Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 10.07.2016 року помер їх чоловік та, відповідно, батько, [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина на належне йому майно. За час подружнього життя останнього з [PERSON] було придбано спільне сумісне майно, до якого ввійшло: 1/25 частка обєкта нерухомого майна, яке складається з майстерні та контори, матеріального складу, приміщення ПММ, гаражу, протирадіаційного укриття, огорожі, що розташовані по вулиці Миколи Безрукова, 24 в м. Буринь, Сумської області; житловий будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка площею 0,0370 га для будівництва та обслуговування цього будинку за адресою вул. Набережна,4, м. Буринь Сумської області. З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя вони звернулися до нотаріуса, який відмовив їм у видачі відповідних свідоцтв оскільки в державному акті на вказану земельну ділянку маються підчистки, а договір купівлі-продажу приміщення автогаражу містить помилки та є незрозумілим, оскільки при продажі даного приміщення спадкодавцю виділення в натурі частини проданого майна не проводилося, а ідеальна частка була вирахувана не лише від всіх обєктів нерухомого майна, що належало підприємству яке здійснювало їх продаж, а від їх вартості, що не відповідає Тимчасовому положенню про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року. Посилаючись на вказані обставини просили визнати за [PERSON] право власності на 3/100 частки обєкта нерухомого майна, що складається з майстерні та контори, матеріального складу, приміщення ПММ, гаражу, протирадіаційного укриття, огорожі, що розташовані по вулиці Миколи Безрукова, 24 в м. Буринь, Сумської області та на ? частини земельної ділянки площею 0,0370 га для будівництва та обслуговування цього будинку за адресою вул. Набережна, 4, м. Буринь Сумської області. За [PERSON] визнати право власності 1/100 частки вищевказаного обєкта нерухомого майна та на ? частину зазначеної земельної ділянки. Ухвалою суду від 02.11.2017 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено приватного нотаріуса [PERSON] та ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації» Позивачі заявлені вимоги підтримали, просили справу розглянути без їх участі, про що повідомили суд письмовими заявами. Відповідачі в задоволенні позову не заперечували, про що надали до суду відповідні письмові заяви. Треті особи в судове засідання не явилися, просили справу розглянути без їх участі, в задоволенні позову не заперечували. Враховуючи, що всі учасники справи в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. 07.08.2001 року Буринському госпрозрахунковому шляхо-будівельному підприємству трест «Агрошляхбуд», відповідно до рішення виконавчого комітету Буринської міської ради №210 від 06.08.2001 року, було видано свідоцтво на право власності на виробничу базу, розташовану по вул. Карла Маркса,24 в м. Буринь, Сумської області, до якої ввійшло шість будівель, що підтверджується як вказаним свідоцтвом ,так і рішенням виконкому Буринської районної ради №157 від 18.04.1972 року, рішенням виконавчого комітету Буринської міської ради №210 від 06.08.2001 року, актом про прийняття в експлуатацію виробничої бази. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.12.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №1092, Буринське міжгосподарське госпрозрахункове шляхобудівне підприємство трест «Агрошляхбуд», в особі голови ліквідаційної комісії [PERSON] продало, а [PERSON] купив побутове приміщення гаражу під літерою Б-1, що складає 1/25 частини всього приміщення автогаражу із цегли площею 64,7 кв.м. приміщення гаражу під літер «2-1» та «2-2», вказаний гараж розташований за адресою м. Буринь, вул. К.Маркса,24 (нова назва вулиця [PERSON]) . Продаж приміщення автогаражу вчинено за 2282 грн. 40 коп.. (а.с.9) В подальшому вказаний договір був зареєстрований в БТІ за №769 від 05.12.2002 року. Іншими власниками часток вказаного обєкту нерухомого майна в різних частинах є [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], а також Буринське міжгосподарське госпрозрахункове шляхобудівне підприємство трест «Агрошляхбуд», що вбачається з довідки ТОВ «Буринське БТІ» (а.с.11). 10.07.2006 року [PERSON] помер, у звязку з чим відкрилася спадщина до якої ввійшло 1/25 частина вказаного нерухомого майна, а також земельна ділянка з кадастровим номером 5920910100:00:019:0050 площею 0,0370 га для будівництва та обслуговування цього будинку за адресою вул. Набережна, 4, м. Буринь Сумської області, що належала останньому відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №397787 (а.с.10). Позивачі прийняли спадщину, будучи спадкоємцями першої черги за законом відповідно до положень ст.1261 ЦК України, що підтверджується спадковою справою №204/2016 від 23.12.2016 року (а.с.82-99). Між тим, як вбачається з матеріалів справи нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, оскільки в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №397787 маються підчистки в площі земельної ділянки, що не дає прийняти даний документ до нотаріального оформлення, а договір купівлі-продажу 1/25 частини гаражу оформлений з порушенням вимог чинного законодавства, так як містить помилки та є незрозумілим, оскільки при продажі даного приміщення спадкодавцю виділення в натурі частини проданого майна не проводилося, а ідеальна частка була вирахувана не лише від всіх обєктів нерухомого майна, що належало підприємству яке здійснювало їх продаж, а від їх вартості, що не відповідає Тимчасовому положенню про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року (а.с.26,27). Таким чином позивачі позбавлені в нотаріальному порядку здійснити оформлення частини своїх спадкових прав після смерті [PERSON]. Між тим, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 цього ж Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В силу ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Враховуючи викладене, та виходячи із системного аналізу положень ст.ст.60,63,69,70 СК України, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на ? частини всього спадкового майна (1/2 частини майна належить на праві спільної сумісної власності їй оскільки воно було придбано в період шлюбу з [PERSON] та ? частина в порядку спадкування після смерті останнього), а сину спадкодавця позивачу [PERSON] належить ? частина майна в порядку спадкування після смерті його батька [PERSON]. При цьому враховуючи фактичні обставини справи, судом встановлено, що за договором купівлі продажу від 20.12.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу [PERSON], спадкодавець [PERSON] набув 1/25 частину автогаражу, що становить 4/100 частки всього майнового комплексу, так як в натурі вказане приміщення не виділялося. Частиною 1 ст.356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 358 цього ж Кодексу передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Першим протоколом до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на зміст зазначених норм права та їх системного аналізу, враховуючи, що позивачі прийняли спадщину, але не можуть скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість їхніх вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved