Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просила зобов'язати [PERSON] укласти основний договір і на обґрунтування цього зазначала, що 09.04.2015 року між нею та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], жилою площею 85,3 кв.м., який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Донець Т.М., і зареєстрований в реєстрі за № 384. Відповідно до умов попереднього договору, в якості завдатку було сплачено [PERSON] суму у розмірі 140 000,00 (сто сорок тисяч) гривень. Попереднім договором було встановлено строк до 15.04.2015 року для підписання основного договору, однак на момент подання позовної заяви основний договір укладено не було. [PERSON] виконала усі необхідні і залежні від неї дії для укладення основного договору та письмово повідомила [PERSON] про завершення строку для укладення письмового договору. Однак [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання умов попереднього договору, та з його вини не було укладено в строк основний договір. В подальшому [PERSON] подала до суду заяву про зміну позовних вимог в яких просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру квартири [ADDRESS], жилою площею 85,3 кв.м.. На підтвердження своїх позовних вимог посилалась на положення попереднього договору. Позивачка подала до суду заяву у якій позов підтримала повністю із викладених в уточненні підстав та просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач також подав до суду заяву в якій позов визнав повністю із викладених у ньому підстав і також просив розглядати справу у його відсутність. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення при першій неявці відповідача, виходячи з наступного. У ст.224 ЦПК України, законодавець визначив три умови при яких можливе ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, а саме: 1. неявка в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений; 2. не надходження від нього заяви про розгляд справи за його відсутності; 3. при повідомленні причин неявки, визнання їх неповажними. У ч.4 ст.169 ЦПК України, визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що ч.4 ст.169 ЦПК, має субсидіарний характер, про що свідчить позиція законодавця у частині першій цієї ж статті, де викладено, що суд відкладає розгляд справи при першій неявці в судове засідання сторони, лише за умови повідомлення нею причин неявки та визнання їх судом поважними. В усіх інших випадках, зокрема при не повідомлені причин неявки, суд не обмежений законодавчо у праві ухвалення заочного рішення за першою неявкою відповідача при не повідомлені останнім причин своєї неявки або визнанні їх неповажними, що також знайшло своє підтвердження у ст. 224 ЦПК, яка прямо регулює інституцію заочного провадження і де жодних застережень щодо кількості неявок відповідача не має. Таким чином, оскільки ч.4 ст.169 ЦПК, не являється імперативною нормою, і лише регулює дії суду за другою неявкою відповідача, якщо при першій ним було повідомлено причини неявки, які судом були визнані поважними, є підстави дійти висновку про можливість ухвалення заочного рішення у даній справі за першої неявки відповідача, який у своїй заяві до суду не повідомив причин неявки в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved