Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) 20 серпня 2013 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (надалі Відповідачі) про стягнення в солідарному порядку боргу за договором позики, стягнення моральної шкоди та про зобов'язання державної реєстрації нерухомого майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 серпня 2011 року між [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідачі отримали грошові кошти у розмірі 797 100 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 12 серпня 2011 року еквівалентна 100 000 доларів США. Вказаний договір позики було посвідчено нотаріально. Отримані кошти мали повернути не пізніше 12 серпня 2013 року, однак до цього часу відповідачі відмовляються виконувати свої зобов'язання та повертати отримані кошти. За договором про відступлення права вимоги від 29 липня 2013 року, посвідченому нотаріально (зареєстровано в реєстрі за № 374) [PERSON] передав позивачу право вимоги і він став позикодавцем за договором позики, посвідченим 12 серпня 2011 року приватним нотаріусом. До початку розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, збільшивши суму до стягнення та про зобов'язання державної реєстрації нерухомого майна. Оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов'язань щодо повернення отриманої суми, просить суд стягнути суму позики з відповідачів солідарно, з урахуванням 3 відсотків річних від простроченої суми боргу та відсотків за користування позикою, всього 936 581 грн. 56 коп. Моральну шкоду оцінюють в сумі 2 000 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача на позовних вимогах наполягають, посилаючись на викладені обставини та просять суд стягнути з відповідачів солідарно суму 938 581 грн. 56 коп. та зареєструвати нерухоме майно. Інтереси позивача в суді представляла адвокат [PERSON] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи у суді, про причини неявки суд не повідомили, письмових заяв чи клопотань до суду від них не надійшло. Суд вважає, що відповідачі були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в суді, оскільки до суду повернулись два поштові відправлення про виклик їх до суду на 10 січня 2014 року з відміткою пошти про особисте отримання кореспонденції. Представник відповідачів адвокат [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в суді до суду також не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, письмових заяв чи клопотань до суду від нього не надійшло. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання також не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в суді. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить суд врахувати, що таку суму коштів відповідач [PERSON] не отримував того дня, як вказано в розписці, яку писав [PERSON] особисто. В розписці від 12 липня 2011 року вказано його як свідка, а не як позичальника. Дружина [PERSON] - відповідач [PERSON] також не може бути відповідачем у справі, оскільки до суду не надані докази, що сума позики була отримана та використана саме для потреб сім'ї. Інтереси відповідачів [PERSON] та [PERSON] в суді по довіреностям представляла [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 19, 20, 22, 23, 96, 355, 358-361, 526, 553-559, 614, 619-625, 1046-1049, 1051, 1167 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1046, 1947 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей. Договір позики укладається в простій письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного доходу громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За загальним правилом відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.ст. 60, 65, 73 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності подружжя незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). За зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержано за договором, використано на її потреби. За змістом ст.ст. 23, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відшкодування моральної шкоди можливе лише за умови правомірних діянь позивача. Судом встановлено, що 12 серпня 2011 року між [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідачі отримали грошові кошти у розмірі 797 100 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 12 серпня 2011 року еквівалентно 100 000 доларів США. Вказаний договір позики було посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за № 2003. За умовами договору отримані кошти мали повернути не пізніше 12 серпня 2013 року, однак зобов'язання не виконано. До суду надано оригінал розписки, написаної [PERSON] в присутності [PERSON] (вказано як свідка) про отримання ним саме 12 липня 2011 року від [PERSON] суми 100 000 доларів США, які він зобов'язувався повернути до 12 липня 2013 року. Судом також встановлено, що за договором про відступлення права вимоги від 29 липня 2013 року, посвідченому нотаріально (зареєстровано в реєстрі за № 374) [PERSON] передав [PERSON] - позивачу у справі право вимоги і позивач став позикодавцем за договором позики, посвідченим 12 серпня 2011 року приватним нотаріусом. В договорі позики від 12 серпня 2011 року відсутня згода дружин відповідачів. Суд не приймає до уваги пояснення позивача, що кошти були отримані за згодою дружин та використані в інтересах сім'ї, а тому вважає, що позовні вимоги про солідарне стягнення отриманої як позика суми не підлягають задоволенню повністю, оскільки до суду не надані достовірні та переконливі докази на підтвердження вказаних обставин. Суд не погоджується із позицією позивача, що позика була отримана за згодою дружин відповідачів, оскільки в договорі позики від 12 серпня 2011 року про це не було вказано. Суд критично оцінює надану суду копію договору позики грошей від 12 серпня 2009 року, посвідченого нотаріально (зареєстровано в реєстрі за № 801) за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] та [PERSON], за згодою їх дружин, суму 100 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на день підписання договору складала 815 000 грн. строком до 12 серпня 2011 року. Суд приймає до уваги, що відповідачами не було доведено відсутність своєї вини з приводу неналежного виконання своїх зобов'язань за договором позики від 12 серпня 2009 року. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Приймаючи до уваги пояснення позивача, що він одного разу надавав свої кошти [PERSON] в сумі 100 000 доларів США для позики [PERSON] та [PERSON] в борг ще в 2009 році, що підтверджується копією договору позики від 12 серпня 2009 року, тобто в серпні 2009 року, і до цього часу вони борг не повернули. Суд дійшов висновку, що позику в сумі 100 000 доларів США [PERSON] та [PERSON] отримали значно раніше, ніж 12 липня 2011 року, тобто за два роки до 12 серпня 2011 року. Тобто, копія договору позики грошей від 12 серпня 2009 року є письмовим доказом, який свідчить про безгрошовість договору позики від 12 серпня 2011 року. Суд також дійшов висновку, що укладений договір позики від 12 серпня 2011 року який був посвідчений нотаріально (зареєстровано в реєстрі за № 2003) є безгрошовим, а відповідно не є укладеним. За неукладеним договором позики суд не може стягувати з відповідачів кошти, які були взяті в борг раніше, ще в 2009 році. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що право позивача за безгрошовим договором позики від 12 серпня 2011 року не було порушено. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності позовних вимог в межах заявлених вимог, суд вважає що відсутні підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів в солідарному порядку боргу за договором позики від 12 серпня 2011 року на користь позивача. Виходячи з встановлених обставин, суд також вважає що і позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно процентів за користування позикою та 3 відсотків річних також не підлягають задоволенню. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 2 000 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки до суду не надані докази чому, виходячи з яких критеріїв чи міркувань, посилаючись на який закон, позивач оцінює моральну шкоду саме в таких розмірах. Враховуючи, що відсутні докази, що відображають ступінь моральних та душевних страждань позивача у зв'язку з їх вимушеними негативними змінами в звичному житті, що настали, виходячи із характеру немайнових втрат, їх тривалості та можливості їх відновлення, суд дійшов висновку, що вказані вимоги щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди не передбачені чинним законодавством як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи, а тому повністю не підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача не ґрунтуються на законі. Щодо позовних вимог про зобов'язання державної реєстрації нерухомого майна, суд також дійшов висновку, що вимоги позивача щодо зобов'язання державної реєстрації нерухомого майна (не вказано за ким саме, яке саме майно підлягає реєстрації) не передбачені чинним законодавством як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи - позивача, а тому повністю не підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача та представника позивача не ґрунтуються на законі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений Законами України. Способи захисту цивільного права зазначені в ст. 16 ЦК України. Суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога є безпідставною, оскільки не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні та не ґрунтується на законодавстві, а тому є такою, що не підлягає задоволенню. Судові витрати, що понесені позивачем не підлягають стягненню з відповідачів. Враховуючи викладенні обставини та

Outcome: dismissed