Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

[PERSON] (Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків, пов'язаних із знеціненням валюти на день платежу, в обґрунтування своїх вимог зазначив, що 17.01.2013 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було винесено рішення по справі № 444/6000/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, сплачених за товар неналежної якості, яким позов було задоволено частково. Судом було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] вартість непоставленого столу та стільців в кількості 10 штук, виробництва фабрики Modenese Gastone (Італія) на суму 3550 Євро, що по курсу НБУ на момент прийняття рішення становило 37807,50 грн., неустойку в сумі 3135,58 Євро, що по курсу НБУ становило 37046,13 грн., за несвоєчасну постановку комплекту кухонного гарнітуру «MARINA» та столу і десяти стільців виробництва фабрики Modenese Gastone (Італія), а також моральну шкоду в сумі - 2000,00 грн. Всього було стягнуто судом з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів на суму 76 853,63 грн. В решті позову було відмовлено. При ухваленні судового рішення, враховувався розрахунок курсу НБУ гривні до Євро в сумі 10,65 грн./євро. 04.07.2013 року апеляційний суд Дніпропетровської області своїм рішенням змінив рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в частині розміру неустойки, зменшивши її з 37046,13 грн. до 22785,92 грн. Виконавчий лист та рішення суду було видано позивачу 06.11.2013 року на загальну суму 62593,42 грн., що в еквіваленті становило 5 877,32 Євро по курсу НБУ (10,65). Постановою державного виконавця Центрально-Міського ВДВС Криворізького МУЮ Сігай А.О. від 28.11.2013 року було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа від 06.11.2013 року по справі № 444/6000/12, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу. До теперішнього часу вищевказане рішення не виконано. Враховуючи той факт, що невиконаною залишилося зобов'язання відповідача повернути суму заборгованості в розмірі 5877,32 Євро, що еквівалентно сумі 62593,42 грн., тому позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача за період, починаючи з липня 2013 року і по червень 2016 року: - інфляційні витрати в сумі 117977,35 грн. - 3% річних за користування неповернутими грошовими коштами в сумі 8 534,15 грн., - а також курсову різницю в сумі 100014,39 грн. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надали суду письмові заперечення, в яких зазначили, що із розрахунку позовних вимог не вбачається звідкіля були взяті дані щодо ставок інфляції та курсів валют НБУ, не приведено ні офіційних джерел, ні завірених належним чином довідок уповноважених банківських установ. Позовна заява за своїм предметом має стягнення збитків, у той час як сам текст позовної заяви свідчить про стягнення штрафних санкцій та різниці від коливання курсів валют, що є порушенням ст. 119 ЦПК України. Також, рішення із спору між сторонами по справі, із того ж саме приводу вже було розглянуто Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, що визнає й сам позивач. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, та підтверджується матеріалами справи, 19 грудня 2009 року позивач уклав з салоном меблів «Альфреско» в особі приватного підприємця [PERSON], яка є директором салону меблів «АЛЬФРЕСКО», договір купівлі-продажу № 151/38 згідно якого продавець - меблевий салон «Альфреско» зобов'язується передати у власність йому як покупцю, а покупець [PERSON] зобов'язується прийняти та оплатити товар по специфікації, яка є невід'ємною частиною даного договору, та який повинен бути переданий покупцеві до закінчення строку дії даного договору, встановленого п. 7.1 цього Договору, тобто до 29 березня 2010 року. До встановленої Договором дати відповідач товар в повній комплектації, відповідної якості та асортименті позивачу не передав, хоча на 09 грудня 2010 року позивач повністю оплатив відповідачу повну вартість товару. У зв'язку з чим, рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 17.01.2013 року (а.с. 4-7), було стягнуто з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] вартість столу та стільців 10 штук в сумі 37 807 грн. 50 коп., неустойку за просрочку доставки комплекту кухонного гарнітуру «MARINA», столу та стільців в кількості 10 штук, всього в сумі 37 046 грн. 13 коп., а також в відшкодування моральної шкоди в сумі - 2 000 грн., а всього стягнути кошти в сумі 76 853 грн. 63 коп. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2013 року (а.с. 8-9) вищевказане рішення першої інстанції змінено в частині розміру неустойки, зменшивши її з 37046,13 грн. до 22785,92 грн. 06.11.2013 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано виконавчий лист згідно вищевказаного рішення (а.с. 10) та за яким державним виконавцем Центрально-Міського ВДВС КМУЮ 28.11.2013 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 11). Згідно листа начальника Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 21.07.2016 р. № 17575 (а.с. 12) вбачається, що рішення суду станом на сьогодення, не виконано, заборгованість на користь стягувача не сплачено. У відповідності до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Отже, застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України, законодавцем пов'язано з певної подією, тобто з простроченням виконання грошового зобов'язання. Наявність судових рішень про стягнення боргу та передбачених ч.2 ст.625 ЦК України грошових сум за інші періоди невиконання боржником зобов'язання й відкриття виконавчого провадження за цим рішенням за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних відносин. При цьому, посилання відповідача та її представника в своїх запереченнях на те, що рішення з тих саме підстав вже виносилось судом є безпідставним, оскільки рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 17.01.2013 року та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2013 року було стягнуто з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] вартість столу та стільців 10 штук в сумі 37 807 грн. 50 коп., неустойка за просрочку доставки комплекту кухонного гарнітуру «MARINA», столу та стільців в кількості 10 штук, всього в сумі 22785 грн. 92 коп., а також в відшкодування моральної шкоди в сумі - 2 000 грн.. Натомість, стягнення суми індексу інфляції за весь час прострочення, три процента річних від простроченої суми, а також курсова різниця, позивачем як вимоги не заявлялись та судом не стягувались. При цьому, суд не може прийняти до уваги розрахунки заявлених вимог позивача, наведені в позові, з наступних підстав. За змістом цієї ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Натомість, всупереч вказаної норми закону, позивач здійснює нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу, яка включає в себе не тільки розмір невиконаного грошового зобов'язання в загальній сумі 60593,42 грн., але й стягнуту рішенням суду моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн., що не передбачено чинним законодавством України. У відповідності до Листа Верховного суду України №62-97р. від 03.04.1997 року «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІІ с (сукупний індекс інфляції) = (ІІ 1:100) х (ІІ 2:100) х (ІІ 3:100) х …(11 Z:100) де ІІ 1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ 2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення; … ІІ Z - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Загальна сума заборгованих коштів з урахуванням сукупного індексу інфляції розраховується за формулою: Сума боргу * сукупний індекс інфляції. Сума інфляційних витрат розраховується за формулою: Сума боргу - (сума боргу * сукупний індекс інфляції) Розрахунок сукупного індексу інфляції: ІІс (сукупний індекс інфляції) = (99,9:100)*(99,3:100)*(100,0:100)* (100,4:100)*(100,2,:100)*(100,5:100)*(100,2:100)*(100,6:100)*(102,2:100)*(100,3:100)*(103,8:100)*(101,0:100)*(100,4:100)*(100,8:100)*(102,9:100)*(102,4:100)*(101,9:100)*(103,0:100)*(103,1:100)*(105,3:100)*(110,8:100)*(114,0:100)*(102,2:100)*(100,4:100)*(99,0:100)*(99,2:100)*(102,3:100)*(98,7:100)*(102,0:10)*(100,7:100)*(100,9:100)*(99,6:100)*(101,0:100)*(103,5:100)*(100,1:100)*(99,8:100) = 1,866. Таким чином, сума інфляційних втрат, складає: Сума боргу - (сума боргу*сукупний індекс інфляції). 60593,42 - (60593,42 * 1,866) = 52473,90 грн.; Де, 60593,42 грн. - сума боргу, яка стягнута за рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.01.2013 року та змінена згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.07.2013 року, з яких: 37807,50 грн. - вартість столу та стільців; 22785,92 грн. - розмір неустойки за несвоєчасне виконання умов договору; Період: липень 2013 року - червень 2016 року (тобто, з моменту прийняття рішення апеляційним судом Дніпропетровської області від 04.07.2013 року по червень 2016 року, а саме по 30 червня 2016 року). Розрахунок 3% річних від простроченої суми боргу проводиться за формулою: - заборгованість: 60593,42 грн. - період прострочення: 04.07.2013 року - 30.06.2016 року - кількість днів прострочення - 573 Отже, 3% річних = 60593,42 ? 3 ? 100 ? 365 ? 1092 = 5438,47 грн. А відтак, на думку суду, слід стягнути з Відповідача на користь Позивача 3% річних, у розмірі 5438,47 грн., та інфляційних втрат, у розмірі 52473,90 грн. Щодо заявленої вимоги позивача про стягнення з відповідача курсової різниці, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення, оскільки рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 17.01.2013 року (а.с. 4-7), та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2013 року (а.с. 8-9) було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в загальній сумі 62 593 грн. 42 коп., тобто в гривневому еквіваленті. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В силу ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. У Наказі Міністерства фінансів від 10.08.2000 року № 193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів» зазначено, що валютний курс це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни. Пунктом 4 цього Наказу встановлено, що курсова різниця це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах. Після набрання рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.07.2013 року законної сили у відповідача виник обов'язок сплатити саме ту суму боргу та у тій валюті, які вказані у такому рішенні, а всі інші умови сплати боргу за зобов'язанням, що мали місце до ухвалення рішення суду з приводу стягнення боргу за таким зобов'язанням, фактично втрачають свою силу, перетворюючись для боржника в обов'язок виконати лише рішення суду та у випадку його невиконання - додатково сплатити кредитору визначені ст. 625 ЦК України, суми як форми відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. Правові підстави для здійснення нарахування саме курсової різниці після стягнення заборгованості в національній валюті (гривні) за рішенням суду відсутні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, приймаючи до уваги, що позовні вимоги у даній цивільній справі задоволено частково, та той факт, що позивач на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial