Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 03 лютого 2015 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини та просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], 2012 року народження, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком дитини, однак не надає матеріальної допомоги на її утримання. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини саме в розмірі 1\\3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки відповідач отримує доходи, що надають йому таку можливість утримувати дитину. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. Відповідач в судове засідання також з'явився, будучи повідомленим про дату розгляду справи в суді, позовні вимоги він визнає. Просить суд прийняти до уваги, що він добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, він не відмовляється сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, оскільки він сплачує аліменти на утримання своєї доньки в розмірі 1/4 частини його доходу, як визначає законодавство, погоджується сплачувати аліменти і на другу дитину - сина [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3 - 15, 17-20,75-84, 180-182 Сімейного кодексу України. За змістом ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги матеріальне забезпечення позивача, наявність на утриманні матері неповнолітньої дитини, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, доходу на утримання малолітньої дитини, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, здоровим, тимчасово не працює, має домашнє господарство, тобто має дохід, відповідач іншим особам аліменти не сплачує, тому зобов'язаний утримувати дитину до повноліття, однак відповідач від такого обов'язку ухиляється. Суд приймає до уваги, що позивач не працює, зайнята по догляду за дітьми, не має достатнього доходу, необхідного для витрат на забезпечення її дітей їжею та достатніх витрат на прожиття, а тому потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має змогу надати. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], не в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, доходу на утримання дитини щомісячно, а в розмірі визначеному законом, саме 1/6 частину з усіх видів заробітку, доходу відповідача на утримання другої дитини, а на двох дітей в межах 1/3 частини, як визначено законодавством. За наявності доказів про доходи позивача, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, доходу на утримання другої дитини, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Суд приймає до уваги, що за рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 23 жовтня 2009 року з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, доходу, але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 вересня 2009 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З відповідача суд вважає необхідним стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: partial