Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

[PERSON] (позивачка) звернулася з позовною заявою до Рокитнянського районного суду Київської області 01.03.2016р. в якій, після уточнень просила позбавити [PERSON] (відповідача) батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] 16.03.2016р. справа передана за підсудністю для розгляду до Придніпровського районного суду м. Черкаси. В судовому засіданні позивачка пояснила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO] На теперішній час дитина проживає разом з нею. Починаючи з 2012 року відповідач ухиляється від виховання сина, не надає жодної матеріальної допомоги, не піклується про нього. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки відповідача. Син знаходиться на повному її утриманні. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. У зв'язку з цим вона просить задовольнити позовні вимоги та позбавити відповідача батьківських прав щодо їх сина. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі зазначивши, що відповідач має обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток, надавати належне матеріальне забезпечення для розвитку дитини, проте від своїх батьківських обов'язків відповідач ухиляється, не проявив зацікавленості її долею, не брав участі у забезпеченні своєї дитини. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Матеріальну допомогу на утримання сина позивачці надає регулярно. Зауважив, що позивачка створює всі умови для того, щоб його спілкування з дитиною було унеможливлене, незважаючи на те, що він бажає спілкуватися з сином. У зв'язку з тим, що позивачка переїхала проживати в іншу область, то його зустрічі і спілкування з сином дещо ускладнені з об'єктивних причин. Зауважив, що вимоги позивачки пов'язані з тим, що позивачка не бажає узгоджувати з ним вивіз сина за кордон. Від виконання батьківських обов'язків він ніколи не ухилявся, а тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - адвокат Потапенко С.В. - в судовому засіданні заперечував проти задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, та просив відмовити у задоволенні позову. В якості свідків судом допитані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Зокрема, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в за реєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.07.2014р. (а.с.6). У даному шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до характеристики [PERSON] користується повагою в колективі, має чималі організаційні здібності, не має шкідливих звичок, займає посаду бухгалтера з 16.11.2015р., виданою директором ТОВ «САМБОР АГРО» №5 від 18.01.2016р. (а.с.8). Відповідно до довідки від 17.02.2016р. №211 та №212 від 17.02.2016р. вбачається, що [PERSON] не відвідував в закладі свого сина [PERSON] (а.с.9, 10). Позивач [PERSON] разом із малолітнім сином проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою №532 від 18.02.2016 р., виданою виконкомом Рокитянської селищної ради (а.с.12). Згідно висновку обстеження матеріально-побутових вимог для життя та виховання дитини створені належні умови.(а.с.11). Також позивач надала суду висновок від 12.02.2016р., відповідно до якого орган опіки та піклування Рокитнянської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо його сина - [PERSON],[INFO] (а.с.13). Згідно до характеристики [PERSON], виданої комітетом самоорганізації населення мікрорайону «Митниця», будь-яких порушень громадського порядку, неадекватної, антисоціальної поведінки за [PERSON] не було зафіксовано. Скарг від сусідів на [PERSON] не надходило (а.с.37). Відповідно до довідки МВС України Департаменту інформаційно-аналітичного забезпечення» №108-03072014\\00999 за обліками МВС [PERSON] станом на 03.07.2014 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с.38). Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.10.2015р. (а.с.31-32) з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання їх сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2015р. до досягнення дитиною повноліття. 16.05.2016р. державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Черкаси направлено подання Начальнику Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання його сина [PERSON] (а.с.141). З зазначеного подання вбачається, що відповідач не виконує рішення суду про сплату аліментів в добровільному порядку, а тому зі період з 01.09.2015р. по 01.05.2016р. утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 6226грн. Натомість, з пояснень відповідача вбачається, що він офіційно не працевлаштований у зв'язку з чим не має стабільного постійного доходу, проте підробляє неофіційно і в середньому на місяць отримує до 1500грн доходу. З наданих суду квитанцій /а.с.35-36,101-103/ вбачається, що за період з серпня 2014р. по листопад 2015р. відповідач щомісячно перераховував на користь позивачки аліменти в розмірі по 250грн на місяць, за виключенням періоду з квітня по липень 2015р.. У березні 2016р. відповідачем також перераховані на користь позиваки аліменти в розмірі 250грн. Влітку 2015р. син [PERSON] перебував у відповідача. В липні 2015р. разом з батьками відповідача їздив на відпочинок на море. Як зазначили, допитані в судовому засіданні в якості свідків батьки відповідача - [PERSON] та [PERSON] - витрати, пов'язані з відпочинком дитини оплачував відповідач. Факт поїздки дитини на море для відпочинку визнається і позивачкою, а тому суд вважає його доведеним. З наданих суду відповідачем фотографій та пояснень свідка [PERSON] вбачається, що відповідач проводив час разом з сином і гуляв в м. Черкасах, зокрема у серпні 2015р. вони разом відвідували заклад ресторанного типу «Фара дель Порто». З пояснень свідків [PERSON] і [PERSON] вбачається, що відповідач не приділяє належної уваги синові, оскільки рідко з ним зустрічається і в останнє вони бачились влітку 2015р.. За таких обставин позивачка звернулась до суду і просить позбавити відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON]. Тож спір між сторонами виник із сімейних правовідносин щодо виконання батьками їх батьківських обов'язків, що регулюються нормами Сімейного кодекс України (далі - СК). Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст.164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Тому, пред'являючи позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позивач повинен довести, що відповідач (мати дитини) свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків по її вихованню. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зауважує, що у справі відсутні безспірні докази що свідчать про свідоме, винне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини. З огляду на обов'язок доказування, позивач не довела у чому полягає винна поведінка відповідача. Висновок органу опіки та піклування Рокитянської районної державної адміністрації є недостатньо обґрунтованим, оскільки орган опіки і піклування дійшов його без урахування думки відповідача з цього питання, обстеження умов його проживання, не з'ясовано дійсні причини того чому відповідач не може спілкуватися з сином. Пославшись у висновку на те, що відповідач не цікавиться життям сина, не надає коштів на його утримання, не спілкується з ним, не відвідує, не цікавиться його навчанням та здоров'ям, не утримує матеріально, - є нічим не підтвердженим, до матеріалів справи не додано доказів на підтвердження проведення профілактичної роботи з відповідачем щодо необхідності виконання батьківських обов'язків. Інших доказів на підтвердження доводів про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків позивачем не надано і судом вони не встановлені. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт не визнання відповідачем позову про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд зауважує, що відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою з питань, що стосуються її особисто та питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні відповідач заявив клопотання про допит в якості свідка сина, проте позивачка заперечувала проти цього, посилаючись на консультативний висновок дитячого психолога (а.с.129), щоб не травмувати емоційний стан дитини, у зв'язку з чим клопотання не було задоволене судом. Натомість з пояснень свідків вбачається, що дитина знає відповідача і гарно до нього ставиться, тож вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав може мати негативний вплив на свідомість дитини. Даючи оцінку доказам по справі, враховуючи, що відповідач має бажання і можливість спілкуватися та брати участь у вихованні та утриманні сина, належним чином намагається виконувати батьківські обов'язки, але не може цього робити з причин існування перешкод, які обумовлені значною віддаленістю місця проживання дитини від батька, складним матеріальним станом відповідача, відсутністю взаєморозуміння між позивачкою та відповідачем, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде сприяти позитивному впливу на долю дитини, є недоцільним і таким, що не відповідає інтересам дитини. Суд вважає, що докази, надані позивачем, враховуючи їх явну неповноту та суперечливість, не дають підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, відносно відповідача [PERSON], а тому, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки їй в позові відмовлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed