Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Токмацької міської ради Запорізької області, третя особа [PERSON] про визнання права власності за [PERSON] на 2/3 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом та за [PERSON] - на 1/3 частину зазначеної квартири в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вказана квартири належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 04.12.1998 року, який був укладений на товарній біржі «Правобережна» та не посвідчений нотаріально, тому нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин просять суд визнати за ними право власності в порядку спадкування на 2/3 частини квартири за [PERSON] та на 1/3 частину квартири за [PERSON]в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, просять задовольнити позовні вимоги. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача Токмацької міської ради Запорізької області,в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності та при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не відомо. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та третьою особою [PERSON], яка діяла від свого імені та імені сина [PERSON], 04 грудня 1998 року було укладено договір купівлі - продажу квартири на товарній біржі «Правобережна», відповідно до вимог статті 15 діючого на той час Закону України «Про товарну біржу», угоду було зареєстровано на цій товарній біржі, реєстраційний № Т - 112 та на виконання ст. 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) та п. 11 цього договору право власності у покупця [PERSON] на придбану за біржовим договором квартиру було у цей же день зареєстровано в БТІ, функції якого на той час виконувало Комунальне підприємство «Абрис» у м. Токмак за реєстраційним № 8273, що підтверджується реєстраційним посвідченням та вчиненим на підставі нього напису в Технічному паспорті на квартиру, що знаходиться у власності, згідно якого було викреслено третю особу, а було зазначено дані спадкодавця й проставлено дату зміни власника квартири - 04.12.1998 за підписом працівника БТІ та скріплено печаткою цієї установи. Відповідно довідки КП «Абрис» від 30 квітня 2015 року за № 234, згідно паперових носіїв інвентаризаційної справи, що зберігається в архіві КП «Абрис» Токмацької міської ради, станом на 01.01.2013 року, нерухоме майно, квартира за адресою: [ADDRESS] обліковується за [PERSON] - ціла частка, на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.1998 року р№Т-112, посвідченого ЗТБ «Правобережна», зареєстрованого в КП «Абрис». Оскільки правовідносини щодо набуття у власність спадкодавцем спадкового майна почалися та закінчилися в період дії ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) то й потрібно керуватися нормами того законодавства, яке діяло на той час, тобто окрім правових норм цього ЦК, який був загальним існував на той час спеціальний Закон, який передбачав набуття, користування та розпорядження майном, це зокрема Закон України «Про власність» ( далі по тексту Закон № 697 - XII) від 07. 02. 1991 року, згідно до ч. 2 ст. 12 цього закону передбачалися підстави виникнення права приватної власності, зокрема: громадянин набував право власності на майно, одержане внаслідок укладання угод, не заборонених законом. При цьому ч. 1 ст. 13 Закону № 697 - XII квартира відносилась до об'єкта власності, ч. 4 цієї ж статті визначалось, що законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян, а відповідно до вимог статті 49 цього ж закону щодо правомірності володіння майном передбачалось, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Вищезазначена угода містила посилання на положення ст. 227 ЦК УРСР ( в ред. 1963 р.) та ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до яких така угода не підлягала нотаріальному посвідченню, й на виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР (1963 року) 04.12.1998 року договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований в бюро технічної інвентаризації міста Токмак та відповідні відомості про нового власника, а саме спадкодавця були внесені в технічний паспорт на квартиру, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю - продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за спадкодавцем права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на грудень 1998 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст. 328 ЦК України (в ред. 2003 р.) відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до вимог положень ч. ч. 1, 4 ст. 334 ЦК України (в ред. 2003 р.) право власності за договором у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом , при цьому права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно до положень ст. 650 ЦК України ( в ред. 2003 р.) передбачено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Тобто правові норми ЦК України, як в редакції 1963 року так і в редакції 2003 року, який є чинним на теперішній час біржові операції, у тому числі й укладання угод купівлі - продажу регулювались та продовжують регулюватися спеціальним актом цивільного законодавства, а саме Законом України «Про товарну біржу» (Закон 1956 - XII ) від 10.12.1991 року, із внесеними змінами. Згідно довідки від 22.04.2015 року, виданої ПП «Токмак-Центр» [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] з 22.06.1999 року по день смерті [INFO]. Крім того, колишня власниця квартири [PERSON] залишається зареєстрованою у спірній квартирі, проте не відноситься до членів сім'ї померлого й тому не може бути спадкоємцем. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивач [PERSON] в шестимісячний строк звернулась в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] на час смерті [PERSON] була неповнолітньою, тому вважається такою, що прийняла спадщину. 22 квітня 2015 року постановою державного нотаріуса Токмацької державної нотаріальної контори Зиріної О.Ю. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] у зв'язку з тим, що правовстановлюючим документом на спадкове майно є договір купівлі-продажу квартири від 04.12.1998 року, реєстраційний № Т-122, укладений та зареєстрований Запорізькою Товарною біржею «Правобережна». Даний договір нотаріально посвідчено не було. Таким чином, за наданими документами немає законних підстав для видачі свідоцтва про права на спадщину. Позивач [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 05.липня 1973 року Міськбюро ЗАГС м. Токмак Запорізької області, актовий запис № 337. Позивач [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER], виданим 23 липня 2008 року Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 80. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 16.07.2008 року Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №341. Відповідно до ст. ст. 1216 - 1218 ЦК України ( в ред. 2003 р.) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), при цьому спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а також до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з наданих суду матеріалів спадкової справи №491/08, відкритої 16.12.2008 року, заповіту спадкодавець не складав. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS]. Крім позивачів, спадкоємцем першої черги являється також батько [PERSON] - [PERSON], який звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини на користь [PERSON] Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1220, 1261 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. В першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя, який його пережив і батьки. Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Відповідно до п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Згідно до вимог положень ч. 1 ст. 1267 ЦК України (в ред. 2003 р.) частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, тобто кожному із спадкоємців повинно належати було по 1/3 частині у спадковому майні - квартирі, але в силу вимог положень ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємиць [PERSON] відмовився від спадщини на користь [PERSON], тим самим збільшивши долю останньої у спадковому майні додатково на 1/3 частину, й таким чином [PERSON] має право на 2/3 частини у спадковому майні, тобто житловій квартирі, яка належала спадкодавцю [PERSON] Таким чином, вважається, що спадкодавець мав право власності на житлову квартиру, яка відноситься до спадкового майна, яке в силу вимог положень ст. 1268 ЦК України (в ред. 2003 р.) позивачами було прийняте у спадщину, як спадкоємцями за законом. У зв'язку з цим позивачці [PERSON] повинно належати 2/3 частини у спадковому майні у 2 - ох кімнатній житловій квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], а співпозивачці [PERSON] відповідно повинно належати - 1/3 частина у цьому спадковому майні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. З урахуванням вищевикладеного, а також того, що позивач [PERSON] звернулась в установленому порядку до нотаріальної контори для прийняття спадщини, а донька померлого - позивач [PERSON] на час смерті батька була неповнолітньою, те, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, сам факт відсутності нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, не може вважатися відсутністю прав на відповідне майно, якщо воно правомірно отримано у власність. В даному випадку, суд вважає, що оскільки квартира [ADDRESS] набута померлим правомірно, дійсність договору купівлі-продажу від 04.12.1998 року ніким не оспорюється, зазначений договір виконаний його сторонами, реєстрація права власності на квартиру проведена у встановленому законом порядку (на час виникнення правовідносин), то позивачі мають право отримати її у власність в порядку спадкування. Суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення.

Outcome: approved