Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» через представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує наступним. 02.06.2008 року між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро», правонаступником якого з усіма правами та обов'язками є ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] був укладений кредитний договір №020608-К/1 від 02.06.2008 року (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого [PERSON] отримав споживчий кредит в сумі 45000 дол. США на поточні потреби зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних, а у разі прострочення повернення кредиту у розмірі - 32% річних. 01.11.2008 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] був укладений договір №1 про внесення змін до Кредитного договору, відповідно до якого з 01.11.2008 року плата за користування кредитними коштами встановлена у розмірі 17% річних, а в період прострочення повернення кредиту у розмірі - 34% річних. Як зазначає позивач, ПАТ «Банк Кредит Дніпро» в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед [PERSON] за Кредитним договором щодо надання кредитних коштів у сумі 45000 дол. США, що підтверджується випискою по рахунку №2203-8-50201901, проте відповідач своїх зобов'язань за Кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконав. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Кредитним договором, ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було вимушене звернутись до суду за захистом своїх прав. 16.03.2010 року заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №2-1394/2010 позов ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість по кредитному договору №020608-К/1 від 02.06.2008 року в сумі 364658,75 грн. Таким чином, як зазначає представник позивача, факт видачі коштів та наявності заборгованості [PERSON] за кредитним договором №020608-К/1 від 02.06.2008 року встановлений судом та не підлягає доказуванню. Крім того, представник позивача вказує на те, що постановою ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області №44799652 від 22.09.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1394/10, що виданий 05.05.2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за Кредитним договором. Проте вищезазначене рішення суду ані в добровільному, ані в примусовому порядку [PERSON] та [PERSON] виконано не було. Станом на 02.02.2018 року у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за Кредитним договором за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем, яка складається з: заборгованості за кредитом - 43500 дол. США, що станом на 02.02.2018 року згідно офіційного курсу НБУ становить 1211191,95 грн.; заборгованості за відсотками з 31.05.2016 року по 02.02.2018 року - 25946,62 дол. США, що станом на 02.02.2018 року згідно офіційного курсу НБУ становить 722444,53 грн.; пені за несплаченими відсотками - 8865,04 дол. США, що станом на 02.02.2018 року згідно офіційного курсу НБУ становить 246833,68 грн. З огляду на викладене, позивач АТ «Приватбанк» через представника звернулось до суду з даним позовом, відповідно до вимог якого просить суд: - з метою часткового погашення заборгованості за кредитним договором №020608-К/1, стягнути з [PERSON] на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості по відсоткам за період з 31.05.2016 року по 02.02.2018 року в сумі 25946,62 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.02.2018 року становить 722444,53 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» витрати по сплаті судового збору у розмірі 10836,67 грн. 11.04.2018 року до суду надійшли заперечення відповідача на позовну заяву, які обґрунтовані наступним. 16.03.2010 року заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №2-1394/2010 позов ПАТ «Банк Кредит Дніпро» було задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість по кредитному договору №020608-К/1 від 02.06.2008 року в сумі 364658,75 грн. Відповідач зазначає, що згідно з приписами ст. 18, ч.3 ст. 82 ЦПК України, його заборгованість була встановлена зазначеним рішенням суду в сумі 364658,75 грн., що підлягає стягненню, але повторному доведенню, шляхом перерахунку, посилаючись на зміну курсу долара до національної валюти не підлягає, оскільки цим рішенням суд припинив правовідносини сторін, що були визначені Кредитним договором. Крім того, відповідач вказує на те, що у відповідності з положеннями ст.ст. 611,625 ЦК України, кредитний договір припиняється з моменту направлення кредитором вимоги про дострокове повернення боргу і при цьому кредитор втрачає право стягувати з боржника відсотки за користування кредитом та інфляційні витрати, але кредитор має право стягувати 3% річних за несвоєчасне повернення боргу з моменту встановлення його суми судовим рішенням. При цьому, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська набрало законної сили та за заявою позивача 06.06.2010 року було відкрите виконавче провадження ВП №23411345, яким відповідачеві було надано 10-тиденний термін для виконання рішення суду у добровільному порядку, але відповідач не виконав рішення суду у зазначений термін. Таким чином, відповідач вважає, що 17.06.2010 року у позивача виникло право на стягнення з відповідача 3% річних за користування коштами в сумі 364658,75 грн., але до суду за захистом порушених прав він звернувся майже через 8 років, пропустивши, передбачений ст.ст. 256,257 ЦК України строк позовної давності. З огляду на викладене, відповідач [PERSON] просить суд застосувати позовну давність та відмовити АТ «Банк Кредит Дніпро» у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою судді від 15.02.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07.05.2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача АТ «Банк Кредит Дніпро» - Лисенко В.М. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги за викладених у позовній заяві обставин та просив суд про їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти вимог позовної заяви заперечував за викладених у запереченнях обставинах, просив суд відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. 02.06.2008 року між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро», правонаступником якого з усіма правами та обов'язками є ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] був укладений кредитний договір №020608-К/1 від 02.06.2008 року (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого [PERSON] отримав споживчий кредит в сумі 45000 дол. США на поточні потреби зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних, а у разі прострочення повернення кредиту у розмірі - 32% річних (п.п. 1.1, 1.3, 1.4 Кредитного договору) (а.с. 6-10). 01.11.2008 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] був укладений договір №1 про внесення змін до Кредитного договору, відповідно до якого з 01.11.2008 року плата за користування кредитними коштами встановлена у розмірі 17% річних, а в період прострочення повернення кредиту у розмірі - 34% річних (а.с. 15). В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки від 02.06.2008 року №020608-П/1, відповідно до якого [PERSON] взяла на себе на добровільних засадах зобов'язання відповідати перед банком по зобов'язаннях [PERSON] в повному обсязі зобов'язань, які виникають з умов кредитного договору. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором був укдадений іпотечний договір №020608-І/1, за умовами якого [PERSON] передав ПАТ «Банк Кредит Дніпро» в іпотеку земельну ділянку, загальною площею 0,0704 га, яка розташована у с/т «Чайка-2» Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського р-ну Київської області. 16.03.2010 року заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №2-1394/2010 позов ПАТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість по кредитному договору №020608-К/1 від 02.06.2008 року в сумі 364658,75 грн. Рішення набрало законної сили 13.04.2010 року (а.с. 157-159). Як вбачається з копії постанови про відкриття провадження від 16.12.2010 року на виконання виконавчого листа у справі №2-1394/2010, виданого 05.05.2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, відкрито виконавче провадження ВП №23411345. Відомості щодо стадії виконавчого провадження та стану виконання заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2010 року матеріали справи не містять. Постановою Верховного Суду від 12.11.2018 року касаційну скаргу ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.11.2016 року у справі №369/5099/16-ц, яким відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без задоволення. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представником позивача АТ «Банк Кредит Дніпро», станом на 02.02.2018 року у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за Кредитним договором за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем, яка складається з: заборгованості за кредитом - 43500 дол. США, що станом на 02.02.2018 року згідно офіційного курсу НБУ становить 1211191,95 грн.; заборгованості за відсотками з 31.05.2016 року по 02.02.2018 року - 25946,62 дол. США, що станом на 02.02.2018 року згідно офіційного курсу НБУ становить 722444,53 грн.; пені за несплаченими відсотками - 8865,04 дол. США, що станом на 02.02.2018 року згідно офіційного курсу НБУ становить 246833,68 грн. (а.с. 160-162). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно приписів ст.ст. 1054, 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, встановленими ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, а договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проаналізувавши вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог АТ «Банк Кредит Дніпро», виходячи з наступного. Згідно п. 9 Кредитного договору, строк дії даного договору встановлено до 02.06.2013 року. Враховуючи звернення ПАТ «Банк Кредит Дніпро» до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовними вимогами, які за своєю суттю є вимогами про дострокове погашення заборгованості, та ухвалення Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська заочного рішення від 16.03.2010 року, яким стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість по кредитному договору №020608-К/1 від 02.06.2008 року в сумі 364658,75 грн., а також винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2010 року з примусового виконання зазначеного судового рішення, суд дійшов висновку, що кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за Кредитним договором. Крім того, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, а не на нарахування процентів за користування кредитом. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №564/2199/15-ц (провадження №61-2404св18). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2010 року, відповідачу було надано строк на добровільне виконання даної постанови протягом 7-ми днів з моменту отримання боржником цієї постанови, тим самим змінено строк виконання зобов'язання з повернення кредиту. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов?язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Оцінивши зібрані по справі докази крізь призму наведених правових норм, суд вважає вимоги позивача АТ «Банк Кредит Дніпро» про стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам за період з 31.05.2016 року по 02.02.2018 року в сумі 25946,62 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.02.2018 року становить 722444,53 грн., необґрунтованими та безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі вимог ст. 141 ЦПК України. Враховуючи те, що суд відмовляє повністю в задоволенні позовних вимог, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають. На підставі ст.ст. 11, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629, 1049, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed