Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із вказаною заявою та просили встановити факт належності їм свідоцтва про право власності на житло від 24.02.1998 р., виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження органу приватизації від 24.02.1998 року за №112159, яке посвідчує право приватної власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,1 кв.м. В обґрунтування заяви [PERSON] та [PERSON] вказували на те, що в даних документах було помилково вказано прізвище заявників «[PERSON]» та «[PERSON]», тоді як в паспортах вказано «[PERSON]» та «[PERSON]», що на думку заявників є наслідком довільного перекладу прізвища з російської мови на українську. Оскільки внести виправлення до вищевказаних правовстановлюючих документів не є можливим, заявники змушені звернутись до суду про встановлення факту належності їм свідоцтва про право власності на квартиру. Встановлення даного факту заявникам необхідно для реалізації своїх прав як власників нерухомого майна. Сторони у засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином, в матеріалах справи є клопотання представника заявників про розгляд справи у їх відсутності. Представник заінтересованої особи з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з вимогами ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Факт, про встановлення якого просять заявники, має для них юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить можливість розпорядження заявниками своєю власністю. Матеріалами справи встановлено, що 24 лютого 1998 року на підставі розпорядження органу приватизації №112159 від 24.02.1998 р. [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №9-3327. Право власності на вказане майно 03 квітня 1998 р. зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості за №251в книзі 55 пр. стр.152. 11 жовтня 2001 р. Ленінським РВ УМВС України в Одеській області було видано паспорт громадянина України [NUMBER] на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с.4). 11 жовтня 2001 р. Ленінським РВ УМВС України в Одеській області було видано паспорт громадянина України [NUMBER] на ім'я [PERSON], [INFO] (а.с.5). Отже, наявність помилки в написанні прізвища заявників підтверджується написанням прізвища у інших документах, зокрема у паспорті громадянина України, в яких прізвище зазначено «[PERSON]» та «[PERSON]», та свідчить про орфографічну помилку, допущену при написанні прізвища в свідоцтві про право власності на житло та розпорядженні органу приватизації, а саме написання його як «[PERSON]», «[PERSON]». Оцінивши представлені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на житло, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 24.02.1998 р. за №9-3327, та розпорядження органу приватизації від 24.02.1998 р. №112159, дійсно належать [PERSON] та [PERSON].

Outcome: approved