Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в якому просять: визнати незаконним зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] з 13.04.2018 року [PERSON] та [PERSON] , зобов`язати Департамент реєстрації та цифрового розвитку відновити реєстрацію місця проживання з 13.04.2018 за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначають, що вони [PERSON] та [PERSON] , мешкають за адресою: [ADDRESS] , з 25.08.2004 року. З зазначеної дати зареєстровані за вказаною адресою. В квартиру були вселені нашою донькою [PERSON] , якій належала квартира [ADDRESS] . В листопаді 2019 року звернувшись до адміністративного центру за довідкою про склад сім`ї, їм стало відомо, що 13.04.2018 року їх було знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] за заявою нового власника квартири. 13.11.2019 року звернулися до відповідача з заявами про скасування зняття з реєстрації місця проживання. 21.11.2019 року отримали письмову відповідь, в якій Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради зазначив, що підставою для припинення нашого права користування житловим приміщенням є заява нового власника житла, яким було надано відповідні документи щодо права власності, договір іпотеки № 4009 від 06.06.2008 року; Інформаційну довідка з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно № 119908958 від 06.04.2018 року. Позивачі вважають, що рішення про зняття їх з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , є незаконним, та порушують їх право користування зазначеною квартирою. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.09.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.12.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Копію ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідач отримав 03 лютого 2020 року, однак відзиву на позовну заяву не надав. В судове засідання представник позивачів з`явилась, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 25 серпня 2004 року була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . За цією ж адресою з 25 серпня 2004 року був зареєстрований і [PERSON] (а.с. 7-8). 13 квітня 2019 року позивачі були зняті з реєстрації за вказаною адресою у зв`язку з наявністю підстав для припинення права користування житловим приміщенням, а саме у зв`язку з його відчуженням на підставі заяви нового власника житла, яким було надано відповідні документи щодо права власності. У зв`язку з викладеним Департаментом реєстрації прийнято рішення про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11-12). Постановою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у справі № 643/21955/19 [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», Приватного нотаріуса ХМНО Бакумової Алли Валентинівни про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії, предмет спору в якій стосувався реєстрації права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано протиправними дії Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової Алли Валентинівни та Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк». Визнано протиправним та скасувано рішення Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бакумової Алли Валентинівни, індексний номер 32086720 від 27.10.2016, згідно з яким 24 жовтня 2016 року внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 17134437 про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 29744963101, за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки від 6 червня 2008 року. Таким чином скасовано реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Право особи на житло закріплене статтею 47 Конституції України. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Реалізуючи своє право на житло людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло на підставі правочину, або на підставі закону. Таке право виникає у власника житла, членів його сім`ї, орендаря (наймача) житла та членів його сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ст. 7 Закону України № 1382-IV від 11.12.2003 «Про пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (надалі Закон № 1382-IV) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Також зняття особи з місця її реєстрації відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (надалі Правила), може проводитися на підставі: заяви особи або її представника за формою згідно з додатком 11 ; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспорта померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства (інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні); підстав для перебування бездомної особи на обліку/для отримання бездомною особою соціальних послуг у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту (письмове повідомлення соціальної установи, закладу соціального обслуговування та соціального захисту); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів). З викладеного слідує, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Таким чином, якщо заяв від осіб про зняття їх з місця реєстрації не надходило, судове рішення, яким визнано осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, не надано, то таке зняття з реєстрації є незаконним. З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми права суд вважає, що лише перехід права власності від однієї особи до іншої, не може бути єдиною та достатньою підставою для підтвердження наявності припинення підстав на право користування квартирою. Разом з тим, з дослідженої в судовому засіданні копії постанови Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у справі № 643/21955/19 встановлено, що реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк» визнано протиправною та скасовано рішення про реєстрацію права власності. Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином на час розгляду даної справи відсутні підстави вважати, що право власності квартиру [ADDRESS] , перейшло до нового власника ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому наявні підстави для зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З огляду на вкладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання протиправними та скасування рішень відповідача щодо їх зняття з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Між тим, позовні вимоги позивачів з приводу зобов`язання відповідача вчинити дії щодо поновлення їх права користування житловим приміщення за зазначеною адресою задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне. Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п. 9 ч. 3ст. 129 Конституції України, є обов`язковість рішень суду. Зобов`язання вчинити певні дії є похідною вимогою і як спосіб захисту порушених прав є можливим у випадку наявності протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень (тобто не вчинення дії або не виконання обов`язку, який покладено на суб`єкта владних повноважень). Таким чином, спеціальні правові норми, які регулюють діяльність Департаменту реєстрації Харківської міської ради, є нормами прямої дії. Вони чітко визначають однією з підстав проведення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання осіб відповідне судове рішення, яке є чинним та не оскарженим на момент звернення до органу реєстрації. Тобто таке рішення суду, яке набрало законної сили відповідно до вимог законодавства України. У зв`язку з цим, рішення суду, яке набрало законної сили, та подане до Департаменту реєстрації як підстава проведення реєстраційної дії, є обов`язковим до виконання, тому не потребує додаткового зобов`язання щодо відповідного суб`єкта реєстраційних дій. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial