Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 вересня 2012 року з відповідачем було укладено угоду, за якою [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 3 000 грн. та видала розписку. Отримані кошти мала повернути до 30 грудня 2012 року. Згодом, 04 жовтня 2012 року [PERSON] знову отримала в борг грошові кошти в сумі 50 000 грн. та видала розписку. Отримані кошти мала повернути до 30 грудня 2012 року, однак відповідач відмовилася виконувати свої зобов'язання та повертати отримані кошти або іншим чином відшкодувати завдані збитки. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини та просить суд прийняти до уваги, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань щодо повернення отриманих сум, просить суд стягнути з неї суму позики в сумі 53 000 грн. та 3 відсотків річних в сумі 1 071 грн. 62 коп. Інтереси позивача в суді по довіреності представляла [PERSON] Відповідач в судове засідання двічі не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в суді, про що свідчать поштові повідомлення. Про причину неявки до суду відповідач суд не повідомила, до суду від неї письмових заяв, чи клопотань не надійшло. Суд вважає, що відповідач була належним чином повідомленою про дату розгляду справи в суді, оскільки до суду повернулись поштові повідомлення із відміткою пошти, за закінченням терміну зберігання. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 4-11, 15, 16, 19, 20, 22, 509, 524-526, 533,610, 614, 615, 625, 627, 629, 1046, 1047 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1046,1947 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей. Договір позики укладається в простій письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного доходу громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За загальним правилом відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання , несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 27 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду, за якою відповідач у справі - [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 3 000 грн. та видала в цьому розписку. Оригінал розписки наданий до суду. Отримані кошти [PERSON] мала повернути до 30 грудня 2012 року, однак відповідач відмовилася виконувати свої зобов'язання та повертати позичені кошти. Згодом, 04 жовтня 2012 року [PERSON] знову отримала в борг грошові кошти в сумі 50 000 грн. та видала розписку. Отримані кошти мала повернути до 30 грудня 2012 року, однак відповідач відмовилася виконувати свої зобов'язання та повертати отримані кошти в сумі 53 000 грн. або іншим чином відшкодувати завдані збитки. За викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги про повернення отриманої як позика суми підлягають задоволенню повністю. Суд дійшов висновку, що внаслідок невиконання відповідачем взятого на себе зобов'язання щодо повернення позики, саме з вини відповідача, отримані нею кошти не повернулись до позивача. Оригінал розписки, що міститься в матеріалах справи містить відомості про передачу позичальнику визначеної грошової суми, такий договір позики є реальним. Суд вважає, що право позивача було порушено, а порушене право підлягає захисту. Суд приймає до уваги, що відповідачем не було доведено відсутність своєї вини з приводу неналежного виконання своїх зобов'язань. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму позики в повній сумі. Судом достовірно встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем взятого на себе зобов'язання щодо повернення отриманих сум позики, саме з вини відповідача позивач досі не отримав надані як позику суми. Суд дійшов висновку, що право позивача було порушено, а порушене право підлягає захисту. Суд приймає до уваги, що відповідачем не було доведено відсутність своєї вини з приводу неналежного виконання своїх зобов'язань. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 3 відсотків річних в сумі 1 071 грн. 62 коп. Судові витрати, що понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладенні обставини та

Outcome: approved