Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

[PERSON] у січні 2016 року звернувся до суду з позовом до прокуратури міста Черкаси в особі прокурора Котляренка К.Ю. про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними діями, вказавши, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2015 року він на підставі ст. 81 КК України був умовно-достроково звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі. Однак прокурор Котляренко К.Ю. подав безпідставну апеляційну скаргу на ухвалу суду, внаслідок чого процес звільнення позивача з виправної колонії затягнувся на 35 днів. [PERSON] вважав такі дії прокурора Котляренка К.Ю. незаконними та складовою корупційно-хабарницької схеми, і просив суд зобовязати прокуратуру міста Черкаси в особі прокурора Котляренка К.Ю. відшкодувати завдану йому матеріальну та моральну шкоду за вимушену затримку звільнення з місць позбавлення волі. У судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги та підтвердив обставини викладені у позові. Додатково пояснив, що конкретні суми відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди повинен визначити суд виходячи із практики Європейського суду з прав людини. Прокурор Котляренко К.Ю. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову [PERSON] і пояснив, що перебуваючи на посаді прокурора прокуратури м. Черкаси та приймаючи участь у суді першої інстанції при розгляді клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання заперечував проти задоволення такого клопотання, оскільки на його думку [PERSON], який був засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, мав лише два заохочення, а крім того в період відбуття покарання до нього застосовувалося одне стягнення. Таким чином на його, як прокурора, думку, були відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення [PERSON]. Після того, як Придніпровський районний суд м. Черкаси 25.11.2015 року виніс ухвалу про умовно-дострокове звільнення [PERSON], він обстоюючи свою правову позицію та користуючись своїми процесуальними правами подав апеляцію до Апеляційного суду Черкаської області. При цьому вважав, що не вчиняв ніяких незаконних дій, які б могли заподіяти матеріальну чи моральну шкоду [PERSON]. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 25.11.2015 року Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі №711/10347/15-к винесена ухвала про умовно-дострокове звільнення засудженого [PERSON] на невідбутий строк 3 місяці 9 днів (а.с. 4). Як вбачається із тексту вказаної ухвали предметом судового розгляду було клопотання [PERSON] про застосування до нього умовно-дострокового звільнення. При розгляді клопотання було встановлено, що [PERSON] за вчинення особливо тяжкого злочину був засуджений вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.04.2014 року за ст. ст. 15 ч.2, 27 ч.3, п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст. 115, 69 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Прокурор у судовому засіданні [PERSON] заперечував проти задоволення клопотання [PERSON] вважаючи, що поведінка засудженого на протязі всього терміну відбування покарання нестабільна, а тому не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Судом було встановлено, що [PERSON] відбув більш ніж ? призначеного йому судом покарання, за час відбуття покарання мав одне стягнення, яке погашене у встановленому порядку, а також два заохочення. За таких обставин суд прийшов до висновку, що [PERSON] довів своє виправлення. Згідно ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 24.12.2015 року (а.с. 5-6) була розглянута апеляційна скарга прокурора прокуратури м. Черкаси [PERSON] на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2015 року у справі №711/10347/15-к. Як вбачається із тексту вказаної ухвали Апеляційного суду, - прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання [PERSON] про умовно-дострокове звільнення, обґрунтовуючи це тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість злочину за який засуджено [PERSON], а також факт притягнення того до відповідальності за порушення режиму відбування покарання. Апеляційний суд Черкаської області апеляційну скаргу прокурора Котляренка К.Ю. залишив без задоволення, а ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.11.2015 року без змін. 29.12.2015 року [PERSON] був звільнений із Черкаської виправної колонії (№62), що підтверджується довідкою про звільнення (а.с. 3) За змістом ст. 1176 Цивільного кодексу України, - шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. З урахуванням вказаних вимог ст. 1176 ЦК України та предмету позову, для вирішення позовних вимог [PERSON] суду необхідно перевірити наявність загальних підстав для відшкодування шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст. ст. 1166-1167 ЦК України, а також п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992 року № 6, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 за змістом яких заподіяна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи. За змістом ст. ст. 392-393, ч.5 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України, - прокурор має право подати апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції у тому числі ухвалу про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Таким чином прокурор Котляренко К.Ю. подаючи апеляційну скаргу на ухвалу суду від 25.11.2015 року діяв у спосіб та в межах повноважень наданих йому законом. Крім того суд враховує, що позиція прокурора щодо застосування до [PERSON] умовно-дострокового звільнення була послідовною та він її обстоював як у суді першої так і апеляційної інстанції. При цьому обставини на які посилався прокурор, зокрема особлива тяжкість злочину за який засуджено [PERSON], застосування до того стягнення протягом строку відбування покарання, дійсно мали місце. Прокурор давав цим обставинам свою правову оцінку з якою не погодилися суди першої та апеляційної інстанції. За таких обставин у суда відсутні правові підстави вважати дії прокурора Котляренка К.Ю. незаконними, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди необхідно відмовити. Перебування [PERSON] у виправній колонії після винесення ухвали суду від 25.11.2015 року було обумовлено встановленим КПК України порядком набрання законної сили такою ухвалою, зокрема положеннями ч.5 ст. 539 КПК, згідно яких оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання зупиняє її виконання. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed