Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

[PERSON], з урахуванням письмових уточнень від 13.10.2016 року та від 07.11.2016 (а.с. 14-15, 23-24), звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі 3000 гривень. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, різних поглядів на сімейні відносини. Не підтримують сімейних відносин з січня 2016 року, а тому їх шлюб існує тільки формально і його слід розірвати. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Також, відповідач матеріально не забезпечує сім»ю, грошей на утримання сина не надає, тому просить стягнути з нього аліменти на утримання їх спільної дитини у вищевказаному розмірі. Позивач у судове засідання не зявилася, натомість подала до суду заяву (а.с. 27) про розгляд справи без її участі, при цьому просила задоволити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання також не зявилися, оскільки заявили клопотання про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги визнали частково, не заперечили проти розірвання шлюбу. Щодо розміру аліментів, то такі просили стягувати з щомісячно у розмірі 1000 грн. Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне. Судом встановлено, що між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстрований 05 жовтня 2013 року у виконкомі Дерценської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис №16 (а.с. 4). Від даного шлюбу у сторін народилася дитина син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження, а.с. 5), який проживає з позивачем (довідка, а.с. 24) Відповідно до частини другої ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з частиною третьою ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга ст. 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому шлюб носить лише формальний характер. За таких обставин справи, позов підлягає задоволенню. По відношенню до іншої вимоги позивача суд виходить з наступного. Статтею 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII) передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України обовязками батьків є піклування про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення \~здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування \~її до самостійного життя. У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з приписами ст. 182 Сімейного кодексу України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року \~«Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, \~інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в суді, і не оспорюється сторонами, відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків по утриманню дитини, яка перебуває на повному утриманні та вихованні позивача, а тому з урахуванням того, що в суду не має відомостей про офіційне працевлаштування відповідача, а також про те, що відповідач має інші аліментні зобовязання, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання дитини, у відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України, тобто у твердій грошовій сумі, та у розмірі, що становить 1000,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В свою чергу, частиною першою ст. 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тому, визначений судом розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дитини, не ставитиме відповідача у скрутне матеріальне становище, відповідатиме критерію щодо рівності батьків у понесенні витрат на утримання дитини, а також загальним засадам сімейних відносин справедливості розумності та моральності. При цьому, визначаючи саме такий розмір аліментів суд враховує встановлений у 2016 році Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, який станом на 1 січня становить у розмірі 1167 грн.. Таким чином збільшені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини першої\~ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. \~ Пунктом 1 частини першої ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Крім того, з урахуванням ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню в доход держави судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: approved