Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] сільської ради Горохівського району Волинської області, в якому просить визнати її право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0843 га. згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії I-ВЛ №006456 як на спадкове майно після померлої баби [PERSON], яка померла 14 травня 2015 року. Мотивує свій позов тим, що 14 травня 2015 року померла її бабуся, [PERSON]. Остання за час життя склала заповіт, в якому належну їй земельну ділянку заповіла позивачу. Враховуючи, що після смерті спадкодавця позивач прийняла спадщину, є спадкоємницею за заповітом, просить поданий позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в заяві до суду просить розглядати справу у відсутності їхнього представника, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців. З заповіту, складеного [PERSON] 20 травня 2005 року, який було посвідчено секретарем Галичанської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №65 видно, що вона належну їй земельну ділянку заповіла внучці [PERSON]. Заповіт не змінено і не скасовано (а.с.10). Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла 14 травня 2015 року (а.с.9). Постановою нотаріуса від 7 грудня 2017 року №2330/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане вище майно (а.с.11). Довідкою [PERSON] сільської ради від 24.10.2017 року №724 стверджується, що заповіт [PERSON] посвідчувався в [PERSON] сільській раді на імя онуки [PERSON], яка вступила у фактичне володіння майном до шести місяців шляхом спільного проживання (а.с.12). Документами про родинні відносини стверджується, що [PERSON] є внучкою [PERSON] (а.с.6-8). Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії I-ВЛ №006456 померлій [PERSON] належала земельна ділянка відповідно розміру (а.с.4). З оголошення в газеті «Горохівський вісник» видно, що Державний акт на право приватної власності на землю серії I-ВЛ №006456, виданий на імя [PERSON] слід вважати недійсним у звязку з його втратою (а.с.15). Відповідно до спадкової справи після померлої [PERSON], [PERSON] після її смерті прийняла спадщину, є її спадкоємницею за заповітом. А тому суд вважає, що слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,0843 га. згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії I-ВЛ №006456 як на спадкове майно після померлої баби [PERSON], яка померла 14 травня 2015 року. Позивач в письмовій заяві до суду від стягнення судових витрат з відповідача [PERSON] сільської ради відмовилася. Суд звертає увагу позивача на дотримання вимог ст.ст.162, 164, 167, 174 Податокового кодексу України.

Outcome: approved