Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, в якому посилаються на те, що 07 червня 1996 року [PERSON] разом з [PERSON] уклали з [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири, загальної площі 34,6 кв.м., житлової площі 17,5 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] Вказаний договір було зареєстровано на Одеській універсальній товарній біржі GIP за № 96/0704 від 07 червня 1996 року без наступного нотаріального посвідчення договору. 11 червня 1996 року [PERSON] разом з [PERSON] своє право часткової власності на [ADDRESS] зареєстрували в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». Однак, на теперішній час нотаріальні контори не визнають біржові договори купівлі-продажу. Крім того, [PERSON] та [PERSON] зазначають, що в цьому договорі також не зазначені частки співвласників, але на теперішній час позасудовим шляхом немає можливості визначити частки, оскільки 04 листопада 2013 року померла [PERSON], яка є одним із власників [ADDRESS] У зв'язку з чим, [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із відповідним позовом, в якому просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу [ADDRESS], укладеного 07 червня 1996 року між [PERSON] разом із [PERSON] з одного боку та [PERSON] разом зі [PERSON] з другого боку, та зареєстрованого Одеською універсальною товарною біржею GIP в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за реєстраційним № 96/0704 від 07 червня 1996 року. А також визначити розмір часток між [PERSON] та [PERSON], визнавши їх рівними, тобто по 1/2 частині за кожною. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Інші учасники процесу у судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, однак відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали суду заяву, в якій позов визнали та не заперечували проти його задоволення, також просили суд справу розглядати за їх відсутністю. Вислухавши пояснення позивачів [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст. 224 ЦК УРСР, який був чинним до 01 січня 2004 року, встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 128 ЦК УРСР передбачено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше непередбачено законом або договором. У судовому засіданні встановлено, що 07 червня 1996 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP між [PERSON] разом із [PERSON] з одного боку та [PERSON] разом із [PERSON] з другого боку уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 96/0704. Відповідно до умов договору, [PERSON] з [PERSON] продали, а [PERSON] разом з [PERSON] придбали однокімнатну квартиру, загальної площі 34,6 кв.м., житлової площі 17,5 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] В подальшому [PERSON] разом з [PERSON] вселилися у зазначену квартиру, а [PERSON] з [PERSON] будь-яких претензії щодо виконання договору купівлі-продажу не пред'являли, право [PERSON] разом із [PERSON] на квартиру не оспорювали. 11 червня 1996 року [PERSON] разом з [PERSON] своє право часткової власності на [ADDRESS] зареєстрували в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». Згідно із ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на день укладення договору відчуження квартири, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання форми договору тягне його недійсність. Але згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Оскільки 07 червня 1996 року сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] і це підтверджується письмовими доказами, а надалі відбулося його повне виконання, відтак суд вважає, що даний договір купівлі-продажу має бути визнано дійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Положеннями ч. 1 та 2 ст. 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] разом із [PERSON] придбали [ADDRESS] та вселилися у зазначену квартиру, але в догові купівлі-продажу не було зазначено частки кожного із співвласників. При цьому, в матеріалах справи відсутні дані про наявність між [PERSON] та [PERSON] домовленості щодо розміру часток. У зв'язку з чим та на підставі ст. 370 ЦК України, суд вважає, що частки [PERSON] разом із [PERSON] щодо [ADDRESS] були рівними та становили по 1/2 частині за кожною. Отже, з огляду на вищевикладене, оцінивши всі обставини у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі з підстав, викладених у мотивованій частині цього рішення.

Outcome: approved