Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

[PERSON] у грудні 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, уточненим в ході розгляду справи, та в обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 14.03.2008 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 10.03.2017 року, хоча фактично шлюбні стосунки припинились з травня 2016 року. За час шлюбу ними за спільні кошти набуте майно у вигляді ? частки 3-кімнатної квартири [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі, яка була придбана 09.11.2011 року за 22055 гривень, а також 17.11.2009 року за 9400 доларів США автомобіль «Chevrolet-Аveo», який вже після припинення шлюбних відносин у серпні 2016 року був перереєстрований колишнім чоловіком на рідного брата чоловіка його рідної сестри, ринкова вартість на той момент складала 4000 доларів США. Тому вона просить поділити вказане майно, визнавши за нею та відповідачем право власності на 1/8 частку спірної квартири за кожним, а також стягнувши на її користь грошову компенсацію за автомобіль у розмірі 51544,98 гривень. [PERSON] у березні 2017 року предявив зустрічний позов, вказавши, що у період шлюбу з [PERSON] він 09.11.2011 року продав подарованому йому матірю квартиру [ADDRESS] (Леніна) у місті Маріуполі рідному братові дружини [PERSON] за 52000 гривень та у цей же день купив у останнього належну йому ? частку квартири [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі за 23000 гривень. Тому просить визнати за ним право особистої приватної власності на дану частку спірної квартири. Представник позивача [PERSON] надала заперечення на зустрічний позов та у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала повністю, а зустрічний позов не визнала, пояснивши, що ? частка спірної квартири була придбана за спільні кошти подружжя та за письмовою згодою [PERSON], а кошти від продажу 1-кімнтаної квартири відповідача він відвіз до матері та вклав в їх сімейний бізнес. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] надали заперечення, у судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали, а зустрічний позов підтримали повністю з викладених у ньому підстав, додавши, що спірний автомобіль був проданий ще у шлюбі у присутності позивачки за 30000 гривень, а гроші від цього поділені між ними. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ч.1 ст.60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.2 ст.71 СК України). Згідно із свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №126435, виданим 14 березня 2008 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 14 березня 2008 року, про що зроблений актовий запис №49, зареєстрований Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, після реєстрації шлюбу прізвище дружини «Раізова». Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 10 березня 2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] За спільні кошти у спільну сумісну власність у період шлюбу, що визнано сторонами та на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню, подружжям [PERSON] 17.11.2009 р. був придбаний автомобіль «Chevrolet Aveo», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який 30.08.2016 року був перереєстрований на [PERSON], що підтверджується листом Регіонального сервісного центру в Донецькій області МВС України №31/5-5434 від 03.10.2017 р. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] її брат, який продав автомобіль її родичу. Відповідно до пояснень [PERSON], посвідчених нотаріально, він підтверджує, що [PERSON] та її дочка [PERSON], в період з 14.08.2016 року до 23.08.2016 року, а також з 02.09.2016 року проживали та проживають у місті Києві. Вказані пояснення підтверджені проїзними документами. Згідно даних інтернет-ресурсу з продажу автомобілів станом на 19.10.2017 року вартість автомобіля «CHEVROLET AVEO», 2006 року випуску, може складати: 108900 гривень (еквівалент 4100 доларів США); 122100 гривень (еквівалент 4600 доларів США); 114200 гривень (еквівалент 4300 доларів США). Суд вважає, що доводи [PERSON] про продаж автомобіля за 30000 гривень необґрунтовані, оскільки вони не підтверджені документально, а від проведення авто-товарознавчої експертизи він відмовився. Тому суд погоджується з доводами позивачки, що на теперішній час ринкова вартість такого автомобіля складає 4000 доларів США, що з урахуванням курсу НБУ, який станом на 09.12.2016 року дорівнював 25,77249 гривень за 1 долар США, еквівалентно 103089,96 гривень, а відповідно ? частка його вартої складає 51544,98 гривень. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.30 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження, його вартість враховується при поділі. Таким чином, оскільки [PERSON] продав спірний автомобіль, то з нього належить стягнути компенсацію на користь [PERSON] в розмірі 51544,98 гривень. Окрім того, з наданих документів вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 24.12.1997 року [PERSON] є власником ? частки трикімнатної квартири [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі загальною площею 68,45кв.м, житловою площею 47,6кв.м. Відповідно до договору дарування від 09 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] за №4604 [PERSON] подарувала [PERSON] ? частку квартири [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі. Відповідно до договору купівлі-продажу від 09 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] за №4609 [PERSON] продав [PERSON] ? частку квартири [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі за 23000 гривень. [PERSON] зареєстрував право власності на дану частку 21.11.2011 року. Разом з тим, відповідно до договору дарування від 19 січня 2009 року, посвідченого нотаріально, [PERSON] подарувала своєму синові [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] (Леніна) у місті Маріуполі загальною площею 39,2 кв.м, житловою площею 19,7 кв.м. [PERSON] зареєстрував право власності 06.02.2009 року. З договору купівлі-продажу від 09 листопада 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] за №4612, вбачається, що [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] (Леніна) у місті Маріуполі за 52000 гривень. [PERSON] зареєстрував право власності 02.12.2011 року. Згідно з особовим рахунком №5940 від 12.12.2016 року у квартирі [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі зареєстровані: -[PERSON], [INFO], (мати) з 13.11.1984 року по 13.01.2004 року, -[PERSON], [INFO], (син) з 04.02.2002 року по 05.04.2011 року, -[PERSON] [INFO], (дочка) з 13.11.1984 року, -[PERSON], [INFO], (дочка [PERSON]Д.) з 04.02.2002 року, -[PERSON], [INFO], (чоловік [PERSON]Д.) з 09.11.2012 року. Свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо про обмін однокімнатної квартири [PERSON] на частку у квартирі [PERSON], при цьому ініціатором переоформлення житла була саме [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що їм відомо про конфлікт між [PERSON] та [PERSON] з приводу користування житлом. Відповідно до документів Центрального ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] зверталася 27.07.2016 року та 07.12.2016 року за фактами конфлікту з [PERSON] Аналізуючи вищезазначені докази, суд приходить до переконання, що придбання відповідачем ? частки спірної квартири здійснювалось за власні кошти, отримані від продажу подарованою йому квартири. Такий висновок ґрунтується на тому, що позивачкою не надано належних та достатніх доказів придбання квартири за спільні кошти подружжя, а довідка про її доходи за період 2008-2017 роки цього не підтверджує. Окрім того, оформлення цих двох квартир відбувалося одночасно, а вартість однокімнатної квартири значно перевищує вартість частки трикімнатної квартири. Також у п.11 договору купівлі-продажу ? частки спірної квартири вказано, що її придбання здійснено за письмовою згодою дружини відповідача, але відсутнє посилання про набуття майна у спільну сумісну власність подружжя. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тому зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. На підставі ст.391 ЦК України за позовом громадянина може бути ухвалене рішення в разі доведеності ним відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб. Суд вважає, що [PERSON] не надані обєктивні докази, що під час розгляду справи [PERSON] створює перешкоди для користування спірним житлом, при цьому суд враховує, що останній запропонував представнику [PERSON] відвідати квартиру та визначити порядок користування. Також, з урахуванням наведеного, вимоги [PERSON] щодо виселення [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial