Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») в особі філії - Одеське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі філія Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк»), звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача, вимоги якої в подальшому зменшив про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 1300,63 грн. та стягнення судових витрат, посилаючись на те, що між АТ «Ощадбанк» та відповідачем 27 серпня 2019 року було укладено кредитний договір у вигляді підписання заяви про приєднання № 1025775/110717 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), згідно умов якого АТ «Ощадбанк» надав, а відповідач отримав споживчий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, розмір якого 03 вересня 2019 року було збільшено до 40000,00 грн., однак відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконував, внаслідок чого станом на 29 квітня 2021 року у нього перед позивачем виникла заборгованість, яка складається з 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків, що склала загальну суму 1300,63 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній ухиляється від добровільного погашення заборгованості. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі, її розгляд призначено у порядку спрощеного позовного провадження на 18 лютого 2021 року 09 год. 00 хв., про що повідомлені сторони, однак, 18 лютого 2021 року, у зв`язку з неявкою відповідача, розгляд справи було відкладено на 10 березня 2021 року 08 год. 15 хв., 08 квітня 2021 року 09 год. 30 хв., але у зв`язку з поданням до суду представником позивача заяви про відкладення розгляду справи, її розгляд було відкладено на 13 травня 2021 року 08 год. 00 хв., про що повідомлені сторони. До суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог. Ухвалою суду від 13 травня 2021 року постановлено про прийняття до розгляду заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, а також про здійснення розгляду справи з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та її розгляд призначено на 17 червня 2021 року 09 год. 00 хв., про що були повідомлені сторони. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином, однак до суду не з`явився клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, про причини неявки суд не повідомляв, а також не подавав відзив на позовну заяву. Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України». Отже відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, неодноразові неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у її письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між АТ «Ощадбанк» (а.с. 32, 33-39) в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» (а.с. 40-42) та [PERSON] (а.с. 6-7, 8) відповідно до ЗАЯВИ ПРО ПРИЄДНАННЯ № 1025775/110717 (далі за текстом Заява) до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) (далі за текстом - Договір) 27 серпня 2019 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу споживчий кредит у розмірі 40000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії платіжної картки (червень 2024 року) (а.с. 9-21, 22-23). Відповідно до п. 3.4.1., п. 3.4.2 Заяви банк на підставі наданих клієнтом документів, відповідно до вимог чинного законодавства України відкрив клієнту рахунок № [NUMBER] в гривні України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та видав платіжну карту типу «Моя картка» та ПІН-конверт до неї. Згідно з п. 3.1 зазначеної Заяви шляхом підписання цієї Заяви про приєднання до Договору відповідач беззастережно приєднався до Договору в редакції, яка на день підписання цієї Заяви на приєднання розміщена на інтернет-сторінці Банку та уклав з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Відповідно до п. 1.17.1 Договору відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплатити суму кредиту, проценти. Як вбачається з Виписки з карткового рахунку позивачем на виконання вищезазначених Заяви та Договору надано відповідачу кредит у сумі 40000,00 грн. (а.с. 26-31, 88-101, 112-118). В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 29 квітня 2021 року, тобто після зменшення позивачем розміру позовних вимог, з урахуванням 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення відсотків склала загальну суму 1300,63 грн. (а.с. 78-81). За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язані видати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором, однак, відповідач всупереч вимог чинного законодавства, Заяви про приєднання та Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) належним чином свої зобов`язання з сплати процентів за користування кредитом не виконав та не здійснював сплату процентів у повному обсязі у встановлені строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем. Судом не встановлено, що відповідач не виконав зобов`язання по поверненню частини кредиту внаслідок випадку або непереборної сили, тому він має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення частини кредиту, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем після уточнення позовних вимог станом на 29 квітня 2021 року становить 1300,63 грн., з яких: 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 644,16 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 47,90 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 557,45 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів - 51,12 грн. (а.с. 24-25, 78-81, 110-111). Доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову АТ «Ощадбанк» про стягнення з відповідача заборгованості на загальну суму 1300,63 грн., яка складається з 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 644,16 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 47,90 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу у розмірі 557,45 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 51,12 грн., оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем. Беручи до уваги, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню,

Outcome: approved