Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Базир В.Г., вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого у [ADDRESS] . Право власності на вказаний вище будинок було зареєстровано у Броварському БТІ 19.03.2007 р., про що свідчить витяг №13920910 від 19.03.2007 р. Відповідач [PERSON] є колишнім власником будинку [ADDRESS] . Під час укладення договору купівлі-продажу, відповідач обіцяв, що протягом місяця зніметься з реєстраційного обліку у проданому ним будинку, однак до цього часу обіцянку не виконав, що підтверджується довідкою №315 від 27.03.2019 р., виданої виконавчим комітетом Калитянської селищної ради, де відповідач значиться зареєстрованим у належному позивачу на праві власності будинку. З часу придбання будинку відповідач у ньому не проживає, що підтверджується актом обстеження на підтвердження фактичного не проживання в житловому приміщенні від 22.03.2019 р. На даний час місце проживання відповідача не відоме. Також, відповідач не несе будь-яких витрат по утриманню будинку та оплаті комунальних послуг. Посилаючись на викладене, позивач просила суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житлом, а саме будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області https://br.ko.court.gov.ua. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є сусідкою позивача, відповідача [PERSON] знає, проте за зареєстрованим місцем проживання не бачила його 12 років, оскільки останній продав житловий будинок. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є сусідом позивача, часто буває в гостях, речей відповідача в будинку немає з моменту продажу. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу будинку від 13 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Базир В.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №1776, позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] (а.с.8). Право власності на вказаний вище будинок було зареєстровано у Броварському БТІ 19.03.2007 р., про що свідчить витяг №13920910 від 19.03.2007 р. (а.с.9). Відповідно до акту обстеження на підтвердження фактичного не проживання в житловому приміщенні від 22 березня 2019 року, в будинку [ADDRESS] постійно зареєстрований, але не проживає [PERSON] , 1972 року народження (а.с.10). Згідно довідки про реєстрацію та склад сім`ї, форма №3, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому постійно зарреєстрована та проживає. Також в будинку зареєстровані: [PERSON] - донька, [PERSON] - онучка, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - не родич (а.с.11). Згідно ст.346 ЦК України, однією з підстав припинення права власності є відчуження власником свого майна. При цьому, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Встановлено, що позивач [PERSON] набула право власності на спірний житловий будинок в результаті його придбання згідно договору купівлі-продажу будинку, який не визнано судом недійсним. Таким чином, з моменту продажу спірного будинку право власності відповідача [PERSON] є припиненим. Крім того, з моменту припинення права власності, припиняється також правомочність користування будинком, яка нерозривно пов`язана із власністю. Відповідно й припиняється право користування членів сім`ї попереднього власника, оскільки воно є похідним. Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування й розпорядження своїм майном. Власник вправі вимагати усунення будь - яких перешкод, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням своїм майном (391 ЦК України). Правила ст. 150 ЖК України, визначають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Враховуючи те, що позивач [PERSON] є єдиним власником спірного житлового будинку, в якому відповідач [PERSON] залишається зареєстрованим і на час розгляду справи, тобто після припинення права власності на нього відповідачем, й відповідно після припинення права користування спірним будинком колишнім власником, чим порушує право власності позивача, тому позовна вимога про визнання його таким, що втратив право користуватися житлом ґрунтується на вимогах закону. Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією АВ від 15.02.2018 р., позивач [PERSON] має другу групу інвалідності з 14.02.2018 р. довічно (а.с.7).

Outcome: approved