Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] у серпні 2021 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне сімейне життя не склалося через розходження поглядів, відсутності взаєморозуміння та ведення спільного господарства. Фактично шлюбні стосунки припинені. Позивач переконаний, що спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Ухвалою суду відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками були направлені поштою за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», тому відповідач був повідомлений через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що розміщено 02.11.2021. Відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подано. Заяв та клопотань до початку розгляду справи не надходило. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи, заяв та клопотань не надходило. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, прийшов таких висновків. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 12.01.1996, про що зроблено відповідний актовий запис № 15, місце державної реєстрації відділ реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.01.1996. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Як зазначає позивач, шлюбні відносини припинені з липня 2020. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно зі ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим, так як сторони не бажають цього. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, зокрема різні погляди на сімейне життя, суд приходить висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб (ч. 2 ст. 115 СК України). Позивач просила прізвище після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне - « [PERSON] ». Згідно ч. 1 ст. 35 Сімейного кодексу України наречені мають право обрати прізвище одного з них як спільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач скористалася своїм правом після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище та заявила відповідну позовну вимогу. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). За заявою позивача суд не здійснює розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved