Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявою 20.03.2018 року, шляхом направлення поштою, яка зареєстрована судом 30.03.2018 року, про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 24.09.2012 року виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області між ними було зареєстровано шлюб, актовий запис № 7. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку: [PERSON], [INFO]. Однак, їхнє спільне життя не склалося і було фактично припинено у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя, спільне господарства не ведеться. За таких обставин вони вважають, що подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Будь-які спори з питань поділу майна, що є спільною власністю, у них відсутні. Крім цього, ними досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у вихованні того з батьків, хто проживатиме окремо, а саме порядок здійснення батьківських прав та погоджено розмір аліментів на утримання дитини. Тому, [PERSON] та [PERSON] просили в судовому порядку розірвати між ними шлюб. Заявники [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду спільну письмову заяву, в якій просили розглядати справу в їх відсутності, заяву підтримують та просять шлюб між ними розірвати. Суд, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Судом встановлено, що 24.09.2012 року між [PERSON] та [PERSON] виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Білоцерківського району Київської області було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 7, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], про що Службою реєстрації актів цивільного стану в Швейцарській Конфедерації в м. Цюріх було зроблено актовий запис №1.80/22379054/22205589 та надано Витяг із Швейцарського реєстру про народження від 23.06.2016 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с.14-21) та згідно довідки від 01.11.2016 року №76 про реєстрацію особи громадянином України, [PERSON], [INFO], зареєстрована громадянкою України (а.с. 23). Встановлено, що протягом тривалого часу [PERSON] та [PERSON] не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Зі змісту договору укладено між [PERSON] та [PERSON], про порядок здійснення батьківських прав та сплату аліментів на дитину від 05.03.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №296 (а.с.6-8), встановлено, що [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], обовязок батька щодо сплати аліментів на утримання доньки, крім цього, даним договором визначено порядок здійснення батьківських прав, а саме участі сторін вихованні та спілкуванні з дитиною. Сторони, також підтверджують, що цей договір відповідає їхнім дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається ними без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, вони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їхні особисті підписи на договорі. Відповідно до ч.1 ст.109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ч.2 ст.109 Сімейного кодексу України, договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. Частиною 3 ст.109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з'ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також відповідність умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Відповідно до положень ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Враховуючи викладене, суд вважає, що спільна заява подружжя про розірвання шлюбу, відповідає дійсній волі сторін та зважаючи на те, що подружжя не має наміру поновлювати подружні відносини, збереження шлюбу суперечить їх інтересам, між сторонами укладено нотаріально посвідчений письмовий договір про те, що дитина проживатиме з [PERSON], передбачено обовязок щодо утримання дитини [PERSON], а також передбачені умови здійснення ними права на особисте виховання дитини, що не суперечить інтересам дитини, підлягає до задоволення.

Outcome: approved