Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

[PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягувати із відповідача на її користь аліменти на неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 11 липня 2015 року вона вступила у зареєстрований шлюб із відповідачем [PERSON] . Під час проживання у зареєстрованому шлюбі, а саме 03 листопада 2015 року відповідач усиновив її сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачем не склалося, у зв`язку із чим шлюб між ними було розірвано 01 жовтня 2019 року, згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Однак, позивачка вважає, що розірвання шлюбу не повинно впливати на неповнолітнього сина, який сприймає відповідача як рідного батька, завжди підтримував із ним хороші відносини, запитував порад. За вказаних обставин позивачка переконана, що [PERSON] повинен нести усі батьківські обов`язки щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а тому зобов`язаний піклуватися про його фізичний та духовний розвиток, а також матеріально утримувати. На даний час [PERSON] проживає разом із нею у м. Києві та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач проживає у м. Тернополі та не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина. При цьому, вона невзмозі самостійно забезпечити сина усім необхідним, зокрема самостійно несе витрати по оплаті: спортзалу, у якому займається син (350 гривень у місяць); додаткових занять з математики (1600 гривень у місяць); додаткові організаційні витрати, пов`язані із навчанням у школі (200 - 1000 гривень). Крім цього, витрати на продукти харчування, одяг, ліки, у період, коли дитина хворіє, кошти на особисті витрати сина, сплата благодійних внесків на шкільний випускний. Разом із цим, також змушена оплачувати оренду за житло, у якому проживають із сином , а саме 10000 гривень, щомісячно та сплачувати за комунальні послуги. Відповідач [PERSON] має фінансову можливість забезпечувати сина, оскільки є фізичною особою-підприємцем, також є директором та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ОЛІМПІЯ-ЧЕРВОНИЙ ХРЕСТ», а також засновником та кінцевим бенефіціарним власником приватного підприємства «ОЛІМПІЯ-ЧЕРВОНИЙ ХРЕСТ». При цьому, у відповідача немає на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків, стан його здоров`я є задовільним. За вказаних обставин просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 червня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Рукавця О.В. надійшов до суду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про скасування усиновлення, про скасування усиновлення [PERSON] неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликається на те, що [PERSON] переїхала із сином на проживання у м. Київ, де створила нову сім`ю та проживає з іншим чоловіком. При цьому [PERSON] не має можливості брати участь у житті неповнолітнього [PERSON] , оскільки [PERSON] різними способами обмежує їх спілкування. Усиновлення ним неповнолітнього [PERSON] перестало забезпечувати сімейне виховання дитині та суперечить інтересам дитини. Зокрема, після розірвання шлюбу та переїзду [PERSON] разом із сином у м. Київ, спільне проживання з дитиною стало неможливим, та йому не було відомо адресу їх місця проживання. Також зазначає, що він немає можливості виконувати свої батьківські обов`язки відносно сина [PERSON] , та забезпечити йому відповідні стабільні та гармонійні умови життя, оскільки дитина проживає разом із новим чоловіком своєї матері [PERSON] . При цьому він ( [PERSON] ) не користується авторитетом у дитини, не спілкується з сином, [PERSON] не відчуває себе членом його сім`ї. За вказаних обставин, покликаючись на те, що усиновлення суперечить інтересам дитини та не забезпечує неповнолітньому [PERSON] сімейного виховання, [PERSON] просив зустрічний позов задовольнити. 16 жовтня 2019 року судом прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про скасування усиновлення та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні, про що постановлено ухвалу . 24 жовтня 2019 року від представника [PERSON] - [PERSON] надійшов до суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якому вказується на безпідставність та необґрунтованість зустрічних позовних вимог, оскільки [PERSON] не надав жодного доказу на підтвердження викладених у позові обставин, зокрема щодо того, що усиновлення суперечить інтересам дитини. Також, зазначено, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що [PERSON] проживає разом із іншим чоловіком, який замінив [PERSON] батька. Крім цього, спростовує доводи [PERSON] про обмеження позивачкою спілкування дитини із батьком, оскільки саме відповідач уникає спілкування з сином, натомість [PERSON] бажає підтримувати спілкування з батьком. [PERSON] вважає, що зустрічний позов про скасування усиновлення, поданий відповідачем лише для того, щоб уникнути сплати аліментів на утримання сина [PERSON] . З цих підстав, покликаючись на те, що відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів щодо наявності підстав для скасування усиновлення, та з метою забезпечення прав неповнолітнього сина [PERSON] , просить відмовити у задоволенні зустрічного позову про скасування усиновлення, а також підтримує заявлені позивачкою вимоги про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 4000 гривень, щомісячно. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 січня 2020 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак її представник - [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вказала , що позовні вимоги про стягнення із відповідача аліментів підтримує та просить задовольнити, у задоволенні зустрічного позову про скасування усиновлення просить відмовити. Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Рукавця О.В. надійшло до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, зустрічні позовні вимоги про скасування усиновлення підтримує та просить задовольнити. Від третьої особи - органу опіки та піклування Тернопільської міської ради до суду заява надійшла заява про розгляд справи за відсутності представникаоргану опіки та піклування, та підтримання висновку органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини. Судом установлено наступні обставини : Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 11 липня 2015 року, про що складено актовий запис за №811 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, яким 11 липня 2015 року видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2015 року задоволено заяву [PERSON] про усиновлення та вирішено: оголосити [PERSON] , [INFO] усиновлювачем дитини [PERSON] , який народився [INFO] ; внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , у графі «прізвище» записати - [PERSON] ; у графі «по батькові» записати - [PERSON] ; у графі «батько» записати - [PERSON] ; відомості про ім`я, дату та місце народження дитини залишити без змін. 10 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції повторно видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , у якому батьками [PERSON] , [INFO] зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Відтак, на підставі рішення суду відповідачем [PERSON] було усиновлено сина позивачки [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] проживає разом із своєю матір`ю (позивачем по справі - [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] та перебуває повністю на її утриманні. Як убачається із характеристики учня 9-А класу середньої загальноосвітньої школи №35 Святошинського району м. Києва, [PERSON] навчається в даній школі з сьомого класу. Зарекомендував себе як здібний, активний комунікабельний учень, має навчальні досягнення достатнього рівня, бере активну участь у спортивному та громадському житті школи та класу. Завжди виконує правила поведінки, немає порушення дисципліни. Мама приділяє належну увагу навчанню та вихованню сина. На підтвердження понесення витрат на сина [PERSON] , позивачкою надано копію довідки, виданої вчителем математики [PERSON] , у якій зазначено, що учень 9-А класу [PERSON] дійсно відвідує додаткові заняття з математики, щосереди та щоп`ятниці кожного тижня, вартість одного заняття становить 200 гривень, загальна сума за оплату занять за місяць складає 1600 гривень. Як убачається із відповіді голови батьківського комітету 9-А класу ЗОШ №35 м. Києва - [PERSON] , нею як головою батьківського комітету проводиться збір благодійних внесків від батьків учнів 9-А класу, пов`язаних із витратами на потреби школи, класного кабінету та потреби учнів 9-А класу, розмір яких складає 1650 гривень. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. Згідно до вимог ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вимогами статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до вимог частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Вимогами частини другої статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до вимог частин першої, другої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно із вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно із вимогами частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно вимог частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до вимог частини другої статті 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відповідно із вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Довідкою №1621/02/16 виданою 05 грудня 2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області стверджується, що [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні ПФУ Тернопільське об`єднане управління ПФУ Тернопільської області і отримує пенсію за віком, розмір якої за період із червня 2019 року по листопад 2019 року становить 8768,10 гривень. Крім цього, з 15 травня 2002 року [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець, що стверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] . Як убачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, [PERSON] є керівником та кінцевий бенефіціарний власник (контролер) Товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІМПІЯ - ЧЕРВОНИЙ ХРЕСТ», вид діяльності якого - виробництво медичних і стоматологічних інструментів і матеріалів. Також, із вказаного витягу слідує, що відповідач [PERSON] є співзасновником, кінцевий бенефіціарний власник (контролер) приватного підприємства відповідальністю «ОЛІМПІЯ - ЧЕРВОНИЙ ХРЕСТ», вид діяльності якого - виробництво медичних і стоматологічних інструментів і матеріалів. При визначені розміру аліментів, суд також приймає до уваги ту обставину, що відповідачем [PERSON] не надано жодних доказів, що за своїм станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання сину [PERSON] . Наявність інших дітей чи непрацездатних батьків, які перебували б на утриманні відповідача [PERSON] судом не встановлено. Разом із цим, суд не приймає до уваги долучені позивачкою [PERSON] копії квитанцій про сплату комунальних послуг, оскільки платником послуг у даних квитанціях зазначено [PERSON] . Також, суд критично сприймає долучені позивачкою копії квитанцій та чеків про придбання продуктів, як такі, що не є належними та допустимими доказами на підтвердження понесення позивачкою витрат на сина [PERSON] . Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, з метою забезпечення прав неповнолітнього сина сторін [PERSON] на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, беручи до уваги вік дитини, якому на день ухвалення рішення виповнилося 17 років, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти на сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням індексації, щомісячно, починаючи із 29 травня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд наголошує на тому, що обов`язок щодо утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно із вимогами ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, з відповідача [PERSON] слід стягнути в дохід держави 768,40 гривень судового збору. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про скасування усиновлення, суд зазначає наступне. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з вимогами пунктів 1, 2 статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута) від 27 листопада 2008 року, ратифікованої Верховною Радою України 15 лютого 2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Відповідно до вимог статті 207 Сімейного кодексу України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя. Вимогами статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 9 Конвенції про права дитини, 20 листопада 1989 р. визначено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Згідно із вимогами ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. В обґрунтування позовних вимог про скасування усиновлення [PERSON] вказує на те, що усиновлення ним сина [PERSON] , [INFO] суперечить інтересам дитини, не забезпечує йому сімейного виховання, оскільки після розірвання шлюбу із матір`ю дитини ( [PERSON] ) неповнолітній [PERSON] проживає разом із нею у м. Києві, відтак він позбавлений можливості спілкуватися з сином та піклуватися ним. Нормами статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як убачається із наданого органом опіки та піклування Тернопільської міської ради висновку за №2371/04 від 19 листопада 2019 року щодо недоцільності скасування усиновлення та відповідності його інтересам дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі встановлених обставин та з врахуванням думки дитини, орган опіки та піклування Тернопільської міської ради вважає недоцільним скасування усиновлення [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] . Як убачається зі вказаного висновку, у ході бесіди 15 листопада 2019 року із дитиною [PERSON] з`ясовано, що із батьком [PERSON] , до розлучення із матір`ю, у них були добрі, приятельські стосунки. [PERSON] турбувався та піклувався про нього, матеріально забезпечував, цікавився його навчанням, індивідуально розмовляв з вчителями. Часто проводили вільний час, їздили на відпочинок. [PERSON] прислуховувався до його порад, брав з нього приклад, ставився до [PERSON] як до батька та називав його батьком. На даний час спілкування призупинилося. Після розлучення батьків [PERSON] із матір`ю [PERSON] проживає окремо від батька, однак, [PERSON] надіється, що розлучення не вплине на його спілкування та відносини із батьком, він не бажає змінювати прізвище та по батькові, та бажає, щоб його батьком залишався [PERSON] . Згідно із вимогами ч. 1 ст. 238 Сімейного кодексу України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. З аналізу даних норм випливає, що предметом доказування при розгляді судом даної категорії справ є доведення того, що незалежно саме від волі усиновлювача між ним і дитиною склалися стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Твердження [PERSON] про те, що [PERSON] обмежує та унеможливлює його спілкування із сином свідчать лише про наявність напружених відносин між ним та колишньою дружиною [PERSON] , однак не доводять обставин існування між [PERSON] та дитиною стосунків, які роблять неможливими виконання ним своїх батьківських обов`язків та не свідчить про невідповідність усиновлення інтересам неповнолітнього [PERSON] . Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснено, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із пунктом 13 вказаної постанови усиновлення може бути скасоване, якщо: воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; між усиновлювачем і дитиною незалежно від його волі склалися стосунки, які роблять неможливим виконання ним своїх батьківських обов`язків. Крім того, вказана постанова наголошує, що основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інших обставин, що негативно впливають на емоційний стан дитини. Також суд зауважує , що ключовим питанням при вирішенні справ про скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам дитини. [PERSON] не наводить таких підстав, обмежується виключно тією обставиною, що внаслідок переїзду позивачки [PERSON] із сином у м. Київ, він позбавлений можливості спілкуватися із сином та не може забезпечити йому сімейне виховання. Суд приймає до уваги й те те, що у відносинах між батьком і дитиною основна роль у їх побудові покладається саме на батька, так як він вже має певний життєвий досвід, в тому числі, і щодо врегулювання конфліктів. Взявши на себе батьківські обов`язки позивач несе тягар щодо їх виконання, і ухилення від цього не допускається. Суд критично сприймає твердження [PERSON] про те, що скасування усиновлення відповідатиме інтересам дитини, оскільки, як встановлено із висновку органу опіки та піклування неповнолітній [PERSON] хоче спілкуватися із батьком [PERSON] , та бажає, щоб [PERSON] залишався його батьком. Відтак, скасування усиновлення може завдати моральних страждань неповнолітньому [PERSON] , що є особливо небезпечним для дитини підліткового віку. Проаналізувавши обставини справи, та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність підстав, передбачених ст. 238 Сімейного кодексу України, для скасування усиновлення, а розірвання шлюбу між сторонами саме по собі не є підставою для скасування усиновлення дитини. При цьому Доказів, які б підтверджували, що між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, [PERSON] суду не надано. З урахуванням наведеного, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про скасування усиновлення слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: partial