Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], та [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» про усунення перешкод у користуванні власністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності. Згідно договору про порядок користування реальними частинами будинку, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Сердюком Н.М. від 01.06.1977 року, за реєстровим № 4-564, коридор літери «І» і «ІІ», ганок «К» і двір вказаного будинку будуть у спільному користуванні всіх співвласників. Відповідно до технічного паспорту житлового будинку [ADDRESS], виготовленого 28.08.2013 року КП «ВМБТІ» станом на 04.05.1977 року, площа приміщень загального користування становила 7,45 кв.м. і складалась з коридору «І», площею 1,12 кв.м. і коридору «ІІ», площею 6.3 кв.м. Також, позивачі зазначають, що у 1997 році колишня власниця ? частини даного будинку [PERSON] самовільно захопила частину коридору «ІІ» площею 2,2 кв.м., і встановила стіну з вхідними дверима до тієї частини будинку, якою вона реально користується, і тим самим площа коридору «ІІ» зменшилась з 6,3 кв.м. до 3,8 кв.м. Встановлені [PERSON] вхідні двері впритул межують з дверима до кімнати, яка належить [PERSON], що перешкоджає нормальному користуванню дверима та порушує права інших співвласників на користування спільним майном. З підстав зазначених вище позивачі звернулись до суду із даним позовом та просять усунути перешкоди у користуванні коридором літ. «ІІ», площею 6,3 кв.м., що відповідно до договору про порядок користування реальними частинами будинку, знаходиться у спільному користуванні всіх співвласників будинку [ADDRESS]. Усунути перешкоди в користуванні кладовою 2-2, площею 3,41 кв.м., зобов»язавши відповідачів звільнити приміщення кладової 2-2 від речей та зобов»язати відповідачів вчинити дії із знесення самовільно зведеної стіни із вхідними дверима в коридорі спільного користування літ. «ІІ» і повернути коридор літ. «ІІ» загального користування у попередній стан. Стягнути із відповідачів на користь позивачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] та позивач [PERSON] підтримали заявлені вимоги за обставин, викладених в позовній заяві в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Додатково, представник позивача [PERSON] - [PERSON] пояснила, що будинок [ADDRESS] є єдиним об'єктом нерухомого майна, оскільки поділ будинку чи виділення його частини в натурі не відбувалось, частки співвласників є ідеальними. Порядок користування реальними частинами будинку був визначений договором від 01.06.1977 року про порядок користування реальними частинами будинку. Даний договір сторонами не оспорювався і відсутні рішення суду про визнання цього договору недійсним, і тому є чиним і обов'язковим для виконання співвласниками як у 1997 році так і на даний час. Згідно до п. 1 даного договору порядок реального користування будинком встановлюється відповідно до поетажного плану від 06.11.1970 року, що міститься в матеріалах інвентарної справи. Згідно вказаного поетажного плану площа коридору «ІІ» становила 6,3 кв.м., розмір стін по внутрішньому обміру 3,2 на 1,97 в метрах. Не змінився розмір коридору «ІІ» і згідно експлікації від 18.04.1990 року. В матеріалах інвентаризаційної справи зміни в коридорі «ІІ» відображені у плані поверху на будинок літера «А» від 01.10.1997 року і в експлікації від 01.10.1997 року. Згідно цих документів площа коридору «ІІ» становить 3,8 кв.м., а внутрішній розмір - 1,95 *1,97 в метрах. Натомість в сходовій клітині - приміщення 3-1, збільшилась площа з 1,3 кв.м до 2,2 кв.м. приміщенням 3-1 згідно договору користувались [PERSON] та [PERSON] Внесення змін по вказаному будинку у 1997 році та виготовлення технічного паспорту відбувалось на підставі заяви [PERSON] від 06.09.1997 року. Доказом того, що порушення права співвласника [PERSON] на користування коридором «ІІ» продовжує існувати, є «План будинку [ADDRESS]» і «Експлікація приміщень до плану одноквартирного (садибного) будинку [NUMBER]», які виготовлені 10.07.2013 року за наслідками технічної інвентаризації вказаного будинку. Зазначила, також що співвласник [PERSON] згоди на зменшення площі коридору «ІІ» і будівництво стіни (внутрішньої перегородки) з вхідними дверима не надавала, про що вона заначила в позовній заяві та у своїх письмових поясненнях. Також відсутні докази отримання [PERSON] в судовому порядку згоди на перепланування та переобладнання вказаного будинку. Зменшення довжини коридору не відповідало інтересам інших співвласників. Ця частина коридору «ІІ» була необхідна колишній власниці [PERSON] для того, щоб переобладнати приміщення 3-2 «комора», яке знаходилось у житловому підвалі і вхід до якого можливий лише через коридор «ІІ», у приміщення 3-6 «кухня» і таким чином об'єднати всі приміщення , якими користувались [PERSON] та [PERSON] спільним виходом в коридор «ІІ». Ці зміни відображені в «Плані поверху будинку [NUMBER]» і в «Експлікації внутрішніх площ до плану будинку № 1». Представник відповідачів позов не визнав, просив відмовити у задоволені даної позовної заяви у повному обсязі. По суті позовних вимог пояснив, що в судовому засіданні був встановлений і не заперечувався сторонами той юридично важливий факт, що побудова спірної перегородки з дверима у коридорі «ІІ» та фактичне зменшення даного коридору відбулося у 1997 році, що підтверджується відповідними матеріалами справи та матеріалами інвентаризаційної справи. Позивачі в судовому засіданні підтвердили, що про встановлення (виникнення) даної спорудженої перегородки із вхідними дверима вони дізналися ще у 1997 році, але з певних об'єктивних соціальних причин та з метою не погіршувати відносини із іншими співвласниками даного будинку вони до 2013 року не бажали скористатись своїм цивільним правом і звернутись за захистом своїх прав та вирішення даного спірного питання до суду, тому не довели в судовому засіданні поважності причини пропуску загальних строків позовної давності. А тому висловив думку про те, що вказаний позов не підлягає до задоволення з підстав пропущення строку позовної давності, про що подав відповідну письмову заяву. Стосовно зведеної перегородки із вхідними дверима у коридорі «ІІ» зазначив, що позивачами жодним чином не доведено, що дана перегородка побудована самовільно або з порушеннями будівельних норм. Те, що зазначена перегородка із вхідними дверима не є самовільно побудованою підтверджується також наявними матеріалами інвентаризаційної справи. В даних матеріалах відсутні будь-які зазначення чи штампи на експлікаціях чи відповідних технічних документах про самовільну побудову останньої з моменту її виникнення - з 1997 року, а також в подальшому, оскільки після 1997 року по даному будинку декілька разів проводилась поточна інвентаризація, і у них також відсутня будь-яка інформація щодо незаконності побудови даної перегородки. Представник відповідачів пояснив, що на даний момент не можливо стверджувати про самовільність чи незаконність побудови вказаної перегородки із вхідним дверима в коридорі «ІІ», а отже взагалі не може ставитись питання про її знесення. Представник третьої особи без самостійних вимог КП «Вінницького міського бюро технічної інвентаризації» при вирішені даного спірного питання судом покладалась на розсуд суду. По суті заявлених вимог пояснила, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи 18.04.1990 року по даному будинковолодінню було проведено поточну інвентаризацію відповідно до якої площа коридору «ІІ» становила 6,3 кв.м. Технічною інвентаризацією від 01.10.1997 року встановлено, що у даному коридорі влаштовано перегородку, внаслідок якої утворилося два приміщення: коридор «ІІ» площею 3,8 кв.м. та сходова клітина 3-1 площею 2,2 кв.м. Станом на 01.10.1997 року технічна інвентаризація об'єктів житлового фонду проводилась у відповідності до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації житлового фонду, затвердженої наказом Центрального статистичного управління СССР від 15.07.1985 року № 85. Розділом 4 Інструкції від 15.07.1985 року передбачено перелік випадків, коли будівництво вважається самочинним, а саме: будівництво службових будівель; реконструкція житлових будинків; перепланування правомірно збудованих нежитлових будівель у житлові; будівництво нової будівлі при наявності дозволу на капітальний ремонт старої. Тому представником третьої особи в судовому засіданні було зазначено, що влаштування перегородки у коридорі «ІІ» в будинку [ADDRESS], станом на 01.10.1997 рік самочинним вважатись не могло, а тому штамп про самочинне переобладнання не проставлявся. З»ясувавши позиції сторін, представника третьої особи без самостійних вимог, дослідивши наявні матеріали цивільної справи та матеріали інвентаризаційної справи по будинку [ADDRESS], суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.06.1977 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Сердюк Н.М., за реєстровим № 4-718, і зареєстрованого ВООБТІ 09.08.1977 року за реєстровим № 1735, [PERSON] належить ? частка будинку з відповідною часткою службових будівель (а.с.8-9). Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] підтверджується, що факт зміни прізвища [PERSON] у зв»язку із реєстрацією шлюбу та присвоєння їй прізвища [PERSON] (а.с.7). Згідно договору дарування частки будинку від 29.06.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 1735, [PERSON] є власником ? частки житлового будинку [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2009 року, посвідченого нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної [PERSON], за реєстровим № 6-618, 1/3 частка майна померлої [PERSON], яка складається з ? частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.04.2009 року, посвідченого нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної [PERSON], за реєстровим № 6-614, 1/3 частка майна померлої [PERSON], яка складається з ? частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель [ADDRESS] належить [PERSON] 01.06.1977 року між попередніми співвласниками будинку [ADDRESS], а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про порядок користування реальними частками будинку (а.с.12). Відповідно до договору про порядок користування реальними частинами будинку від 01.06.1977 року, що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи № 4833 (а.с. 72) коридор «І», «ІІ» і ганок «К» знаходяться у спільному користуванні всіх співвласників. Згідно даного договору та відповідно до поетажного плану від 06.11.1970 року, що міститься у інвентаризаційній справі (а.с. 10 (13) площа коридору «ІІ» становила 6,3 кв.м. Такий самий розмір коридору «ІІ» зазначений і на експлікації від 18.04.1990 року (аркуш інвентаризаційної справи 80). Згідно матеріалів інвентаризаційної справи вперше зміни в коридорі «ІІ» відображені у плані поверху на будинок літ. «А» від 01.10.1997 року та експлікації від 01.10. 1997 року (аркуш інвентарної справи 97), зроблених на підставі проведеної 01.10.1997 року поточної інвентаризації будинку [ADDRESS]. Внесення змін до технічної документації та підставою для проведення поточної інвентаризації була заява [PERSON] від 06.09.1997 року. Станом на 01.10.1997 року технічна інвентаризація об'єктів житлового фонду проводилась у відповідності до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації житлового фонду, затвердженої наказом Центрального статистичного управління СССР від 15.07.1985 року № 85. Розділом 4 Інструкції від 15.07.1985 року передбачений виключний перелік випадків, коли будівництво вважалось самовільним. Відповідно до положень даної Інструкції станом на 01.10.1997 року влаштування перегородки у коридорі «ІІ» в будинку [ADDRESS] самочинним вважатись не могло, а тому і не було поставлено будь-яких штампів про самочинне переобладнання. Із даним позовом [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду 24.10.2013 року. В судовому засіданні судом було встановлено і не заперечувалось сторонами, що перегородка у коридорі загального користування «ІІ» була зведена у 1997 році. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON] у своїх поясненнях підтвердили той факт, що про виникнення зведеної перегородки у коридорі «ІІ» позивачу [PERSON] та позивачу [PERSON] стало відомо ще у 1997 році. Згідно положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормою ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Початок перебігу позовної давності визначається за правилами ст. 261 ЦК України, згідно положень якої строк позовної давності починає спливати з моменту, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачами клопотання про продовження строку позовної давності не заявлялось, крім того, ними не доведено поважності причин пропуску загальних строків позовної давності. Враховуючи викладене вище та

Outcome: dismissed