Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

[PERSON] з урахуванням уточнень позовних вимог (а.с. 21) звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 06.10.2012 року по 18.08.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від шлюбу з якою народився син - [PERSON], який після розірвання шлюбу став проживати разом із матір'ю, її батьками та двома братами. Позивач зазначає, що фактично з самого моменту розлучення у нього з колишньою дружиною почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, його відвідуванні, так як відповідачкою та особами, які проживають з його сином почали створюватися штучні перешкоди з приводу неможливості нормального спілкування з дитиною. Весь час позивач намагався налагодити зв'язок із дитиною, приймати участь у її вихованні, утриманні, розвитку його здібностей та забезпечувати його всім необхідним для нормального розвитку, всі намагання з моменту розлучення нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає цьому, штучно створює обставини, через які він не може нормально зустрічатися з сином. З підстав наведеного позивач просив зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод приймати участь у вихованні, вільному спілкуванні з сином, визначивши наступні способи його участі у вихованні сина: побачення 2 рази на місяць у вихідні дні з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. за місцем проживання або перебування [PERSON]; необмежене спілкування з [PERSON] особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з сином або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; в день побачення з сином, батько має право забирати сина з дому особисто. Ухвалою судового засідання до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог залучено службу у справах дітей виконавчого комітету Комсомольського району у м. Херсон ради. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи у відповідності з положеннями ч. 5 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суду не повідомила. Службою у справах дітей Київської районної в м. Одесі державної адміністрації явку представника в судове засідання не забезпечено, повідомлені про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Заперечень проти позову не надходило. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Комсомольського району в м. Херсоні ради не заперечував проти задоволення заявлених позивачем позовних вимог. Зі згоди позивача, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачки на підставі поданих доказів та в порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, розглянувши подані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог у зв'язку з наступними встановленими судом обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Так, згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ч.ч. 1-3 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. З наведеного вбачається, що законодавчо закріплено право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дитиною та відповідно обов'язок того з батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні такого права. При цьому, таке право повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з нею, що є основною формою особистого спілкування. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] року являються [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.01.2013 року, актовий запис № 2. Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 17.02.2016 року, [PERSON] має необхідні умови для тимчасового перебування малолітнього сина [PERSON], який на даний час проживає з матір'ю. Із заяви [PERSON] від 19.09.2015 року вбачається, що останній звертався до служби у справах дітей Київської районної в місті Одесі державної адміністрації з проханням встановити графік спілкування з дитиною. Отже встановлено, що відповідачкою чиняться перешкоди позивачу в спілкуванні з сином, що не спростовано відповідачкою. За встановлених обставин суд вважає, що з урахуванням інтересів малолітнього [PERSON], його віку, обставин, що мають істотне значення, факт постійного проживання з матір'ю, бажання батька спілкуватися з сином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Такий спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною відповідатиме можливості дитини в повній мірі сприймати спілкування кожного з батьків та отримати від цього достатню кількість виховних заходів кожного з них в такому ритмі, який не буде порушувати навчальний графік дитини. Даний спосіб надасть можливість батькам піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Outcome: approved