Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадщину та просять суд: - встановити факт того, що [PERSON], яка померла 21.03.2016 року, доводилась рідною матірю [PERSON] та [PERSON]; - встановити факт прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] у вигляді житлового будинку № 11 по вул.. Набережна в с. Сухолужжя Білгород-Дністровського району Одеської області, що складається в цілому з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 45,6 кв.м., кладової літ. «Б», підвалу літ. «б», літньої кухні літ. «В», гаражу літ. «Г», навісу літ. «Д», сараю літ. «Е», споруд № 1-4, розташованого на земельній ділянці площею 0,32 га, що відкрилась після смерті [PERSON], яка померла 21.03.2016 року; - визнати за [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]) та [PERSON] ([INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]) право власності в рівних частках (по Ѕ частці) на спадкове майно [PERSON], яка померла 21.03.2016 року, у вигляді житлового будинку № 11 по вул.. Набережна в с. Сухолужжя Білгород-Дністровського району Одеської області, що складається в цілому з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 45,6 кв.м., кладової літ. «Б», підвалу літ. «б», літньої кухні літ. «В», гаражу літ. «Г», навісу літ. «Д», сараю літ. «Е», споруд № 1-4, розташованого на земельній ділянці площею 0,32 га. Заявлені позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони є спадкоємцями першої черги покійної матері [PERSON], якій за життя належав вказаний житловий будинок № 11 по вул. Набережна в с. Сухолужжя на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.09.1996 року. Син їхнього померлого брата [PERSON] [PERSON] [PERSON] відмовляється від прийняття тієї частки спадщини, право на яку мав би його батько [PERSON]. Однак, через розбіжності в імені їх матері в свідоцтвах про народження, де її імя зазначене російською як «Ксения», в свідоцтві про смерть «Аксенія» та в свідоцтві про прийняття спадщини за заповітом «Аксения», вони не можуть нотаріально прийняти спадщину. Тому позивачі змушені звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місцем розгляду справи повідомлений належним чином. 23.04.2018 року від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, зазначив також, що позов підтримує, просить його задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місцем розгляду справи повідомлена належним чином. 23.04.2018 року від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, зазначила також, що позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місцем розгляду справи повідомлений належним чином. 23.04.2018 року від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, зазначив також, що позов визнає у повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. Згідно з ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, заслухавши доводи сторін, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню, оскільки позовні вимоги обґрунтовані та знайшли свого доведення під час розгляду справи. Крім того, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб Судом встановлено, що 21.03.2016 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 450193, актовий запис № 354, складений відділом ДРАЦС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 23.03.2016. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.09.1996 року, видане нотаріусом [PERSON], зареєстроване в КП «Білгород-Дністровське БТІ» 03.10.1996 року, про що внесено запис в реєстрову книгу під № 2-150, інвентаризаційна справа № 2440, [PERSON] належав житловий будинок № 11 по вул. Набережна в с. Сухолужжя Білгород-Дністровського району, що складається в цілому з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 45,6 кв.м., кладової літ. «Б», підвалу літ. «б», літньої кухні літ. «В», гаражу літ. «Г», навісу літ. «Д», сараю літ. «Е», споруд № 1-4. Відповідно до довідки Випасненської сільської ради від 13.10.2017 року № 352/зем, за будівлею [PERSON] по вул.. Набережна, 11 в с. Сухолужжя значиться земельна ділянка площею 0,32 га. У відповідності з п.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. За життя [PERSON] заповіт не складала. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Чоловік померлої [PERSON] [PERSON] [PERSON] (свідоцтво про одруження № 490610) помер 27.06.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 422187, актовий запис № 803, складений відділом ДРАЦС реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 01.07.2015. В свідоцтві про одруження імя дружини російською зазначене як «Аксения». Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] (після шлюбу - Бабіч) [PERSON] серії І-ЖД № 260471 видане Білгород-Дністровським міським бюро ЗАЦС Одеської області 05.02.1972 року, актовий запис № 49, батьком позивачки є [PERSON], матірю [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії І-ЖД № 260472 видане Білгород-Дністровським міським бюро ЗАЦС Одеської області 05.02.1972 року, актовий запис № 50, батьком позивача є [PERSON], матірю [PERSON]. Тобто, при заповненні актового запису про народження позивачів та видачі свідоцтв про народження, була допущена помилка в імені матері та замість вірного «Аксенія», помилково зазначено «Ксенія», хоча на той час її імя було саме «Аксенія», що підтверджується свідоцтвом про укладенням шлюбу з батьком позивачів яке вище зазначалось. Підсумовуючи викладене, суд вважає доведеним той факт, що померла [PERSON] доводилась рідною матірю позивачам. 16 листопада 2017 року державний нотаріус [PERSON] відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через неможливість довести родинні звязки між спадкодавцем та позивачем. За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»(п.п.23, 24), свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 02 грудня 2012 року помер рідний брат позивачів та батько відповідача [PERSON]. Згідно з довідкою державного нотаріусу [PERSON] [PERSON] є спадкоємцем за законом всього майна [PERSON]. Відповідач відмовляється від прийняття спадщини [PERSON] на користь позивачів. Таким чином, на сьогоднішній день позивачі є єдиними спадкоємцями першої черги до майна померлої [PERSON] та через розбіжності в імені матері не можуть прийняти її спадщину. Частиною 1 статті 1227 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Враховуючи вищевикладені обставини справи та аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачами права власності на спадкове майно в рівних частках, оскільки вони обґрунтовані, доведені та спрямовані на захист їх спадкових прав.

Outcome: approved