Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Адвокат Руда Олена Олексіївна, яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 27 жовтня 1995 року між сторонами Сєвєродонецьким відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 924. 03.07.2020 року рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області шлюб між сторонами було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 07.08.2020 року. Наразі, між сторонами існує конфлікт стосовно розділу сумісно нажитого майна подружжя, а саме: автотранспортного засобу марки - OPEL, тип - загальний легковий Седан-В, рік випуску - 2004, об`єм (потужність) двигуна - 1388, колір - сірий, модель - ASTRA, VIN-код - [NUMBER] , кількість сидячих місць з місцем водія - 5, маса без навантаження - 1380, повна маса - 1665. Вищевказаний транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, був зареєстрований на ім`я відповідача 04.10.2016 року. В добровільному порядку вирішити питання розділу даного автомобіля, який був куплений під час перебування сторін у шлюбі за спільні кошти, не вдалося. Відповідач категорично відмовляється сплатити грошову компенсацію позивачу за її 1/2 частину сумісно нажитого майна і відмовляється надати позивачу ключі від автомобіля та встановити порядок користування ним, чим перешкоджає позивачу, як власнику, на власний розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй на праві спільної сумісної власності майном. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 02.03.2020 року, станом на 02.03.2020 року за відповідачем був зареєстрований транспортний засіб: OPEL ASTRA, 2004 року випуску, об`єм двигуна: 1388. Відповідач 14.07.2020 року без згоди позивача, всупереч вимог законодавства, після припинення спільного проживання з позивачем, здійснив відчуження набутого у шлюбі майна - автомобіля марки OPEL ASTRA, 2004 року випуску, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 14.08.2020 року. Вищевказаний факт також підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів за вих. № 31/12/4442-330 від 21.08.2020 року, де зазначено, що за відповідачем не значаться зареєстровані транспортні засоби. Також, факт відчуження набутого у шлюбі майна - автомобіля марки OPEL ASTRA, 2004 року випуску, відповідачем підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів за вих. № 31/12/4442-332 від 21.08.2020 року, де зазначено, що за відповідач по справі належним користувачем не значиться. Отже, відповідач навмисно без згоди позивача, всупереч вимог законодавства, після припинення спільного проживання з позивачем, здійснив відчуження набутого у шлюбі майна - автомобіля марки OPEL ASTRA, 2004 року випуску, з метою не здійснювати розділ сумісно придбаного транспортного засобу, але продовжує їм користуватися. Вказаними діями відповідач завдав позивачу матеріальних збитків, так як відчужив майно, яке належить йому без її згоди. На даний час згоди щодо поділу майна між сторонами не досягнуто, відшкодовувати половину вартості відчуженого транспортного засобу відповідач відмовляється. На підставі викладеного, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля OPEL ASTRA, сірого кольору, 2004 року випуску, VIN-код - [NUMBER] , у розмірі 45 650 (сорок п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 23 коп., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 300 (триста) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 00 коп. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила розгляд справи просила проводити без її та позивача участі, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався Третя сторона в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. Судом встановлено, що з 27.10.1995 року по 07.08.2020 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.07.2020 року, що підтверджується копіями відповідного рішення суду та свідоцтвом про укладення шлюбу, що підтверджується [NUMBER] від 27.10.1995. Згідно з листом №31/12/1-1473 від 06.07.2021 року Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Луганській області автотранспортний засіб марки - OPEL, колір - сірий, модель - ASTRA, VIN-код - [NUMBER] , з 04 жовтня 2016 року по 14 липня 2020 року був зареєстрований за громадянином [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2016 року №4442/2016/106433, укладеного в ТСЦ №442 РСЦ МВС в Луганській області. Відповідно до листа №31/12/1-256 від 03.02.2021 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Луганській області, транспортний засіб марки Opel Astra, номерний знак [NUMBER] , колір сірий, VIN-код - [NUMBER] , з 14 липня 2020 року зареєстрований за громадянкою [PERSON] , дата народження [INFO] , ІПН [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] . Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 70 від 12.10.2020 року середня ринкова ціна вищезазначеного автомобіля складає 91300 (дев`яносто одну тисячу триста) грн.46 коп. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Подільною є річ. яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ст. 183 ЦК України). Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюються у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України (частина третя статті 370 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно із частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України. З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі за № 6-2925цс15 та у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 361/1789/16-ц (провадження № 61-35051св18). Виходячи з норм ч. 2 ст. 183 ЦК України, таке майно є неподільним, виділ частки в натурі не можливий. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже на підставі викладеного суд дійшов до наступного: як вбачається з пояснень і позицій сторін, між ними є конфліктні неприязні відносини, обопільної згоди щодо здійснення права спільної часткової власності не досягнуто, що є очевидним свідченням неможливості спільного володіння і користування цим автомобілем. Даним майном користується відповідач, який не сплачує матеріальну компенсацію позивачці за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи спірний автомобіль придбано відповідачем у період шлюбу з позивачем, а тому суд зазначає, що він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, відсутні докази й підстави для висновку, що відповідач не спроможний виплатити позивачці компенсацію в рахунок визнання за нею права власності на спільне майно, а також того, що це становитиме для нього надмірний тягар. Окрім того, спільне володіння та користування ним є неможливим, оскільки а даний час спірний автомобіль зареєстрований за іншою особою. Вирішуючи питання про розмір такої компенсації та вартість 1/2 частки автомобіля, суд виходить із того, що згідно з пунктом 22 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Суд погоджується з доводами позивача, які підтверджені звітом та висновком про вартість об`єкта оцінки автомобіля від 12.10.2020 року про розмір компенсації у сумі 45 650 (сорок п`ять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. 23 коп., що складає 1/2 частину дійсної вартості спірного автомобіля, яка складає 91 300( дев`яносто одна тисяча триста) грн. 46 коп. Отже виходячи з системного аналізу наведених положень чинного законодавства та обставин справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного майна. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач своїх заперечень щодо розміру заявлених витрат не надав, тому суд не має підстав оцінювати ці витрати стосовно їх співмірності з наданими послугами. Понесення відповідачем витрат на правову допомогу підтверджується договором про надання правової допомоги від 27.07.2020, додатковою угодою до нього, актом здачі-прийняття наданих послуг №1, прибутковими касовими ордерами №3 від 05.04.2021 №1 від 27.07.2020, загальна сума витрат на правову допомогу складає 13000,00 грн. Також, відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 840,80 грн. Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи наведене суд зазначає, що з відповідача на користь позивача також підлягають відшкодуванню витрати, що пов`язані з проведенням експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 300,00 грн, які підтверджені матеріалами справи.

Outcome: approved