Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач») про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнення половини додаткових витрат на навчання сина. Позовні вимоги мотивовані тим, що з моменту ухвалення рішення Івано-Франківського міського суду від 27 серпня 2015 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей у розмірі по 600,00 грн. на дитину щомісячно, - змінилися економічна ситуація, змінилися потреби неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим встановлений розмір аліментів підлягає збільшенню. Крім того, на навчання сина на курсах англійської мови Позивачем витрачено 15 166,38 грн., половину з яких вона просить стягнути з Відповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачем подано Відзив на позов, в якому він заперечив проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на тяжке матеріальне становище. Проаналізувавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі - «СК України») визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей, син: [PERSON] , [INFO] , та донька: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 серпня 20015 року у справі №344/6443/15позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку задоволено частково. Вирішено, зокрема, стягувати із [PERSON] , аліменти в користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.Стягнення аліментів розпочати з 07 травня 2015 року. Посилаючись на недостатність визначеного попереднім судовим рішенням розміру аліментів, також на наявність додаткових витрат на сина, Позивач звернулася до суду з даним позовом. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку батька. Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Погіршення матеріального стану платника аліментів надає йому право звернутися з позовом про зменшення розміру аліментів. На погіршення матеріального стану платника аліментів може вплинути укладання ним іншого шлюбу, у зв`язку з чим від буде зобов`язаний утримувати спільних дітей, народжених у шлюбі, дружину до трьох років дитини. Погіршення матеріального стану платника аліментів може бути викликано зміною місця роботи та зменшенням зарплати, виходом на пенсію, банкрутством, знищенням майна, яке давало доходи тощо. Обставиною, яка може призвести до зменшення розміру аліментів, є також наявність у платника аліментів інвалідності І чи II груп і отримувана пенсія є єдиним джерелом його існування; за період дії аліментного зобов`язання у платника з`являться непрацездатні члени сім`ї, яких за законом він мусить утримувати. До числа таких осіб належать непрацездатні батьки, повнолітні дочка, син, непрацездатні за станом здоров`я. Зміна матеріального стану також можлива за наявності у платника аліментних зобов`язань щодо дітей від іншого шлюбу. У даному випадку закон виходить з того, аби діти, на користь яких стягуються аліменти, знаходилися в однаковому матеріальному стані з дітьми платника аліментів, які проживають у його сім`ї. При цьому, як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Чинне сімейне законодавство України покладає на батьків дитини (в однаковій мірі як на батька, так і на матір) обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як зазначила в позовній заяві Позивач, станом на сьогоднішній день неповнолітні діти перебувають на вихованні та її утриманні, Відповідач на підставі рішення суду від зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн.щомісячно до досягнення ними повноліття.Розмір аліментів є незначним, не задовольняє мінімальних потреб дітей. В той же час, Відповідачем надано суду документи щодо його доходів (а.с.51-52), зі змісту яких вбачається, що він отримує соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 3 групи в розмірі 1497,00 - 1564,00 грн., а також компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги особі похилого віку у розмірі 156,40 грн. Інші офіційні доходи у Відповідача відсутні (а.с.54-55). В судовому засіданні Відповідач пояснив суду, що він офіційно не працевлаштований, оскільки здійснює догляд за непрацездатною та хворою матір`ю (а.с.60), яка потребує постійного догляду (а.с.59) та систематичних витрат на лікування. Крім того, Відповідачу встановлено інвалідність по зору (а.с.56-58). Крім того, Відповідач посилався на те, що до сьогоднішнього дня він сплачує заборгованість за кредитним договором, в іпотеку за яким було передано квартиру, в які станом на даний час проживає Позивач з дітьми. Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про те, що Позивачем не доведено належними засобами доказування наявності визначених ст.192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів - зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи встановлений Судом дохід Відповідача та наведені ним в судовому засіданні обставини, Суд не вбачає підстав для збільшення розміру аліментів до 1500,00 грн. на кожну дитину, оскільки сукупний розмір аліментів на обох дітей суттєво перевищуватиме місячний дохід Відповідача. Стосовно позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, Суд зауважує наступне. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність. В поданому до суду позові Позивачем пред`явлено вимоги про стягнення з Відповідача половини додаткових витрат на навчання сина - [PERSON] від суми 15 166,38 грн. Разом з тим, в обґрунтування зазначених позовних вимог Позивачем надано Суду копії квитанцій ПАТ КБ «Приватбанк» на загальну суму 12 351,00 грн. (а.с.3-8). Відповідач в судовому засіданні заперечував проти стягнення з нього половини від даної суми коштів, оскільки вважав, що ці витрати на дитину є необґрунтованими, і він сам, як батько, може займатися з дитиною навчанням. Разом з тим, враховуючи встановлені Судом вище обставини щодо матеріального становища Відповідача, стану його здоров`я, наявності на його догляді хворої матері непрацездатного віку, які мають істотне значення, Суд, реалізовуючи надане частиною 2 статті 185 СК України право на визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору про такий розмір, вважає за можливе та доцільне стягнути з Відповідача на користь Позивача 1000,00 грн. додаткових витрат на дитину. В задоволенні решти вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, Суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму 1000,00 грн. додаткових витрат на дитину [PERSON] . В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. На підставівикладеного, відповідно до ст.ст. 180, 185, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial