Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить зобов'язати [PERSON] та інших осіб не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні торгівельним кіоском (павільйоном) з модульних елементів заводського виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), що розташований за адресою: [ADDRESS] та належить йому відповідно до Договору купівлі-продажу від 31.07.2012 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]; заборонити [PERSON] та іншим особам (за винятком [PERSON] або осіб, які мають на це письмову згоду останнього, або укладені з [PERSON] відповідні договори) користуватися торгівельним кіоском (павільйоном) з модульних елементів заводського виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), що розташований за адресою: [ADDRESS], а саме здійснювати у ньому підприємницьку діяльність (роздрібну торгівлю), як такому, що не мають для цього правових підстав (документів, що підтверджують право власності, або існування договірних (орендних чи суборендних) відносин з [PERSON] та [PERSON] для здійснення у торгівельному павільйоні торгівлі); зобов'язати [PERSON] та інших осіб не чинити (усунути) перешкоди [PERSON] у користуванні торгівельним кіоском (павільйоном) з модульних елементів заводського виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), який розташований за адресою: [ADDRESS] і належить останньому на підставі Договору купівлі-продажу; зобов'язати [PERSON] та інших осіб звільнити торгівельний кіоск (павільйон) з модульних елементів заводського виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), що розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки відповідач та інші особи здійснили самовільне захоплення кіоску без належних для цього правових підстав (документів, що підтверджують право власності, або існування договірних (орендних чи суборендних) відносин з [PERSON] та [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду (щодо позбавлення права на отримання прибутку) у розмірі 96000,00 грн., завдану [PERSON] шляхом незаконного користування торгівельним кіоском. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу торгівельного кіоску (павільйону) укладеного 31.07.2012 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (договір зареєстровано в реєстрі за №1298), [PERSON] купив у [PERSON] за 89470 грн. торгівельний кіоск (павільйон) з модульних елементів заводського виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), що розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки про функціональне призначення тимчасової споруди серії ТС №211174, яка була додатком до Договору про сплату пайової участі від 03.04.2012 №184-01/39, виданої Виконавчим органом Київської міської ради Головним управлінням внутрішньої торгівлі та побутового обслуговування населення Комісією з реорганізації 30.05.2012, торгівельний кіоск (павільйон), встановлено на земельній ділянці площею 29,5 кв. м. за адресою [ADDRESS] та знаходиться на утриманні об'єктів благоустрою м. Києва. 26.10.2012 року було виявлено, що у торгівельному кіоску, що належить [PERSON] знаходяться сторонні особи, які незаконно користуються спірним приміщенням, здійснюючи у ньому підприємницьку діяльність, торгівлю продуктами харчування та алкогольними виробами тощо. На вимогу повідомити щодо підстав для перебування у кіоску та здійснення торгівлі, надання документів, що підтверджують право власності, користування торгівельним кіоском було відмовлено, лише повідомлено про те, що торгівельним кіоском вони користується як родичі приватного підприємця [PERSON] Письмові вимоги щодо звільнення [PERSON] торгівельного кіоску також не дали результату. З метою вжиття заходів реагування з боку правоохоронних органів, 26.10.2012 до Дніпровського РУГУ МВС України у м. Києві було подано заяву щодо порушення кримінальної справи по факту скоєння злочинів, передбачених статтями 190, 192 Кримінального кодексу України (шахрайство чи заподіяння майнової шкоди шляхом обману або зловживання довірою, що привели до завдання [PERSON] шкоди в особливо великому розмірі), однак станом на 01.11.2013 року належні та ефективні заходи правового реагування з боку Дніпровського РУГУ МВС України у м. Києві для поновлення прав [PERSON] не вжиті, що є підставою для звернення до суду щодо захисту та поновлення майнових інтересів позивача та відшкодування завданої йому матеріальної шкоди. Таким чином, своїми протиправними діями [PERSON] та інші особи фактично перешкоджають [PERSON] реалізувати належне йому право власності (володіння, користування, розпорядження) на спірне приміщення та здійснювати підприємницьку діяльність. Крім того, незаконними діями [PERSON] та інші особи завдали [PERSON] матеріальну шкоду (збитки), оскільки середня ринкова вартість оренди торгівельного кіоску на місяць може складати приблизно 6 000 грн., а з серпня 2012 р. по листопад 2013 року [PERSON] не мав змоги здавати в оренду торгівельний кіоск, то своїми незаконними діями щодо безпідставного користування спірним майном [PERSON] завдав [PERSON] матеріальну шкоди у розмірі 96000,00 грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 25.03.2014 року подавав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в останньому варіанті 31.07.2014 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до яких, з урахуванням первісних вимог додатково просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду (завдану позбавленням позивача можливості отримання прибутку за період з березня по липень 2014 року включно) у розмірі 24000 грн., завдану [PERSON] шляхом незаконного користування торгівельним кіоском (павільйоном) з модульних елементів заводського виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), що розташований за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності, а всього стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму у розмірі 144000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що збільшився строк протягом якого [PERSON] має збиток через категоричне небажання з боку відповідача усунути перешкоди, створені ним у користуванні торгівельним кіоском. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог та письмових поясненнях по справі, долучених до матеріалів справі, додатково пояснив, що позивач [PERSON], як власник торгівельного кіоску має всі повноваження щодо володіння, користування та розпорядження належним йому майном, а вчинення будь-яких перешкод у користуванні спірного кіоску без згоди на це власника є незаконним, оскільки держава гарантує захист права власності. Крім того, будь-яких документів щодо права власності на торгівельний кіоск у [PERSON] немає, договори оренди (суборенди) спірного торгівельного кіоску між [PERSON] та попереднім власником [PERSON] і теперішнім власником [PERSON] не укладалися, при цьому відповідач не має проектної та дозвільної документації з архітектурно-планувальних та земельно-майнових питань на торгівельний кіоск, дозволу на розміщення торгівельного кіоску, не укладав договір про сплату пайової участі стосовно розташування та утримання торгівельного кіоску (павільйону), не укладав договір про надання послуг з вивезення побутових відходів, відповідні кошти за це не вносив, позов [PERSON] як законного власника торгівельного кіоску вважає обґрунтованим. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просила відмовити, пояснила, що [PERSON] придбав кіоск у попереднього власника [PERSON], в якому він здійснює роздрібну торгівлю на підставі дозволу КМДА на розміщення тимчасової споруди, що є законною підставою для користування кіоском, крім того ним вносилися пайові внески, укладалися різні договори з приводу діяльності спірного кіоску, а тому вважає позовні вимоги позивача безпідставними. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON], представника відповідача [PERSON], врахувавши пояснення свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов'язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як убачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 15.02.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу рухомого майна - торгівельного кіоску, за умовами якого [PERSON] продав [PERSON] торгівельний кіоск з модульних елементів заводського виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), що розташований за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 482. (а.с. 11) 31.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу торгівельного кіоску (павільйону), за умовами якого [PERSON] продала [PERSON] торгівельний кіоск з модульних елементів заводського виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), що розташований за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1295. (а.с. 12) Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов'язки виникають також з актів цивільного законодавства. 04.10.2010 року [PERSON] видано свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця. (а.с. 165) Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Київської міської державної адміністрації надано дозвіл на розміщення тимчасової споруди, торгівельного павільйону № 04-0463 за адресою: [ADDRESS] на термін з 12.02.2010 року по 11.04.2011 року. (а.с. 113) Разом з тим, у вказаному дозволі вказано особливу вимогу, за якою вказано, що дозвіл дійсний за умови виконання вимог, зазначених у Правилах благоустрою м. Києва, затверджених Рішенням КМР від 25.12.2008 р. № 1051/1051. Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради ФОП [PERSON] надано висновок № 04-0463_10 щодо розміщення ТС, за яким розміщення ТС (торгівельного павільйону) можливе за умови виконання вимог та отримання дозволу в встановленому порядку. (а.с. 116) Як убачається з матеріалів справи, 02.06.2011 року, 25.04.2012 року відповідно до рішень Київської міської ради від 24.02.2011 року № 56/5443 «Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд (малих архітектурних фори) в утриманні об'єктів благоустрою м. Києва та внесення змін до деяких рішень Київської міської ради» між Головним управлінням внутрішньої торгівлі та побутового обслуговування населення виконавчого органу Київської міської ради та [PERSON] укладені договори про сплату пайової участі (внеску) власника тимчасової споруди (малої архітектурної форми), предметом договорів є плата пайової участі (внеску) в утриманні об'єктів благоустрою м. Києва. (а.с. 141-160, 167,168) Також з листа Департаменту промисловості та розвитку підприємства виконавчого органу Київської міської ради встановлено, що в 2013 році між департаментом та [PERSON] не укладався договір про сплату пайової участі та не видавалася довідка про функціональне призначення тимчасової споруди на тимчасову споруду, яку розміщено за адресою: [ADDRESS]. (а.с.179) 14.05.2012 року комісією з реорганізації Головного управління внутрішньої торгівлі та побутового обслуговування населення виконавчого органу Київської міської ради видано довідку про функціональне призначення тимчасової споруди суб'єкта господарювання ФОП [PERSON], тип об'єкту - сезонний об'єкт дрібнороздрібної торгівельної мережі. (а.с. 169) Як визначено в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона 15.01.2010 року купила спірний кіоск у [PERSON], в якому і працювала з лютого по жовтень 2010 року, в кінці 2010 року [PERSON], який перебував з нею в дружніх відносинах та мав доступ до кіоску, взяв документи, що знаходилися в приміщенні кіоску та почав оформляти його на себе, при цьому свого дозволу на оформлення відповідачем кіоску вона не надавала, підписів своїх не ставила, нотаріально не посвідчувала, договору оренди не укладала. З даними порушеннями зі сторони відповідача вона зверталася в міліцію та прокуратуру, однак результатів не було. Відповідач в свою чергу почав перешкоджати у користуванні кіоском, а тому вона вирішила його продати позивачу. Вказала, що її батько зареєстрував відповідача у своїй квартирі, оскільки йому необхідно було зареєструватися як приватним підприємцем, проте на даний час стосунки між ними зіпсувалися. Ії також відомо, що відповідач [PERSON] здає в оренду спірний кіоск та отримує від нього прибуток. Судом встановлено, що спірним є торгівельний кіоск, який розміщений за адресою: [ADDRESS], який на час розгляду справи використовуються відповідачем. Факт права власності торгівельного кіоску, який розміщений за адресою: [ADDRESS] є договір купівлі - продажу торгівельного кіоску (павільйону) від 31.07.2012 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], за умовами якого [PERSON] продала [PERSON] торгівельний кіоск з модульних елементів заводського виготовлення (розміром 6,5х3,0 м), що розташований за адресою: [ADDRESS]. Також судом встановлено, що відносно торгівельного кіоску (павільйону), який розміщений за адресою: [ADDRESS], договір купівлі - продажу від 31.07.2012 року на день розгляду справи був укладений останнім, інших правочинів щодо спірного кіоску не вчинялися, що не заперечувалося сторонами по справі. Як передбачено ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як встановлено в судовому засіданні, договір купівлі - продажу від 31.07.2012 року укладений між [PERSON] та [PERSON] не оспорювався сторонами по справі, про його неправомірність сторонами не заявлялось. Стаття 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Саме власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з п.1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як убачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами по справі, [PERSON] звернувся до правоохоронних органів із заявою по факту скоєння [PERSON] злочину, з приводу чого, на період розгляду справи в суді, ведуться слідчі дії. Відповідно до ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А тому, враховуючи викладене, суд не вважає, що на основі дозвільної документації виданої Київською міською державною адміністрацією щодо надання дозволу на розміщення торгівельного кіоску, що розташований за адресою: [ADDRESS], є правомірні підстави здійснення підприємницької діяльності [PERSON] у спірному кіоску, доказів набуття ним у встановленому законом порядку права користування та права власності на спірний кіоск суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підставою для подання позову власником майна про захист свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном, у порядку статті 391 ЦК України є вчинення третьою особою перешкод власнику, тобто посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також на факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним своїх правомочностей. Як встановлено в судовому засіданні, на момент розгляду справи в суді, спірним кіоском користується відповідач [PERSON], позбавлення можливості [PERSON] користуватися спірним кіоском свідчить про порушення його права на вільне користування належним йому майном та свідчить про вчинення йому перешкод у користуванні спірного кіоску. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторін, враховуючи пояснення свідка [PERSON],

Outcome: partial