Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

[PERSON] у лютому 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів на утримання житла та оплату житлово-комунальних послуг, вказавши що вона з відповідачем є співвласниками в рівних частках (по ? частці за кожним) квартири [ADDRESS]. За [PERSON] право власності на ? частку квартири визнано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.05.2012 року. Ніхто зі співвласників у квартирі не проживає, однак всі витрати по утриманню нерухомого майна та оплаті житлово-комунальних послуг несе вона. При цьому з січня 2013 року по грудень 2015 року нею внесено на оплату житлово-комунальних послуг 12952 гривень, з яких за обслуговування будинку та прибудинкової території сплачено 3057 гривень, за централізоване опалення, - 7140 гривень, за вивезення побутових відходів, - 234 гривні, за водопостачання та водовідведення, - 1610 гривень, за спожитий природній газ, - 764 гривні, за домофон, - 134 гривні. Позивач вважала, що [PERSON] як співвласник квартири зобовязаний брати участь у витратах на утримання житла та просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 6476 гривень, як ? частину коштів сплачених нею за вказані житлово-комунальні послуги. У березні 2016 року позивач збільшила позовні вимоги та з підстав наведених у первісному позові просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 8313 гривень, як ? частину коштів сплачених нею за житлово-комунальні послуги у період з січня 2013 року по лютий 2016 року. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Підтвердили обставини викладені у позові. Крім того позивач додатково пояснила, що у квартирі, яка є її та [PERSON] спільною власністю ніхто не зареєстрований та не проживає. Особові рахунки по сплаті комунальних послуг між співвласниками не розділені та оформлені на її імя. Ніяких перешкод у користуванні квартирою вона [PERSON] не створює. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. [PERSON] не заперечував, що є співвласником квартири [ADDRESS], однак вважав, що не повинен компенсувати [PERSON] ? частку вартості оплачених нею житлово-комунальних послуг, оскільки позивач не дає йому ключів від спільної квартири та не пускає жити у власне житло, а крім того на свій розсуд використовує квартиру вселяючи туди сторонніх осіб. Представник відповідача крім того просив врахувати, що право власності на свою частку квартири [PERSON] зареєстрував не у січні 2013 року, а лише 28.02.2013 року. Ніяких житлово-комунальних послуг відповідач не споживав та не міг проконтролювати їх якість та кількість, а крім того для покладення на [PERSON] цивільно-правової відповідальності відсутній такий обовязковий елемент як вина. Суд вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 07.10.2009 року (а.с. 4). 28.02.2013 року реєстраційною службою Черкаського міського управління юстиції, на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.05.2012 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] (а.с. 43). Відповідно до ч.4 ст. 334 Цивільного кодексу України (далі ЦК), - права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно ч.4 ст. 319 ЦК, - власність зобовязує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК). Відповідно до ст. 360 ЦК, - співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Таким чином [PERSON], як співвласник квартири [ADDRESS], з моменту набуття права власності на вказане майно, зобовязаний, пропорційно до своєї частки у праві власності, брати участь у всіх витратах на управління, утримання та збереження спільної квартири та нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, у тому числі щодо оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки право власності за [PERSON] на частку у спільному майні було зареєстровано 28.02.2013 року, то суд вважає, що обовязок по утриманню майна передбачений ст. 360 ЦК виник в нього саме із вказаної дати. Позивач просила стягнути з [PERSON] 8313 гривень, як ? частину витрат на оплату наступних житлово-комунальних послуг: централізоване опалення; централізоване постачання води та водовідведення; вивезення побутових відходів; газопостачання; утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. А крім того ? частину витрат сплачених за домофон. За період з 01.03.2013 року по 29.02.2016 року [PERSON] сплачено за послуги з централізованого опалення спільної із [PERSON] квартири, - 8137,1 гривень, а за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, - 2974,32 гривень, що підтверджується квитанціями про оплату та розрахунками підприємств, які надають вказані послуги, - КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради (а.с. 9-11, 13-14, 16-22, 45, 49-51, 55-56). Відповідно до ст. 543 ЦК України, - у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Згідно ст. 544 ЦК України, - боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Суд вважає, що з [PERSON], як співвласника квартири [ADDRESS], необхідно стягнути на користь [PERSON] 5555,71 гривень, як 1/2 частину витрат позивача на оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та утримання будинків, споруд і прибудинкових територій\~за період з 01.03.2013 року по 29.02.2016 року по квартирі [ADDRESS] із розрахунку (8137,1 грн. + 2974,32 грн.) / 2. При цьому суд виходить з того, що оплата за житлово-комунальні послуги із централізованого опалення квартири та утримання будинків, споруд і прибудинкових територій нараховується незалежно від кількості зареєстрованих чи фактично проживаючих у квартирі осіб, а залежить виключно від затверджених у встановленому порядку тарифів та площі квартири. Крім того суд враховує, що послуги, як з централізованого опалення квартири так і з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій надаються в інтересах власників житла, оскільки дозволяють утримувати квартиру та будинок в якому вона знаходиться у належному санітарно-технічному стані навіть у тому разі коли в цій квартирі ніхто не проживає. А відсутність цих послуг може призвести до погіршення стану квартири (будинку в якому вона знаходиться) або навіть до руйнування їх конструктивних елементів, що суперечить інтересам власників. У випадку коли житло (квартира) належить особам на праві приватної власності, то учасниками правовідносин з приводу оплати житлово-комунальних послуг щодо такої квартири є саме її власники, що випливає зокрема зі змісту ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Також суд не може погодитися із доводами [PERSON] про те, що він не зобовязаний компенсувати витрати позивача, оскільки [PERSON] створює йому перешкоди у користуванні спільною квартирою. Так, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.05.2012 року у справі №2/2314/806/12 визнано право власності за [PERSON] на ? частку вказаної квартири, а крім того суд зобовязав [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та не чинити перешкод в користуванні ? часткою квартири (а.с. 5-6). Рішення суду від 22.05.2012 року набрало законної сили, а отже якщо [PERSON] вважав, що [PERSON] в добровільному порядку не виконує вказане рішення суду, то мав право звернутися за примусовим його виконанням до органів Державної виконавчої служби України. Однак згідно пояснень в судовому засіданні відповідача він до органів ДВС для примусового виконання вказаного рішення суду не звертався. Доводи представника відповідача про те, що для стягнення із [PERSON] витрат на оплату житлово-комунальних послуг повинна бути встановлена вина відповідача, як складова цивільно-правової відповідальності, суд вважає помилковими, оскільки позов [PERSON] не містить вимог про покладення на [PERSON] відповідальності за порушення зобовязання (ст. 611 ЦК), зокрема про відшкодування будь-якої шкоди. Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. На час вирішення справи предмет зобовязання [PERSON] та [PERSON], як співвласників квартири, щодо оплати послуг з централізованого опалення та утримання будинків, споруд і прибудинкової території є неподільним, оскільки для вирішення питання про розподіл особових рахунків по сплаті житлово-комунальних послуг ні [PERSON] ні [PERSON] до підприємств, що ведуть такі рахунки або до суду не зверталися. В той же час суд не може погодитися з доводами позивача про стягнення із [PERSON] витрат на оплату таких житлово-комунальних послуг як централізоване постачання води та водовідведення; вивезення побутових відходів; газопостачання, - оскільки як вбачається із розрахунків КП «Черкасиводоканал» (а.с. 12, 57-59), ТОВ «Черкасигаз збут» (а.с. 11, 60), КП «Черкаська служба чистоти» (а.с. 11, 52-54) вартість вказаних послуг розрахована виходячи із кількості споживачів, яку виконавці житлово-комунальних послуг визначили як 1 (одна) особа, або норм споживання на одну особу. Таким чином оплачуючи надані послуги за одну особу [PERSON] сплачувала лише за себе. У випадку, якщо КП «Черкасиводоканал», ТОВ «Черкасигаз збут» або КП «Черкаська служба чистоти» мають будь-які претензії до [PERSON] щодо оплати своїх послуг вони вправі предявити ці вимоги до нього особисто. Також суд не вбачає підстав для стягнення із [PERSON] половини вартості послуг сплачених [PERSON] за домофон, оскільки ці послуги не належать до житлово-комунальних, а крім того позивач не заперечувала, що частину оплати за домофон за своєю ініціативою вона внесла авансом наперед за весь 2016 рік (а.с. 46). Таким чином позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 368,37 гривень обчислений виходячи із сплаченого судового збору 551,2 гривень пропорційно до задоволених позовних вимог (5555,71 грн.) відносно заявлених вимог (8313 грн.).

Outcome: partial