Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Адвокат Ус Оксана Олександрівна в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником спірної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та в якій зареєстрована відповідач, шлюб з якою був розірваний 18.11.2010 року. Проте після розлучення відповідач залишилась проживати у спірній квартирі, а позивач був змушений орендувати житло. Відповідач мала достатньо часу для того, щоб переїхати в іншу квартиру. Відповідач вселилась в спірну квартиру, як член сім`ї власника житла та набула права користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Позивач та відповідач спільним побутом не пов`язані, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню. Просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , та виселити її з вказаної квартири. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Ус О.О. підтримала заявлений позов. Суду пояснила, що [PERSON] хоче усунути порушення своїх житлових прав. [PERSON] мала достатньо часу, щоб виїхати зі спірної квартири. Позивач не заперечує проти подальшого проживання в спірній квартирі його дочки. В 2019 році позивач зареєстрував шлюб і має потребу в житлі. Його права, як власника житла порушені, оскільки він не може вселитись в квартиру з новою дружиною, де проживає його колишня дружина. [PERSON] не є членом родини позивача вже більше 10 років, а тому втратила право користування квартирою, власником якої є позивач. Позивач дозволив [PERSON] жити в спірній квартирі, поки їх дитині не виповниться 18 років. Згодом в судове засідання не з`явилася, просила продовжити розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що колишній чоловік не залишив їй житло для проживання. Між ними була усна домовленість, що коли донці виповниться 18 років, він оформить право власності на спірну квартиру на дочку. Відповідач має власний бізнес, має у власності іншу квартиру, він повинен виконати свій батьківський обов`язок та залишити дитині житло. Згодом в судове засідання не з`явилася, просила продовжити розгляд справи без її участі. Третя особа [PERSON] заперечувала проти позовних вимог. Суду пояснила, що дійсно була усна обіцянка батька подарувати їй спірну квартиру по досягненню повноліття. Її мати не має матеріальної можливості винайняти собі інше житло. Згодом в судове засідання не з`явилася, просила продовжити розгляд справи без її участі. 21.09.2020 року судом постановлено ухвалу про залучення до участі в справі третьої особи та про відмову представнику позивача в розгляді справи за правилами загального позовного провадження. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є власником, спірної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією дубліката договору дарування квартири від 31.07.2002 року та копією витягу про реєстрацію з Державного реєстру правочинів від 07.09.2010 року №8967116. 18.11.2010 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що судом було ухвалене рішення, яке набрало законної сили 30.11.2010 року. [PERSON] з 08.02.2003 року зареєстрована в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки ЦНАП у м. Сєвєродонецьку від 15.11.2019 року №25255. 25.06.2010 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] вселилась в спірне житлове приміщення та була зареєстрована в ньому, як член сім`ї власника цього житла. Після розірвання шлюбу з позивачем, вона залишилась проживати в спірному житловому приміщенні разом з дочкою, що підтвердили сторони у своїх поясненнях. Набуття відповідачем права користуванням чужим майном (квартирою, яка належить на праві власності [PERSON] ) по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, шлюб між ними був розірваний, на теперішній час позивач проживає в зареєстрованому шлюбі з іншою особою. За таких обставин право [PERSON] на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу позивача, який є власником цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний висновок був зроблений Верховним судом у постанові від 16.01.2019 року по справі № 243/7004/17-ц за аналогічними правовідносинами. З урахуванням вищевикладеного суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності позивача. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved