Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Акціонерне товариство [PERSON] банк «Приватбанк» 27.11.2018 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.11.2008 р. у розмірі 5 308,31 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору [PERSON] (позичальник) отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки, однак відповідач порушує взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів позивачу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.01.2019р. відкрито провадження у вказаній справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 07.08.2015 року [PERSON] померла. На момент смерті заборгованість [PERSON] становить 5 308,31 грн. Позивач вважає, що спадкоємцем після смерті позичальника є [PERSON], тобто він являється особою яка прийняла спадщину, до складу якої увійшли у тому числі кредитні зобовязання померлої. Посилаючись на викладені обставини та обґрунтування позову, позивач просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь суму заборгованості у розмірі 5 308,31 грн. та судові витрати по справі. Відповідач фактично ухвалу про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримав, проте за змістом ч.11 ст.128\~ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст.280, 281\~ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 25.11.2008 року [PERSON] (Позичальник) звернулась до установи банку ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») із заявою на отримання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку, відповідно до умов договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,0% річних, із кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки (а.с 15). Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином - кредит надав. Із наданого\~позивачем розрахунку\~вбачається,\~що станом\~на 07.08.2015\~року заборгованість\~[PERSON] за\~кредитним договором\~№ б/н\~від 25.11.2008\~р.\~становить 5\~308,31 з якої: заборгованість за кредитом - 1907,09 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 1776,81 грн.; заборгованості з пені та комісії у розмірі - 1624,41 грн (а.с.7-14). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Позивач вважає, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON], тобто він являється особою яка прийняла спадщину, до складу якої увійшли у тому числі кредитні зобов'язання померлого. Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою повідомлено, що після смерті [PERSON] 05.10.2015 р. було відано свідоцтво про право на спадщину за законом на імя [PERSON] (а.с.56) Лист із претензією кредитора від ПАТ КБ «ПриватБанк» нотаріусом отримано 29.08.2018 року (а.с.57). За ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно із ст..1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Суд зауважує, що позивачем у обґрунтування своїх вимог, будь-яких відомостей щодо спадкоємців, що належним чином прийняли спадщину після смерті [PERSON] або отримали свідоцтва про право на спадщину, майно, що увійшло до складу спадщини та його вартісну оцінку позивачем не надано. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст.. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При подачі позову та в ході розгляду справи позивачем жодного разу не заявлено клопотання про витребування необхідних доказів у підтвердження своїх вимог, не зазначено неможливості самостійного отримання необхідних доказів, а саме: матеріалів спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] АнтоніниВолодимирівни. Суд наголошує, що відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно із ст..263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими, взагалі недоведеними, безпідставними, а тому не підлягають задоволенню, внаслідок чого відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вирішив, що понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed