Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Легбанк» (надалі за текстом - відповідач), про стягнення банківського вкладу та відсотків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.10.2013 р. позивач уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу № 2006-ДД-13-Стратегічний, сума вкладу становить 160 650 грн. на строк з 21.10.2013 р. по 26.10.2014 р. зі сплатою 20 % річних. 27.10.2014 р. позивач подав на адресу відповідача заяву з вимогою повернути вклад та нараховані відсотки. Однак, відповідач вклад та відсотки повертати відмовився, посилаючись на відсутність готівки у зв'язку з кризовою економічною та політичною ситуацією в державі. У зв'язку з тривалим неповерненням вкладу у розмірі 160 650 грн. та відсотків у розмірі 32 570 грн. 70 коп., позивач також просив стягнути відсотки за двохмісячний прострочений строк у розмірі 5 369 грн. 65 коп. Крім того, позивач просить стягнути 3% річних від простроченої суми у розмірі 968 грн. 68 коп. В зв'язку з чим, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду. До початку судового засідання, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та вказав, що позов підтримує в повному обсязі з тих же підстав просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 40). Відповідач у судове засідання не з'явився, участь свого представника не забезпечив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомив (а.с. 16, 22, 37). Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 21.10.2013 р. позивач уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу № 2006-ДД-13-Стратегічний, сума вкладу становить 160 650 грн. на строк з 21.10.2013 р. по 26.10.2014 р. зі сплатою 20 % річних. (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було внесено депозитні кошти на рахунок відповідача, що підтверджується квитанцією № k141/48 від 21.10.2013 р. (а.с. 7). 27.10.2014 р. позивач подав на адресу відповідача заяву з вимогою повернути вклад та нараховані відсотки (а.с. 9). Як вбачається з листа відповідача від 10.1.2014 р. за № 12/5-1658 на претензію позивача, відповідач визнає пред'явлені суми заборгованості, в тому числі прострочені два місяці (а.с. 24). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. У відповідності до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 1 статті 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 р. N 516 (надалі за текстом - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У той же час, п. 8 гл. 2 розд. III Інструкції про касові операції у банках України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 р. N 337 (надалі за текстом - Інструкція), яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу від 19.02.2009 р., передбачено, що після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 8 гл. 2 розд. III Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Згідно із п. 2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. При цьому, ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Згідно ч. ч. 1 - 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). З урахуванням ст. ст. 1058, 1059, п. 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли договірні правовідносини за договорами банківського вкладу. Спірний договір банківського вкладу та відповідна квитанція, відповідають вимогам п. 8 гл. 2 розд. III Інструкції, оскільки мають просту письмову форму й містять усі умови, необхідні для договору даного виду: розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування, термін дії договору. При цьому відкриття банківських рахунків та облік на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку (ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення). Як вбачається з положень ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, тому суд не приймає до уваги посилання представника позивача на неможливість виконання зобов'язань за вищезазначеним договором, в обгрнтування своїх заперечень проти позову. У зв'язку з вищевикладеним, з урахуванням повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами та дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що відповідачем не були виконані свої зобов'язання за договором банківського вкладу, оскільки утримуючи грошові кошти позивача без можливості отримати ним кошти готівкою, відповідач порушує його права, передбачені договором строкового банківського вкладу та положеннями ст. ст. 1066, 1068 ЦК України, тому позов є обґрунтованим та відповідач зобов'язаний виплатити вкладнику депозит банківського вкладу у розмірі 160 650 грн., відсотків у розмірі 32 570 грн. 70 коп., а також відсотки за двохмісячний прострочений строк у розмірі 5 369 грн. 65 коп. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Зокрема, 160 650 грн. сума банківського вкладу + 32 570,14 грн. = 19 3220,14 грн. х 0,03 = 5 796,60 : 36 = 15,88 х 61 = 968,68 грн. Таким чином, сума 3% річних у розмірі 968 грн. 68 коп. також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 995 грн. 58 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved