Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі по тексту - Відповідач) про стягнення боргу за розпискою, посилаючись на те, що 04.08.2018 року відповідач позичив у неї 7 000 тис. дол. США, з кінцевим терміном повернення до 06.08.2018 року. Вказаний договір позики було укладено шляхом власноручного написання відповідачем розписки від 04.08.2018 року про отримання вказаної грошової суми та зобов`язання її повернути, в присутності двох свідків, [PERSON] та [PERSON] . Відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання щодо повернення отриманої суми позики. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за розпискою від 04.08.2018 року у розмірі 192 150, 00 грн., що еквівалентом 7 000, 00 дол. станом на день подачі позовної заяви. Крім того, одночасно із позовною заявою, позивач подала заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль марки BMW 320i, 2009 року виписку, що належить [PERSON] . Так, згідно з положеннями процесуального закону, та врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у спрощеному порядку. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В. від 18.08.2018 року відкрито провадження у справі (а.с. 23). Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2018 року, відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову (а.с. 25). 27.03.2019 року позивач повторно звернулася із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на машиномісце, що належить на праві приватної власності [PERSON] , та розташоване за адресою: [ADDRESS] . 29.03.2019 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, відмовлено (а.с. 45). 22.04.2019 року позивач звернулася із клопотанням про забезпечення доказів, зокрема просила витребувати у Адміністрації Державної прикордонної служби України, інформацію щодо перетину у період з 04.08.2018 року по 22.04.2019 року державного кордону [PERSON] 19.06.2019 року відповідач [PERSON] направив на адресу суду заяву про визнання позову, в якій не заперечував проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с. 59). Постановою Київського апеляційного суду від 26.09.2019 року, Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 серпня 2018 року та ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29 березня 2019 року - скасовано та прийнято постанову: Заяву [PERSON] від 15 серпня 2018 року про забезпечення позову - залишити без задоволення. Заяву [PERSON] від 27 березня 2019 року про забезпечення позову - задовольнити. Накласти арешт на машиномісце, площею 18,5 кв., розташоване за адресою [ADDRESS] , гараж № [NUMBER] , що належить на праві приватної власності [PERSON] (контрольне провадження, а.с.165-170). В засіданні позивач [PERSON] позов підтримувала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в засіданні визнав позов, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши думки позивача та відповідача, дослідивши матеріали провадження, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.08.2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] в борг грошову суму в розмірі 7 000, 00 дол. США, про що було складено відповідну розписку. За умовами розписки відповідач зобов`язався повернути грошові кошти за розпискою в строк до 06.08.2018 року. У передбачений розпискою строк, відповідач не повернув позичені грошові кошти. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Так, згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Крім того, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. З огляду на викладене, та враховуючи те, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved