Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

адвокат Косаковський В.О. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович та приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович, в якому просить визнати виконавчий напис нотаріуса № 147212, вчинений 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості за кредитним договором № 310006029803001 у розмірі 81 471 грн таким, що не підлягає виконанню. Вказує на те, що 11 червня 2021 року приватний нотаріус Остапенко Є.М. вчинив виконавчий напис № 147212, за яким з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованість за кредитним договором № 310006029803001 від 27 вересня 2011 року у розмірі 81 471 грн. Постановою приватного виконавця Романа Р.М. від 10 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження № 66457273, а також винесено постанови про арешт коштів боржника, арешт майна, стягнення з боржника основної винагороди та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. В той же час представник зазначає, що заборгованість за вказаним договором була погашена позивачем ще у вересні 2015 року, що стверджується судовими рішеннями, зокрема постановою Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, за якою апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення, а рішення Перечинського районного суду від 16 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін. Постанова мотивована тим, що заборгованість за кредитним договором № 310006029803001 від 27 вересня 2011 року погашена у повному обсязі ще до моменту звернення банку з цим позовом до суду, тому жодних підстав для задоволення вимог немає. Представник звертає увагу суду на те, що в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України дані обставини, що встановлені судовим рішенням, у якій брали участь ті самі особи та оцінювалися ті самі обставини, та яке набрало законної сили, доказуванню не підлягають, а відтак вважає, що приватним нотаріусом видано виконавчий напис про примусове стягнення коштів за кредитним договором, заборгованість за яким відсутня. На підставі наведеного просив позов задовольнити. У судове засідання позивач не з`явилася, її представник - адвокат Косаковський В.О. подав заяву, в якій просив розглянути справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити, а також не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання також жодного разу не з`явився, неодноразово направляв суду заяву про відкладення судового розгляду через його зайнятість у інших судових засіданнях, а на виконання ухвали суду від 18 жовтня 2021 року, постановленої за його клопотанням, про проведення судового засіданні у режимі відеоконференції із Самарським районним судом м. Дніпропетровська, у судове засідання також не з`явився, на зв`язок не вийшов, про причини чергової неявки суд не повідомив. У судове засідання приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. як третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не з`явився, попередньо направив суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, а також повідомив, що 04 жовтня 2021 року стягувачем подано заяву про повернення виконавчого документу без подальшого виконання, через що виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого напису № 147212 від 11 червня 2021 року стягувачу. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання також не з`явилися, про дату, місце та час судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається з постанови приватного виконавця Романа Р.М. від 10 серпня 2021 року, у такого на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 66457273 з примусового виконання виконавчого напису № 147212 від 11 червня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості у розмірі 81 421,76 грн (а. с. 10-12). Відповідно до копії виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Осттапенка Є.М. від 11 червня 2021, такий видано на стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 310006029803001 від 27 вересня 2011 року, який було укладено між Первісним кредитором - ПАТ «Астра Банк», право вимоги за яким було відступлено до Нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на підставі Договору № 2258/К про відступлення права вимоги від 15 червня 2020 року. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 19 квітня 2019 року по 06 липня 2020 року, сума заборгованості складає 81 421,76 грн (а. с. 9). Крім цього з матеріалів позову встановлено, що на підставі постанов приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Р.М. про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів боржника, арешт майна боржника та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10 серпня 2021 року в межах виконавчого провадження ВП № 66457273 щодо примусового виконання Виконавчого напису № 147212, виданого 11 червня 2021 року, вказаним приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса, накладено арешт на грошові кошти та все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] , а також звернуто стягнення на доходи останньої, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 90 618,93 грн (а. с. 10-12, 13-15, 16-17, 18-20, 21-23). Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувача, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню». В судовому засіданні встановлено, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, яка набрала законної сили, встановлено, що заборгованість за кредитним договором № 310006029803001 від 27 вересня 2011 року у розмірі 119 986,38 грн, про стягнення якої було пред`явлено вимогу шляхом звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису - погашено боржником у повному обсязі, у зв`язку з чим державним виконавцем винесено постанову від про закінчення виконавчого провадження від 10.08.2015, а отже зобов`язання за кредитним договором від 27.09.2011 № 310006029803001 припинилося виконанням, проведеним належним чином. Суд вважає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис без дотримання вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів, що додатково підтверджується фактом повернення приватним виконавцем виконавчого документу без подальшого виконання за заявою стягувача від 04 жовтня 2021 року, через що виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого напису № 147212 від 11 червня 2021 року стягувачу. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved