Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду із позовом до відділення № 38 публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний банк» (надалі за текстом - відповідач), третя особа - Головне управління Національного банку України по м. Києву та Київській області (надалі за текстом - третя особа), про повернення строкового банківського вкладу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.02.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір строкового банківського вкладу (депозитний) № 26030/38/158128 «Ваш стабільний», у відповідності з умовами якого позивач розмістив у відповідача депозит на суму 20 000 доларів США на строк 89 днів з виплатою 10,05 % річних в кінці строку. 12.05.2014 р. після закінчення строку вкладу, позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про намір забрати вклад і нараховані відсотки, однак, відповідач на заяву позивача не відреагував. З урахуванням викладеного, а також уточнень позовних вимог, просив стягнути з відповідача на свою користь 15 008доларів США 03 центи. В судовому засіданні позивача та його представник підтримали позовні вимоги з тих же підстав, що викладені у позові та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначала, що частину коштів було переведено на рахунок позивача, однак, у зв'язку з тяжкою ситуацією в країні обіг валюти обмежений, а відтак не має можливості виконати зобов'язання одразу. Третя особа в судове засідання не з'явилась, участь представника не забезпечила, причини неявки в судове засідання не повідомила. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом, 12.02.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір строкового банківського вкладу (депозитний) № 26030/38/158128 «Ваш стабільний» (надалі за текстом - депозитний договір), у відповідності з умовами якого позивач розмістив у відповідача депозит на суму 20 000 доларів США на строк 89 днів з виплатою 10,05 % річних в кінці строку (а.с 7 - 10). Факт отримання відповідачем коштів від позивача підтверджується квитанцією № 5215 від 12.02.2014 р. (а.с. 11). 12.05.2014 р. в день закінчення строку вкладу, позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про намір забрати вклад і нараховані відсотки (а.с. 12). Як вбачається з письмових заперечень відповідача, 28.05.2014 р. позивачу перераховано 1 200 доларів США, 30.05.2014 р. перераховано позивачу 1 273 доларів США 66 центів, 02.06.2014 р. позивачу перераховано 1 260 доларів США та 05.06.2014 р. перераховано позивачу 1 263 доларів США 29 центів, на підтвердження чого надано виписку руху коштів по рахунку (а.с. 62), дані обставини позивачем не заперечувались. Відповідно до п. 4.3.2 депозитного договору банк зобов'язується, на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим договором. Згідно з п. 1.3 депозитного договору, якщо вкладник не вимагає повернення суми вкладу в день закінчення строку дії договору, то договір уважається продовженим на новий термін на умовах, що діють на момент продовження. Позивач висловив свій намір повернення суми вкладу в день закінчення строку дії договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов являються неприпустимими, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідно до ст. 1060 ЦК України встановлено види банківських вкладів: 1. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. 2. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. 3. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. 4. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. За таких обставин, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача 15 008 (п'ятнадцять тисяч вісім) доларів США 03 центи, що за офіційним курсом НБУ становить 177 552 (сто сімдесят сім тисяч п'ятсот п'ятдесят дві) гривні 09 копійок заборгованості за депозитним договором підлягають задоволенню. Згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р. N 4191-VI передбачені граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ. До суду належних доказів понесення стороною витрат на правову допомогу позивачем та його представником надано не було, а надані суду докази на підтвердження понесення стороною витрат на надання правової допомоги у вигляді додаткової угоди № 1 до договору № 13/05-2014/2, судом оцінюються як неналежні та недопустимі, оскільки належним та допустимим доказом понесення витрат, у відповідності до положень чинного законодавства, є прибутковий касовий ордер, квитанція. Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, представником позивача відповідних актів та розрахунків витрат на правову допомогу, пов'язаних з участю представника позивача в судовому засіданні, обґрунтовано та надано до суду не було. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави 1 775 грн. 52 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial