Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] у квітні 2021 р. звернулася до суду із позовом до [PERSON] , просить поділити спільне сумісне майно, що придбано за час шлюбу, визнавши за нею право приватної власності на Ѕ частину кв. [ADDRESS] . Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що 07.07.2017 р. між ними було укладено шлюб, від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , означене майно придбано в період шлюбу, зареєстроване на ім`я відповідача. Ухвалою суду від 21.04.2021 р. позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 19.08.2021 р. від [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 28.08.2021 р. відкрито провадження у справі. Відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позову у справі № 757/20492/21-ц. За змістом частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 07.07.2017 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 07.07.2017 р. Шевченківським районним в місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києва; від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.09.2017 р. Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Предметом спору є трикімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 116,5 кв.м, житловою площею 57,2 кв.м, яка на підставі договору про участь у будівництві об`єкту нерухомості серії та номер 5-5/13 від 21.06.2013 р., додаткового договору до нього від 10.01.2018 р., акта приймання-передачі об`єкта нерухомості від 23.01.2018 р., виписки зі списку інвесторів серії та номер 44 від 24.01.2018 р., видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Будспецсервіс», зареєстрована за [PERSON] ; рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу) індексний номер: 39523524 від 05.02.2018 р. здійснено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотухіною О.М., м. Київ. Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не має з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. За змістом статтей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Означені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі і судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 372/504/17. Відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позову у справі. Згідно пункту 1 частини першої статті 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно частини першої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Пленум Верховного Суду України у абзаці першому пункту 22 Постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» дав судам такі роз`яснення: поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсності його вартості на час розгляду справи. Суд, вивчивши матеріали справи, враховуючи визнання відповідачем позову, ту обставину, що визнання [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, знаходить позовні вимоги обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі судові витрати у виді судового збору в розмірі 11 350,00 грн відповідно до статті 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved