Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Адвокат Савчук М.І., яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася в суд з позовною заявою, в якій просила визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що станом на 01.07.1990 року за бабусею позивача [PERSON] , [INFO] , яка була головою двору, значилося господарство за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Ще за життя вона склала на ім`я батька позивача [PERSON] заповіт, яким заповіла йому житловий будинок з господарськими будівлями і все майно, що знахдиться в с. Олешів Тлумацького райоу Івано-Франківської області. Після смерті бабусі батько позивача [PERSON] прийняв спадщину, однак [INFO] помер. Після смерті батька позивач прийняв спадщину, шляхом подачі 12.03.2019 року до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Однак в нотаріальному порядку йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] . У зв`язку з вищевказаним, адвокат Савчук М.І. просить суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Савчук М.І. через канцелярію суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та справу проводити без її участі. Представник відповідача Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій позов визнав та просив справу розглянути без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 5 Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області та довідки Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 181 від 28.03.2019 року станом на 01.07.1990 року за [PERSON] (бабуся позивача), яка була головою двору, значилось господарство, розташоване по [ADDRESS] (а.с. 7, 8). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 14.04.2019 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди за вказаною адресою побудовані у період з 1960 року по 2000 рік (а.с. 14-19). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про народження позивач [PERSON] народився [INFO] і його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 38 зворот). [INFO] [PERSON] (бабуся позивача) померла, а [INFO] помер [PERSON] (батько позивача), що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с. 10, 11). Ще за життя [PERSON] (бабуся позивача) посвідчила на ім`я [PERSON] (батько позивача) заповіт, яким заповіла йому житловий будинок з госпордарськими будівлями та все майно, що їй належить і знаходиться в с. Олешів Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 9). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (батько позивача) прийняв спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , успадкувавши належне їй домоволодіння, оскільки постійно проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області №\~181 від 28.03.2019 року (а.с. 8). Після смерті батька [PERSON] позивач [PERSON] прийняв спадщину за законом, оскільки подав у шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори (а.с. 35). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 290/2018 від 04.09.2018 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON] (батько позивача) (а.с. 34-56), з якої вбачається, що позивач є єдиними спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Отже, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який в свою чергу успадкував дане домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Позивачу в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , який залишилась після смерті батька [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. за № 337/02-31 від 23.04.2019 року (а.с. 12). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 724,00 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved