Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON], уточнивши позовні вимоги просить ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача видати йому належним чином оформлену трудову книжку, стягнути з КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» вихідну допомогу у розмірі п'яти посадових окладів в сумі 60000 (шістдесят тисяч) гривень та середній заробіток за весь період затримки розрахунку в сумі 123600 (сто двадцять три тисячі шістсот) гривень. При цьому позивач посилається на те, що 02 лютого 2012 року між ним та відповідачем був укладений у письмовій формі трудовий договір на невизначений термін, згідно з яким [PERSON] був прийнятий на посаду радника генерального директора КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» з питань розвитку та інвестицій. У зв'язку з тим, що відповідач нерегулярно виплачував заробітну плату, 08 січня 2013 року позивач подав заяву про розірвання вищезазначеного трудового договору, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України і, наказом від 09 січня 2013 року, позивача було звільнено з посади. Але, до теперішнього часу, відповідач належним чином оформлену трудову книжку [PERSON] не видав та вихідну допомогу, згідно ст. 44 КЗпП України, не сплатив, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач та його представник до судового засідання не з'явились, позивач надав до суду заяву, якою уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просить розглядати за його відсутністю. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача, в ході розгляду справи, позовні вимоги в частині стягнення з КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» вихідної допомоги у розмірі п'яти посадових окладів в сумі 60000 (шістдесят тисяч) гривень визнав, в іншій частині у задоволенні позовних вимоги просив відмовити. У судове засідання 06 травня 2014 року не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, допитавши в ході розгляду справи свідків [PERSON] та [PERSON], суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 02 лютого 2012 року між [PERSON] та Комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт Миколаїв», в особі виконуючого обов'язки генерального директора [PERSON], був укладений у письмовій формі трудовий договір на невизначений термін, згідно з яким позивач був прийнятий на посаду радника генерального директора КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» з питань розвитку та інвестицій. В порушення умов трудового договору та ст.115 КЗпП України, відповідач нерегулярно виплачував заробітну плату [PERSON], що підтверджується довідкою за №4 від 25 січня 2013 року, у зв'язку з чим 08 січня 2013 року позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та, наказом (розпорядженням) №05/к про розірвання трудового договору та звільнення з роботи від 09 січня 2013 року, [PERSON] було звільнено з посади. Згідно ч. 3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Статтею 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до п. 4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Судом встановлено, що після звільнення [PERSON] 09 січня 2013 року, КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» не видало йому трудову книжку із внесеним до неї записом про звільнення, що також підтверджується поясненнями свідка [PERSON], який, на момент виникнення спірних правовідносин, займав посаду начальника відділу кадрів КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв», а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог [PERSON] про стягнення з КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» вихідної допомоги у розмірі п'яти посадових окладів в сумі 60000 (шістдесят тисяч) гривень, слід зазначити, що відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому, з урахуванням визнання представником відповідача в ході розгляду справи вимог [PERSON] у цій частині позову, суд приходить до висновку, що вони також підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку в сумі 123600 (сто двадцять три тисячі шістсот) гривень, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судом встановлено, що відповідач затримав надання [PERSON] розрахунку при звільненні з 09 січня 2013 року по 16 травня 2013 року (4 місяця), що підтверджується відповідними відомостями на виплату грошей №ВЗП-001135 та №ВЗП-001136. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У зв'язку з тим, що відповідачем не надано до суду жодного доказу та не доведено, що виникнення заборгованості, не є наслідком його вини, а саме по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог у цій частині в розмірі 48000 гривень (середній заробіток - 1200 гривень Х на час затримки - 4 місяця).

Outcome: partial