Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

[PERSON] позов мотивував тим, що 14.06.2011 року із [PERSON] був укладений шлюб. 13.07.2011 року вони з дружиною придбали будинок та земельні ділянки площами 0,1000 га та 0,0380 га за адресою: м. Вінниця, вул. Левадна, 3, про що були нотаріально оформлені договори купівлі-продажу. Нерухомість була оформлена на відповідача [PERSON], а він надавав згоду як подружжя на укладення договору купівлі-продажу. Крім того, під час шлюбу подружжям був придбаний автомобіль марки «Опель Вектра», 2001 року випуску, який 08.12.2011 року був зареєстрований на відповідача. Даний автомобіль вона 27.09.2016 року фактично продала, а договір купівлі-продажу оформила шляхом видачі [PERSON] та [PERSON] довіреності на право розпорядження автомобілем, яка була посвідчена нотаріально. Відповідно до висновку експерта експертно-наукового центру «Експертиза» №119Е-01/17 від 08.02.2016 року, середня ринкова вартість автомобіля марки «Опель Вектра», 2001 року випуску, на вторинному ринку України станом на 27.09.2016 року складає 157\~404,60 грн. На даний час місцезнаходження спірного автомобіля невідоме. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2016 року шлюб був розірваний. Оскільки відповідач заперечує право власності позивача на майно, що придбане під час шлюбу, позивач просив визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку «А» загальною площею 104,0 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., з прибудовою «а», ганком, гаражем «Б», сараєм «Б1», сараєм «Д», огорожею 1-2, що знаходяться за адресою м. Вінниця, вул. Левадна, 3\~ і зареєстровані за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за № 1281; право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510100000:03:048:034, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою м. Вінниця, вул. Левадна, 3/Нагірна 30а і належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за № 1285; право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0380 га, кадастровий номер 0510100000:03:048:035, цільове призначення для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою м.Вінниця, вул. Левадна, 3/Нагірна 30а і належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за № 1289. Стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію вартості частки автомобіля «Опель Вектра», 2001 р.в., шасі (кузов, рама) W0L0JBF1911150465 в сумі 78 702,30 грн. та судові витрати в сумі 6079,02 грн. (а.с. 39-42). В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав. Пояснив, що до реєстрації шлюбу з лютого 2011 року вони з [PERSON] почали спільно проживати і вона запропонувала, щоб кожен продав своє житло і вони спільно купили для сім`ї будинок. Його батьки продали квартиру по вул. Стельмаха, 49/47 і дали йому на придбання житла 41000 доларів США. В день придбання будинку і ділянок він особисто сплатив продавцю [PERSON] 37 000 доларів США, які зняв з депозитного рахунку, а про остаточний розрахунок домовились до 28.08.2011 року. Згодом [PERSON] продала належну їй квартиру по вул. Театральній в м. Вінниці за 60\~000 доларів США і сплатила продавцю ще 30 000 доларів США, а решту поклала на свій депозитний рахунок. Договір купівлі-продажу оформили на [PERSON], оскільки вони довіряли один одному. В будинку проживали до січня 2016 року, але потім їх стосунки зіпсувались і він переїхав жити до своїх батьків. З цього часу вони припинили ведення спільного господарства. Крім того, в 2011 році вони купили автомобіль марки «Опель» за 9000 доларів США. Він особисто витратив 4000 доларів США, які залишались від продажу квартири, решту відповідач. Автомобіль також був оформлений на [PERSON]. Вона розпорядилась цим автомобілем без його відома у вересні 2016 року, кошти від продажу йому не передавала. Просив позов задоволити. Представники позивача [PERSON], [PERSON] позов підтримали, пояснили, що придбане у шлюбі майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому підлягає поділу. Оскільки відповідач продала автомобіль після припинення ведення спільного господарства, без згоди [PERSON], витратила кошти на свої потреби, на його користь підлягає стягненню ? частка вартості автомобіля 78 702,30 грн. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] надав письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 64-65), разом з тим, в судових дебатах визнав, нерухоме майно придбане у шлюбі за кошти позивача і відповідача і є спільною сумісною власністю, тому підлягає поділу. Заперечив щодо стягнення компенсації вартості автомобіля, оскільки автомобіль був придбаний за особисті кошти [PERSON] і проданий в період шлюбу. Кошти спрямовані на потреби їх родини і на дітей позивача від першого шлюбу. Також вважає, що висновок спеціаліста щодо визначення вартості автомобіля є неналежним і недопустимим доказом, оскільки ним визначена середня, а не ринкова вартість автомобіля, висновок містить помилки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матірю позивача. Син одружився з [PERSON] і вони мали намір спільно придбати будинок для проживання. Від продажу власної квартири вони передали сину 41\~000 доларів США і з них 37 000 доларів США [PERSON] сплатив перший внесок за нерухомість. Решту коштів сплатила відповідач після продажу своєї квартири. Також вони придбали автомобіль, проте [PERSON] продала його, а гроші залишила собі. Ще задовго до розірвання шлюбу син почав жити з ними, однак до цього часу в будинку є його речі і меблі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач її брат. Батьки продали належну їм квартиру в кінці травня 2011 року, щоб позивач з дружиною могли купити будинок. Він поклав ці гроші на депозит, а в день укладення договору купівлі-продажу будинку та ділянок по вул. Левадній, 3, кошти він зняв і в її присутності 37 000 доларів передав продавцю. Після того, як [PERSON] продала свою квартиру, вони остаточно розрахувались. Також вони спільно придбали автомобіль, яким [PERSON] без відома [PERSON] розпорядилась. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Між сторонами виникли правовідносини щодо права спільної сумісної власності подружжя, тому при вирішення позову суд застосовує відповідні норми глави 8 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище «Любчич») [PERSON] був зареєстрований 14.06.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького МУЮ Вінницької області, актовий запис № 1051. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.11.2016 року у справі №127/17538/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 9). В судовому засіданні було встановлено, що в період шлюбу сторонами було придбане майно на ім`я [PERSON]: - житловий будинок «А» загальною площею 104,0 кв.м., житловою площею 53,1 кв.м., з прибудовою «а», ганком, гаражем «Б», сараєм «Б1», сараєм «Д», огорожею 1-2, що за адресою м. Вінниця, вул. Левадна, 3, вартістю 225 000 грн. Дане майно зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за № 1281 (а.с. 27-28); - земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510100000:03:048:034, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою м. Вінниця, вул. Левадна, 3/Нагірна 30а, за 293000 грн., на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за № 1285 (а.с. 29-30); - земельну ділянку площею 0,0380 га, кадастровий номер 0510100000:03:048:035, цільове призначення для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою м. Вінниця, вул. Левадна, 3/Нагірна 30а, за 18000 грн., на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за № 1289 (а.с. 31-32); - автомобіль «Опель Вектра 2.2», зеленого кольору 2001 р.в., шасі (кузов, рама) W0L0JBF1911150465, який 13.08.2011 року поставлений на тимчасовий облік, 08.12.2011 року було видано свідоцтво про реєстрацію даного автомобіля за [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. В судовому засіданні було встановлено і дані обставини визнали сторони, що будинок і земельні ділянки були придбані у період шлюбу, джерелом набуття цього майна були кошти подружжя, одержані від продажу власного майна. Вартість будинку і двох земельних ділянок по договорам купівлі-продажу становила 536 000 грн. Сторони визнали і це підтверджується показаннями допитаних свідків та наданими доказами, що нерухомість була придбана за суму, еквівалентну 67 000 доларам США. Згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ станом на 13.07.2011 року, 100 доларам США відповідає 797 грн. 13.07.2011 року, в день укладення договорів купівлі-продажу будинку та земельних ділянок, [PERSON] зняв кошти із рахунку в ПАТ «Сбербанк» (а.с. 85-86) та 37 000 доларів США передав продавцю нерухомого майна. Договори купівлі-продажу будинку і ділянки були укладені із відстрочкою платежу до 28.08.2011 року. Решта коштів були сплачені покупцем [PERSON] після продажу власної квартири [ADDRESS], претензій з приводу розрахунку сторони договору не мали. Разом з тим, ні [PERSON], ні [PERSON] не пред`явили вимоги щодо визнання майна в частках особистою приватною власністю відповідно до ст. 57 СК України. Придбаваючи нерухоме майно сторони діяли в інтересах сім`ї, оскільки зареєструвались в будинку і спільно проживали до січня 2016 року. Також суд враховує, що представник відповідача визнав позов, тому приймається судом відповідно до ст. 174 ЦПК України. Суд приходить до висновку, що будинок і земельні ділянки по вул. Левадній, 3 в м. Вінниці є спільною сумісною власністю, а частки подружжя у спільному сумісному майні є рівними. Тому спірне майно підлягає поділу між подружжям, відповідно до ст.ст. 69, 70, ч. 1 ст. 71 СК України, виходячи із рівності часток дружини і чоловіка. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення вартості автомобіля, [PERSON] зазначав, що відповідач розпорядилась спільним автомобілем без його згоди, тому стягненню на його користь підлягає 78 702,30 грн. В судовому засіданні було встановлено, що автомобіль «Опель Вектра» 2001 р.в., шасі (кузов, рама) W0L0JBF1911150465, АВ3106ВК, був набутий сторонами в період шлюбу і зареєстрований за [PERSON] 08.12.2011 року (а.с. 13), видане свідоцтво про реєстрацію. Разом з тим, [PERSON] не довела, що автомобіль був придбаний лише за її особисті кошти. Згідно виписки по особовому рахунку [PERSON] в ПАТ «Сведбанк» 06.06.2011 року він одержав кошти з поточного рахунку в сумі 3500 доларів США. [PERSON] з депозитного рахунку в ПАТ «Сведбанк» також одержувала кошти 03.08.2011 року в сумі 7000 доларів США та 12.08.2011 року в сумі 3 000 доларів США. Сторони визнали, що автомобіль був придбаний в серпні 2011 року за 9 000 доларів США і поставлений на тимчасовий облік. Оскільки ні позивачем ні відповідачем достовірно не доведено, що автомобіль придбавався лише за особисті кошти одного з подружжя, власні кошти з рахунків знімались напередодні і позивачем і відповідачем, суд приходить до висновку, що автомобіль є їх спільною сумісною власністю. Статтею 71 СК України\~передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Пунктом 30 постанови Пленуму визначено, що кожен із подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності (ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України). У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. В судовому засіданні було встановлено, що згідно облікової картки на транспортний засіб (а.с. 13) від 27.09.2016 року, автомобіль «Опель Вектра», легковий седан-В, зеленого кольору 2001 р.в., шасі (кузов, рама) W0L0JBF1911150465, АВ3106ВК, був знятий з обліку [PERSON] (ІПН2850701246, [INFO], прож.: [INFO]), для реалізації. 27.09.2016 року [PERSON] видала на імя [PERSON] та [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження автомобілем. Таким чином, оскільки на момент припинення ведення спільного господарства (січень 2016 року) автомобіль залишався у власності [PERSON] і у вересні 2016 року вона розпорядилась автомобілем на власний розсуд, без згоди позивача [PERSON], доказів того, що кошти були використані в інтересах сім`ї відповідач не надала, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості ? частки. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму від 21.12.2007 року вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Позивач [PERSON] надав висновок спеціаліста №119Е-01/17 від 08.02.2017 року, згідно якого середня ринкова вартість автомобіля «Опель Вектра», 2001 р.в. станом на 27.09.2016 року складала 157 404,60 грн. (а.с. 11). В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечив щодо визначення вартості транспортного засобу, однак на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України доказу в підтвердження заперечення і визначення вартості автомобіля не надав. Тому суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості частки автомобіля в сумі 78702,30 грн. Оскільки позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору 6079,02 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України дана сума підлягає стягненню з відповідача [PERSON] (і.н. [NUMBER]) на користь позивача [PERSON] ([NUMBER]).

Outcome: approved