Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

[PERSON] (надалі-Позивач) звернулась в суд з позовом до Ратнівської селищної ради Ратнівського району Волинської області (надалі-Відповідач) третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON], про визнання права власності на 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] помер батько Позича [PERSON] З дня його смерті відкрилась спадщина на житлове будинковолодіння, що йому належало. 20.10.1997 року [PERSON] на випадок сворєї смерті склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Ратнівської державної нотаріальної контори Свербою А.О., зареєстрований в реєстрі за № 1649. Згідно даного заповіту Позивач є спадкоємцем належної спадкодавцю частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і побутових споруд, що знаходяться в [ADDRESS], а його дружина [PERSON] в силу ст. 1238 ЦК України має право довічного проживання в цьому будинку. Будучи спадкоємцем за заповітом, Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу в володіння та управління спадковим майном, у тому числі шляхом обробітку земельної ділянки, догляду за житловим будинком. Через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на будинок Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Статтею 392 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що в разі відсутності у власника майна документів, що засвідчують його право власності, він може звернутись до суду з позовом про визнання права власності. Згідно інформації комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» станом на 31.12.2012 року право власності на 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] згідно договору дарування, посвідченого Ратнівською державною нотаріальною конторою від 04.01.1991 за №4 та акту приймання в експлуатацію державною приймальною комісією закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку затвердженого рішенням виконкому Ратнівської селищної Ради народних депутатів від 11.01.1994 року №1. Вищенаведену обставину Позивач підтверджує реєстраційним посвідченням від 18.02.1994 року, що записано в реєстрову книгу №6 за реєстровим №704. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №23975736 від 17.06.2010, наданого Ратнівською державною нотаріальною конторою, 07.10.2003 року заведено спадкову справу №49490488, після смерті [PERSON], [INFO]. Таким чином, Позивач зазначає, що оскільки свідоцтво про право власності покійного [PERSON] на будинковолодіння не може бути видане в силу п. 11 ч. 2 ст. 346 Цивільного кодексу України, вказана обставина змусила Позивача звернутись в суд з позовом до селищної ради, у зв'язку з тим, що відповідно до ст. 1277 Цивільного кодексу України у випадку відсутності спадкоємців чи неприйняття ними спадщини, спадщина переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. 15.02.2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання в порядку спадкування права на 7/12 частки майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору дарування від 04.01.1991 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] останньому була подарована 1/2 частина недобудованого житлового будинку за адресою: [ADDRESS] процент готовності якого складав 58%. В період з 04.01.1991 року по 18.02.1994 року до отримання реєстраційного посвідчення прийнятого в експлуатацію житлового будинку на праві особистої власності [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти проводили оздоблювальні внутрішні роботи, здійснювали підключення електро-газопостачання в даному житловому будинку, тобто спільними зусиллями та спільними грошовими коштами завершили дане будівництво процент виконаних робіт в даному випадку становив 42% від загального об'єму виконаних робіт. Факт будівництва з початку й до завершення може посвідчити невістка [PERSON] та інші свідки при потребі. Згідно ст. 62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З дня смерті чоловіка відкрилась спадщина на майно, яке йому належало. Ще при житті [PERSON] 20.10.1997 року склав заповіт, зміст якого передбачав, що належну йому частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і побутових споруд заповів [PERSON] з наданням права довічного проживання в цьому будинку [PERSON] [PERSON] звернулась до Ратнівської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] В судовому засіданні Позивач та її представник позов підтримали з підстав зазначених в позовій заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] підтримаав позовні вимоги третьої особи [PERSON] Повно та всебічно з'ясувавши обставини, на які Позивач та Третя особа посилаються в обґрунтування доводів, які були покладені в основу позовних вимог за кожним із поданих позовів, а також заперечень на позови, дослідивши докази, подані на підтвердження таких, з врахуванням вимог процесуального закону про належність та допустимість доказів, Ратнівський районний суд дійшов висновку про часткову обгрунтованість вимог кожної із позовних заяв, з огляду на наступне: Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин. Надалі - Закон), громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом (ст. 13 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 534 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), чинного на дату смерті [PERSON], кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Із заповіту, складеного 20.10.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Ратнівської державної нотаріальної контори Свербою А.О., зареєстрований в реєстрі за № 1649 вбачається, що [PERSON] належну йому частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і побутових споруд, що знаходяться в [ADDRESS] заповів [PERSON] з наданням права довічного проживання в цьому будинку дружини - [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] відділом реєстрації актів цивільного стану Ратнівського районного управління юстиції Волинської області, [PERSON] помер [INFO]. Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України Позивач після смерті спадкодавця прийняла спадщину за заповітом шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк (аркуш справи 49). Разом з цим, досліджуючи обставини, викладені у позовній заяві третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, судом було встановлено наступне: Відповідно до припису ст. 62 Сімейного кодексу України (надалі - СК України), в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин (дата смерті [PERSON] - [INFO]) якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ч. 2 ст. 67 СК України (в редакції, чинній на [INFO]) передбачає право одного з членів подружжя скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі. З наявного у справі свідоцтва про одруження серія [NUMBER] (аркуш справи - 42) вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON]) було зареєстровано 12.05.1957 року, про що зроблено відповідний запис у книзі записів актів громадянського стану №18. Відповідно до копії Акту приймання в експлуатацію державною приймальною комісією закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку від 11.01.1994 року (аркуш справи - 14) було прийнято в експлуатацію будинок, розташований в [ADDRESS]. Згідно копії реєстраційного посвідчення від 18.02.2004 року, виданого Волинським обласним бюро технічної інвентаризації ? частина житлового будинку, розташованого в селищі [ADDRESS] зареєстрована за громадянином [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого Ратнівською «держнотконторою» 04.01.1991 р. №4 та акту приймання в експлуатацію державною приймальною комісією закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку від 11.01.1994 року було прийнято в експлуатацію будинок, розташований в [ADDRESS]. Викликані в судове засідання та допитані як свідки: [PERSON] (дочка Позивача та онука Третьої особи), [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (брат Позивачки та син Третьої особи) зазначили, що будівництво будинку здійснювалось спільними зусиллями [PERSON] та [PERSON], як членів подружжя. Беручи до уваги наведене в сукупності з нормами законодавства, діючого на дату виникнення спірних правовідносин, Суд дійшов висновку про те, що оскільки право власності на будинок, визнання права власності на який є предметом спірних правовідносин у даній справі, виникло у [PERSON] на момент перебування у шлюбних відносинах з [PERSON], ? частина вказаного житлового будинку є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, твердження Позивача у справі та його представника про те, що з моменту видачі реєстраційного посвідчення на ? частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON] саме у нього виникло право власності на даний будинок, а отже вказане майно не є об'єктом спільної сумісної власністю подружжя, не може слугувати підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] у повній мірі, з огляду на наступне: Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічну за змістом норму містить і ст. 16 Закон України «Про власність», чинного на момент виникнення права власності на будинок, відповідно до якої майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року (надалі - Інструкція), об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селиш міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Згідно п. 7 Інструкції реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком N 1. Відповідно до п. 8 додатку №1 до Інструкції, правовстановлюючими документами, серед іншого, є нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, дарування, міни будинків (домоволодінь), договори про відчуження будинків (домоволодінь) на умовах довічного утримання продавця покупцем. З огляду на наведене, беручи до уваги системний аналіз наведених вище норм матеріального права, Ратнівський районний суд Волинської області звертає увагу, що право власності на спірний будинок як на об'єкт нерухомого майна, виникло у подружжя саме з моменту державної реєстрації такого права - 18.02.1994 року, тобто з моменту видачі Волинським обласним бюро технічної інвентаризації відповідного реєстраційного посвідчення. При цьому, та обставина, що вказане посвідчення видане на ім'я лише [PERSON], не може слугувати підставою вважати, що право власності на спірний будинок з допоміжними спорудами виникло лише у спадкодавця, оскільки об'єктивне юридичне право власності на вказане майно виникло в момент перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбних відносинах. При цьому, твердження представника Позивача про те, що згідно договору дарування від 04.01.1991 року [PERSON] подарував ? частину недобудованого жилого будинку, процент готовності якого становив 58% в селищі [ADDRESS], як на підставу вважати, що власником вже 1/2 зареєстрованого будинку, розташованого за тією ж адресою, є виключно [PERSON], є необґрунтованим, оскільки об'єкт, який був подарований та об'єкт, право власності на який зареєстровано згідно вказаного реєстраційного свідоцтва, є два різні об'єкти права власності. Окрім того, відповідно до свідчень, які надали в судовому засіданні при розгляді даної справи свідки, викликані за клопотаннями Позивача та Третьої особи ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]), вказаний будинок був збудований шляхом спільної трудової та фінансової участі членів подружжя - [PERSON] та [PERSON] Також, вказані свідки підтвердили, що [PERSON], після смерті свого чоловіка вступила у фактичне володіння спадковим майном - будинком, розташованим в смт. [ADDRESS]. Отже, ? будинку, право власності на який зареєстровано відповідно до реєстраційного посвідчення від 18.02.1994 року, є спільним сумісним майном подружжя. Відповідно до змісту наявної в матеріалах справи копії заповіту від 20.10.1997 року, [PERSON], на випадок своєї смерті, належну йому частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і побутових споруд, що знаходяться в селищі [ADDRESS], заповів дочці - [PERSON] (Позивачу у справі) з наданням права довічного проживання в цьому будинку дружині - [PERSON] Таким чином, з огляду на наведене, беручи до уваги вимоги чинного законодавства [PERSON] мав право скласти заповіт, розпоряджаючись лише належною йому часткою в спільному сумісному майні подружжя - в 1/2 будинку з відповідними допоміжними спорудами, що ним і було зроблено. З огляду на наведене, [PERSON] заповів ? будинку своїй дочці - [PERSON] При цьому, ? будинку є власністю Третьої особи, як члена подружжя, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в цій частині слід задовольнити та визнати право власності Третьої особи на 1/4 будинку з допоміжними приміщеннями. Окрім того, відповідно до норми ст. 535 ЦК України (в редакції 1963 року з відповідними змінами та доповненнями) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Беручи до уваги ту обставину, що на момент відкриття спадщини [PERSON] досягла пенсійного віку, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення [NUMBER] від 29.10.2008 року, незалежно від змісту заповіту Третя особа має право на обов'язкову частку, яка повинна становити не менше двох третин частки, яка належала б кожному з членів сім'ї спадкодавця при спадкоємництві за законом. Згідно припису ч. 1 ст. 529 ЦК України, в редакції, чинній на дату смерті спадкодавця, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. З огляду на наведене, спадкоємцями першої черги [PERSON] є його дружина - [PERSON], донька - [PERSON] та син - [PERSON]. За таких обставин, беручи до уваги наведені вище норми матеріального права, обов'язкова частка при спадкуванні, яка повинна належати [PERSON] у будинку з відповідними допоміжними спорудами, становить 1/18 частини від усього будинку з допоміжними спорудами. Разом з цим, будучи обмеженим позовними вимогами Третьої особи, відповідно до яких [PERSON] просить визнати за нею право власності на обов'язкову частку у розмірі ? частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом. З огляду на наведене, позовна вимога [PERSON] щодо визнання права власності на обов'язкову частку підлягає задоволенню. Таким чином, беручи до уваги наведене вище, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 7/12 частки будинку, господарських споруд та побутових споруд, підлягають задоволенню частково. Третю особу слід визнати власником 7/24 житлового будинку, та 7/12 господарських будівель та побутових споруд, що знаходяться в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Щодо позовної вимоги про повернення [PERSON] оригінали документів, то Ратнівський районний суд Волинської області звертає увагу на ту обставину, що звертаючись з нею до суду, Позивач не довів тієї обставини, що вказаними документами володіє Позивач у справі і таке володіння є незаконним. За таких обставин, позов Третьої особи в цій частині є необґрунтованим, а отже й таким, в задоволенні якого слід відмовити. З огляду на наведене, частковому задоволенню й підлягає позов [PERSON] до Ратнівської селищної ради за участю третьої особи [PERSON] про визнання права власності на ? житлового будинку з господарськими будівлями і побутовими спорудами. Таким чином, [PERSON] слід визнати власником 5/24 житлового будинку, та 5/12 господарських будівель та побутових споруд, що знаходяться в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позови підлягають частковому задоволенню і Позивачем та Третьою особою сплачено документально підтверджені судові витрати згідно заявлених позовних вимог, Суд здійснює розподіл судових витрат в межах сплачених учасниками цивільного процесу коштів. На підставі викладеного,

Outcome: partial