Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

[PERSON] (надалі\~позивач) просить розірвати шлюб з [PERSON] (надалі\~відповідач) мотивуючи тим, що відносини в сімї не склалися, протягом року вони не підтримують шлюбних стосунків, сімя фактично розпалася. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO], яку позивач просить залишити проживати з нею. В судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просила його задовольнити, категорично не погоджувалася на примирення. Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з позивачем, на примирення не погоджувався. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного\~ стану Рівненського міського управління юстиції від 12 вересня 2010 року, серії 1-ГЮ № 061184, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 вересня 2010 року, актовий запис № 1296. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - [PERSON], дружині - [PERSON]. Згідно з ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 СК України. Стаття 112 СК України\~передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, бажають розлучитися. Відповідно до ч.1\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне розяснити, що згідно абзацу 2 ч. 3\~ст. 115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження. Згідно вимог ст. 157 СК України \~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п.6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні сторонами вказано, що ними досягнуто згоди в питанні щодо місця проживання їхньої неповнолітньої дочки - з її матір'ю позивачем по даній справі. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 640 грн. У відповідності до ч.1\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved