Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з цивільним позовом до Державної податкової служби в Івано-Франківській області, в якому просили визнати незаконними дії відповідача щодо вилучення 8600 літрів спирту етилового та 43 бочки, ємкістю 200 літрів кожна, зобов'язати відповідача повернути [PERSON] вилучені під час обшуку спирт етиловий ректифікований в кількості 6400 літрів та 32 бочки, ємкістю 200 кожна, зобов'язати відповідача повернути [PERSON] вилучені під час обшуку спирт етиловий ректифікований в кількості 2200 літрів та 11 бочок, ємкістю 200 кожна. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] вимоги позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснили, що при проведенні обшуку працівниками відповідача в господарстві позивачів по [ADDRESS] було вилучено вказане майно. Однак, оскільки у порушенні кримінальної справи відмовлено, товарно-матеріальні цінності підлягають поверненню власникам. Просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у поданому ним суду письмовому запереченні. Суду пояснив, що права на володіння спиртом у відповідачів немає, а тому їхні вимоги є безпідставними. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, а також про необґрунтованість позовних вимог у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом до ч. 2 ст. 88 Цивільного кодексу Української РСР, що був чинним також у період з 1990 року по 2000 рік, на який позивачі вказують, як на період придбання спірного майна, особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою. З матеріалів справи вбачається, що позивачами не надано суду доказів набуття права власності на майно, яке вони просять повернути, не доведено наявність обставин, за яких позивачі набули право володіння цим майном. Суд вважає, що порядок переходу вказаного майна від одного позивача до іншого, а також спадкування [PERSON] частини бочок та спирту не підтверджений у судовому засіданні жодними доказами, що свідчить про відсутність набуття позивачами права власності на це майно у передбачений законом спосіб. За таких обставин,

Outcome: dismissed