Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач»), в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку квартири [ADDRESS], яка належала померлій сестрі [PERSON]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема, як зазначив Позивач, після смерті його сестри [PERSON] у 2015 році, яка належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] заповіла йому - [PERSON], Позивач у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому було видано свідоцтво лише на 1/2 частину даної квартири, оскільки право власності померлої на іншу 1/2 частину квартири не було зареєстровано нею у встановленому чиним законодавством порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення, вказавши, що померла сестра [PERSON] заповіла всю належну їй на праві власності квартиру братові, Позивачу по справі, і особисто вона, Відповідач, як спадкоємець за законом, не претендує на спірну квартиру. Заслухавши пояснення Позивача, Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Статтею 328 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від [INFO] року (а.с.5) [PERSON] померла [INFO] року. Відповідно до частини 1233 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (стаття 1234 ЦК України). За життя, 28 вересня 2009 року, [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Л.Б., за змістом якого всю належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина 1 статті 1217 ЦК України). Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частини 1,2 статті 1269 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS]. Листом Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Дузінкевич Л.Б. від 30 липня 2015 року № 185/02-14 (а.с.9) [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири [ADDRESS], оскільки спадкодавцем [PERSON] не було зареєстровано у встановленому чинним законодавством порядку Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку спірної квартири, видане Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 05 липня 2006 року за реєстровим № 4-1334. На іншу 1/2 частину квартири [ADDRESS], як зазначив Позивач, нотаріусом йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку квартири [ADDRESS], яка належала його померлій сестрі [PERSON]. Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Як підтверджується матеріалами справи, [PERSON] належала 1/2 частка квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15 квітня 1994 року, яке зареєстроване Івано-Франківським БТІ у реєстрову книгу за № 5974. На іншу 1/2 частку квартири [ADDRESS] 05 липня 2006 року Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою в порядку спадкування за заповітом було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] за реєстровим №4-1334 (а.с.8). Чинне станом на час видачі [PERSON] Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2006 року законодавство, зокрема, стаття 1299 ЦК України (в редакції станом на 05 липня 2006 року) передбачало, що якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Як встановлено Судом з матеріалів справи та пояснень сторін, Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири [ADDRESS], видане Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою 05 липня 2006 року за реєстровим №4-1334, не було зареєстровано [PERSON] згідно чинного законодавства (статті 1599 ЦК України) в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Як зазначено в пункті 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. Враховуючи все вищевикладене в сукупності, дослідивши матеріали справи, зважаючи на визнання позову Відповідачем, Суд дійшов висновку про те, що оскільки право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS] підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2006 року, виданим Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою (а.с.8), а тому Суд вбачає підстави для визнання за Позивачем, як за спадкоємцем за заповітом на спірну квартиру права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків. За частиною 1,4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач по справі позов визнав. Оскільки є законні підстави для визнання за Позивачем права власності на спадщину у порядку спадкування за заповітом, а визнання Відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов необхідно задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved