Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні позивачем [PERSON] права користування та розпорядження земельною ділянкою [ADDRESS] шляхом демонтажу за його власні кошти незаконно встановленої на цій земельній ділянці трансформаторної підстанції ТП 6196 та зобов'язати привести земельну ділянку у попередній стан; зобов'язати ПАТ «Київенерго» та [PERSON] припинити незаконну діяльність з постачання електричної енергії на встановленій ТП 6196 розміщеній на земельній ділянці [ADDRESS] що несе загрозу життю, здоров'ю та майну позивача; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн., стягнути з ПАТ «Київенерго» та [PERSON] солідарно понесені позивачем судові витрати, що є предметом позову. На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 13 січня 2016 року залучено до участі у справі у якості третіх осіб без самостійних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с.123-124) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити пояснила, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0609 га, яка розташована на [ADDRESS] міста Києва, що підтверджується Державний актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданий на підставі Договору дарування земельної ділянки від 19 листопада 2004 року. На час отримання у дар вищезазначеної земельної ділянки, на прохання відповідача [PERSON], власника сусідньої земельної ділянки №23, позивачем погоджено тимчасове розміщення трансформаторної підстанція №6196. Як з'ясувалось в подальшому, відповідач [PERSON] без повідомлень та будь-яких погоджень з позивачем, оформив дозвільну документацію та трансформаторну підстанцію № 6196 було введено в експлуатацію. Наголошуючи на незаконності розміщення об'єкту, який є джерелом підвищеної небезпеки та негативно впливає на навколишнє середовище, несе загрозу життю, здоров'ю та майну позивача, яка разом з членами сім'ї постійно проживає в безпосередній близькості до неї, позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою демонтувати трансформаторну підстанцію та перенести її на власну земельну ділянку, однак відповідач категорично відмовився демонтувати трансформаторну підстанцію, посилаючись на використання даного об'єкту на законних підставах та наявність у нього договору на постачання електричної енергії, укладеного з ПАТ «Київенерго». Трансформаторна підстанція унеможливлює повноцінне використання позивачем усієї площі земельної ділянки, чим порушуються її права як власника земельної ділянки, а також здійснює незручності, оскільки від неї дуже шумно, безперебійно виділяється радіочастотне, електромагнітне випромінювання, що негативно впливає на оточуюющих та унеможливлює використання земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку за призначенням. Позивач вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON], пов'язаних з незаконним розміщенням трансформаторної підстанції, позивачу завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 30000,00 грн., оскільки внаслідок негативного впливу від експлуатації даного об'єкту, погіршився стан здоров'я позивача, у зв'язку з чим вона вимушена була звертатись за медичною допомогою, що підтверджується наявними у справі медичними документами. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях, які долучено до справи (а.с.171-175), та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив в позові відмовити, пояснив, що проведення робіт по встановленню та розміщенню ТП-6196 на земельній ділянці, власником якої на даний час є позивач, було погоджено з попереднім власником земельної ділянки [PERSON], сестрою позивача, при цьому придбання трансформаторної підстанція та виготовлення технічної документації на її розміщення здійснено за власні кошти відповідача, підставою для встановлення окремої трансформаторної підстанції слугувала необхідність в забезпеченні власних житлових будинків електричною енергією. Після введення ТП-6196 в експлуатацію, в період з 2004 по 2015 роки до ТП було підключено ще 7 споживачів, про що відомо позивачу, яка надавала згоду на їх підключення до ТП, законність цих дій підтверджується наявними у всіх споживачів окремих договорів на користування електричною енергією, укладеними з ПАТ «Київенерго». Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстави, наведених відповідачем [PERSON] в судовому засіданні. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Київенерго» Козлов О.О., в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до справи (а.с.176-178) Третя особа [PERSON] в судовому засідання просив в позові відмовити, пояснив, що є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] з метою забезпечення власного житлового будинку електроенергією підключився до трансформаторної підстанції ТП 6196, власником якої є відповідач [PERSON], підключення та експлуатація електроенергії від мережі постачання ТП6196 здійснюється на законних підставах та згідно договору про користування електричною енергією укладеного з ПАТ «Київенерго». На момент підключення до мережі електропостачання та проведення монтажних робіт заперечення з боку власника земельної ділянки [PERSON] та будь-яких третіх осіб були відсутні, тому вважає, що за наявності у відповідача [PERSON] всіх дозвільних документів на розміщення трансформаторної підстанції та укладених зі споживачами та ПАТ «Київенерго» договорів про користування електричною енергією, задоволення судом вимог позивача призведе до порушення прав та інтересів інших осіб, які на законних підставах отримують електричну енергію від спірної трансформаторної підстанції. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив в позові відмовити, пояснив, що є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] з метою забезпечення власного житлового будинку електроенергією підключився до трансформаторної підстанції ТП 6196, власником якої є відповідач [PERSON], підключення та експлуатація електроенергії від мережі постачання ТП6196 здійснюється на законних підставах та згідно договору про користування електричною енергією укладеного з ПАТ «Київенерго». На момент підключення до мережі електропостачання та проведення монтажних робіт заперечення з боку власника земельної ділянки [PERSON] та будь-яких третіх осіб були відсутні. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просила в позові відмовити пояснила, що [PERSON] є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], з метою забезпечення власного житлового будинку електроенергією підключився до трансформаторної підстанції ТП 6196, власником якої є відповідач [PERSON], підключення та експлуатація електроенергією від мережі постачання ТП6196 здійснюється на законних підставах та згідно договору про користування електричною енергією укладеного з ПАТ «Київенерго». На момент підключення до мережі електропостачання та проведення монтажних робіт заперечення з боку власника земельної ділянки [PERSON] та будь-яких третіх осіб були відсутні. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду надійшла нотаріально посвідчена заява від третьої особи [PERSON], яка просила в позові відмовити. (а.с.169) Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшла нотаріально посвідчена заява від третьої особи [PERSON], який просив в позові відмовити. (а.с.170) Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судове засіданні не з'явились про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористались. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON], представника відповідача ПАТ «Київенерго» Козлова О.О., третіх осіб [PERSON] та [PERSON], представника третьої особи [PERSON] - [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень частин другої ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0609 га, яка розташована на [ADDRESS] міста Києва, що підтверджується Державний актом на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданий на підставі Договору дарування земельної ділянки від 19 листопада 2004 року [NUMBER] Судом встановлено, що на території земельної ділянки, що перебуває у власності позивача, розташована трансформаторна підстанція (ТП) №6196, ці обставини визнанні сторонами спору, а в силу положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно інформації, яка викладена у листі Публічного акціонерного товариства «Київенерго» від 26.06.2015 року, у відповідь на звернення [PERSON] щодо відключення трансформаторної підстанції 6196 (ТП -6169), яка розташована на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] що на звернення власника земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], ПАТ «Київенерго» було підготовлено Технічні умови на приєднання будинку №23 до електричних мереж, з обсягом робіт по встановленню комплектної трансформаторної підстанції 10/0,4 кВ. Проектна документація розроблена згідно з Технічними умовами та погодженим Технічним рішенням. Виконавча документація здана замовником в установленому порядку та ТП-6169 введено в експлуатацію. Розміщення ТП-6169 на території земельної ділянки [NUMBER] погоджено ГоловКиївархітектурою від 17.02.2004, згідно з наданими чинним законодавством повноваженнями у сфері містобудування та архітектури. Слід зазначити, що ТП-6169 не знаходиться на балансі ПАТ «Київенерго», та є джерелом живлення споживачів, з якими укладено прямі договори про користування електричною енергією з ПАТ «Київенерго», тому відключення ТП-6169 неможливе. Для вирішення питань, зазначених у зверненні, рекомендовано звернутись до власника ТП-6169. (а.с.9) За даних обставин предметом дослідження в даній справі є: наявність та обсяг порушених прав і інтересів позивача, як власника земельної ділянки; наявність вини відповідача у порушенні зазначених прав; легітимність встановленої трансформаторної підстанції. Відповідно до ст. 39 Земельного кодексу України (далі ЗК України) використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Виходячи з предмету позову, позивач пред'явла позов до відповідача [PERSON] з вимогами зобов'язати усунути перешкоди у здійсненні позивачем [PERSON] права користування та розпорядження земельною ділянкою [ADDRESS] шляхом демонтажу за його власні кошти незаконно встановленої на цій земельній ділянці трансформаторної підстанції ТП 6196 та зобов'язати привести земельну ділянку у попередній стан. Згідно ст. 112 Земельного кодексу України, охоронні зони створюються уздовж ліній зв'язку, електропередачі для забезпечення нормальних умов їх експлуатації. За нормою ст. 19 Закону України «Про електроенергетику», на об'єктах енергетики встановлюється особливий режим допуску, а в охоронних зонах електромереж діють обмеження. У п. 1 ст. 110 ЗК України передбачено, що на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом. У абзаці «е» п. 1 ст. 91 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки зобов'язаний дотримуватись обмежень, пов'язаних з встановленням охоронних зон. З метою забезпечення збереження і надійної роботи електричних мереж 4 березня 1997 року KM України було прийнято Постанову № 209 «Про затвердження правил охорони електричних мереж», які були затверджені з метою збереження електричних мереж, створення належних умов їх експлуатації. Електричними мережами, які підлягають охороні, згідно з Правилами, вважаються трансформаторні підстанції, розподільчі пункти, повітряні лінії електропередачі. Для створення нормальних умов експлуатації електричних мереж, забезпечення їх збереження та дотримання вимог техніки безпеки здійснюються такі заходи: відводяться земельні ділянки; встановлюються охоронні зони. Виходячи з аналізу наведених норм чинного законодавства, законодавство оперує таким терміном як «обмеження» земельної ділянки, яке не є тотожним із терміном «обтяження» земельної ділянки як-то встановлення сервітутів. При цьому, поняття «обтяжень» земельних ділянок повністю розкрито і врегульовано чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в якому чітко визначено, що обтяження - це заборона розпоряджатися та (або) користуватися нерухомими майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів (ст. 2 Закону). В даному Законі також наведено перелік прав та обтяжень, що підлягають державній реєстрації (ст. 4 Закону), до яких зокрема відносяться і сервітути. Одночасно, чинним законодавством України чітко не врегульовано процедуру встановлення саме «обмежень» щодо нерухомого майна, зокрема земельних ділянок, хоч воно і оперує таким терміном. Тобто, іншими словами чинним законодавством України не передбачено обов'язкової державної реєстрації саме обмежень нерухомого майна, зокрема земельних ділянок як-то в розумінні Закону України «Про електроенергетику», ст. 19 якого передбачає, що на об'єктах енергетики встановлюється особливий режим допуску, а в охоронних зонах електромереж діють обмеження. Отже можна зробити висновок, що дія таких обмежень виникає не з моменту їх державної реєстрації, оскільки обов'язкова державна реєстрація саме обмежень нерухомого майна, зокрема в розумінні ст. 19 Закону України «Про електроенергетику», чинним законодавством України, зокрема Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не передбачена. Так, на момент введення в експлуатацію в 2004 році спірної електроустановки, її встановлення і введення в експлуатацію, на земельній ділянці, що передана у власність позивачу, мала бути створена охорона зона електромереж в розумінні ст. 19 Закону України «Про електроенергетику», ст. 112 ЗК України та Постанови КМУ № 209 «Про затвердження правил охорони електричних мереж», а відповідно це є обмеженням земельної ділянки позивача, і час встановлення такого обмеження слід пов'язувати з часом встановлення і введення в експлуатацію спірної електроустановки, оскільки одночасно із її встановленням на земельній ділянці, було встановлено охоронну зону в розумінні чинного законодавства України про електроенергетику, зокрема Закону України «Про електроенергетику» та Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою KM України від 4 березня 1997 року № 209. Виходячи з Правил охорони електричних мереж, затверджених Постановою KM України від 4 березня 1997 року № 209, на період будівництва та експлуатації електричних мереж, земельні ділянки надаються забудовникам відповідно до Земельного Кодексу України. Згідно п. 4 даних Правил, в межах охоронних зон землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими Правилами. Громадяни, яким надано у власність, постійне або тимчасове користування земельні ділянки, де знаходяться об'єкти електричних мереж, зобов'язані вживати належних заходів для збереження вказаних об'єктів. Охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки та повітряного простору, обмежених з вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів при невідхильному їх положенні на певну відстань. Крім того, з 17 серпня 2010 року набув чинності Закон України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних обєктів», який регулює спірні правовідносини сторін, а саме земельні відносини у галузі енергетики, зокрема щодо використання земель власниками та користувачами земельних ділянок, а також підприємствами, які здійснюють експлуатацію об'єктів енергетики, та спрямований на забезпечення нормальних умов їх експлуатації та запобігання пошкодженню, визначення обмежень для власників і користувачів земельних ділянок у спеціальних зонах об'єктів енергетики, дія якого поширюється саме на правовідносини, пов'язані з використанням земель енергетики незалежно від форм власності на землю та об'єкти енергетики, відомчої їх належності, а також земельні ділянки, розміщені у межах спеціальних зон об'єктів енергетики, а також Правила охорони електричних мереж, затверджені Постановою КМ від 04.03.1997 р. № 209. Зокрема ч. 1 ст. 2 цього Закону визначає обмеження для власників і користувачів земельних ділянок у спеціальних зонах об'єктів енергетики. Згідно ч. 2,3 ст. 14 цього Закону об'єкти передачі електричної енергії можуть розміщуватися на земельних ділянках усіх категорій земель без зміни їх цільового призначення. Для будівництва, розміщення та експлуатації об'єктів передачі електричної або теплової енергії земельні ділянки всіх форм власності, за договором з власником чи користувачем земельної ділянки, можуть використовуватися також шляхом встановлення постійних або строкових земельних сервітутів без зміни цільового призначення цих земельних ділянок. Згідно ст. 15 цього Закону розмір площі, що надається у власність чи користування для розміщення енергогенеруючих об'єктів, визначається за проектами їх будівництва відповідно до проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Конфігурація і розміри площ, що надаються для розміщення трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів, струмопроводів, пристроїв і споруд, що належать до електричних мереж, визначаються за проектами їх будівництва відповідно до проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Конфігурація і розміри площ, що відводяться для розміщення опор повітряних ліній електропередачі, а також прокладання кабельних ліній електропередачі, визначаються за проектами їх будівництва відповідно до проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок залежно від конструкції опор та напруги електричної лінії. Для окремих конструкцій опор розміри площ встановлюються державними будівельними нормами на підставі документації із землеустрою. Згідно ст. 16 цього Закону підприємства, які будують чи експлуатують об'єкти енергетики та передачі електричної енергії, мають право використовувати земельні ділянки за договором про встановлення земельного сервітуту з власником чи користувачем земельної ділянки для розміщення об'єктів, зазначених у частині четвертій цієї статті, на праві постійних або строкових земельних сервітутів. Постійні земельні сервітути можуть встановлюватися для розміщення споруд опорних конструкцій повітряних ліній електропередачі, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів, пристроїв і споруд. Земельні сервітути щодо права будівництва та обслуговування об'єктів передачі електричної енергії встановлюються на підставі договору про встановлення земельного сервітуту між експлуатуючим підприємством та власниками чи постійними користувачами земельних ділянок, укладеному в порядку, встановленому Цивільним кодексом України. Строк дії земельного сервітуту визначається у договорі про встановлення земельного сервітуту. У договорі про встановлення земельного сервітуту для розміщення об'єктів енергетики та передачі електричної енергії зазначаються: зміст земельного сервітуту, кадастровий номер земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут (за наявності), площа земельної ділянки, на яку поширюється дія земельного сервітуту, дані про земельну ділянку, на якій встановлюється земельний сервітут. Межі частини земельної ділянки, на яку поширюється дія земельного сервітуту, наносяться на кадастровий план земельної ділянки і за необхідності переносяться в натуру (на місцевість) та закріплюються відповідними межовими знаками. Право земельного сервітуту виникає після його державної реєстрації. Фінансування робіт із землеустрою, необхідних для встановлення сервітутів, та їх державна реєстрація здійснюються за рахунок коштів осіб, на користь яких встановлений сервітут. Дія сервітуту, встановленого відповідно до цієї статті, зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлено сервітут, до іншої особи, а також у разі зміни осіб, на користь яких встановлено сервітут. У таких випадках до раніше укладених договорів про встановлення сервітутів можуть вноситися відповідні зміни, якщо інше не передбачено договором. Встановлене право земельного сервітуту щодо будівництва об'єктів передачі електричної та теплової енергії є підставою для запровадження обмежень у використанні земельної ділянки, а також отримання дозволу на початок проведення робіт з будівництва таких об'єктів. За змістом ст.18 Закону України «Про електроенергетику» демонтаж і перенесення спірної електроопори можливе лише за заявою і за рахунок замовника, однак відповідач не врегульовував цей спір із позивачем у позасудовому порядку із врахуванням цієї норми права. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 58 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до чинного процесуального законодавства висновок експерта є доказом у цивільній справі. Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.63 Цивільного процесуального кодексу України) На підтвердження заявлених позовних вимог, за клопотанням позивача, судом допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON], сестра позивача, в судовому засіданні підтвердила, що до 2004 року була власником земельної ділянки [ADDRESS] у Дніпровському районі міста Києва, яка в подальшому передана в дар [PERSON], наголосила, що будучи власником земельної ділянки вона не надавала згоду на розміщення трансформаторної підстанції ні [PERSON], на іншим особам. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що до розміщення трансформаторної підстанції на земельній ділянці, яка належить [PERSON], ні офіційні особи, ні особисто [PERSON] не звертались до власника з проханням надати згоду на розміщення даного об'єкту на території земельної ділянки. Свідок наголосив, що позивач протягом тривалого часу зверталась до [PERSON] з вимогою демонтувати трансформаторну підстанцію, яка за тенісними параметрами в період експлуатації працює з підвищенням рівнем шуму, що негативно впливає на оточуюючщих, унеможливлює, без пошкодження здоров'я, перебування на земельній ділянці, негативна дія даного об'єкту впливає на стан здоров'я членів їх сім'ї, які постійно проживають в житловому будинку, який розташований на земельній ділянці. Разом з тим, суд критично відноситься до показів свідка [PERSON], доньки позивача, оскільки свідок не обізнана про час та придбання земельної ділянки, набуття позивачем права власності на земельну ділянку, що ставить під сумнів обізнаність свідка та відомі їй обставини, які стосуються предмету спору. Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним той факт, що при розміщенні спірної трансформаторної підстанції відповідачем [PERSON] не дотримано норм спеціального законодавства, яке регулює питання розміщення об'єктів передачі електричної енергії, оскільки для будівництва було використано земельну ділянку, яка належить на праві власності [PERSON], без будь-якого повідомлення, узгодження чи згоди власника, без виконання процедури узаконення права користування чужою ділянкою, ці обставини, серед іншого, підтверджені в судовому засіданні позивачем у справі [PERSON], яка надавала покази як свідок у справі з дотримання вимог ст.184 Цивільного процесуального кодексу України. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про дотримання вимог санітарного законодавства при виконання відповідних робіт, зважаючи на наближеність небезпечного об'єкту до житлового будинку, який розташований на земельній ділянці. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном, стаття 1 Першого Протоколу за своєю суттю є гарантією права власності, право користуватися та розпоряджатися своїм майном - це загальний та принциповий аспект права власності. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного й сімейного життя. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] правомірно пред'явлено вимоги до відповідача [PERSON] в частині усунення позивачу перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0609 га, яка розташована на [ADDRESS] міста Києва, шляхом проведення за власний кошт відповідача демонтажу трансформаторної підстанції ТП-6196, розташованій на вказаній земельній ділянці, що є достатнім способом судового захисту порушених прав позивача як власника земельної ділянки. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочинну недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна право відношення; припинення право відношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Позивачем [PERSON] пред'явлено позов до відповідачів - Публічного акціонерного товариства «Київенерго» та [PERSON], з вимогами припинити незаконну діяльність з постачання електричної енергії на встановленій ТП 6196 розміщеній на земельній ділянці [ADDRESS] що несе загрозу життю, здоров'ю та майну позивача, посилаючись на положення ч.1 ст.1163 Цивільного кодексу України. Відповідно до положень ст.1163 Цивільного кодексу України фізична особа, життю, здоров'ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від тих, хто її створює. За нормою ст.1164 Цивільного кодексу України, у разі не усунення загрози життю, здоров'ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи заінтересована особа має право вимагати: вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози; відшкодування завданої шкоди; заборони діяльності, яка створює загрозу. Виходячи з норм цивільного законодавства притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише за певних, передбачених законом умов, сукупність яких формують склад правопорушення, що є підставою цивільно-правової відповідальності, при цьому складовими правопорушення, необхідними для відповідальності у вигляді відшкодування збитків, є суб'єкт та об'єкт правопорушення, а також суб'єктивна та об'єктивна сторони. Однією з необхідних умов цивільно-правової відповідальності є наявність безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою правопорушника і збитками потерпілої сторони. Тобто, протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитками, що виникли у потерпілої особи, - наслідком протиправної поведінки заподіювача. Протиправною вважається така поведінка особи, яка порушує приписи закону чи іншого нормативного акту або виявилась у невиконанні чи неналежного виконанні договірних зобов'язань. Згідно до ст. 247 Господарського кодексу України, у разі здійснення суб'єктом господарювання діяльності, що суперечить закону чи установчим документам, до нього може бути застосовано адміністративно-господарську санкцію у вигляді скасування державної реєстрації цього суб'єкта та його ліквідації. Скасування державної реєстрації суб'єкта господарювання провадиться за рішенням суду, що є підставою для ліквідації даного суб'єкта господарювання відповідно до статті 59 цього Кодексу. Вказані норми кореспондується із нормами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», яким визначені підстави для постановлення судового рішення про припинення юридичної особи або припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Виходячи з предмету позову та суб'єктивного складу сторін, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, в даному випадку шляхом припинення незаконної діяльності відповідачів - Публічного акціонерного товариства «Київенерго» та [PERSON], з постачання електричної енергії на встановленій ТП 6196 розміщеній на земельній ділянці [ADDRESS] оскільки позивачем не розмежована відповідальність відповідачів з урахуванням їх правового статусу та меж їх відповідальності, як суб'єктів деліктних відносин, в той же час підстави припинення юридичної особи регулюються нормами спеціального законодавства, та їх доведення є окремими предметом доказування, а застосування до фізичної особи санкцій за допущені порушення в сфері надання послуг з постачання електричної енергії можливе у разі наявності у цієї особи дозвільної документації (ліцензії) на здійснення такого виду діяльності, однак в даному випадку відповідач [PERSON] є споживачем послуг з електропостачання, що підтверджується договором про користування електричною енергією укладеним з ПАТ «Київенерго». Порушення майнових та особистих немайнових прав може спричинити виникнення у потерпілої особи моральної (немайнової шкоди). Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає лише у випадках, передбачених законом або договором. Відповідно до вимог ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст.1167 Цивільного кодексу України. Зазначена правова норма встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки, моральної (немайнової) шкоди, причинного зв'язку та вина завдавача. Відшкодування моральної(немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. Як роз'яснено у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що шкода без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Враховуючи, що вимоги позивача стосуються правовідносин, які регулюють питання захисту прав власника земельної ділянки, тому виникнення у позивача права на відшкодування моральної шкоди залежить від визначеного способу захисту відновлення порушених прав власника земельної ділянки, однак позивачем не наведено правових підстав для відшкодування моральної шкоди, що унеможливлює з'ясувати характер правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем [PERSON], та слугували б підставою для покладання на відповідача відповідальності за спричинену позивачу моральну шкоду, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача пред'явлених до відповідача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в розмірі 30 000,00 грн., та відмовляє в цій частині позовних вимог. Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], Публічного акціонерного товариства «Київенерго», треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про зобов'язання усунути перешкоди у здійснення права користування та розпорядження земельною ділянкою, припинення незаконної діяльності з постачання електричної енергії та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, ухвалюючи рішення суд зобов'язує [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0609 га, яка розташована на [ADDRESS] міста Києва, шляхом проведення за власний кошт демонтажу трансформаторної підстанції ТП-6196, розташованій на вказаній земельній ділянці, в іншій частині позовних вимог позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. , який сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документа. Враховуючи наведене та

Outcome: partial