Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернувся в суд з позовом про визнання договору застави майнових прав та відступлення права вимоги недійсним та просить визнати недійним Договір застави майнових прав та відступлення права вимоги від 11.09.2014 року, укладеного між ПАТ «Камбіо» (надалі по тексту - Відповідач - 1) та [PERSON](надалі по тексту - Відповідач - 2), посилаючись на те, що 26.05.2008 року між Позивачем та Відповідачем - 1 укладено Кредитний договір № 543ф/02-2008. В подальшому, внаслідок розголошення Відповідачем - 1 інформації, яка містить банківську таємницю, 11.09.2014 року без згоди Позивача, було укладено Договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги між Відповідачем - 1 та Відповідачем - 2. Вважає Договір застави недійсним, оскільки він суперечить загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме суперечить іншим актам цивільного законодавства та порушує законні права та інтереси Позивача. В судовому засіданні представники позивача просили позов задовольнити, з викладених у ньому підстав. В судовому засіданні представники відповідача проти позову заперечували, посилаючись на те, що не має жодних правових підстав для визнання недійсним Договору застави майнових прав та відступлення права вимоги. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, представників відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до слідуючого. Встановлено, 26.05.2008 року між Позивачем та Відповідачем - 1 укладено Кредитний договір № 543ф/02-2008. (а.с.а.с. 9-10). В подальшому, 11.09.2014 року було укладено Договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги між Відповідачем - 1 та Відповідачем - 2 (а.с.а.с. 11-12). 12.09.2014 року з рахунку Відповідача - 2 ПАТ «Банк Камбіо» було списано грошові кошти у сумі 52 946,35 доларів США в рахунок погашення заборгованості згідно п. 4.1 Договору застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11.09.2014 року та Кредитного договору № 543ф/02-2008 від 26.05.2008 року, що укладений між Відповідачем-1 та Позивачем. Вказане підтверджується меморіальним ордерами від 12.09.2017 року №№ 325_179, 325_1789, 325_1797 (а.с.а.с. 44-46). Рішенням Печерського районного суду м києві від 09.08.2016 року було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму заборгованості в розмірі 52 258,36 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.08.2016 року становить еквівалент 1 297 052,50 грн., та судовий збір в розмірі 6 890, 00 грн. (а.с.а.с. 41-43). Добровільне виконання Позивачем судового рішення підтверджується довідкою ПАТ «Приватбанк» від 06.12.2016 року, відповідно до якої 30.11.2016 року позивач перерахував на картковий рахунок відповідача - 2 7 500, 00 грн. (а.с. 47). Також, випискою щодо руху грощових коштів на рахунку відповідача - 2, що відкритий у ПАТ «ПУМБ», відповідно до якої її рахунок було погашено 22.11.2016 року на суму 9 900,00 грн. (а.с. 48). Відповідно до звіту про рух грошових коштів на рахунку Відповідача - 2, що відкритий у ПАТ «ПУМБ» 15.08.2016 року та 26.09.2016 року а рахунок В надійшли 10 000,00 грн. від Позивача (а.с.49). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити відсотки та інші платежі передбачені кредитним договором. Ст. 572 ЦК України передбачає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 202 ч. 1, ст. 207 ч. 2 ЦК України, договір є правочином, спрямованим на набуття позивачем цивільних прав та обов'язків з поруки і вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ч. 3 ЦК України, Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання позивача на те, що оскаржуваний Договір застави майнових прав та відступлення прав вимоги від 11.09.2014 року укладений між [PERSON] та ПАТ «Банк Камбіо» є фіктивним правочином оскільки він не є спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним є безпідставним. Зазначений Договір забезпечує вимоги ПАТ «Банк Камбіо», що випливають з Кредитного договору № 543ф/02-2008 від 26.05.2008 року, що укладений між ПАТ «Банк Камбіо» та [PERSON]. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсними Договору застави майнових прав та відступлення права вимоги від 11.09.2014 року не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки жодною нормою Цивільного кодексу України та Закону України «Про заставу» не визначено, що при укладені договору відступлення права вимоги по кредитному договору кредитор повинен отримати на це згоду боржника, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed