Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позивач зазначала, що 02 жовтня 2004 року між нею і відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Борзнянського районного управління юстиції Чернігівської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №53. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON] , [INFO] . Створити з відповідачем міцну сім`ю вони не змогли, шлюб виявився невдалим. [PERSON] абсолютно не цікавиться своєю сім`єю та фактично викреслив їх з донькою із свого життя, тому на даний час вирішується питання про розірвання шлюбу. За час подружнього життя вони придбали плазмовий телевізор LG RT-29FD15VX, серійний номер 506UF00059 - вартістю 5000 грн, DVD програвач Samsung V 7600 К - вартістю 2000 грн., Аудіо CD-583X - вартістю 3000 грн., двоконтурний котел Solar - вартістю 10000 грн., телевізор LG - вартістю 7000 грн, посудомийну машину Bosch SPV 43ml0 - вартістю 7215 грн. Загальна вартість даного майна складає 34215 грн., та у випадку розподілу майна Ѕ частина становитиме 17107,50 грн. Також, 14 травня 2016 року мати позивача [PERSON] подарувала відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 0,0688 га, розташовану в [ADDRESS] , кадастровий номер 3221283205:03:003:0135. Дана земельна ділянка була подарована її чоловіку для того, щоб вони з ним спільно будували будинок та проживали як сім`я. В лютому 2017 року відповідачем було зареєстровано право власності на побудований ними будинок на земельній ділянці, яка була подарована йому матір`ю позивача. Однак, в травні 2018 року відповідач вигнав позивача разом з їхньою донькою з побудованого ними будинку. Про даний факт свідчить в тому числі і електронний рапорт з Броварського ВП. В 2005 році батько позивача [PERSON] продав належну йому на праві власності земельну ділянку за суму 40000 грн., що станом на день продажу було еквівалентно 5000 доларів США. Дані кошти були надані в розпорядження позивача для будівництва будинку. На даний час позивач з донькою проживають в будинку її матері. В даному будинку місця немає, окрім маленької кімнати, де позивач може спати тільки в кріслі, а донька змушена спати разом з бабусею. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати плазмовий телевізор LG RT-29FD15VX, серійний номер 506UF00059 - вартістю 5000 грн, DVD програвач Samsung V 7600 К - вартістю 2000 грн., Аудіо CD-583X - вартістю 3000 грн., двоконтурний котел Solar - вартістю 10000 грн., телевізор LG - вартістю 7000 грн., посудомийну машину Bosch SPV 43ml0 - вартістю 7215 грн., житловий будинок загальною площею 106,1 кв.м., житловою площею 53,8 кв.м. з відповідними надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею в порядку поділу майна подружжя, право власності на посудомийну машину Bosch SPV 43ml0 - вартістю 7215 грн., телевізор LG RT-29FD15VX, серійний номер 506UF00059 - вартістю 5000 грн., DVD програвач Samsung V 7600 К - вартістю 2000 грн., та Аудіо CD-583X- вартістю 3000 грн., на Ѕ частину будинку, загальною площею 106,1 кв.м., житловою площею 53,8 кв.м. з відповідними надвірними будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок - «А», прибудова - «а», ґанок - «а1», мансарда - «Мс», гараж - «Б», сарай - «В», уборна - «У», огорожа - «№1», на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0688 га, кадастровий номер 3221283205:03:003:0135, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовні заяві, просили про задоволення позову в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення в повному обсязі, у зв`язку із відсутністю у сторін спільного майна, яке є предметом спору. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є другом позивача, сторонами було побудовано житловий будинок на земельній ділянці, подарованій матір`ю позивача, придбано необхідні предмети побуту. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є тіткою позивача, у 2004 році матір`ю позивача було подаровано сторонам земельну ділянку, на якій вони в 2007 році почали будувати житловий будинок. В будинок придбано побутову техніку та меблі. Відповідач вигнав позивача з будинку, змінив замки, позивач проживає у своєї матері. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є матір`ю позивача, сторони в 2004 році одружилися, проживали у них, в 2005 році батьки позивача продали земельну ділянку та дали гроші подружжю на будівництво житлового будинку на подарованій ними земельній ділянці. До будинку сторонами було придбано необхідні меблі та побутову техніку. Судом встановлено, що сторони позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 02 жовтня 2004 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Борзнянського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис за №52, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.6). Від спільного подружнього життя мають одну неповнолітню дочку: [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно договору дарування земельної ділянки від 14 травня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , останньому належить земельна ділянка площею 0,0688 га, кадастровий номер 3221283205:03:003:0135, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Бровраського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В. та зареєстровано в реєстрі за №3516 (а.с.8). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що за відповідачем [PERSON] в 2017 році на підставі декларації про готовність до експлуатації об`єкта, серія та номер КС №142163290302, виданій 24.11.2016 р. Департаментом ДАБІ у Київській області, зареєстровано право приватної власності на житловий будинок загальною площею 106,1 кв.м., житловою площею 53,8 кв.м. з відповідними надвірними будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок - «А», прибудова - «а», ґанок - «а1», мансарда - «Мс», гараж - «Б», сарай - «В», уборна - «У», огорожа - «№1», який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-12,72-73). За правилами ст.ст. 57, 60, 65, 70 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на їх кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що спірний житловий будинок було побудовано під час перебування сторін у шлюбі. За таких обставин, виходячи із презумпції належності подружжю на праві спільної сумісної власності будь-якого майна, набутого під час шлюбу, суд дійшов висновку, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Судом не приймається до уваги доводи відповідача проте, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок та господарські будівлі і споруди за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0688 га, не може буди об`єктом поділу майна подружжя, оскільки належить йому на підставі договору дарування від 14.05.2016 р. Так, згідно з п. 2 частини першої ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року №6-814цс15. Враховуючи те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, тому є необхідність у визнанні за позивачем права власності на Ѕ частини спірної земельної ділянки. З огляду на це, безпідставними є доводи відповідача про те, що дана земельна ділянка не є об`єктом поділу майна подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в п 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при наявності спору, суд має право призначити ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи здобуті у судовому засіданні докази, суд вважає, що підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя немає, тому частки кожного із подружжя є рівними. Поділ будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,0688 га, кадастровий номер 3221283205:03:003:0135, яка розташована за адресою: [ADDRESS] й призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, як спільного майна подружжя, слід провести, визнавши за кожним із них право власності на Ѕ частину даного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 22 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивачем [PERSON] не надано суду жодних доказів на підтвердження вартості спірного майна, а саме: телевізора LG RT-29FD15VX, серійний номер 506UF00059, DVD програвача Samsung V 7600 К, двоконтурного котла Solar, телевізора LG та Аудіо CD-583X, зокрема на час розгляду справи. В матеріалах справи наявний лише товарний чек на придбання посудомийної машини Bosch SPV 43ml0 вартістю 7215 грн. (а.с.13-18). Як зазначалося судом вище, згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів щодо вартості спірного майна, суд не може визначитися щодо обґрунтованості вимог [PERSON] , в цій частині позов задоволенню не підлягає. За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності про вартість об`єкта оцінки, ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 106,1 кв.м. (без урахування земельної ділянки), який розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 19 жовтня 2020 року становить 1058984 грн. Вартість Ѕ частини будинку складає 529492 грн.

Outcome: partial