Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] через свого представника-адвоката Піскунову Оксану Миколаївну звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки, [PERSON] , [INFO] , та стягнути на утримання доньки аліменти у твердій грошовій формі у розмірі 2500 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач в своїх вимогах посилається на те, що 13 серпня 2009 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про щодо до Книги реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 329 від 2009 року серпня місяця 13 числа, даний факт підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька було вирішено стягувати з [PERSON] РНОКПП - [NUMBER] , на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів доходів до досягнення нею повноліття. Після вступу судового рішення в силу, [PERSON] отримала виконавчий лист № 2-594 від 01.02.2010 року про стягнення аліментів з [PERSON] який на сьогоднішній день перебуває на виконанні у Кіровському районному відділі ДВС м. Донецька. 20.08.2010 року державним виконавцем Кіровського районного відділу державної виконавчої служби міста Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відкрите виконавче провадження, однак з дня відкриття виконавчого провадження боржник рішення суду у добровільному порядку не виконує. 01.02.2013 року Кіровський районний відділ державної виконавчої служби міста Донецьк видав [PERSON] довідку розрахунок в якій вказано, що станом на 01.02.2013 року заборгованість складає 22 444,16 грн. Також 28.05.2013 року державним виконавцем Щедровою В.С. була винесена постанова про накладення арешту на майно боржника та заборона його відчуження, а саме постановив накласти арешт на все нерухоме майно [PERSON] РНОКПП - [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] . 28 квітня 2014 року [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку було видано свідоцтво про зміну імені з прізвища [PERSON] на прізвище [PERSON] . Як зазначила сторона позивача у позовній заяві, [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] для того, щоб він добровільно сплачував аліменти на користь [PERSON] на утримання спільної доньки [PERSON] , але він весь час відмовлявся. На даний момент донька не спілкується з батьком оскільки той не бажає приймати участь у виховані дитини. Зв`язок між [PERSON] та [PERSON] також втрачено через небажання останнього морально та матеріально підтримувати доньку. На підтвердження даного факту адвокатом Піскуновою О.М. було отримано відповіді на адвокатські запити, які підтверджують той факт, що [PERSON] не приймає участь у виховані дитини взагалі, а саме: характеристика надана [PERSON] від директора та класного керівника ОЗОШ№ 73, відповідь ОСББ «Купідон -2», акт про проживання/непроживання від 18.04.2018 року. Також позивачем до ГУ НП в Одеській області була подана заява про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КК України. На підставі даної заяви було відкрито кримінальне провадження № 12018160490004279 від 07.09.2018 року. [PERSON] ухиляється, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не приймає ніякої участі в її житті. У зв`язку з цим, позивачка просить позбавити батьківських прав відповідача та стягнути аліменти на утримання доньки. Згідно висновку наданого органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 02 травня 2019 року №01-05-3/144вх., служба у справах дітей вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . На адресу суду в січні 2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 09 січня 2019 року, визначено головуючого суддю - [PERSON] Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 06.11.2019 року визначено головуючим суддею Сувертак І. В., вилучено суддю [PERSON] , підстава - відсторонення від посади. Справу передано судді Сувертак І. В. 06 листопада 2019 року. Ухвалою судді Сувертак І. В. від 06 грудня 20219 року прийнято до свого провадження та продовжено розгляд за правилами загального позовного провадження цивільної справи №523/233/19. Ухвалою суду від 20 лютого 2020 року передано цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, на розгляд до Чернігівського районного суду Запорізької області. Ухвалою колегії суддів Одеського апеляційного суду від 13 січня 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково та ухвалу суду першої інстанції від 20 лютого 2020 року про направлення справи до на розгляд до Чернігівського районного суду Запорізької області по підсудності скасовано, справу направлено для продовження розгляду до Суворовського районного суду м. Одеси. Справу отримано Суворовським районним судом м. Одеси 26 січня 2021 року та передано судді Сувертак І. В. 27 січня 2021 року. Ухвалою суду від 27 січня 2021 року продовжено розгляд за правилами загального позовного провадження цивільної справи №523/233/19. Ухвалою суду від 17 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, матеріали справи (а.с. 43) містять клопотання адвоката Піскунової О. М. про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримала та наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи в суді повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Також відповідач про розгляд справи повідомлявся на офіційному веб-сайті суду. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, в судове засідання не з`явився, свою правову позицію виклав в висновку від від 02 травня 2019 року №01-05-3/144вх., просив винести рішення з урахуванням прав та інтересів дитини, проти задоволення позову не заперечував, вважаючи доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] . (а.с. 37-39). Представник третьої особи, Служби у справах дітей Дамаскіна І. В. надала клопотання про розгляд справи за відсутності третьої особи та просила проголосити рішення з урахуванням прав та інтересів дитини. (а.с. 40). Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою сторони позивача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, встановив факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що у сторін, [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась донька, [PERSON] . (а.с. 16). 13 серпня 2009 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про щодо до Книги реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 329 від 2009 року серпня місяця 13 числа, даний факт підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. (а.с. 6). Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька було вирішено стягувати з [PERSON] РНОКПП - [NUMBER] , на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів доходів до досягнення нею повноліття, що підтверджується копією матеріалів виконавчого провадження, що надано позивачем. (а.с. 10,11). 01.02.2013 року Кіровський районний відділ державної виконавчої служби міста Донецьк видав [PERSON] довідку розрахунок в якій вказано, що станом на 01.02.2013 року заборгованість складає 22 444,16 грн. (а.с. 10). Також 28.05.2013 року державним виконавцем Щедровою В.С. була винесена постанова про накладення арешту на майно боржника та заборона його відчуження, а саме постановив накласти арешт на все нерухоме майно [PERSON] РНОКПП - [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] . (а.с. 11). 28 квітня 2014 року [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку було видано свідоцтво про зміну імені з прізвища [PERSON] на прізвище [PERSON] (а.с. 7). Також позивачем до ГУ НП в Одеській області була подана заява про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КК України. На підставі даної заяви було відкрито кримінальне провадження № 12018160490004279 від 07.09.2018 року. (а.с. 15). Згідно висновку наданого органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 02 травня 2019 року №01-05-3/144вх., служба у справах дітей вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , відносно доньки, [PERSON] , [INFO] . Окрім того у зазначеному висновку зазначено, що про розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] повідомлено службою у справах дітей Одеської міської ради за допомогою Інтернету, через соціальні мережі, оскільки він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як зазначив орган опіки та піклування в своєму висновку - [PERSON] написав, що проти позбавлення його батьківських прав та йому запропоновано надати документи та пояснення за допомогою мобільного зв`язку, однак батько дитини більше на зв`язок не виходив. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З висновку Верховного Суду у справі № 243/13192/19-ц вбачається, що відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. ВС наголосив, що суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Також ВС зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його доньки - [PERSON] , [INFO] , ґрунтуються на ухиленні відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки (пункт 2 частини 1 статті 164 СК України). З огляду на зміст п. 2 ч. 1 ст. 162 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст. 150 СК України. За змістом частин 4-6 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради 02 травня 2019 року №01-05-3/144вх. надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно неповнолітньої доньки - [PERSON] . Як убачається з висновку органу опіки та піклування, його було надано на підставі матеріалів долучених до позовної заяви. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Суд не погоджується з вказаним висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріали справи не містять негативних характеристик, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Сам факт проживання батька окремо від доньки, тим більше на дуже значній відстані, невідвідування батьком навчальних закладів не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків. Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Даних щодо застосування заходів впливу у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків та їх безрезультатності матеріали справи також не містять. Обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме: невиконання батьком батьківських обов`язків, не знайшли свого беззаперечного доведення. Такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18. Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи. З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки [PERSON] суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав як гострої соціальної необхідності у застосуванні такого втручання у права, захищені статтею 8 Конвенції. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Судом встановлено та не заперечується позивачем. що рішенням Кіровського районного суду м. Донецька було вирішено стягувати з [PERSON] РНОКПП - [NUMBER] , на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів доходів до досягнення нею повноліття. Після вступу судового рішення в силу, [PERSON] отримала виконавчий лист № 2-594 від 01.02.2010 року про стягнення аліментів з [PERSON] який на сьогоднішній день перебуває на виконанні у Кіровському районному відділі ДВС м. Донецька. Позивачка звернулась з позовом до відповідача та просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки, [PERSON] в твердій грошовій формі у розмірі 2500 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Позивачкою заявлено позовні вимоги про стягнення аліментів, однак аліменти вже були стягненні рішенням Кіровського районного суду м. Донецька, котрим було вирішено стягувати з [PERSON] РНОКПП - [NUMBER] , на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів доходів до досягнення нею повноліття. Позивачка не зверталась до суду з позовом про зміну способу, збільшення розміру стягнення аліментів на утримання доньки та суд, відповідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України, не може вийти за рамки заявлених позовних вимог, тому відмовляє і в задоволенні позову про стягнення аліментів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed