Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

[PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , що є предметом позову. 10 лютого 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 29 травня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залучення Служби у справах дітей Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно з статями 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень щодо обставин, викладених у позовній заяві. 10 липня 2020 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого судового засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням наданого Службою у справах дітей Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] , додатково пояснив, що під час всього періоду спільного проживання разом з відповідачем, остання зловживала спиртними напоями, при цьому на зауваження позивача, прохання вести здоровий спосіб життя відповідач майже не реагувала. Будучи вагітною відповідач майже не вживала спиртні напої, однак після народження [PERSON] , поведінка відповідача стала вкрай негативною та нестерпною, вона зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, приходила додому в нетверезому стані разом із такими ж особами, як вона сама. На ґрунті зловживання спиртними напоями відповідач змінилась у вкрай негативну сторону, діти почали її бояться, так як вона могла безпричинно бити та знущатись над ними, на підставі вище зазначених фактів позивач забрав дітей проживати разом з ним. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, процесуальним правом подати відзив на позов не скористалась, із заявами (клопотаннями) про надання та/або витребування доказів не зверталась. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з`явився, надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, просили прийняти рішення в найкращих інтересах дітей. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області Полях Т.М., в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням наданого Службою у справах дітей Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] , додатково пояснила, що позивач позитивно характеризується за місцем проживання, відповідальний, комунікабельний, не зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, працює неофіційно в м. Києві, має самостійний дохід і тому спроможний забезпечити раціональне харчування, одяг, взуття, необхідні гаджети для виховання та розвитку дітей. Гнучкий графік роботи дає можливість проводити достатньо часу з дітьми, коли позивач перебуває на роботі, дітьмми опікуються дідусь та бабуся, однак відповідач не проявляє заінтересованості у долі дітей, не цікавиться їх навчанням, успіхами у школі, не відвідує батьківські збори у навчальному закладі, не спілкується з вчителями, усі питання щодо виховання дітей позивач вирішує самостійно, без участі відповідача, яка злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, фактично від них самоусунулась, не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх долею, їх життям, станом здоров`я, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Крім того, відповідач зловживає алкоголем та веде нездоровий спосіб життя, вона може піддавати небезпеці життя та здоров`я дітей, тому у найкращих інтересах дітей буде забезпечити їх проживання у безпечному, спокійному середовищі, яке є благополучним, поряд з позивачем, бабусею та відповідачем. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , у свідоцтві про народження дитини, виданого повторно Дніпровським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 20 вересня 2018 року (актовий запис № 1307), батьками дитини записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . (а.с. 4) [INFO] народився [PERSON] , у свідоцтві про народження дитини видане повторно Дніпровським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 20 вересня 2018 року (актовий запис №880), батьками дитини записані: батько - « [PERSON] », мати - « [PERSON] ».(а.с.3) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2018 року визнано батьківство [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Борзна Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Києва, громадянки України. Визнано батьківство [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Борзна Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Києва, громадянина України. Внесено зміни в актовий запис № 1307 від 26 травня 2006 року, вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про народження [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Києва, громадянки України, а саме, виключити відомості про батька [PERSON] та включити відомості про [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Борзна Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] , як батька дитини та відомості про прізвище, по-батькові дитини [PERSON] , змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Внесено зміни в актовий запис № 880 від 30 березня 2010 року, вчинений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про народження [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Києва, громадянина України, а саме, виключити відомості про батька [PERSON] та включити відомості про [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Борзна Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] , як батька дитини та відомості про прізвище, по-батькові дитини [PERSON] , змінивши прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснено у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно Висновку № 176/01-11 від 01 жовтня 2020 року Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області про позбавлення батьківських прав, Борзнянська районна державна адміністрація Чернігівської області, на яку покладенні повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , стосовно неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що мати дітей зловживає алкоголем, веде нездоровий спосіб життя, може піддавати небезпеці життя та здоров`я дітей, свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання дітей, не проявляє щодо них батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров`ям. При прийнятті рішення також враховується думка дітей, оскільки враховуючи вік та психологічний стан дітей, виникла необхідність з`ясувати чи зазнаватимуть діти якщо їх залишать під опікою матері, жорстокого поводження, чи страждатимуть вони через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки. Ініціатором заслуховування думки дитини у судовому засіданні може виступати сама дитина, її законний представник, представник органу опіки та піклування, сторони та їх представники. Окрім цього, для захисту інтересів малолітніх чи неповнолітніх осіб, з власної ініціативи збирати докази, що стосуються предмета спору, має право і суд (ст.13 ЦПК України). Допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності не заінтересованих у справі батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників; а також представників органів опіки та піклування, служби у справах дітей (ст. 232 ЦПК України). При з`ясуванні думки дитини в цивільному судочинстві, варто зважати на те, що оцінка дитиною поведінки своїх батьків, життєвих обставин може бути необ`єктивною та зумовленою різними важелями впливу. У зв`язку з цим, законодавець передбачив право суду постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3 ст. 171 СК України). Поряд з цим, у постанові Верховного Суду України від 03 травня 2018 року № 214/1048/15-ц. наголошено, що у статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України). Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні в присутності представника Служби у справах дітей Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області - Полях Т.М., суду повідомила, що на даний момент вихованням її та брата займається батько, бабуся та дідусь, мати участі у вихованні не бере, останній раз бачила матір чотири роки тому, спілкувалась по телефону з матір`ю останній раз два роки тому, під час спілкування з матір`ю по телефону, остання повідомила, що відмовляється від дітей. Малолітній [PERSON] в судовому засіданні в присутності представника Служби у справах дітей Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області - Полях Т.М., суду повідомив, що останній раз бачив матір п`ять років тому, коли вони ще разом проживали, оскільки матір постійно зловживала спиртними напоями, майже кожного дня, то діти почали проживати разом з батьком. Принцип «забезпечення якнайкращих інтересів дитини», закріплений у Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02. 1991 р.), вимагає, щоб в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділялась якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенція про права дитини у статті 12 визначає, що Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02. 1991 р.), якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, перед прийняттям рішення судовий орган: визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності; упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності - приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини; надає можливість дитині висловлювати її думки; приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. Таким чином, практична реалізація принципу «забезпечення якнайкращих інтересів дитини» вимагає в тому числі з`ясування судами думки дитини під час вирішення спорів, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Національне законодавство визначає право дитини, яка може висловити свою думку бути вислуханою при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном (ст. ст. 160, 161, 171 СК України), під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками (ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»), під час вирішення питання про повернення дитини до країни постійного перебування (ст. 13 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей). Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювали як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. В матеріалах справи наявна характеристика надана по місцю проживання [PERSON] , останній проживає разом з батьками та своїми двома дітьми в м. Борзна Чернігівської області. Утриманням та вихованням дітей займається [PERSON] самостійно, спиртних напоїв не вживає, веде здоровий спосіб життя, користується повагою серед сусідів. Згідно з характеристики наданої Комунальним закладом «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» вбачається, що [PERSON] в школі навчається з 2 класу, на даний час навчається в 7 класі. За час навчання [PERSON] зарекомендувала себе як старанна, працелюбна, відповідальна та комунікабельна учениця, має навчальні досягнення високого рівня, добрий загальний розвиток, багато читає, пише вірші, була учасником шкільної та районних олімпіад. [PERSON] виховують батько разом з бабусею та дідусем. Ставлення членів сім`ї до дівчинки дуже добре, вона завжди має доглянутий вигляд, акуратна, забезпечена всім не обхідним одягом відповідно до сезону. Батько та бабуся дитини постійно підтримують зв`язок з класним керівником, систематично відвідують батьківські збори, намагаються бути в курсі всіх шкільних справ дитини. Мати - [PERSON] до школи жодного разу не приходила, шкільними справами доньки не цікавилась. Також, згідно з характеристики наданої Комунальноим закладом «Борзнянська спеціалізована школа-інтернат І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням окремих предметів та курсів» вбачається, що [PERSON] на даний час навчається в 4 класі. [PERSON] має хороший фізичний розвиток, достатній рівень навчальних досягнень, надає перевагу предметам гуманітарного циклу, вміє висловлювати власну думку, доводити її, при цьому демонструючи достатній словниковий запас. Мовлення виразне, емоційне, дуже любить читати. [PERSON] виховується у сім`ї свого батька, разом із сестрою, бабусею та дідусем. Ставлення членів сім`ї до хлопчика дуже добре, завжди доглянутий, чистий, акуратний та забезпечений всім необхідним. До школи приводить та забирає щодня сестра або бабуся. Бабуся та дідусь відвідують батьківські збори. Батько та бабуся дитини постійно підтримують зв`язок з класним керівником, намагаються бути в курсі всіх шкільних справ дитини. У своїх розповідях [PERSON] дуже тепло відгукується про дідуся та особливо бабусю. Щодо матері хлопчика, то він її не згадує, лише говорить що давно її не бачив і не знає де вона знаходиться. Мати - [PERSON] до школи жодного разу не приходила, шкільними справами сина не цікавилась. За повідомленням Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.03.2019 року № 103008-1144, спеціалістами служби у справах дітей спільно з фахівцями Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді неодноразово відвідувалася адреса проживання гр. [PERSON] та залишали повідомлення про необхідність з`явитися до служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, але мати малолітніх дітей [PERSON] не з`явилася до служби. Відібрати пояснення та скласти акт обстеження житлово-побутових умов проживання не надалось можливим. Згідно відповіді Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в місті Києві гр. [PERSON] за вказаною адресою з`являється дуже рідко, оскільки має схильність до зловживання алкоголем та веденням бродяжницького способу життя. (а.с. 14) Відповідно до довідки, виданої Виконавчим комітетом Борзнянської міської ради Чернігівської області № 169 від 16.01.2020 року, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , разом з ним без реєстрації проживають його діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . (а.с. 17) Як з`ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, діти проживають разом з батьком, який самостійно займається вихованням дітей, забезпечує дітям належні умови для їх повноцінного розвитку, діти перебувають на повному його утриманні, в свою чергу відповідач, як мати дітей, самоусунулась від виховання дітей, не піклується про стан здоров`я дітей, їх фізичним та духовним розвитком, матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, відповідач не скористалась правом подати відзив на позов та докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає доведеним обставини ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, яка самоусунулась від виховання та спілкування з дітьми, зловживає спиртними напоями та веде нездоровий спосіб життя, що ставить під загрозу життя та здоров`я дітей, що у сукупності дає підстави позбавити батьківських прав матір дітей, з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168. 169 Сімейного кодексу України, відповідач, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлена права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дітьми, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, (ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи. належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місце знаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved