Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

[PERSON] , представник [PERSON] , звернулася до суду з позовом до ФГ «ВЛАДА» про стягнення коштів, вказуючи, що 20.12.2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі. Рішенням Бериславського районного суду від 16.03.2020 року по справі № 647/294/20, залишеним без змін постановою Херсонського апеляційного суду від 21.05.2020 р. вказаний договір оренди розірвано у зв`язку із систематичною несплатою відповідачем орендної плати. Тобто з 21.05.2020 року договір оренди між сторонами є припиненим. Рішенням суду також зобов`язано відповідача повернути позивачу земельні ділянки, які були об`єктом оренди. Проте відповідач земельні ділянки добровільно не повернув та продовжував використовувати їх у власних інтересах. З 01.01.2020 року по 21.05.2020 року відповідач використовував належні позивачеві земельні ділянки в межах дії договору оренди землі, а з 21.05.2020 року по 30.06.2020 року без договірних відносин, без годи власника та всупереч вимогам рішення суду. У зв`язку з цим позивач вважає, що з відповідача слід стягнути орендну плату за весь строк користування земельними ділянками в сумі 25 357,50 грн., пеню за час прострочення сплати орендної плати в сумі 3499,68 грн. та неустойку за порушення обов`язку щодо повернення земельної ділянки в сумі 13 150,40 грн. Згідно заяви представника позивача про збільшення розміру позовних вимог станом на 10.06.2021 року розмір пені збільшився та складає 8165,92 грн., вказану суму пені просить стягнути з відповідача на користь позивача. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову і суду пояснила, що договір оренди земельних ділянок, укладений між нею та відповідачем, було розірвано рішенням Бериславського районного суду від 16.03.20 року. Апеляційний суд засилив це рішення 21.05.20р. 22.06.2020 року вона взяла витяг про розірвання договору і 30.06.2020 року з комісією поїхали на поле і склали акт, що відповідач зібрав урожай. Належні їй земельні ділянку вона передала в оренду іншому орендарю. Просить суд стягнути з відповідача орендну плату за період з 01.01.20р. по 30.06.20р. в сумі 25 357,50 грн., пеню в сумі 8165,92 грн., неустойку 13150,40 грн. , судові витрати 908 грн. та витрати на послуги адвоката в сумі 10 000 грн. Представник позивача підтримав вимоги позову в межах і з підстав, викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, позовні вимоги про стягнення пені та неустойки не визнав. Суду пояснив, що позивач повинна була прийти в касу господарства і забрати орендну плату, оскільки вона не надала їм свого поточного рахунку. Вони дійсно засіяли спірну земельну ділянку озимим ячменем і не встигли його скосити до кінця дії договору. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що відповідач погоджується на стягнення орендної плати за період з 01.01.20р. по 30.06.20р. в сумі 24 198,30 грн., пеню та неустойку просить не стягувати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що працює бухгалтером в ФГ «ВЛАДА». 21.05.2020 року договір оренди між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням суду. Позивачка в період з 21.05.20 року по 20.06.20 року до ФГ «ВЛАДА» за грошовими коштами не зверталася. Згідно її розрахунків заборгованість господарства по орендній платі становить 24 198,30 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що чув, як [PERSON] по телефону говорив, що не буде розраховуватися з позивачем за оренду землі у 2020 році. Заслухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приймає до уваги наступне. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Приписами ч.ч.1,2 статті 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом . Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно Договору оренди землі від 20.12.2017 р. [PERSON] надала в оренду ФГ «ВЛАДА» земельну ділянку загальною площею 50 га. Рішенням Бериславського районного суду від 16.03.2020 року договір оренди землі від 20.12.2017 року, укладений між [PERSON] та ФГ «ВЛАДА», розірвано. ФГ «ВЛАДА» зобов`язано повернути [PERSON] земельні ділянки. Постановою Херсонського апеляційного суду від 21.05.2020 року рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 16.03.2020 року залишено без змін. Згідно акту обстеження земельної ділянки від 09.06.2020 року , проведеної начальником відділу земельних відносин, благоустрою та розвитку інфраструктури Літвіненко Є.В. в присутності голови, бухгалтера ФГ «ВЛАДА», в результаті обстеження земельних ділянок загальною площею 50,00 га було встановлено, що спірні земельні ділянки засіяно озимим ячменем. Згідно зі ст.13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата заземлю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України .Обчислення розміру орендної плати заземлю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно зі ст.24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, і дана обставина не заперечується відповідачем, що ФГ «ВЛАДА» використовувало належні позивачеві земельні ділянки в межах дії договору оренди землі, а з 21.05.2020 року по 30.06.2020 року без договірних відносин, не виплативши при цьому орендну плату за вказаний період користування земельними ділянками. Щодо пояснень відповідача про те, що [PERSON] не зверталася до господарства за отриманням орендної плати, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання за грошовим зобов`язанням провадиться - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання. В договорі оренди землі від 20.12.2017 р. місце виконання орендарем грошового зобов`язання по внесенню орендодавцю орендної плати не встановлено, а тому воно має виконуватися відповідно до частини 1 ст. 532 ЦК України за місцем проживання орендодавця, тобто позивача. Оскільки внесення орендної плати є грошовим зобовязанням саме відповідача, а тому він має докладати зусиль для його виконання. Отже, відповідач зобов`язаний був сплачувати орендну плату за місцем проживання власника землі, а у випадку неможливості виконати своє зобов`язання за його місцем проживання, внести орендну плату за договором у депозит нотаріуса (ст.537 ЦК України). Також відповідач не позбавлений права сплатити оренду плату поштовим переказом. Однак, відповідачем цього не зроблено. Умовами договору оренди від 20.12.2017 р не передбачено обов`язку орендодавця звертатися до орендаря за отриманням орендної плати, не зазначено місце оплати орендної плати, а тому суд виходить з загальних норм діючого законодавства України. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по орендній платі підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне: Пунктом 9 договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем щороку у розмірі 1200 грн. за 1 га. Тобто розмір орендної плати за період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року становить 30 000,00 грн. (1200 грн. х 6 місяців), індекс інфляції - 100,2% (за 6 місяців 2020 р.), орендна плата з урахуванням індексу інфляції - 30 060,00 грн. (30 000,00 х 100,2%). За вирахуванням податків у сумі 5861,70 грн., а саме ПДФО та військового збору, орендна плата до стягнення становить 24 198,30 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 12 договору встановлено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,2 % від несплаченої суми за кожний день прострочення. Оскільки суд дійшов висновку про те, що відповідачем порушені строки внесення орендної плати за період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року, позивач має право на отримання від відповідача пені в розмірі, встановленому договором оренди: 24198,30 х 0,2% х 181 день = 8759,78 грн. За вирахуванням податків сума пені до стягнення становить 7051,63 грн. Стаття 549 ЦК України визначає поняття неустойки. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ч.2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Оскільки Договором оренди землі від 20.12.2017 року не передбачено відповідальність у вигляді неустойки, позовні вимоги про її стягнення задоволенню не підлягають. За приписами до частин 1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до абзацу 1 частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень частин першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України, передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу [PERSON] подала суду Договір про надання правової допомоги від 09.03.2021 року з Додатком 1 до Договору про надання правової допомоги від 09.03.2021 року, Акт № 1 приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) згідно Договору про надання правової допомоги від 09.03.2021 року.. Однак до суду не надано належних документів на підтвердження оплати гонорару за надання правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжного доручення з відміткою банку або іншій банківський документ, касові чеки та інше). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами понесення витрат на правничу допомогу, таким чином відсутні підстави для відшкодування таких витрат відсутні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial