Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) в інтересах малолітньої дитини 21 січня 2014 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) з участю третьої особи Служби у справах дітей Олександрійської міської ради про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є матір'ю дитини - [PERSON], [INFO], однак свої батьківські обов'язки не виконує, вона не піклується про його життя та здоров'я, моральний та фізичний розвиток, не створює належних умов для проживання дитини, оскільки дитина проживає біля своєї бабусі. В судовому засіданні позивач та прокурор позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в сулі, згідно її заяви, посвідченої нотаріально, вона позовні вимоги визнала повністю, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та погоджується на розгляд справи за її відсутності. Представник Олександрійської міської в судовому засіданні позовні вимоги вважають обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Інтереси Олександрійської міської ради в суді представляла по довіреності Омельяненнко О.В. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 150, 164 Сімейного кодексу України, за змістом яких батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватись про їх фізичний, моральний та духовний розвиток, навчання і готувати їх до самостійного життя. Батьківські права не можуть здійснюватись у суперечності з інтересами дітей. Якщо батьки неправильно використовують свої батьківські обов'язки та права, вони можуть бути позбавлені батьківських прав. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Згідно ст. ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, моральний та духовний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], його матір'ю вказана [PERSON], батько вказаний [PERSON] за заявою матері (актовий запис відділу реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції № 83 від 15 лютого 2005 року). Суд приймає до уваги, що з 2006 року дитина з матір'ю не проживає, мати дитини залишається осторонь виховання дитини. Судом встановлено, що мати дитини зарекомендувала себе посередньо, з дитиною не проживає, не дбає за нею, не займається її вихованням та залишається осторонь виховання сина. Суд також приймає до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини № 798/9/10/3 від 30 грудня 2013 року про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно його дитини - [PERSON], [INFO] та про стягнення аліментів на утримання дитини. Суд вважає доведеним, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання своєї дитини, що є підставою для суду позбавити її батьківських прав. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд вважає, що вони також підлягають задоволенню. Виходячи з характеру правовідносин, доведеності своїх вимог, а також

Outcome: approved