Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

[PERSON] пред'явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON], яким просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] за минулий час з 17 лютого 2011 року по 16 жовтня 2018 року у розмірі по 400 гривень на кожну дитину щомісячно; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у розмірі по 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача на кожну дитину, починаючи з 16 жовтня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 16 листопада 2010 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З 2011 року діти не бачили батька, останній не приймав ніякої участі в утриманні та вихованні дітей, самоусунувся від виконання батьківських обовязків. Весь цей час вихованням та утриманням дітей займалася [PERSON] Позивач з дітьми мешкають у приватному будинку з газовим опаленням. Не опалювати будинок позивач не може, оскільки він одразу почне руйнуватись, діти почнуть хворіти. На подвірї зазначеного будинку є город, на якому позивач вирощує фрукти та овочі і для того, щоб був врожай, рослини необхідно поливати водою, вартість якої для позивача є завеликою. В 2015 році спільних дітей сторін було направлено до УДЦ «Молода гвардія» на оздоровлення, частину витрат за що сплатила держава, а іншу частину - позивач. На даний час направляти дітей на відпочинок позивач не має фінансової можливості оскільки їй також доводиться нести й інші витрати, такі як придбання підручників, зошитів, одягу, їжі, засобів гігієни, ліків, іграшок, сплачувати за проїзд тощо. Крім того, позивач понесла значні витрати на лікування неповнолітніх дітей у 2018 році. На даний час [PERSON] навчається на платній основі. Позивач працює лікарем і має невелику заробітну плату. Відповідач є фізично здоровю та працездатною особою, має у власності 1/2 частину будинку, непрацездатних батьків не має, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться. В обґрунтування вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий час позивач зазначила, що в 2011 році до Харківського районного суду Харківської області нею подавалася позовна заява про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, однак він був залишений без розгляду, оскільки відповідач обіцяв, що оформить Ѕ частину будинку на дітей в рахунок сплати аліментів, щойно будуть готові необхідні документи, а поки він буде добровільно сплачувати аліменти в грошовій сумі. Отже звернення позивача до суду в 2011 році доводить, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів від відповідача, однак подальше самоусунення відповідача від виконання батьківських обовязків, приховування свого місцезнаходження унеможливило своєчасне стягнення аліментів. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2018 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засіданні, яке відбулося 22 грудня 2018 року, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, пояснила про обставини, викладені в позові. В подальші судові засіданні не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6\~ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 16 листопада 2010 року ( свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ №117053, видане 24 листопада 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ВЛ №150338, видане 20 грудня 2000 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова) та доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ВЛ №234922, видане 01 квітня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Харкова). Позивач [PERSON] працює на посаді лікаря педіатра в КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня №19», її загальна сума доходу за період з вересня 2017 року по лютий 2018 року становила 31643,50 гривень ( довідка КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №19» від 16 березня 2018 року за №19). В період з серпня 2017 року по серпень 2018 року позивач [PERSON] сплачувала заборгованість за спожиті комунальні послуги за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Лазурна, буд.9 на загальну суму 16815,66 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями та чеками. Згідно довідки Медичного коледжу Харківського національного медичного університету №67 від 14 березня 2018 року, [PERSON] навчається на 2 курсі відділення Медичного коледжу Харківського національного медичного університету за денню формою навчання за спеціальністю «Медсестринство», спеціалізацією «Сестринська справа», термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року. Як вбачається зі змісту договору про підготовку молодшого спеціаліста №89 від 02 серпня 2016 року та додаткової угоди №2 до договору №89 від 02 серпня 216 року 02 серпня 2016 року, укладених між [PERSON] (замовник) та Медичним коледжем Харківського національного медичного університету в особі директора [PERSON] (виконавець) загальна вартість освітньої послуги становить 47880 гривень, при цьому замовник вносить плату щомісяця у розмірі 1140 гривень. На виконання зазначеного договору позивачем здійснювалися виплати у період часу з вересня 2016 року по жовтень 2018 року, про що останньою надані відповідні квитанції та чеки. Згідно наданої позивачем медичної документації [PERSON] періодично проходить медичне обстеження в лікувальних закладах з приводу наявних у нього захворювань, зокрема: хронічного гастродуоденіту, дисфункції жовчовивідних шляхів, синуситу. Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Відповідно до ст. 51 Конституції України Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст.ст. 18, 27 Конвенції Організації\~Обєднаних Націй\~про права\~дитини від\~20\~листопада 1989\~року,\~ратифікованої постановою\~Верховної Ради\~України від\~27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки або\~у відповідних\~випадках законні\~опікуни несуть\~основну відповідальність\~за виховання\~і розвиток\~дитини.\~Найкращі інтереси\~дитини є\~предметом їх\~основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст.11 ЗУ « Про охорону дитинства»\~та\~ст. 141 СК України,\~\~батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Отже, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом\~статті 181\~СК України,\~способи\~виконання батьками\~обов'язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За\~домовленістю між\~батьками дитини\~той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі. За\~рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Статтею 183\~СК України\~передбачено,\~що частка\~заробітку (доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України\~передбачено,\~що при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує: 1)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом під час розгляду справи позивач працює та отримує дохід у вигляді заробітної плати, який за виключенням податків з доходів становить у середньому 4324,61 гривень щомісячно. Діти [PERSON], 04 грудня 2000 року та [PERSON] проживають разом з матірю [PERSON] за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Високий, вул. Лазурна, 9 та знаходяться на повному її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Позивачем під час судового розгляду також доведено, що окрім повсякденних витрат на утримання дітей, вона несе витрати на оплату комунальних послуг житлового приміщення, де вона проживає разом з дітьми, на навчання сина [PERSON] у Медичному коледжі Харківського національного медичного університету у розмірі 1140 гривень щомісячно, а також на медичне обслуговування дітей, про що останньою надані достатні докази. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем також не надано. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів, окрім вищевказаних обставин, суд також враховує прожитковий мінімум, встановлений\~Законом України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» для дітей віком від 06 до 18 років, який станом на станом на 1 січня 2019 року становить 2027 гривень. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від:05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Враховуючи викладене, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у єдиній частці від заробітку (доходу) батька у розмірі 1/3 частини віх усіх видів доходу відповідача, що на думку суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей та відповідає вимогам ст.ст. 181, 182 ЦК України. Разом з тим, відповідно до вимог статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 183\~СК України\~передбачено,\~що якщо\~стягуються аліменти\~на двох\~і більше\~дітей,\~суд визначає\~єдину частку\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька на\~їх утримання,\~яка буде\~стягуватися до\~досягнення найстаршою\~дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Судом встановлено, що 04 грудня 2018 року найстарша дитина [PERSON], [INFO], досяг повноліття. Тобто на момент постановлення зазначеного рішення суду, найстарша дитина, на утримання якої цим рішенням стягнуті аліменти в порядку ст.ст. 180-183 СК України, досягла повноліття, а тому, виходячи зі змісту статті 183 СК України, суд вважає необхідним встановити конкретну дату, з якої припиняється присудження аліментів на неповнолітніх дітей, яка є датою досягнення найстаршою дитиною повноліття, а саме до 04 грудня 2018 року, що не позбавляє позивача можливості звернутися до суду із окремим позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем також не надано. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Разом з тим, позивач у своїй позовній заяві ставить вимогу про стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за минулий час, а саме за період з 17 лютого 2011 року по 16 жовтня 2018 року, визначаючи способом стягнення таких аліментів їх присудження у твердій грошовій сумі, по 400 гривень щомісячно на кожну дитину. Згідно з ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. При цьому під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобовязаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обовязку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати. Ухилення від сплати аліментів полягає у винних навмисних діях (бездіяльності) відповідача. Тому позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обовязку по утриманню. Як встановлено судом під час судового розгляду, позивач дійсно, починаючи з 17 лютого 2011 року приймала заходи щодо одержання аліментів від відповідача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, але вони не були одержані у результаті ухилення останнього від надання будь-якої матеріальної допомоги. Зазначені обставини підтверджуються наступними доказами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач вже зверталася до суду із позовом про стягнення на її користь аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 лютого 2011 року позовну заяву залишено без розгляду. При цьому, як зазначає позивач, позов був залишений з тих підстав, що відповідач пообіцяв в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей. Матеріали справи не містять жодних доказів про надання відповідачем будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей, в тому числі починаючи з 17 лютого 2011 року. Судом встановлено, що позивач неодноразово зверталася до відповідача з письмовими вимогами щодо сплати матеріальної допомоги на утримання дітей, зокрема 12 червня 2013 року, 01 квітня 2014 року, 05 січня 2015 року, 10 жовтня 2017 року. Факт ухилення відповідача від сплати аліментів на утриманні неповнолітніх дітей протягом періоду з 17 лютого 2011 року по 16 жовтня 2018 року також підтверджується поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків. Так, свідок [PERSON], який є батьком позивача, пояснив, що після першого звернення його доньки до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дітей, батько дітей [PERSON] вмовив позивача забрати таку заяву, пообіцявши сплачувати матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку. Однак із зазначеного часу відповідач жодним чином не допомагав [PERSON] ані виховувати дітей, ані утримувати їх матеріально. Свідок разом зі своєю донькою здійснювали заходи щодо розшуку відповідача, телефонували йому, що також не принесло ніяких результатів. Свідок [PERSON], який є сином сторін, і який 04 грудня 2000 року досяг повноліття, зазначив, що батько покинув їх сімю у 2011 році, з цього часу він його не бачив, йому відомо, що мати приймала заходи щодо одержання аліментів від батька в добровільному порядку, однак останній ніякої матеріальної допомоги на утримання його та сестри [PERSON] не надає по теперішній час. Небажання [PERSON] приймати участь у житті дітей, забезпечувати їх матеріально свідчать про те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання своїх дітей. Відповідачем не надано жодних доказів на спростування вищевказаних обставин. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] приймала заходи щодо одержання аліментів від відповідача на утримання дітей, однак відповідач свідомо ухилявся від їх сплати, що є підставою для стягнення аліментів за минулий час. При стягненні аліментів за минулий час застосовуються загальні правила визначення розміру аліментів, які можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) платника і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене,\~суд вважає\~можливим задовольнити\~позовні вимоги\~в частині\~стягнення аліментів\~за минулий\~час у\~межох заявлених\~позивачем позовних\~вимог та\~у зазначений\~нею спосіб,\~а саме\~ у\~твердій грошовій\~сумі у\~розмірі 800\~гривень на\~обох дітей\~щомісячно. Визначивши покладення обов'язку на відповідача щомісячно сплачувати аліменти на утримання дітей за минулий час у період час з 17 лютого 2011 року по 16 жовтня 2018 року у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень (по 400 гривень на кожну дитину), що є значно меншим від розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки від заробітку на утримання двох неповнолітніх дітей до 04 грудня 2018 року, враховуючи майновий стан позивача, суд вважає, що визначення такого розміру аліментів не призведе до дисбалансу обов'язків батьків та їх витрат на дітей. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд покладає судові витрати, які складаються із судового збору за подання до суду позовної заяви, в якій міститься дві вимоги, на відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved