Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Адвокат Андроник Б.В., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог вказує, що позивачка являється власником житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідач у вказаному будинку зареєстрований, однак не проживає з 2004 року, його реєстрація створює перешкоди [PERSON] у користуванні та розпорядженні її власністю, тому просить задовольнити позовні вимоги. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Андроник Б.В. в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. На адресу суду скеровано заяву, у якій представник позивача підтримав позовні вимоги. Просить розглянути справу за їхньої відсутності. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка про отриманням повістки. Заяв чи клопотань від нього не надходило. Відзиву на позов останній не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Статтею 280 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд доходить наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1087929 від 25.07.2003 року. Із акту обстеження соціально-побутових умов від 10.08.2021 року домоволодіння за адресою [ADDRESS] встанолвено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з грудня 2004 року. Із письмових пояснень свідка [PERSON] слідує, що [PERSON] не проживає за вище вказаною адресою більше десяти років. Свідок [PERSON] в свої письмових пояснення вказує, що відповідач більше п`яти років не проживає за адресою [ADDRESS] . Судом встановлено, що на даний час у вище вказаному житловому будинку, який належить [PERSON] , зареєстрований внук [PERSON] , який більше одного року не проживає за місцем реєстрації, не приймає участі в утриманні господарства, не обробляє приналежну до господарства земельну ділянку, що здійснює перешкоди позивачу в повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. (Ст.383 ч.1 ЦК України, ст.150 Житлового кодексу Української РСР). Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням на рівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку належить дружина, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають з власником будинку і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Таким чином, позовні вимоги про визнання особи відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved