Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Адвокат Никоненко О.О., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування 11/25 частиною будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу на праві власності відповідно до договору дарування № 9156, посвідченого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.12.1986 року належить 11/25 частина житлового будинку [ADDRESS] . З 19.10.1994 року по 06.04.2004 рік позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюб. Під час шлюбу відповідач проживав та був зареєстрований за вищевказаною адресою. 06 квітня 2004 шлюб було розірвано. 21 грудня 2019 року [PERSON] зареєструвала новий шлюб. Відповідач і надалі залишається зареєстрованим за адресою [ADDRESS] . [PERSON] за вказаною адресою не проживає з січня 2020 року, особистих речей не зберігає. Самостійно знятись з реєстрації він не бажає. Ухвалою від 18.08.2021 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Ніконенко І.С. позов підтримали з підстав викладених в ньому, просили суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомила суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є сусідом [PERSON] . Зазначив, що [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] . Він його завжди бачив на подвір`ї, стояла його машина. Після того як [PERSON] вийшла заміж він виїхав. За адресою не проживає близько 2 років. Чому він виїхав йому невідомо, де наразі останній проживає свідок не знає, оскільки не підтримує з ним стосунки. Заслухавши представника позивача та позивача, свідка, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 06.04.2004 року шлюб було розірвано (а.с.15,16). [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 11/25 частини житлового будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування № 9156, посвідченого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.12.1986 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 13). Відповідно до Будинкової книги для реєстрації громадян, що проживають за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою (а.с. 10-12). Добровільно відповідач [PERSON] не бажає знятись з реєстраційного обліку. За адресою [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не проживає з 2020 року. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як власник будинку має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, на думку суду факт реєстрації відповідача за адресою будинку позивача, яка є її власністю, перешкоджає останній в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в його здійсненні, вимагає від неї додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі. Отже, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. У зв`язку з наведеним суд вважає, що право позивача порушено та підлягає судовому захисту, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved