова повістка була надіслана [PERSON] за місцем її реєстрації (а.с. 29) та була повернута поштою із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.30), суд вважав за можливе розглядати справу без участі відповідачів за наявними в ній матеріалами. Факт належного сповіщення [PERSON] підтверджується також тим, що її представник 21.07.2014 року ознайомився із матеріалами справи, про що зробив відповідний запис (а.с. 28). Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України за згодою позивачки [PERSON] Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 26.04.2013 р. приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину від 26.04.2013 року щодо майна [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, яке було зареєстроване в реєстрі за №945, у спадковій справі №1/2013 на ім'я [PERSON] (а.с. 6). Спадкове майно складалося з квартири [ADDRESS], яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 03 червня 1993 року за №15-250, та зареєстрованого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 23 травня 1994 року у книзі 76 пр, на стор 144, під № 339, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON], державним нотаріусом третьої Одеської державної нотаріальної контори 23 вересня 2002 року за реєстровим №2-3168, та зареєстрованого Одеським Міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 24 вересня 2002 року у книзі 454 пр, на сторінці 117, за №339, та складається в цілому з трьох кімнат загальною площею 61,7 кв.м, житловою 44,3 кв.м. Судом також встановлено, що 08.07.2013 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) був укладений договір купівлі - продажу вказаної квартири. Договір було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 3756940 від 08.07.2013 року (а.с. 12 - 14). 16.01.2014 р. Київським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області розпочате кримінальне провадження по факту використання [PERSON] завідомо підроблених документів при оформленні спадщини щодо майна [PERSON] (а.с. 15-16). Постановою слідчого від 18.02.2014 року [PERSON] залучено до кримінального провадження в якості потерпілої (а.с. 17). З витягу з кримінального провадження вбачається, що в провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 520/14507/13-ц за позовною заявою [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину до майна [PERSON], визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності. На запитання суду представник позивачки пояснив, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/14507/13-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду, позов [PERSON] задоволено, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину до майна [PERSON], видане на ім'я [PERSON], визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON], а також скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну квартиру. Станом на момент розгляду судом даної справи вказана справа перебувала в апеляційному суді Одеської області та, за твердженням представника позивачки, [PERSON] подано касаційну скаргу на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси та ухвалу апеляційного суду Одеської області. Відповідно до положень ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. При викладених обставинах, у суду не викликає сумнівів той факт, що [PERSON] є добросовісним набувачем квартири [ADDRESS], адже вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мав права відчужувати спірну квартиру, а тому її позов в цій частині підлягає задоволенню. Разом із тим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права власності на вказану квартиру, оскільки станом на момент ухвалення судом даного рішення є чинним заочне рішення Київського районного суду м. Одеси у справі № 520/14507/13-ц, відповідно до якого право власності на зазначену квартиру вже визнано за [PERSON], а сама квартира витребувана з володіння [PERSON] Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачкою не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Outcome: partial