Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Смілянського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої затопленням квартири, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. Позивачі є власниками квартири [ADDRESS] . В липні 2018 року належну позивачам квартиру було затоплено. За результатами комісії причиною залиття квартири стала відсутність власника квартири [ADDRESS] , яка розташована поверхом вище, при відкритому крані на кухні, а тому винним затоплення визнано власників наведеної квартири, що підтверджується актом №1 від 14 липня 2018 року. Внаслідок затоплення було пошкоджено покриття стелі та шпалер на стінах коридору, дитячої кімнати та кухні. В жовтні 2018 року належну позивачам квартиру було затоплено вдруге. За результатами комісії було складено акт №2 від 19 жовтня 2018 року, у відповідності з яким халатним відношенням до електроприладів з використанням автоматичної подачі води власника квартири [ADDRESS] та за їх відсутності в квартирі не витримала запірна арматура при працюючій пральній машинці. Даним актом було встановлено, що під час залиття квартири було пошкоджено стелю та стіни коридору та двох кімнат, стелю санвузла та ванної. 27 грудня 2018 року експертом оцінювачем було проведено обстеження належної позивачам квартири та встановлено оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття квартири, а саме 22548 грн. 43 коп. Своїми діями та бездіяльністю відповідачі завдали позивачам крім матеріальних збитків ще моральну шкоду, яка вразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодженого майна та неможливості нормального користування ним, порушенням звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації. Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду позивачі оцінили у 3000 грн. кожному. З урахуванням позовних вимог та посилаючись на викладені обставини позивачі просять суд стягнути солідарно з відповідачів на їх користь: по 14274 грн. заподіяних матеріальних збитків на користь кожного позивача; по 3000 грн. як відшкодування моральної шкоди на користь кожного позивача; 1000 грн. витрат за залучення експерта; сплачений судовий збір; витрати на правничу (правову) допомогу. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи наступним. З витягу про проведення обстеження вбачаються завищені норми, не вказано дату проведення капітального ремонту, акти підписані не в час затоплення, а через місяць, дослідження проведено невчасно. Ні спальну ні дитячу ні велику кімнати, не було підтоплено. Залиття квартир їхнього будинку сталося 17 липня 2018 року внаслідок забиття труби водовідведення стічних вод з криші будинку до першого поверху. З матеріалів справи неможливо встановити схему розташування квартир. При складанні акту №1 його не було допущено до квартири де сталося затоплення. В позовній заяві відсутні акти замовлення проведення ремонтних робіт, акти прийому роботи, посвідчення, ким саме виконувались такі роботи та розрахунок вартості. Також зазначив, що нічим не підтверджено заподіяння позивачам моральної шкоди в чому вона полягає, до яких саме страждань позивачів призвело затоплення, в чому полягало порушення нормалізації їхнього життя. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши таке. В позовній заяві зазначено, що він проживає по [ADDRESS] , що не відповідає дійсності, оскільки з лютого 2014 року, він проживає зі своєю дружиною в [ADDRESS] . Будь-яких контактів з позивачами не мав, жодної шкоди своїми діями, бездіяльністю, рішеннями ані позивачам, ані їх майну не завдав. Він не є користувачем квартири [ADDRESS] , отже позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Акти\~ №1 та №2, складені 14 липня 2018 року та 19 жовтня 2018 року складені з грубим порушенням «Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій», затверджені наказом Державним комітетом України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76. Залиття квартири позивачів будинку 17 липня 2018 року відбулося внаслідок забиття труби водовідведення стічних вод з криші будинку до першого поверху. Витяг з проведеного обстеження, складений експертом оцінювачем [PERSON] 10 січня 2019 року, а позивачі звернулися з заявою про обстеження своєї квартири 27 грудня 2018 року, тобто зі сплином тривалого часу від дат скоєння матеріальної шкоди. Вказаний витяг складено з порушенням чинного законодавства України без дотримання вимог нормативно-методичних та інших стандартів, передбачених чинним законодавством України з оцінки майна, які повинні були використовуватися при його складанні та внаслідок цього не може бути використаний в якості визначення реального розміру та вартості матеріальних збитків. А отже сума матеріальних збитків є необґрунтованою та недоведеною. Також зазначив, що в позовній заяві відсутні будь-які докази, на підставі яких можливо встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачам діями відповідачів заподіяно моральної шкоди, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи, в чому полягає моральна шкода, в чому полягає порушення нормалізації їх життя. Не зазначено з яких міркувань позивачі виходили, визначаючи моральну шкоду. В судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] заперечували проти задоволення позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву [PERSON] та [PERSON] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] про розгляд справи були повідомлені у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явились. Ця обставина підтверджується матеріалами поштової кореспонденції. Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуженняо`єктів нерухомого майна №152632519 від 15 січня 2019 року, копією договору дарування 1/4 частини квартири [ADDRESS] від 21 жовтня 2013 року, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 2020 року НМК 702505, що зареєстроване в реєсті за №1193. Згідно акту №1 від 14 липня 2018 року про наслідки залиття квартири [ADDRESS] , складеного комісією у складі голови правління Руденко С.О., членів правління [PERSON] , [PERSON] та слюсара - сантехніка [PERSON] , причиною залиття квартири стала відсутність власника квартири [ADDRESS] , яка розташована поверхом вище, при відкритому крані на кухні. Внаслідок затоплення було пошкоджено покриття стелі та шпалер на стінах коридору, дитячої кімнати та кухні. Винуватець шкоди [PERSON] відмовився від підпису акту. Згідно акту №2 від 19 жовтня 2018 року про наслідки залиття квартири [ADDRESS] , складеного комісією у складі слюсара - сантехніка [PERSON] , власника квартири [ADDRESS] [PERSON] , голови правління ОСББ «Згода» Руденко С.О., у відповідності з яким халатним відношенням до електроприладів з використанням автоматичної подачі води власника квартири [ADDRESS] [PERSON] та за його відсутності в квартирі не витримала запірна арматура при працюючій пральній машинці. Даним актом було встановлено, що під час залиття квартири було пошкоджено стелю та стіни коридору та двох кімнат, стелю санвузла та ванної. Згідно витягу з проведеного обстеження від 27 грудня 2018 року експерта оцінювача Губського М.В., майнова шкода, що завдана власникам квартири [ADDRESS] , в результаті неодноразового залиття водою приміщень\~ становить 22548 грн. 43 коп. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 , власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законом. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Саме про таке застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зазначено в постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі № 686/11256/16-ц. Відповідно до ст.1192 ЦК України,з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.02.1992 року (із змінами) , шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Статтею 355 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. (ст.356 ЦК України). Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, про що визначено статтею 360 ЦК України . Судом встановлено належність відповідачам на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS] , що підтверджується повідомленням КП «ЧООБТІ від 26 листопада 2019 року №1633-0. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення. Належність та допустимість доказів визначають ст.77, 78 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З огляду на викладене, оскільки відповідачі своїми діями, неправомірність яких встановлена сукупністю досліджених судом доказів, заподіяли позивачам матеріальний збиток внаслідок затоплення квартири на загальну суму 22548 грн. 43 коп. , враховуючи, що між вказаним діями та заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв`язок, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а заперечення відповідачів спростовуються матеріалами справи. Стосовно стягнення з відповідачів завданої позивачам моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вивчивши зібрані у справі письмові докази та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачам дійсно завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного їм майна, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер глибину душевних страждань позивачів, завданих пошкодженням їх майна, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості, і приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди, а саме стягнути солідарно з відповідачів на користь кожного позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Здійснюючи розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу стороною позивачів долучено договір про надання юридичних послуг від 04 листопада 2019 року, та акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 04 листопада 2019 року про сплату коштів за адвокатські послуги у сумі 3700 грн. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, відповідно стягненню з відповідачів підлягають судові витрати (витрати пов`язані зі сплатою судового збору та витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги) в сумі 2564 грн. 57 коп. на користь кожного позивача. Щодо вимоги стосовно відшкодування витрат за залучення експерта у розмірі 1000 грн суд наголошує, що ці витрати не відносяться до судових витрат визначених статтею 133 ЦПК України, а тому не підлягають до стягнення.

Outcome: partial