Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

[PERSON] у вересні 2017 року заявила позов до свого сина [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання в сумі 1000 грн. на місяць. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 28.09.2017 року. Позов мотивовано тим, що позивач є непрацездатною і потребує допомоги від сина. Відповідач подав відзив на позовну заяву, за яким просив в задоволенні позову відмовити, пославшись на те, що не може надавати матері допомогу через відсутність доходів, та просив врахувати, що позивач має ще одного сина і чоловіка, від яких вона може отримувати утримання, та те, що позивач безоплатно проживає в належній йому квартирі. Позивач в судовому засіданні заперечила проти відзиву і пояснила, що чоловік не може надавати їй допомогу, через те, що відповідач вигнав його з квартири, другий син проживає в Ізраїлі разом зі своєю сім'єю, що перебуває на його повному утриманні, надати їй допомогу не може. Щодо вимог позову, то позивач зазначила, що відповідач є працездатним, здоровим і може знайти можливість надавати їй допомогу в заявленому розмірі.. Відповідач та його представник підтримали доводи та позицію висловлену у відзиві. Судом встановлено таке. Відповідачем не заперечується той факт, що він є сином позивача. Відповідно до довідки Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 11628 від 21.09.2017, позивач є пенсіонером і отримує пенсію за віком в розмірі менше ніж прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність. Із виписки з амбулаторної картки, вбачається, що [PERSON], починаючи із 2001 року неодноразово проходила обстеження та лікувалась у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» у Святошинському районі м. Києва і потребує постійного лікування. Отже, позивач є непрацездатною, в силу віку та матеріального становища потребує матеріальної допомоги. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Наведене дає суду підстави прийти до висновку, що позивач вправі вимагати від відповідача посильної допомоги на своє утримання. Доводи відповідача про відсутність роботи а відповідно доходів, суд не приймає, оскільки він є працездатним, здоровим, а відповідно має забезпечувати себе та свою сім'ю. Разом з тим, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін . При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Доводи позивача про те, що її чоловік та другий син не можуть надавати їй допомогу не підкріплені доказами. Крім того, позивачем визнається, і знаходить своє підтвердження матеріалами справи та поясненнями цивільної дружини відповідача [PERSON], що вона проживає в квартирі належній відповідачу, витрат на утримання житла не несе, харчуватись разом з дітьми не бажає. За таких обставин, суд вважає, що позивачем явно завищено заявлений розмір вимог. Тому, на врегулювання спору по суті, виходячи із засад реальності, необхідності та достатності, суд знаходить за можливе постановити до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти в сумі 500 грн. на місяць, тим самим частково задовольнити позов. Витрати у справі суд також покладає на відповідача відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial