Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] (надалі також позивач) звернулась до суду з позовом до Глухівської міської ради (надалі також перший відповідач), про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди. З урахуванням додаткового обґрунтування позовних вимог (а.с.86-87), позивач покликалась у своєму позові на те, що 28.02.2014 р. рішенням міської ради її було призначено на посаду редактора Комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна». Рішенням Глухівської міської ради від 17.12.2015 р. її було звільнено з займаної посади. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки у момент звільнення вона знаходилась на лікарняному, а в подальшому у навчальній відпустці. Також позивач зазначала, що були відсутні підстави, визначені контрактом для дострокового його розірвання. Ухвалою суду від 20.01.2016 р. за клопотанням представника позивача у справу було залучено у якості співвідповідача Комунальну організацію Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна» в особі голови ліквідаційної комісії [PERSON] та продовжено строк розгляду справи на пятнадцять днів (а.с.111). Після залучення у справу співвідповідача, від останнього не находило клопотання про розгляд справи спочатку, а тому суд продовжив її розгляд. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, зазначаючи, що звільнення було проведено незаконно у період тимчасової непрацездатності та без передбачених контрактом підстав, а тому просив задовольнити позов, поновити позивача на роботі, стягнути моральну шкоду і допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі. Представник Глухівської міської ради [PERSON] проти позову заперечував та зазначав, що відповідач не був обізнаний з тим, що позивач перебувала на лікарняному. Крім того, даний лікарняний є сумнівним і не узгоджується з тим, що у період непрацездатності позивачем проводились розрахунки, що свідчить про те, що остання не хворіла. Крім того, зазначив, що всі законні підстави для звільнення були, а тому просив у позові відмовити. Ліквідатор Комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна» до суду не зявився, хоча про розгляд справи був повідомлений. Враховуючи, що неявка другого відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вирішив розглянути справу без участі його представника. Заслухавши представників сторін, допитавши свідків [PERSON] і [PERSON], розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Згідно статуту Комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна», остання створена рішення Глухівської міської ради та занована на комунальній власності територіальної громади, є юридичною особою і поточне управління здійснюється редактором, який призначається на посаду та звільняється з посади Глухівською міською радою за поданням міського голови. Міська рада в особі міського голови укладає з редактором контракт. (а.с.76-83). Рішенням Глухівської міської ради № 713 від 28.02.2014 р. позивача [PERSON] призначено редактором Комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна». Цим самим рішення доручено міському голові укласти контракт з редактором Комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна» [PERSON] відповідно до рішення Глухівської міської ради № 131 від 25.03.2011 р. «Про затвердження положення про порядок призначення та звільнення з посад керівників підприємств, установ та закладів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Глухова» та згідно норм чинного законодавства (а.с.7). 31.12.2014 р. укладено вказаний контракт (далі по тексту Контракт), відповідно до якого [PERSON] призначено на посаду редактором Комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна» з терміном дії контракту з 01.01.2015 р. до 31.12.2020 р. (а.с.8-10). Рішенням Глухівської міської ради № 24 від 17.12.2015 р. звільнено з посади керівника (редактора) Комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна» [PERSON] з посиланням на пункт 8 частину 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (а.с.31). Пунктом 8 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) передбачено, що підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. Позивач у своєму позові та її представник у судовому засіданні, серед іншого, посилаються на те, що звільнення є незаконним, оскільки відбулось у період тимчасової непрацездатності, а в подальшому позивач знаходилась у навчальній відпустці, а тому таке звільнення суперечить частині 3 статті 40 КЗпП України. Судом встановлено, що дійсно позивач з 15.12.2015 р. по 18.12.2015 р. перебувала на амбулаторному лікуванні, що підтверджується листком непрацездатності серії АГИ № 920903 (а.с.22), а в подальшому була у навчальній відпустці, яка була погоджена заздалегідь з міським головою (а.с.20-21, 88-89). Проте, виходячи з нормативного (а не сутнісного) тлумачення пунктів 4, 8 статті 36, частини 3 статті 40, частини 3 статті 41, статей 40, 41 КЗпП України та ураховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом пункт 8 статті 36 КЗпП України, а не у звязку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми частини 3 статті 40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються. Саме така правова позиція неодноразово висловлена у правових висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 26.12.2012 по справі № 6-156цс12, та від 23.01.2013 р. по справі № 6-127цс12, які є обовязковими для застосування за правилами ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Таким чином, заборона на звільнення працівника з роботи під час тимчасової непрацездатності не поширюється на випадки звільнення у звязку з підставами, передбаченими контрактом. Водночас у пунктах 13, 18 своєї Постанови № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України розяснив, що вирішуючи позови про поновлення на роботі, осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір при наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання. При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Аналізуючи підстави звільнення позивача з займаної посади, суд дійшов наступного. Відповідно до частини 3 статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Як вбачається з рішення Глухівської міської ради № 24 від 17.12.2015 р., окрім посилання на норму законодавства, саме рішення не містить у собі більш чіткого формулювання причини звільнення. Проте, як убачається з описової частини цього рішення, звільнення відбулось за результатами звіту тимчасової контрольної комісії з питань перевірки господарської діяльності Комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна» і дотримання головним редактором положень Контракту. Згідно звіту тимчасової контрольної комісії з питань перевірки господарської діяльності Комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна» і дотримання головним редактором положень Контракту від 11.12.2015 р. за наслідками перевірки рекомендовано міській раді розглянути питання про негайне звільнення редактора газети [PERSON] за порушення умов контракту розділу 4 п. в) ч. 4.2; п. б, в) ч. 4.3 контракту, що передбачено п. 8 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (а.с.45-48). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є депутатом міськради та була членом тимчасової контрольної комісії з питань перевірки господарської діяльності Комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна». Рішення про звільнення [PERSON] приймалось на підставі звіту комісії за п. 8 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України за порушення підпунктів «б», «в» пункту 4.3 Контракту. Проте конкретно за порушення яких саме обовязків контракту була звільнена позивач, свідок не пояснила посилаючись на те, що їй потрібен час щоб розібратись у цьому питанні. У судовому засіданні представник першого відповідача [PERSON] зазначав, що позивач була звільнена за порушення підпунктів «б», «в» пункту 4.3 Контракту. При цьому, обґрунтовуючи звільнення за підпунктом «б» пункту 4.3 Контракту, представник зазначав, що одноразове грубе порушення законодавства полягало у тому, що 23.10.2015 р. під час виборчого процесу газетою була надрукована стаття з негативною інформацією про кандидата на посаду міського голови Мішеля Терещенка, у якій йшлося про те, що він є громадянином [PERSON] та вживались слова «колонізація України». Представник стверджував, що це є розпалюванням національної ворожнечі та пряме порушення позивачем статті 3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», внаслідок чого постраждала репутація газети. Щодо порушення підпункту «в» пункту 4.3 Контракту, представник зазначав, що це порушення полягало у тому, що редакція не здійснювала нормативи відрахування 2 % прибутку до місцевого бюджету (а.с.107-108). Аналізуючи ці підстави звільнення позивача, суд доходить до наступного. Підпунктами «б», «в» пункту 4.3 Контракту передбачено, що редактор може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном до закінчення строку його дії: - у разі одноразового грубого порушення Редактором законодавства чи обовязків, передбачених контрактом, в результаті чого для Комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна» настали значні негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи, постраждала ділова репутація); - у разі невиконання Комунальною організацією Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна» зобовязань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обовязкових платежів, а також невиконання підприємством зобовязань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованості із заробітної плати. Суд не може погодись з першим відповідачем, щодо правильності звільнення за підпунктом «б» пункту 4.3 Контракту, оскільки суду не були надані докази, які б переконували у тому, що [PERSON] допустила порушення законодавства, яке б могло кваліфікуватись як грубе та потягло за собою, у причинному звязку, завдання збитків чи шкоди діловій репутації газети. Стаття, на яку посилався представник відповідача, не була предметом судового оскарження, кримінальне провадження за фактом розпалювання національної ворожнечі не розслідувалось, доказів про те, що на адресу газети надходили якісь скарги також немає. Загалом же, проаналізувавши цю статтю (а.с.67), суд не знаходить у ній нічого такого, щоб могло свідчити про порушення статті 3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» щодо розпалювання расової, національної, релігійної ворожнечі. Також суд не може погодитись й щодо причини звільнення за підпунктом «в» пункту 4.3 Контракту, оскільки в даному випадку за цією підставою керівника може бути звільнено виключно за невиконання зобовязань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обовязкових платежів чи невиплати заробітної плати. Під податком, збором, іншим обовязковим платежем потрібно розуміти обовязків внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законодавством про оподаткування. Державні цільові фонди - це фонди, які створені відповідно до закону і формуються за рахунок визначених законом податків і зборів (обовязкових платежів) юридичних осіб незалежно від форми власності та фізичних осіб (Пенсійний фонд України, Фонд соціального страхування тощо). Невиконання ж зобовязань щодо сплати податків зборів чи інших обовязкових платежів полягає в їх несплаті у передбачені законом строки. Нормативи відрахування частини прибутку комунальної організації до бюджету міста не податком, збором чи обовязковим платежем, оскільки обовязок їх сплати не визначений законом, не входить до системи оподаткування, не обтяжений жодним чітким строком сплати та встановлюється рішенням засновника щодо заснованого ним підприємства у процесі здійснення господарської діяльності. А тому застосування підстави, передбаченої підпунктом «в» пункту 4.3 Контракту для звільнення у разі несплати нормативних відрахувань від частини прибутку не допустиме. Крім того, суд нагадує, що формулювання підпункту «в» пункту 4.3 Контракту аналогічне формулюванню, передбаченому Типовою формою контракту з керівником підприємства, що є у загальнодержавній власності, затв. Постановою Кабінету Міністрів України № 597 від 02.08.1995 р., на підставі якого і розроблялись положення про затвердження форм контрактів з керівниками комунальних установ органів місцевого самоврядування. А тому це зайвий раз вказує, що ця підстава для звільнення, застосовується виключно у разі несплати податків, зборів та інших обовязкових платежів, що входять до системи оподаткування, оскільки вона застосовується не тільки до керівників закладів комунальних установ, а й до керівників підприємств державної власності, які не мають відносин з місцевими бюджетами. За таких обставин, суд доходить до висновку, що у цій справі першим відповідачем не було дотримано умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання, а відтак звільнення є незаконним. Відповідно до статті 235 КЗпП України поновленню на роботі підлягає працівник, який був звільнений без законної підстави або незаконно переведений на іншу роботу. При цьому суд зазначає, що поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. Незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство. Навіть у випадку скорочення чисельності або штату працівників, при реорганізації підприємства незаконно звільнений працівник підлягає поновленню на попередній роботі. Оскільки, як вбачається виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.119), в даний час Комунальна організація Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна трибуна» повністю не ліквідована, тобто не припинила діяльності як юридична особа, за якої перестають існувати всі її права та обовязки без переходу прав та обовязків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, то поновлення позивача є можливим, а тому суд вирішує задовольнити позов про поновлення на роботі. Крім того, стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Саме така правова позиція висловлена у правововому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 25.04.2012 по справі № 6-23цс12, який є обовязковими для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує те, що позивач працювала на посаді протягом тривалого часу, не маючи при цьому ніяких стягнень, а також характер порушення її прав, зокрема те, що її було незаконно звільнено з роботи, що призвело до певних вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, а тому констатації простого встановлення факту порушення його прав від публікації не вистачить, щоб відновити понесені зусилля. З урахуванням обставин справи і виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вирішує стягнути з першого відповідача, оскільки до нього заявлена вимога та він приймав рішення про звільнення, на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, пропорційно до задоволених вимог з першого відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 24 грн. 36 коп. Крім того, відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач в силу закону була звільнена від сплати судового збору за подання вимоги щодо поновлення на роботі, то з відповідачів слід у рівних частках стягнути на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. з кожного. З огляду на положення ст. 367 ЦПК України суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі. На підставі викладеного та відповідно до статей 43 Конституції України, пункту 8 частини 1 статті 36, статті 237-1 КЗпП України, статей 16, 23 ЦК України,

Outcome: partial