Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

[PERSON] (по тексту [PERSON], позивач) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про\~ визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 09.10.2006 року. В обґрунтування позову зазначає, що 09.10.2006 року помер спадкодавець [PERSON], яка на момент своєї смерті проживала одиноко без будь-яких членів сімї та/або співмешканців в с. Хотень Перший Ізяславського району Хмельницької області. Позивач вказує, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до спадкового майна увійшло право на земельну частку (пай) на території Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, на яке претендує як спадкоємець за заповітом, однак пропустила встановлений законодавством шестимісячний строк для її прийняття. Вказує і те, що у встановлений законодавством шестимісячний строк не звернулася із заявою про прийняття спадщини у звязку з тим, що не знала про наявність заповіту. На думку позивача, дана обставина є обєктивною, що не залежала від його волі, а відтак і перешкодила прийняти спадщину у встановлені строки. У судове засідання 11.03.2019 року позивач не зявилася, однак останньою подано письмову заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав письмову заяву про розгляд без уповноваженого представника без заперечень щодо заявленого позову. З огляду на письмові заяви учасників справи, неявку усіх учасників справи, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі наданих письмових матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.10.2006 року померла [PERSON], про що внесено актовий запис про смерть №52 від 10.10.2006 року (свідоцтво про смерть серії 1-БВ №036093), яка згідно довідок Плужненської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №1151 від 13.12.2012 року та №1627 від 14.09.2018 року до дня смерті проживала і була зареєстрована, як єдина особа по вул. Зелена, буд. 8, с. Хотень Перший Ізяславського району Хмельницької області. Разом з тим, як встановлено судом позивач у справі - [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Так, згідно заповіту [PERSON] від 18.04.2002 року, остання зробила заповідальне розпорядження, що все належну їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті заповідає [PERSON], зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №56. Як встановлено судом [PERSON] та позивач у справі - [PERSON] є однією та тією є особою, що підтверджено свідоцтвом про народження останньої, виданим 11.01.1973 року Плужненською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області (серія ІІ-АВ №638849), свідоцтвом про одруження, виданим 11.03.1998 року Плужненською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області (серія І-БВ №028233) та свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 25.11.2004 року відділом РАЦС Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області (серія 1-БВ №083512). Належність спадкодавцю права на земельну частку (пай), розміром 2, 72 в умовних кадастрових гектарах, що знаходилась у колективній власності КСП «Дружба» стверджується копією сертифіката на відповідне право Серії ХМ №0279455. Згідно відомостей Ізяславської державної натаріальної контори №2296/01-16 від 20.12.2018 року та Інформаційних довідок зі спадкового реєстру №54573538 від 20.12.2018 року, №54573566 від 20.12.2018 року та №54518499 від 17.12.2018 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 09.10.2006 року не заводилася, наявний заповіт від 18.04.2002 року, який є чинним номер в реєстрі 56. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Згідно із чч. 1, 2\~ст. 1220 Цивільного кодексу України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). У відповідності до ч. 1, 5\~ст. 1268 Цивільного кодексу України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 2\~ст. 1269 Цивільного кодексу України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1\~ст. 1270 Цивільного кодексу України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною. 3\~ст. 1272 Цивільного кодексу України\~передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив термін для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий термін, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини. Згідно із п. 24 постанови Пленуму ВСУ при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судам слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Суд звертає увагу на те, що підставою невчасного звернення із заявою про прийняття спадщини є незнання позивача про наявність заповіту. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини необхідно ураховувати свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. У матеріалах справи відсутні жодні докази про те, що позивачу до моменту звернення до суду було відомо про наявність заповіту від 18.04.2002 року. Аналізуючи викладене, суд вважає причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після померлої [PERSON] поважними. З огляду на зазначене вбачається, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву у суду не викликають, а тому, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Підстави розподілу судових витрат відсутні. На підставі ст.ст. 1272, 1261 ЦК України,

Outcome: approved