Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», [PERSON] , Державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луніної Тетяни Анатоліївни, [PERSON] , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Слоневської Дарї Валеріївни, третя особа ПАТ «Банк Форум» в якому просять визнати недійсним договори про відступлення права вимоги по кредитному договору №0255/06/12-N від 15.12.2006 року, про відступлення права вимоги за іпотечним договором №0255/06/12-N від 15.12.2006 року, про відступлення права вимоги за договором поруки №0255/06/12-N від 15.12.2006 року, укладених 24.06.2016 року між ТОВ «АНСУ» та [PERSON] ; визнати дії приватного нотаріуса ХМНО Слоневської Д.В. щодо посвідчення договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором №0255/06/12-N від 15.12.2006 року, укладеного 24.06.2016 року незаконними; визнати незаконними дії державного реєстратора ПН ХМНО Луніної Т.А. щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , визнати незаконним та скасувати вказане рішення, визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію права власності №16458883 від 19.09.2016 року на вказану квартиру; витребувати квартиру [ADDRESS] із чужого незаконного володіння у [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 15 грудня 2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Форум» (далі - АКБ «Форум», банк) укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 34 150 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором [PERSON] за договором іпотеки від 15 грудня 2006 року передала в іпотеку належну їй квартиру [ADDRESS] . Крім того, 15 грудня 2006 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого остання поручилася за виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. В подальшому, 08 червня 2016 року між АКБ «Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі - ТОВ «АНСУ») було укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно з яким банк відступив товариству свої права вимоги до [PERSON] . Пізніше, 24 червня 2016 року, ТОВ «АНСУ» уклало договір про відступлення прав вимоги з [PERSON] , відповідно до умов якого до останнього перейшли права вимоги до [PERSON] за зобов`язаннями по іпотечному, кредитному договорам, а також за договором поруки. Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. 13 вересня 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31454263, про реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на квартиру [ADDRESS] . В подальшому, після набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру, 17 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, згідно якого останній набув право власності на неї. Позивачі вважають, що укладені договори між ТОВ «АНСУ» та [PERSON] про відступлення права вимоги є незаконними, зазначаючи, що за своєю юридичною природою є договорами факторингу, при укладанні яких не було дотримано норм чинного законодавства. Зазначають, що при посвідченні договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором на користь фізичної особи, приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. були порушенні норми цивільного законодавства, оскільки у неї були відсутні правові підстави для посвідчення вказаного договору. Крім того, вважають, що під час прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, державним реєстратором ПН ХМНО Луніною Т.А. порушено вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», а також Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127. На підставі викладеного, вважають що їх права були порушені, а отже позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі. Відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовними вимогами не згоден в повному обсязі. Зазначає, що спірні договори про відступлення права вимоги від 26.06.2016 року є оплатними договорами відступлення права вимоги, а не договорами факторингу, оскільки за укладеними договорами жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату взамін права вимоги та жодна із сторін не отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними. Вказує, що право вимоги, придбане [PERSON] за оспорюванним договором відступлення права вимоги, придбане ним за ціною нижчою від дійсної вартості права вимоги, оскільки ціна відступлення права вимоги відповідно до умов договору склала 272509,57 грн. Договір відступлення права вимоги між ПАТ «Банк «Форум» та ТОВ «АНСУ» укладено на підставі проведення аукціону в електронній формі, а відповідно до чинного законодавства, ціна, визначена під час проведення аукціону є звичайною (ринковою) ціною. Також зазначає, що в частині вимоги про визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора, вимоги та доводи позивачів є абсолютно тотожніми вимогам та доводам, які вже розглядались судом в межах справи №638/16922/16, де у задоволенні вимог позивача було відмовлено. Оскільки вимога про витребування майна у відповідача [PERSON] є похідною від вимоги про визання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, вважає що в задоволені цієї вимоги слід відмовити за безпідставністю. У додаткових поясненнях до відзиву також зазначив, що спірна квартира вибула із власності [PERSON] на підставі іпотечного договору № 0255/06/12-N від 15.12.2006 року, згідно до положень якого сторони договору дійшли згоди про те, що у випадку невиконання [PERSON] її обов`язків за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки (спірну квартиру) здійснюється шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Вказаний договір не визнавався недійсним, а отже є обовя`зковим для виконання сторонами. Окрім викладеного, зазначає що позивачі не вказають яке саме їх право, свобода або інтерес порушені оспорюваними договорами про відступлення права вимоги та яким чином визнання недійсними цих договорів призведе до поновлення їх порушених прав. З огляду на вищенаведене, просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Представником позивачів адвокатом Побережною М.О. надано відповідь на відзив [PERSON] , зазначивши, що не погоджується з позицією відповідача стосовно правової кваліфікації договорів відступлення права вимоги, вважає, що за своєю природою останні належать до договору факторингу, оскільки ціна відступлення права грошової вимоги за умовами кредитного договору майже вдвічі перевищувала ціну відступленої вимоги. Зазначає, що під час укладання договору передачі прав вимоги за кредитним договором до [PERSON] перейшли всі права кредитодавця по відношенню до [PERSON] , що можливо виключно під час укладання договору факторингу. Також посилається на те, що ототожнювати вказану справу зі справою, яка вже розглядалась і на рішення за якою у своєму відзиві посилається відповідач не можна, оскільки у вказаних справах відрізняється склад учасників та матеріально-правові вимоги позивачів. Також зазначає, що відповідачем був порушений строк на подання відзиву до суду. Ухвалою суду від 25.02.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 09.09.2019 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] про відвід судді Штих від розгляду справи. Після повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказана справа розподілена до розгляду судді Дзержинського районного суду м. Харкова Цвірюка Д.В. 10.09.2019 року. Ухвалою суду від 06.11.2019 року, виправленої ухвалами суду від 11.11.2019 року та від 13.01.2020 року, виключено з кола осіб, які беруть участь у справі третю особу ПАТ «Банк Форум» та залучено у якості третьої особи уповноважену особу на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Шевченко Олександра Володимировича. Ухвалами суду від 17.01.2020 року за клопотанням представника позивача витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луніної Т.А. засвідчені належним чином копії документів, на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , а також витребувано зі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) інформацію стосовно здійснення нотаріальної діяльності приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. Ухвалою суду від 17.02.2020 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та призначено справу до розгляду в режимі відеоконференції за участю представника позивачів адвоката Побережного Д.В. Ухвалою суду від 22.06.2020 року витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву завірену належним чином копію договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між ТОВ «АНСУ» та [PERSON] , а також повторно витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луніної Т.А. засвідчені належним чином копії документів, на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Ухвалою суду від 22.06.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду з виклом всіх учасників справи. Ухвалою суду від 13.10.2020 року втретє витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Луніної Т.А. засвідчені належним чином копії документів, на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Ухвалою суду від 30.11.2020 року повторно витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву завірену належним чином копію договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між ТОВ «АНСУ» та [PERSON] . Ухвалою суду\~від 29.01.2021\~року витребувано\~у приватного\~нотаріуса Харківського\~міського нотаріального\~округу Луніної\~Т.А.\~у паперовій\~формі завірені\~належним чином\~копії документів,\~на підставі\~яких було\~здійснено реєстрацію\~права власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] \~за [PERSON] ,\~а також\~витребувано у\~Департаменту реєстрації\~Харківської міської\~ради у\~паперовій формі\~завірені належним\~чином копії\~документів на підставі яких було здійснено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у позові, просили задовольнити. Представники відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували з підстав, наведених у відзиві та додаткових поясненнях до відзиву. Представник відповідача ТОВ «АНСУ» в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив справу розглянути без участі представника, в задоволені позову просив відмовити. Інші відповідачі до судового засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши вступне слово позивача та його представника, представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що 15 грудня 2006 року між [PERSON] та АКБ «Банк Форум» укладено кредитний договір № 0255/06/12-N, за умовами якого остання отримала кредитні кошти в сумі 34\~150 доларів США на купівлю квартири. На забезпечення виконання кредитного договору, 15 грудня 2006 року між [PERSON] та ПАТ «Банк Форум» також укладено іпотечний договір, предметом якого стала квартира [ADDRESS] . Крім того, 15 грудня 2006 року між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено договір поруки № 0255/06/12-N (ІІ), згідно якого остання поручилася за виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. 08 червня 2016р. між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «АНСУ» укладений договір про відступлення права вимоги № 114-Ф, за умовами якого ТОВ «АНСУ» набуло право вимоги за вищезазначеним кредитним договором від 15 грудня 2006 року № 0255/06/12-N, а також за іпотечним договором від 15 грудня 2006 року № 0255/06/12-N (І) та договором поруки від 15 грудня 2006 року № 0255/06/12-N (ІІ). 24 червня 2016 року між ТОВ «АНСУ» та фізичною особою [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого останній набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Згідно п.5 Договору ціна відступлення складає 297253,44 грн., яку сплачено [PERSON] на користь ТОВ «АНСУ» до укладення цього договору. Також між ТОВ «АНСУ» та [PERSON] укладено договір про відступлення прав за договором поруки та договором іпотеки від 15 грудня 2006 року. Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 0255/06/12-N, укладений між ТОВ «АНСУ» та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. 24.06.2016 року та зареєстрований за №282. Належним чином засвідченні копії зазначених договорів були надані суду на виконання ухвал про витребування доказів Департаментом реєстрації Харківської міської ради, ПН ХМНО Луніною Т.А. та Харківським обласним державним нотаріальним архівом, які були безпосередньо досліджені судом. Позивачі просять визнати недійсними договори про відступлення права вимоги за кредитним договором від 15 грудня 2006 року № 0255/06/12-N, а також за іпотечним договором від 15 грудня 2006 року № 0255/06/12-N (І) та договором поруки від 15 грудня 2006 року № 0255/06/12-N (ІІ), укладених між ТОВ «АНСУ» та [PERSON] 24.06.2016 року, з огляду на те, що вказаний договір, є договором факторингу, і відповідно до чинного законодавства фактором можуть бути лише банки та фінансові установи, які мають ліцензію на здійснення фінансових послуг та включені до державного реєстру фінансових установ. Суд не може погодитись з твердженням позивачів щодо правової природи укладених 24.06.2016 року договорів про відступлення права вимоги з огляду на наступне. Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, так і оплатним. У останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки стаття 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством. Разом з тим, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Водночас щодо суб`єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону). Разом з тим, законодавець визначив факторинг, як кредитну операцію, про що зазначено у статті 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Виходячи із системного аналізу зазначених норм матеріального законодавства договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі статті 1077 ЦК України визначений як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування. Однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними. Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором. Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступленні права вимоги). Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків. З урахуванням вищезазначеного та положень вказаних вище норм, суд приходить до висновку, що спірний договір від 24.06.2016 року є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату взамін права вимоги та жодна із сторін не отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком поверненням цих коштів та оплати часу користування ними. Також спірний договір не є договором про надання фінансової послуги в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно роз`яснень, викладених у п. 5 постанови Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Враховуючи те, що позивач не є стороною оспорюваного ним правочину, то єдиною підставою для визнання його недійсним в судовому порядку є доведення факту порушення його прав і законних інтересів даним договором. Тобто, в даному випадку обов`язок доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання прав та інтересів позивача покладається безпосередньо на позивача. Натомість позивачі не обгрунтували, яким чином договір відступлення права вимоги порушує суб`єктивні права або охоронювані законом інтереси позивачів. В ході розгляду даної справи судом не було встановлено обставин, з якими законодавство пов`язує недійсність правочинів, у зв`язку з чим вимоги позивачів є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено що 13 вересня 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31454263, про реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на квартиру [ADDRESS] . Як на підставу позовних вимог, позивачі посилалися на те, що дії приватного нотаріуса ХМНО Луніної Т.А. щодо реєстрації права власності на вказану квартиру за [PERSON] є протиправними, оскільки під час прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру нотаріусом, який на той час виконував функції державного реєстратора, порушено вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку», а також Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127. Вказувала, що рішення щодо реєстрації права власності підлягає скасуванню, а квартира [ADDRESS] - підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння. Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Таким законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації прав підлягають: 1) право власності; 2) речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону; 3) право власності на об`єкт незавершеного будівництва; 4) заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 9 вищевказаного Закону у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Порядок проведення державної реєстрації речових прав (в тому числі права власності) визначений у ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Загальні вимоги до документів зазначені у ст. ст. 20, 22 вказаного Закону. Підставою для реєстрації права власності (речових прав) викладені у ч. 1 ст. 27 Закону. Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачені обставини, за яких у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено. Разом з тим, частина 5 вказаної статті зазначає, що відмова в державній реєстрації прав з підстав, непередбачених статтею 24, - заборонена. Нотаріус, як державний реєстратор не має права на безпідставну відмову у прийнятті заяви на проведення реєстраційної дії, а також на відмову у державній реєстрації. Кожне рішення повинно прийматись в межах та підставах визначених законом. На момент державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31454263, про реєстрацію за [PERSON] права приватної власності на спірну квартиру, приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А. були чинні положення Постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1127 від 25 грудня 2015 року (далі - Порядок). Згідно пункту 61 зазначеного Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. На виконання зазначеної вимоги Порядку [PERSON] були подані наступні документи: -оригінали іпотечної вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності кредитором на предмет іпотеки - зазначена вимога, оригінал поштового фіскального чеку про направлення листа, оригінал опису вкладення в цінний лист, оригінал зворотнього поштового повідомлення про вручення вимоги, підписаний особисто [PERSON] (дотримання вимог п.п. 1 та 2 п. 61 Порядку №1127 від 25.12.2015 року); -оригінали кредитного договору від 15.12.2006 року, договори відступлення права вимоги за кредитним договором від 08.06.2016 року, від 24.06.2016 року; оригінали договору іпотеки від 15.12.2006 року та договорів відступлення права вимоги за договором іпотеки від 08.06.2016 року, від 24.06.2016 року (дотримання вимог п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»); -оригінал договору іпотеки від 15.12.2006 року та перевірено наявність в державному реєстрі іпотек відповідного запису про державну реєстрацію іпотеки згідно вказаного договору. Станом на момент подання заяви [PERSON] зазначений запис містився у Державному реєстрі іпотек, що свідчить про факт невиконаного іпотекодавцем [PERSON] зобов`язання за кредитним договором/договором іпотеки. Вказаний договір іпотеки у розділі 6 містить відповідне застереження про задоволення вимог іпотеко держателя (дотримання вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку»); -документи, що підтверджують особу заявника, та що підтверджують сплату заявником передбачених законодавством обов`язкових платежів за проведення державної реєстрації речових прав (дотримання вимог ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»); -оригінал розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 15.12.2006 року, що підтверджує факт та розмір невиконаного боржником/іпотекодавцем основного зобов`язання. На виконання ухвали суду про витребування доказів, ПН ХМНО Луніною Т.А. та Департаментом реєстрації ХМР надано належним чином завірені копії документів, на підставі яких здійснено реєстрацію права власності наквартиру [ADDRESS] за [PERSON] . З наданих матеріалів вбачається, що підставою здійснення приватним нотаріусом ХМНО Луніною Т.А. 13 вересня 2016 року державної реєстрації за [PERSON] права приватної власності на квартиру [ADDRESS] є: -іпотечний договір № 0255/06/12-N(І), виданий 15 грудня 2006 року, видавник: Слоневська Д.В., приватний нотаріус ХМНО; договір про відступлення прав за іпотечним договором, , виданий 08 червня 2016 року, видавник: Антипова І.В., приватний нотаріус Київського МНО; договір про відступлення прав за іпотечним договором, виданий 24 червня 2016 року, видавник: Слоневська Д.В., приватний нотаріус ХМНО. Законом не передбачено тлумачення змісту наданих заявником документів державним реєстратором та надання правової оцінки вказаним документам. Таким чином, державним реєстратором речових прав було розглянуто заяву відповідача [PERSON] про проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , та додані до заяви документи, перевірено відповідність поданих документів вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та оскільки були подані належні документи в повному обсязі, державним реєстратором було прийнято рішення про проведення державної права власності за [PERSON] відповідно до ч.5 ст. 24 вказаного Закону. Виходячи зі змісту статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3 вищевказаного Закону визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 24 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Відповідно, відступаються права і за договорами забезпечення (договори відступлення прав вимоги за іпотечними договорами підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню - частина третя статті 24 Закону України «Про іпотеку»). При відступленні прав вимоги зобов`язання не припиняються, не змінюються - залишаються одним і тим самим; відбувається тільки заміна сторони кредитора. Відповідна заміна відбувається і в іпотечному договорі - новий кредитор стає іпотекодержателем. Доводи позивачів стосовно того, що договір відступлення права вимоги, укладений 24.06.2016 року між ТОВ «АНСУ» та [PERSON] , є договором факторингу, що є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності, - суперечить закону та спростовується фактичними обставинами справи. Підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] у приватного нотаріуса ХМНО Луніної Т.А. на час вчинення реєстраційних дій були відсутні. В частині позовних вимог про витребування квартири з чужого незаконного володіння [PERSON] також слід відмовити, оскільки вони є похідними від основних вимог про визнання незаконним і скасування рішення приватного нотаріуса. Враховуючи зазначені\~вище обставини,\~суд дійшов\~висновку,\~що обставини\~на які\~посилаються позивачі як на підставу позову, не знайшли свого підтвердження дослідженими судом матеріалами справи, а тому суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивачі на виконання свого процесуального обов`язку не надали належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed