Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

[PERSON] \~та [PERSON] \~21.10.2019р.\~звернулися до\~суд з\~ позовом\~до [PERSON] \~та просять\~стягнути з\~нього несплачену суму боргу за договором позики, згідно розписки від 09.06.2018 року, у розмірі 8\~000,00 дол. США , а також три відсотки річних від несплаченої суми боргу за період з 21.10.2019р. по 15.11.2021 р. у розмірі 480,00 дол.США. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що в грудні 2017р., згідно усної домовленості, вони передали [PERSON] 8\~000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути в термін до березня місяця 2018 року. На підтвердження виконання зобов`язань за даним договором позики, [PERSON] на їх вимогу 09.06.2018р. написав розписку, в якій вказав, що зобов`язується повернути отримані кошти в найближчий термін. Але [PERSON] не виконав своїх зобов`язань та не повернув їм до даного часу позичені кошти, незважаючи на їх вимоги. Зокрема, вони неодноразово телефонували [PERSON] та вимагали повернути борг, однак такий кожен раз обіцяв що поверне, але обіцянки не виконав. Посилаючись на приписи ст.ст. 625, 1046-1047 ЦК України, позов просять задовольнити. \~ \~ \~ \~26.11.2019р. по справі відкрито загальне позовне провадження, відповідачу встановлено строк для подання відзиву. 03.01.2020р. [PERSON] подав відзив на позов, який вважає необгрунтованим та безпідставним, в задоволенні якого просить відмовити. Стверджує, що вказаних коштів він не брав у позивачів, а зазначену розписку [PERSON] і [PERSON] змусили його написати в червні 2018р., шляхом погроз фізичною розправою. Також 03.01.2020р. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] і [PERSON] та просить визнати недійсним договір позики, укладений між ним та [PERSON] з [PERSON] за розпискою, складеною 09.06.2018р. Свої вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що перебував в товариських стосунках з [PERSON] і [PERSON] , і в грудні 2017р. вони домились разом придбати у ТОВ «Цеглинка-М» частку цегляного заводу, вартістю 8 тис. дол.США, та передали такі кошти директору того заводу [PERSON] через його батька. В подальшому, в червні 2018р. між ними трьома відбулася зустріч, на якій [PERSON] і [PERSON] повідомили йому про відсутність у них наміру купувати даний завод, та з невідомих йому причин почали вимагати від нього повернути їм 8 тис. дол. США. При тому позивачі, погрожуючи фізичною розправою, змусили його написати розписку про те, що ніби то він отримав від них гроші під відсотки, що не відповідає дійсності, так як жодних коштів від них він не отримував. Зазначає, що зі змісту написаної ним розписки випливає, що 8 тис. дол.США були передані не в борг, а для купівлі нерухомого майна, а зобов`язання про повернення не містить вказівки про те, що таке повернення має відбутися саме вказаних коштів. Стверджує, що у нього в момент написання розписки не було наміру на укладення договору позики, оскільки таких коштів він фактично не брав ні в борг, ні для купівлі заводу, а написання розписки відбувалося під примусом з боку відповідачів. Тому написана ним розписка в силу вимог ст.231 ЦК України підлягає визнанню недійсною. Ухвалою суду від 16.01.2020р. первісний та зустрічний позови об`єднані для їх спільного розгляду. 30.01.2020р. адвокат Тимчук С.І. подав від імені [PERSON] та [PERSON] відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого відповідачі зустрічний позов не визнають повністю, в задоволенні якого просять відмовити. Зазначає, що в грудні 2017р. [PERSON] та [PERSON] дали [PERSON] в борг 8\~000 доларів США, які мав повернути до березня місяця 2018 року, та який на підтвердження виконання цих зобов`язань 09.06.2018р. написав відповідного змісту розписку. Однак після настання строку виконання зобов`язання [PERSON] почав ухилятися від повернення боргу, та не повернув кошти до даного часу, у зв`язку з чим [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду. У відповідь [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом та намагається довести, що дана боргова розписка дійсно була написана ним, однак не добровільно, а під погрозами фізичної розправи зі сторони [PERSON] та [PERSON] . Однак таке твердження не відповідає дійсності , і [PERSON] не надав будь-яких доказів цього, а таку його поведінку вважає спрямованою на привласнення в такий спосіб отриманих в борг коштів. Стверджує, що метою отримання розписки зі сторони [PERSON] та [PERSON] була гарантія повернення наданих ними в борг [PERSON] 8 тис. дол.США. При тому просить врахувати, що [PERSON] звернувся в поліцію не 09.06.2018р. і не у 2018 році, а тільки 16.03.2019р., тобто через 9 місяців після написання розписки. Даний факт свідчить про те, що ні в день написання розписки, ні після, фізичного тиску чи погроз з боку [PERSON] та [PERSON] не було. Вважає, що таке звернення [PERSON] в поліцію про вчинення відносно нього правопорушення [PERSON] та [PERSON] не є доказом підтвердження вчинення ними тиску з метою отримання розписки, а свідчить , що після настання строку повернення коштів [PERSON] і надалі намагається уникнути повернення боргу. 13.02.2020р. представник [PERSON] адвокат Рабінович М.П. подав відповідь на відзив від 30.01.2020р., яка за своїм змістом є повторенням змісту зустрічної позовної заяви. В судовому засіданні 07.07.2021р. представник [PERSON] і [PERSON] адвокат Свищо С.М. повністю підтримав первісний позов довірителів з вище зазначених підстав, який просить задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Присутній в судовому засіданні 23.10.2021р. [PERSON] , будучи з його згоди допитаний в якості свідка показав, що з [PERSON] знайомий з 2010 року, з яким тривалий час підтримував нормальні довірливі стосунки, та про якого знав, що той займався постачанням цегли. Літом 2017р. Вуй запропонував купити завод з виробництва цегли, тому разом з ним та [PERSON] вони втрьох їздили оглядати завод. Однак дана пропозиція його та [PERSON] не зацікавила. Вуй же виявив бажання купити той завод, та попросив у них позичити для того 8 тис. дол.США. Тому в грудні 2017р., будучи в одному із ресторанів, він та [PERSON] передали [PERSON] свої спільні 8 тис. дол.США, які Вуй обіцяв повернути до березня 2018р. Після того, як минуло пів-року і [PERSON] не повернув борг, вони в розмові з [PERSON] домовились, що на підтвердження намірів повернути борг, [PERSON] напише розписку. На таку пропозицію [PERSON] погодився та написав згадану розписку. Дану розписку Вуй писав власноручно, її зміст йому ніхто не диктував, і будь-яких погроз чи залякувань з його та Гарайди сторони не було. [PERSON] , допитаний з його згоди в якості свідка в судовому засіданні 23.10.2021р. показав, що з [PERSON] познайомився через [PERSON] на початку 2017 року. Влітку 2017р. Вуй запропонував йому та Сенів купити завод з виробництва цегли, тому вони втрьох їздити оглядати той завод. Дана пропозиція його та Сенів не зацікавила. Вуй же захотів купити завод сам, а оскільки не мав коштів, то попросив позичити йому для тієї мети 8 тис. дол. США. На той час між ними склалися дружні стосунки, тому вони погодилися допомогти [PERSON] , і в грудні 2017р. передали спільні 8 тис. дол.США, які Вуй обіцяв повернути до березня наступного року. Однак після того, як минуло пів-року і борг не був повернутий, вони домовились з [PERSON] , що той на підтвердження намірів повернення коштів, напише їм розписку. Тому коли вони втрьох зустрілися у нього вдома у м.Пустомити 09.06.2018р., [PERSON] без будь-якого примусі та погроз написав згадану розписку. Після того дня деякий час стосунки між ними залишалися дружніми. Однак в послідуючому [PERSON] став уникати зустрічей з ними, а коли в черговий раз обіцяв повернути борг та тривалий час не виконував обіцянки, вони звернулися до суду. В судовому засіданні, що відбулося 07.07.2021р., представник [PERSON] - адвокат Рабінович М.М. первісний позов не визнав, в задоволенні якого просив відмовити повністю з підстав, зазначених у відзиві. Зустрічній позов підтримав повністю, який просить задовольнити з підстав, зазначених в зустрічній позовній заяві. Однак не зумів пояснив, які саме правові підстави для визнання недійсним договору позики за розпискою від 09.06.2018р. В наступні судові засідання адвокат [PERSON] не явився, подав 12.08.2021р. заяву про припинення представництва Вуй у зв`язку з розірванням договору. [PERSON] будучи 23.10.2021р. допитаний в судовому засіданні з його згоди в якості свідка показав, що раніше займався постачанням цегли, та в липні 2017р. від [PERSON] йому стало відомо, що у м.Бориславі продається завод з виробництва цегли. Після того як він, [PERSON] і [PERSON] через деякий час зустрілися з представником заводу, у них виникло бажання купити завод. Тому під час чергової зустрічі у грудні 2017р., [PERSON] і [PERSON] у його присутності передали [PERSON] , батькові директора того заводу, 8 тис. дол.США. Однак через деякий час [PERSON] і [PERSON] йому повідомили, що передумали купувати завод, та стали вимагати, щоб він повернув їм 8 тис.дол. США. Зокрема, в червні 2018р. Сенів і [PERSON] завезли його в якийсь особняк на окраїні м.Пустомити , де шляхом залякувань і погроз, заставили написати розписку про те, що він отримав у них 8 тис. дол.США. Стверджує, що згаданих коштів не брав, та визнав, що розписка від 09.06.2018р. написана ним особисто. Однак на запитання присутніх в судовому засіданні Сенів і Гарайди, [PERSON] давав непослідовні, суперечливі покази. Зокрема спочатку показав, що не брав від них коштів, потім уточнив, що не пам`ятає, чи брав. Також спочатку показав, що 8 тис. дол.США були передані батькові директора заводу, а потім показав, що не пам`ятає, кому ті гроші були передані. Крім того, твердження [PERSON] про те, що частину акцій згаданого цегельного заводу Вуй оформив на свою тещу, такий не спростував дані обставини. В судове засідання, призначене на 23.12.2021р. [PERSON] та [PERSON] не явилися, їх представник [PERSON] подав клопотання про розгляд справи у його та довірителів відсутність. [PERSON] , на адресу якого завчасно (01.12.2021р.) була направлена судова повістка з повідомленням про призначене на 23.12.2021р. судове засідання, в судове засідання не явився та не повідомив причин неявки. Тому суд у відповідності зі ст.223 ЦПК України, ухвалює рішення у відсутності сторін та їх представників. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, суд встановив наступне. \~ \~ \~ \~Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що за договором позики [PERSON] у грудні 2017 року взяв в позику у [PERSON] і [PERSON] 8\~000,00 дол.США на термін до березня 2018 року. \~ \~ \~ \~Факт отримання коштів в сумі 8 000,00 дол.США [PERSON] засвідчив написаною ним власноручно розпискою від 09.06.2018 року, оригінал якої знаходиться у матеріалах справи ( а.с.98). \~ \~ \~ \~Дана розписка містить всі ознаки договору позики, передбачені ст.1046 ЦК України. \~ \~ \~ \~Доказів на підтвердження повернення позичених коштів, суду не надано. Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. \~ \~ \~ \~Відповідно приписів ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.ст. 526, 530, 599,629 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином згідно умов договору; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання припиняється виконанням; договір є обов`язковим для виконання сторонами. З врахуванням встановленого суд вважає, що між [PERSON] і [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої, існували договірні відносини щодо позики грошових коштів на визначений термін , і що [PERSON] не виконав належним чином свої зобов`язання з повернення отриманих коштів. Тому з [PERSON] слід стягнути неповернутий борг у сумі 8\~000,00 дол. США. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З огляду на зазначене суди приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підлягає до стягнення 3 % річних від простроченої суми за період з 21.10.2019р. по 15.11.2021 р., що становить, згідно поданого розрахунку, 480,00 дол.США. Приймаючи рішення про стягнення з відповідача боргу в іноземній валюті, суд у відповідності зі ст. 263 ЦПК України, враховує висновки щодо застосування відповідної норми права, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019р. у справі №340/385/17, в якій зазначено, що у разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент в гривні. З врахуванням встановленого суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] та [PERSON] є підставним, його розмір відповідає фактичним обставинам справи, а тому такий підлягає до задоволення повністю. Щодо тверджень [PERSON] та його представника про те, що зі змісту написаної ним розписки випливає, що 8 тис. дол.США були передані не в борг, а для купівлі нерухомого майна, а зобов`язання про повернення не містить вказівки, що таке повернення має відбутися саме вказаних коштів, то такі суд не приймає до уваги, оскільки такі твердження викладаються ними (тлумачаться) на власний розсуд, та суперечать вище зазначеним нормам цивільного права. Так як первісний позов задоволено повністю, з відповідача [PERSON] , згідно ст.141 ЦПК України слід стягнути понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору розміром 2 600,00 грн., що підтверджується квитанцією про сплату коштів від 21.10.2019р. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] , то суд приходить до висновку, що такий не підлягає до задоволення з врахуванням наступного. \~ Звернувшись з зустрічним позовом до [PERSON] і [PERSON] , [PERSON] просить, посилаючись на приписи ст.231 ЦК України, визнати недійсним договір позики, укладений між ним та [PERSON] з [PERSON] за розпискою, складеною 09.06.2018р. При тому [PERSON] в судовому засіданні визнав, що розписка від 09.06.2018р. написана ним власноручно, однак стверджує, що така написана під примусом з боку [PERSON] і [PERSON] . Статтею 231 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або іншою особою визнається судом недійсним. Стверджуючи, що розписка від 09.06.2018р. написана під примусом, [PERSON] всупереч вимог ст. 81 ЦПК України , не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування даних обставин. Щодо посилань [PERSON] та його представника на те, що 16.03.2019р. [PERSON] звертався в поліцію з заявою про його побиття позивачами, оскільки він категорично відмовлявся віддавати кошти, то такі суд не приймає до уваги, так як ці твердження нічим не підтверджені, а з доданої копії постанови прокурора від 18.12.2019р. слідує, що [PERSON] звертався в поліцію з заявою про його побиття невстановленою особою, якою в даному випадку не можуть бути Сенів чи [PERSON] , адже Вуй таких знав ( а.с.42). З врахуванням встановленого суд приходить до висновку, що обставини, зазначені позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому такий позов суд вважає безпідставним, який не підлягає до задоволення. Оскільки в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено повністю, понесені ним витрати у виді судового збору, згідно ст.141 ЦПК України, слід покласти на нього.

Outcome: approved