Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~Адвокат [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою в інтересах [PERSON], та просить суд стягнути з відповідача ПАТ «Південний ГЗК» на користь позивача 148\~920 гривень без відрахування з цієї суми податку з доходів фізичних осіб, за спричинену моральну шкоду в звязку з ушкодженням здоровя на виробництві, та витрати, повязані з наданням позивачу професійної правничої допомоги у розмірі 5000 гривень. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Позивач пропрацював на підприємстві Відповідача в період з 18.02.1993 по 30.11.2004 та з 30.11.2009 по 29.08.2018, тобто 20 років 2 місяці, машиністом бульдозера, трактористом, після чого був звільнений з підприємства за власним бажанням. У травні 2018 року рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з церабрально-переферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненій гіпертонічною хворобою 2 стадії, ступень 2, гіпертензивне серце, СН 0 ст., Ризик 2, у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, C6, C7), з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні гриж Шморля, дифузних протрузій дисків T12-L1, L1-L2, L4-L5 і L5-S1, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей. Висновком \~медико \~соціально експертної\~комісії від\~24.07.2018 позивачу було первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності, з переглядом у 2019 році. Зазначає, що згідно з [PERSON] розслідування хронічного професійного захворювання від 30.05.2018, причиною виникнення професійного захворювання позивача стала тривала праця в умовах, які характеризувались підвищенням гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища - важкості, локальної та загальної вібрації?вміст у повітрі речовин переважно фіброгенної дії, несприятливого мікроклімату, шуму. Вважає, що саме з вини Відповідача Позивач втратив здоровя, працездатність, змушений переносить щоденно фізичні страждання, оскільки його майже постійно турбує ниючий біль в шийному та попереково-крижовому відділі хребта, що посилюється після нічного сну, тривалої ходи, різких рухах, переохолодженні; турбують загальна слабкість, відбувається затерпання в кистях, відчувається їх підвищена мерзлякуватість, оніміння стоп, головний біль при підвищенні артеріального тиску. Все це ставить під загрозу його життя. Позивач не може працювати на дачі, допомагати родині по господарству, повноцінно забезпечувати свою сімю, оскільки переважна частина коштів витрачається на придбання ліків та медичну реабілітацію. Наявність фізичних страждань, втрата нормальних життєвих звязків, викликає у позивача і моральні страждання. Неможливість відчувати\~себе повноцінною\~людиною навіть при незначному фізичному навантаженні завдає позивачу моральних страждань. Позивач вказує, що моральні страждання, які він переносить, оцінити неможливо, оскільки його здоровя та життя, як і для кожної людини, є самим важливим та цінним, але сума компенсації в розмірі\~148\~920 гривень, яка розрахована, виходячи із 40 розмірів мінімальної заробітної плати (3723 грн. х 40), якимось чином зможе компенсувати страждання та переживання, дасть можливість пройти хороший курс лікування, що в свою чергу покращить стан здоров'я, та відповідно і моральний стан. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Належним чином повідомлений позивач в судове засідання не зявився, згідно ордеру представництво його інтересів в суді здійснює адвокат [PERSON] /а.с.36/. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач згідно\~з нормами\~ЦПК України\~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~який представник\~відповідача в\~судовому засіданні\~підтримала,\~проти позову\~заперечує,\~вважає,\~що позовні\~вимоги [PERSON]\~є необґрунтованими\~та не\~підлягають задоволенню\~з огляду\~на те, що Відповідач працював на підприємстві 26 років 07 місяців, в тому числі у шкідливих умовах 25 років 08 місяців, до виходу на пенсію. Вважає, що саме тривалий стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів став причиною профзахворювання, оскільки усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо повязані із впливом та вібрації, позивач все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці. Також просила врахувати, що Позивач не дбав належним чином про особисту безпеку і здоров'є, значно перевищив необхідний для отримання права на пільгову пенсію час роботи у шкідливих та важких умовах; при цьому останній знав про їх негативний вплив на його здоровя та умисно не вчиняв заходів для усунення шкоди, наприклад - переведення на іншу, менш шкідливу роботу в межах професії. Тобто саме безвідповідальне ставлення Позивача до свого здоровя у результаті призвело до встановлення йому професійного захворювання та втрати 60% працездатності. За таких обставин вважає, що твердження Позивача про порушення Відповідачем законодавства про охорону працю - не відповідає дійсності, грунтується на припущеннях та не повинно прийматись судом до уваги. Посилання Позивача на норми ст.237-1 КЗпП України є безпідставними, оскільки Позивачем не доведено факт порушення Південним ГЗК його законних прав, що призвело до моральних страждань. Представник відповідача просила також врахувати, що моральні страждання, які начебто відчуває на Позивач притаманні всім особам, які уповноважили адвоката [PERSON] бути їхнім представником з розгляду справ щодо аналогічного предмету спору. Позовна заява не містить даних щодо характеру, обсягу, суті моральних страждань Позивача ц цій справі, також відсутня інформація щодо наявності вимушених змін у його життєвих стосунках. Зазначила, що вказане свідчить про формальний підхід до обгрунтування позовних вимог та наявності моральних страждань, які начебто постійно відчуває Позивач, адже характер та обсяг моральних страждань, їх вплив на життєві зв'язки особи є індивідуальним у кожному конкретному випадку, а отже Позивачем не доведено наявність моральної шкоди. Також не визнає заявлену позивачем вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., оскільки сума витрат не доведена та не підтверджена документально належними доказами, як того вимагає чинне законодавство. Просить у позові відмовити. \~ \~ \~ \~ Заслухавши\~думку представників\~сторін, дослідивши письмові матеріали в їх сукупності, в судовому засіданні встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що Позивач [PERSON] працював на підприємстві Відповідача: в періоди з 06.01.1992 по 29.08.2018 учнем слюсаря-ремонтника, учнем агломератника, агломератником, машиністом бульдозера, трактористом, 29.08.2018 звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію /а.с.23-24/. Медичним висновком ЛЕК Українського науково - дослідного інституту промислової медицини від 05.05.2018 [PERSON] встановлено професійне захворювання /а.с.10-11/. Відповідно до [PERSON] розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 30.05.2018 [PERSON] встановлене професійне захворювання з діагнозом: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з церабрально-переферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненій гіпертонічною хворобою 2 стадії, ступень 2, гіпертензивне серце, СН 0 ст., Ризик 2, у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5, S1, C6, C7), з вираженим порушенням біомеханіки хребта на фоні гриж Шморля, дифузних протрузій дисків T12-L1, L1-L2, L4-L5 і L5-S1, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), остеоартрозом дрібних суглобів кистей, код Т75,2 /а.с 5-6/. З даного [PERSON] вбачається, що стаж роботи Позивача в умовах впливу шкідливих факторів становить 20 років 2 місяці, згідно з п. 17, причиною професійного захворювання Позивача є перевищення еквівалентного рівня загальної вібрації - нормативний на 3-7 дБ (110-114 дБ при ГДР 107 дБ), на 5 дБ (70 дБ при ГДР 65 дБ), перевищення рівня локальної вібрації на 10 дБ (122 дБ при ГДР 112 дБ) по ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». Як зазначено в [PERSON], відповідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №312/46-5 від 15.08.2017, складеної Головним Управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, діючими Державними санітарними нормами та правилами, затвердженими наказом МОЗ України від 08.04.2014 за № 248, умови праці тракториста РУ ПАТ «ПІВДГЗК» [PERSON] відносяться до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі» /зворот а.с.5/. [PERSON] визначено директору ПАТ «ПІВДГЗК» з метою ліквідації і запобігання виникнення профзахворювань рекомендовано розглянути питання придбання і установки антивібраційних крісел на тракторах рудоуправління; забезпечити технічних стан технологічних доріг РУ згідно з вимогами СНІП; забезпечити проведення інструментального контролю шкідливих факторів (вібрації) на робочих місцях трактористів рудоуправління /а.с.6/. Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної придатності від 24.07.2018 при первинному огляді Позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60 % у зв'язку з вібраційною хворобою на період з 16.07.2018 по 01.08.2019. Довідкою МСЕК підтверджено встановлення Позивачу третьої групи інвалідності. Протипоказана важка праця в умовах вібрації /а.с.8-9/. Постановами Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 09.08.2018 за №0405/24272/24272/1 позивачу призначені одноразова допомога в разі втрати професійної працездатності в сумі 18778,20 грн. та за №0405/24272/24272/21 щомісячну грошову виплату в розмірі 5155,38 грн. /а.с.34, 35/. З виписок із історії хвороби, виписок із медичних карток амбулаторного та стаціонарного хворого, наданих суду епікризів, встановлено, що позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, неодноразово протягом 2016-2018 років перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 11» ДОР, ТОВ «Медиком»-5, у Клініці Українського науково-дослідного інституту промислової медицини. Відповідно до медичних документів лікарями встановлено рекомендації: спостереження лікарів, прийом медикаментів, фізіотерапія, санаторно-курортне лікування, нагляд у лікарів - невропатолога, ортопеда-травматолога, терапевта, ортопеда-травматолога, протипоказана робота в умовах дії вібрації, тяжкої фізичної праці, вимушеної робочої пози, пилу, шуму тощо /а.с.12-22/ Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог та\~заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вивчивши докази, суд вважає доведеним, що саме з вини Відповідача, який порушував норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови праці, Позивач частково втратив працездатність, у звязку з чим йому спричинено моральну шкоду. Судом також встановлений причинно-наслідковий зв'язок між винними діями Відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності - 60 відсотків та третьої групи інвалідності. Доводи представника Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди спростовується наданими Позивачем доказами: медичним висновком ЛЕК, актом розслідування, медичними документами, висновками МСЕК, Постановами ФССУ про призначення Позивачу виплат в звязку з втратою профпрацездатності / а.с.5-11, 34-35/. Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання, позивачеві [PERSON] заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу життя останнього, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації, моральні страждання та переживання через погіршення роботи рук та ніг, їх часте оніміння, постійні болі, та позбавили позивача відчувати себе повноцінною людиною, продовжувати працювати та терпіти через це моральні страждання. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої Позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоровя, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. При цьому суд керується розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В п.5 цієї Постанови визначено, що обовязковому зясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає зясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд не погоджується із запереченнями Відповідача стосовно того, що Позивач безвідповідально ставився до свого здоровя, працював на підприємстві Відповідача тривалий час, оскільки оскільки умови праці має створювати роботодавець, і позивач, як працівник має право розраховувати на безпечні умови праці. До того ж, наданими Позивачем доказами, зокрема Санітарно-гігієничною характеристикою умов праці Позивача, складеною ГУ Держпраці Дніпропетровській області, містить висновок про те, що умови праці на робочому місці Позивача в ПАТ «ПІВДГЗК», зокрема загальна та локальна вібрація, шум, важкість праці перевищували нормативні показники /а.с.27-33/. Крім того, з [PERSON] форми П-4 від 30.05.2018, яким встановлені причини профзахворювання Позивача, вбачається, що компетентна комісія досліджувала період трудового стажу Позивача на Південному ГЗК, та прийшла до висновку що Позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів, та причиною виникнення професійного захворювання є перевищення рівня загальної та локальної вібрації /а.с. 5-7/. До складу членів комісії, якою складався вищезазначений [PERSON], входили в тому числі і представники ПАТ «ПІВДГЗК», які окрему думку не висловлювали, при цьому акт відповідачем оскаржено не було. А отже, суд вважає, що підтверджується причинний звязок між працею Позивача в ПАТ «ПІВДГЗК» та ушкодженням його здоровя. Доводи представника Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди спростовується наданими Позивачем доказами: актом розслідування причин профзахворювання, медичними документами, довідкою МСЕК тощо. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров'я, заподіяного потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). Враховуючи вищезазначені обставини, особу Позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає співмірною моральним стражданням позивача [PERSON] суму в розмірі 50 000 грн. До того ж, визначений судом розмір моральної шкоди, на думку суду, не є обтяжливим для такого великого промислового підприємства як ПАТ «ПІВДГЗК». З огляду на вищенаведене позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу, суд керується наступним. За приписами ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 цієї статті, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. Згідно з ч. 2 цієї статті розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~На підтвердження\~вартості юридичних\~послуг представник\~позивача предявила\~суду копію\~договору про\~надання правової\~допомоги позивачу,\~та розрахунок\~судових витрат\~по цьому\~договору,\~в якому\~зазначено,\~які саме\~дії з\~боку адвоката\~були вчинені\~в даній\~справі, та копію\~Акту-квитанції\~на підтвердження\~сплати позивачем\~коштів за\~надані послуги\~у розмірі\~5000\~грн. суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача коштів за надання правничої допомоги також підлягає частковому задоволенню. Так, суд враховує, що за приписами п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, в звязку з частковим задоволенням позову, вимога про стягнення коштів за надання правничої допомоги також підлягає частковому задоволенню. Водночас, суд враховує, що представник позивача не надала в якості доказів витрат додаткову угоду, на яку посилається в п.3 Договору, за змістом якого розмір винагороди узгоджено Сторонами договору в додатковій угоді до нього. За таких обставин суд вважає співмірною до стягнення суму відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,00 гривень, що є також пропорційною до задоволених основних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави, від сплати якого позивач звільнений.

Outcome: partial