Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] (далі Позивачі) звернулись до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначили, що у червні 1993 року Позивачами та [PERSON] і [PERSON] (Відповідачі) була спільно приватизована квартира [ADDRESS]. При проведені приватизації, розмір часток, належних всім власникам, органом приватизації не був визначений. З посиланням на норми ст.ст.368, 370 ЦК України, Позивачі вважають, що кожному із співвласників у спільному сумісному майні, належить по ? частині спірної квартири. Проте, Відповідач [PERSON] створила неможливість проживання усіх співвласників разом, вона без згоди останніх фактично користується всією квартирою, при цьому веде себе, як єдина господиня, не рахується ні з ким, не пускає до квартири інших співвласників, перешкоджаючи таким чином, Позивачу [PERSON], користуватись своєю частиною квартири, який там фактично не проживає, однак, систематично сплачує комунальну платню. Фактично його часткою власності користується Відповідач [PERSON] разом зі своїми малолітніми дітьми, та чоловіком, Відповідач у справі [PERSON], який вселився до спірної квартири без згоди співвласників, сплачуючи при цьому, комунальні платежі у розмірі ? частини. Зважаючи на таку поведінку [PERSON], Позивачі просять визначити порядок користування спірною квартирою, виділивши у користування співвласників: - Позивачу [PERSON] - кімнату ІV, площею 17,0 кв.м.; - Позивачу [PERSON] кімнату ІІІ, площею 9,8 кв.м.; - Відповідачу [PERSON] кімнату ІІ, площею 9,5 кв.м.; - Відповідачу [PERSON] кімнату І, площею 12,7 кв.м.; приміщення ванної кімнати, туалету, кухні та коридорів залишити у спільному користуванні співвласників. Оскільки Відповідач [PERSON] та малолітні діти Відповідача [PERSON], - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], вселились до спірного приміщення без згоди усіх співвласників, проживають там без реєстрації, та чинять перешкоди співвласникам у користуванні ними своєю власністю, також заявлено вимоги щодо виселення останніх, без надання іншого приміщення. У ході розгляду справи по суті Позивачі [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, наполягали на задоволенні своїх вимог. Відповідач [PERSON], будучі належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, правом присутності у судовому засіданні не скористував ся, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Представник Відповідача [PERSON], [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надала заперечення проти позову, згідно яких, позовні вимоги в частині визначення часток та порядку користування спірним приміщенням, - визнала, та не заперечувала щодо їх задоволення; в частині виселення [PERSON], малолітніх [PERSON] та [PERSON], - просила відмовити. Аналогічну заяву надав суду Відповідач [PERSON], та будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, правом присутності у судовому засіданні не скористувався. У судовому засіданні представник третьої особи, Служби у справах дітей Виконкому районної у місті ради, [PERSON], позовні вимоги визнала частково, та з урахуванням інтересів малолітніх дітей, просила суд у задоволенні позовних вимог про виселення останніх, відмовити, стосовно решти вимог, покладалась на розсуд суду. Третя особа, Управляюча компанія «Сіті Сервіс-КР», належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надали письмову заяву з проханням розглядати справу по суті за відсутністю їх представника. Суд, вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові матеріали справи, у їх сукупності, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло №260-Ц-1 від 18.06.1993 року, виданого органом приватизації, Управлінням житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 08.05.1992 року, №Ц-404, зареєстрованого у КП ДОР «КБТІ», у реєстровій книзі №8-П, на сторінці 530, номер запису 4100 (а.с.6), квартира [ADDRESS], загальною площею 79,42 кв.м., належить на праві приватної спільної сумісної власності: [PERSON], ЖОЗІ [PERSON], ЖОЗІ [PERSON], ЖОЗІ [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на «Любецька». Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Оскільки дана квартира була набута у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», то за своєю правовою природою, набуття права власності на дану квартиру не залежало від трудового внеску кожного співвласника. Тобто, розподіл часток майна передбачає їх рівність. Отже, кожному з вищевказаних власників квартири належить по 1/4й частині. Судом встановлено, що між сторонами у справі, виникають суперечки щодо користування спільною сумісною власністю. Так, Відповідач [PERSON] не пускає Позивача [PERSON] до спірної квартири, фактично користується всією квартирою, поводить себе, як єдина господиня, не рахується ні з ким із співвласників, самостійно зайняла дві кімнати, тим самим створює Позивачам перешкоди у користуванні власністю. Даний факт підтверджено поясненнями Позивачів, та письмовими запереченнями представника Відповідача [PERSON], [PERSON], згідно яких, зміст позовних вимог в частині визначення порядку користування власністю, Відповідачем [PERSON], визнано. Таким чином, у судовому засіданні доведена наявність неправомірних дій Відповідача [PERSON], яка створює перешкоди Позивачам у здійсненні ними свого права користування власністю. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здісненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до приписів ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Отже, суд приходить до висновку, що задоволення заявлених позовних вимог в частині визначення порядку користування спірним житлом, захистить порушені права і інтереси Позивачів та не порушить прав, свобод чи інтересів інших осіб. Разом з тим, решта позовних вимог про виселення із спірної квартири, чоловіка Відповідача [PERSON], - [PERSON], та її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на думку суду, є недоведеними. Так, частиною 1 ст.116 ЖК України встановлено, що якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. У п.17 Постанови №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», Пленум Верховного Суду України зазначив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖВК, трудових колективів, товариськими судами і іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст.116 ЖК УРСР, Позивачі просять суд виселити Відповідача [PERSON], та малолітніх дітей Відповідача [PERSON], без надання іншого житлового приміщення. Однак, згідно цієї норми виселення без надання іншого жилого приміщення винних осіб на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб, провадиться у тому разі, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичне порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для інших проживання з ними в одній кімнаті чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Згідно ст.60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлений ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду справи, Позивачами не надано доказів руйнування чи псування Відповідачем [PERSON] та малолітніми дітьми Відповідача [PERSON] житлового приміщення, використання його не за призначенням, систематичного порушення правил співжиття, неможливості для інших проживання з ним в одному приміщенні, а також вжиття до нього заходів запобігання або громадського впливу, які до того ж виявились безрезультатними. Посилання на те, що Відповідач [PERSON] вселився до спірного житла без надання згоди всіх співвласників квартири, тим самим порушує правила співжиття, у порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, не підтверджено належними доказами. Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та наданих суду доказів, посилання Позивачів є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам матеріального закону. На підставі викладеного,

Outcome: partial