Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Акціонерне товариство (далі - АТ) «Банк Форвард» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.12.2011 року відповідач підписав Заяву № 93960765, яка в п. 3 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. 30.09.2012 року банк акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві [PERSON] , і уклав з ним Договір про надання та використання платіжної картки № 100302168 (далі - Договір), шляхом відкриття поточного рахунку № [NUMBER] (далі - Рахунок) та випустив на ім`я відповідача платіжну картку (далі - Картка). Відповідно до підписаної клієнтом заяви, [PERSON] отримав кредит в розмірі 7405,70 грн. під 0,01 % річних строком до 19.08.2012 року. Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором. Станом на 10.12.2020 року заборгованість за кредитним договором становить -55 667,05 грн. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі - 55 667,05 грн., за договором про надання та використання платіжної картки №100302168 та понесені судові витрати по справі. Ухвалою суду від 06.01.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У встановлений в ухвалі строк від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, так як відповідачем в повнім мірі погашено суму кредиту, що підтверджується квитанціями доданими до відзиву. Вказує, що у рішенні Луцького міськрайонного суду від 15.06.2020 р. зазначено, що АТ «Банк Форвард» як правонаступника ПАТ «Банк Руский Стандарт» відсутнє право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №93960765 від 19.12.2011 р. Крім того, зазначив, що згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна заборгованість за період з 30.12.2012 року по 28.11.2017 року становить 0,00 грн., а станом на 27.12.2017 загальна заборгованість становить 48 438, 53 грн. Хоча, відповідно до виписки по особовим рахункам [PERSON] у період з 27.12.2017 року по 10.12.2020 року сума в розмірі 48 438,53 грн. як кредитні кошти на рахунок відповідача не надходили, залишкове сальдо станом на 10.12.2020 року становить 0,00 грн. В задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю вимог. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача до судового засідання також подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 598, 599 ЦК України, передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 16.12.2011 [PERSON] подав заяву №93960765 на отримання споживчого кредиту в ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», відповідно до якої отримав кредит в розмірі 7405,70 грн.під 0,01% річних строком до 19.08.2012 року (а.с. 6-17). Відповідно до п. 3 підписаної клієнтом заяви, договір про картку укладений на умовах, викладених в цій заяві, тарифах по карткам банку та умовах надання та обслуговування платіжних карток банку. Відповідно до п. 8 заяви, клієнт розуміє і погоджується з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку є умови по карткам (діючі тарифи по карткам клієнт отримує у день отримання картки, а також діючі тарифи та умови по карткам, розміщені на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет, з якими Клієнт може у будь-який час ознайомитись (п. 2.12 Умов по Карткам)) (а.с. 6-17). У відповідності до п. 4.1 Умов по картках, які є невід`ємною частиною договору про картку, заборгованість клієнта перед банком за цим договором виникає в результаті: надання банком клієнту кредиту; нарахування банком відсотків, що належать до сплати клієнтом за користування кредитом; нарахування банком плат та комісій, що належать до сплати клієнтом; виникнення інших грошових зобов`язань клієнта перед банком, визначених договором про картку (а.с. 10 зворот). Згідно п. 7.10 Умов, клієнт зобов`язався своєчасно погашати заборгованість, а саме здійснювати повернення кредиту банку, сплачувати банку проценти, нараховані за користування кредитом, комісії, плати і інші платежі згідно з договором (а.с. 12 зворот). Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що відповідач належним чином не виконав умови договору, грошові кошти не повернув, а тому станом на 10.12.2020 року заборгованість останнього становить 55667,05 грн., з яких: 51155,56 грн. - сума заборгованості; 4511,05 грн. - три проценти річних за період з 01.02.2018 року по 10.12.2020 року (а.с. 40-42). Однак, суд не може погодитися з такими доводами позивача, виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.06.2020 року, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 30 серпня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 1814, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І., яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», заборгованість за кредитним договором № 93960765 від 19.12.2011, в розмірі 51 155 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту - 50 292,08 грн.; заборгованість за процентами - 863,48 грн.; плата за пропуск мінімальних платежів - 0 грн. (а.с. 80-83). Вказаним рішенням суду від 15.06.2020 року встановлено, що [PERSON] повертав кошти достроково поза встановленим графіком, сплативши 09.07.2012 року черговий платіж [PERSON] в повному обсязі виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, а тому, в АТ «Банк Форвард» як правонаступника ПАТ «Банк Руский Стандарт» відсутнє право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 93960765 від 19.12.2011 року (а.с. 80-83). Вказані обставини, в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Отже, в судовому засіданні належним чином доведено фактичне виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором №93960765 від 16.12.2011 року. Разом з тим, як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальна заборгованість відповідача перед позивачем з 30.12.2012 року по 28.11.2017 року становить 0,00 грн., а станом на 10.12.2020 року - 50292,08 грн. (а.с. 40-42). Із виписок по особовому рахунку [PERSON] , що також долучені позивачем до матеріалів справи, у період з 27.12.2017 року по 10.12.2020 року кредитні кошти на рахунки відповідача не надходили, а вихідний залишок станом на 10.12.2020 року становить 0,00 грн. (а.с. 21-39). З врахуванням вищенаведеного, суд критично ставиться та не бере до уваги надані позивачем розрахунок заборгованості, так як банком належним чином не обґрунтований факт виникнення боргу у відповідача станом на 10.12.2020 року на суму 50292,08 грн. і це суперечить обставинам встановленим судовим рішенням від 15.06.2020 року. Відтак, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують наявну суму заборгованості [PERSON] , яка виникла в період з 27.12.2017 року по 10.12.2020 року в розмірі 50292,08 грн. та відповідно нарахованих трьох відсотків річних на зазначену суму в розмірі 4511,05 грн. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку. Враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовувались позовні вимоги, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову АТ «Банк Форвард» до [PERSON] , слід відмовити на недоведеністю. У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, сума сплачено судового збору та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача у разі відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed