Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач»), в якому просила виділити [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , частку будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , а саме в житловому будинку - веранду І площею 4,1 кв.м., веранду ІІ площею 9,1 кв.м., кімнату житлову 1-4 площею 23,4 кв.м., коридор 1-5 площею 2,0 кв.м., ванну 1-6 площею 3,1 кв.м., кухню 1-7 площею 7,0 кв.м., загальною площею 48,7 кв.м. та житловою площею 23,4 кв.м: господарських будівель: гаораж під літ.Б площею 11,7 кв.м., сарай під літ. «Г» площею 6,8 кв.м., вбиральню під літ. «Ж» площею 1,3 кв.м, колодязь №1 площею 6 п.м. Позовні вимоги мотивовано тим, що на даний час [PERSON] має намір виділити свою частину будинковолодіння (право власності на яку визнано за судовим рішенням, яке набрало законної сили) в окремий жилий будинок з приналежними будівлями та спорудами. Запропонований Позивачем поділ в натурі є можливим, на підтвердження чого нею надано відповідний висновок органу БТІ. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог за первісним позовом заперечили, та просили відмовити в його задоволенні, а в разі висновку суду про обґрунтованість первісного позову просили виділити частки в натурі за іншим варіантом розподілу, аніж це запропоновано [PERSON] [PERSON] (надалі - «Позивач за зустрічним позовом») звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач 1 за зустрічним позовом»), Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ (надалі - «Відповідач 2 за зустрічним позовом») про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частку домоволодіння по [ADDRESS] за [PERSON] , проведену 21.06.2013 року за записом №1471598, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 98628326101. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 лютого 2019 року позовні вимоги за зустрічним позовом об`єднано до спільного розгляду з первісним позовом. Позовні вимоги за зустрічним позовом мотивовано тим, що оскільки Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.03.2013 року в задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями від 30.11.2010 року, видане виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на ім`я [PERSON] було відмовлено, тому, на думку Позивача за зустрічним позовом, він, [PERSON] , є одноосібним власником спірного житлового будинку, а Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] жодних правових підстав на вказаний будинок не має, у зв`язку з чим реєстрація за нею права власності на 1/2 даного будинку є незаконною, а тому відповідне рішення підлягає скасуванню. В судовому засіданні Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник вимоги зустрічного позову підтримали та просили їх задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідач 1 за зустрічним позовом - [PERSON] , та її представник, в судовому засідання проти вимог зустрічного позову заперечили, посилаючись на його необґрунтованість, та просили відмовити в задоволенні зустрічного позову. Зокрема, як зазначив представник Відповідача 1 за зустрічним позовом в судовому засіданні, [PERSON] суб`єктивно тлумачить зміст рішення апеляційного суду, оскільки за змістом цього рішення він не являється одноосібним власником спірного домоволодіння. Відповідач 2 за зустрічним позовом - Реєстраційна служба Івано-Франківського МУЮ, - явку уповноваженого представника до суду не забезпечила, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судового засідання повідомлялася належним чином. Відзиву на зустрічний позов від Відповідача 2 до суду не надходило. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 1. Щодо первісного позову [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частини будинковолодіння. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 січня 2013 року у справі №0907/2-612/2011 позов [PERSON] до [PERSON] , Івано-Франківської міської ради, Управління Державного комітету України із земельних ресурсів в м. Івано-Франківську, Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради - задоволено частково. Визнано недійсним Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0231 га по [ADDRESS] серії [NUMBER] , виданого 29.10.2009 року Івано-Франківською міською радою на ім`я [PERSON] . Визнано недійсним Свідоцтво про право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями від 30.11.2010 року, видане виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на ім`я [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] : в житловому будинку - веранду І площею 4,1 кв.м., веранду ІІ площею 9,1 кв.м., кімнату житлову 1-4 площею 23,4 кв.м., коридор 1-5 площею 2,0 кв.м., ванну 1-6 площею 3,1 кв.м., кухню 1-7 площею 7,0 кв.м., разом загальною площею 48.7 м.кв. вартістю 147 047 грн.; інші господарські будівлі і споруди - 1/2 гаража вартістю 25742,50 грн., сарай вартістю 5200 грн. Разом будівлі та споруди на суму 177 989,50 грн. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] ): в житловому будинку - житлова кімната 1-1 площею 18,4 кв.м., житлова кімната 1-2 площею 15,0 кв.м., коридор 1-3 площею 12,1 кв.м., разом загальною площею 45.5 м.кв. Вартістю 137 383 грн.; інші господарські будівлі і споруди - 1/2 гаража вартістю 25 742,50 грн., вбиральня вартістю 5007 грн., колодязь вартістю 6055 грн. Разом будівлі та споруди на суму 174 187,50 грн. Зобов`язати [PERSON] за перевищення реальної частки над ідеальною виплатити [PERSON] компенсацію у розмірі 1901 грн., а з врахуванням переобладнання сторонами (влаштування цегляної перегородки) в гаражі компенсацію - 1121 грн. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , Івано-Франківської міської ради, Управління Державного комітету України із земельних ресурсів в м.Івано-Франківську - задоволити частково. Визнано право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,0462 га по [ADDRESS] серії [NUMBER] , виданого 16.02.2004 року на ім`я [PERSON] , в рівних частинах. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2013 року у справі №0907/2-612/2011 рішення Івано-Франківського міського суду від 25 січня 2013 року по даній справі змінено. Рішення в частині визнання права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,0462 га по [ADDRESS] серії [NUMBER] , виданого 16.02.2004 року на ім`я [PERSON] , в рівних частинах та про визнання недійсним Свідоцтво про право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями від 30.11.2010 року, видане виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на ім`я [PERSON] - скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення. В задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання недійсним свідоцтво про право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями від 30.11.2010 року, видане виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради на ім`я [PERSON] - відмовлено. Позовну вимогу [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 частини земельної ділянки по [ADDRESS] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0231 га, що становить 1/2 від земельної ділянки яка належить [PERSON] на підставі державного акту серії [NUMBER] від 16.02.2004 року про право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0462 га в [ADDRESS] , одночасно припинивши право власності на 1/2 частини зазначеної земельної ділянки площею 0,0231 га [PERSON] . Право власності на частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0462 га в [ADDRESS] , визначити сторонам в межах першого варіанту порядку користування земельною ділянкою зазначеному у Висновку №33 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 06 квітня 2012 року експертом експертної консалтингової фірми «Ека-Захід». В решті рішення залишено без змін. Вказане рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили 13 березня 2013 року, і доказів його зміни чи скасування Суду не надано. У відповідності до ст.319 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з ч.1-3 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Маючи намір виділити належну їй частку у будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] звернулася до суду з даним цивільним позовом. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року N 55. Так, згідно з п. п. 1.2, 2.1, 2.4 цієї інструкції поділ об`єкта нерухомого майна на окремі самостійні об`єкти здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Відповідно до п. 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року N 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру. Відповідно до чч. 1-2 ст. 370, чч. 1-3 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Під терміном «поділ» слід вважати організацію ізольованих частин житловоого будинку з окремими входами, які повинні містити житло, прибудинкову територію і допоміжні будівлі або приміщення, розміри яких регламентуються ДБН та СніПами. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК України ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК УРСР). Як зазначено в пункті 14 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 25 вересня 2015 року: Результат аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) будинку, що перебуваєу спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, якіза розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Тобто визначальним для виділу частки з житлового будинку (поділу житлового будинку в натурі), який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці у ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. У випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Таку позицію висловив і ВСУ в постанові від 03.04.2013 у справі № 6-12цс13. Позивачем за первісним позовом надано суду Висновок Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 01.03.20217 року №00192 (а.с.14), зі змісту якого вбачається, що за технічними показниками об`єкт може бути поділений, а саме: 1-будинковолодіння складається з житлового будинку літ. А загальною площею 48,7 кв.м., житловою площею 23,4 кв.м., господарських будівель: гаражу літ. Б пл.11,7 кв.м., сараю літ. Г пл..6,8 кв.м., вбиральні літ.Ж пл.1,3 кв.м., колодязю №1 пл.6,0 м/п. 2-будинковолодіння складається з житлового будинку літ. А загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., господарських будівель: гаражу літ. Б пл.11,4 кв.м., вбиральні літ.В пл. 1,0 кв.м., літньої кухні літ.Д пл.. 22,8 кв.м., колодязю №2 площею 6 п.м., огорожі №3 пл. 28,4 кв.м. За технічними показниками будинковолодіння №1 і № 2 обладнані окремими виходами і можуть бути поділені в натурі. Адреси новоутвореним об`єктам нерухомого майна присвоюються рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради. Належних доказів, які б спростовували зазначений висновок щодо можливості поділу в натурі будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] за тим варіантом, який зазначено у Висновку Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 01.03.20217 року №00192 (а.с.14), відповідачем за первісним позовом [PERSON] Суду надано не було. В той же час, доказів на підтвердження технічної можливості поділу в натурі будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] за варіантом, який запропоновано [PERSON] , тобто іншим варіантом, Суду не надано, відповідних клопотань щодо призначення судової експертизи з цих питань перед судом не заявлялось. При цьому, Судом встановлено, що запропонований позивачем за первісним позовом [PERSON] варіант поділу будинковолодіння відповідає ідеальним часткам (в частині відповідних окремих приміщень будинковолодіння), які визначені за сторонами Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2013 року. Враховуючи вищевикладене, Суд вважає за можливе провести реальний розподіл будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , шляхом виділення [PERSON] частки будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , а саме в житловому будинку - веранду І площею 4,1 кв.м., веранду ІІ площею 9,1 кв.м., кімнату житлову 1-4 площею 23,4 кв.м., коридор 1-5 площею 2,0 кв.м., ванну 1-6 площею 3,1 кв.м., кухню 1-7 площею 7,0 кв.м., загальною площею 48,7 кв.м. та житловою площею 23,4 кв.м: господарських будівель: сарай під літ. «Г» площею 6,8 кв.м., вбиральню під літ. «Ж» площею 1,3 кв.м, колодязь №1 площею 6 п.м. В частині виділу [PERSON] в натурі гаражу під літ.Б площею 11,7 кв.м., Суд не вбачає підстав для задоволення даної вимоги, оскільки вищенаведеними судовими рішеннями за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності по 1/2 частці на вказаний гараж. Підстав для виділу [PERSON] вказаного гаража в натурі в частці 1/1 Суд не вбачає, а згідно чинного законодавства поділ гаражу в натурі, як неподільного об`єкта, є неможливим (ч.2 ст.183 ЦК України). Отже, в цій частині первісного позову слід відмовити. 2. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , Реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ, про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частку домоволодіння. За вказаним зустрічним позовом пред`явлено позовну вимогу про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частку домоволодіння по [ADDRESS] за [PERSON] , проведену 21.06.2013 року за записом №1471598, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 98628326101. Підставою даної позовної вимоги [PERSON] зазначено те, що згідно Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13.03.2013 року він вважається одноосібним власником будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] . Так, Судом встановлено, що на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 січня 2013 року у справі №0907/2-612/2011, з урахуванням його часткової зміни Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2013 року у справі №0907/2-612/2011, [PERSON] , за якою вказаними рішеннями було визнано право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що розташоване в [ADDRESS] : в житловому будинку - веранду І площею 4,1 кв.м., веранду ІІ площею 9,1 кв.м., кімнату житлову 1-4 площею 23,4 кв.м., коридор 1-5 площею 2,0 кв.м., ванну 1-6 площею 3,1 кв.м., кухню 1-7 площею 7,0 кв.м., разом загальною площею 48.7 м.кв. вартістю 147 047 грн.; інші господарські будівлі і споруди - 1/2 гаража вартістю 25742,50 грн., сарай вартістю 5200 грн., - [PERSON] було зареєстровано право власності на вказані об`єкти (рішення про державну реєстрацію права власності від 21.06.2013 року №1471598). Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на час прийняття рішення про державну реєстрацію права власності ): 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об`єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України. Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації (частина 4 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ). Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4)внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов`язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, права стосовно якого підлягають державній реєстрації. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили. Підстави відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначено статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Так, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об`єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев`ятою статті 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п`ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Проаналізувавши матеріали справи, пояснення сторін в судовому засіданні, Суд звертає увагу на те, що Позивачем за первісним позовом [PERSON] не надано суду належних доказів на підтвердження того, що при прийнятті рішення про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, були наявними підстави, які унеможливлювали здійснення такої реєстрації та свідчили про необхідність прийняття державним реєстратором рішення про відмову в державній реєстрації. Так, вказану державну реєстрацію було проведено Відповідачем 2 за зустрічним позовом на підставі рішення суду, яке набрало законної сили (рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 січня 2013 року у справі №0907/2-612/2011, з урахуванням його часткової зміни Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2013 року у справі №0907/2-612/2011), а існування передбачених статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстав відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень Судом у спірних відносинах не встановлено. За таких обставин, Суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] . Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 183, 319, 321, 356, 358, 364, 367 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 9, 15, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року N 55, Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року N 76,

Outcome: partial