Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просила перевести права та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу від 05.01.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], на її неповнолітню дочку [PERSON], а також визнати недійсним договір дарування від 11.05.2012 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовано тим, що співвласниками квартири спільного заселення [ADDRESS] були [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Після смерті [PERSON] неповнолітня [PERSON] успадкувала 1/3 частину приміщення у спірній квартирі. Крім неї спадкоємцями померлого є [PERSON] та [PERSON], які також успадкували по 1/3 частині квартири. При оформленні спадщини у листопаді 2013 року позивачу стало відомо, що 05.01.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу приміщення спірної квартири, а 11.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 1/3 частини приміщення спірної квартири. Своєї згоди на відчуження спірної квартири позивач, як законний представник дитини, не давала. Із письмовим повідомленням про намір продати свою частку [PERSON] та [PERSON] не звертались. Позивач вважає, що за договором купівлі-продажу порушено переважне право купівлі [PERSON], а тому на неї слід перевести права та обов'язки покупця. Договір дарування, на її думку, порушує права та інтереси неповнолітньої дитини, як спадкоємця [PERSON] У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, проти його задоволення заперечували, надали свої письмові заперечення проти позову, які мотивовано тим, що [PERSON] був власником окремого приміщення в квартирі спільного заселення, яке не відносилось до спільної часткової власності, у зв'язку з чим позивач не мала переважного права купівлі. Крім того, договір дарування жодним чином не порушує права неповнолітньої дитини. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись неодноразово, причини неявки суду не відомі, письмові заперечення проти позову суду не надавали. Представник органу опіки та піклування позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є квартирою спільного заселення, яка складається з трьох окремих жилих кімнат та приміщень загального користування, що підтверджується інвентарними справами № 83333, 63987, 83332. Власниками кожної з кімнат на підставі свідоцтв про право власності були [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожен з яких використав своє право і приватизував окремі кімнати в квартирі спільного заселення. [INFO] [PERSON] помер. Належну йому на праві власності кімнату в квартирі спільного заселення по 1/3 успадкували [PERSON] (мати померлого), [PERSON] (донька помрлого) та неповнолітня [PERSON] (донька померлого). 05.01.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу приміщення у спірній квартири. 11.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 1/3 частини приміщення у спірній квартирі. Суд вважає, що позовні вимоги в частині переведення прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу від 05.01.2012 року є необґрунтованими. Оскільки відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] продав майно, яке належало йому на праві власності. Статус спільного заселення квартири не утворює спільної часткової власності на приміщення цієї квартири, кожне з окремих приміщень є самостійним об'єктом права власності, що відповідає вимогам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 ЦК України власникові належить право розпоряджатися своїм майном. Отже позивач не мала переважного права купівлю цього приміщення. Таким чином, при відчужені спірного приміщення, яке належало [PERSON], не були порушені права неповнолітньої [PERSON], а відтак суд не вбачає підстав для переведення на неї прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажду. Не є також обґрунтованими вимоги щодо визнання договору дарування недійним. Так, позивач в якості підстав позову в цій частині посилається на вимоги ст.ст. 11, 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст. 177 СК України. Однак ці правові норми не можуть бути застосованими до спірних правовідносин, оскільки регулюють відносини щодо додержання батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового майна. [PERSON] не є матір'ю неповнолітньої [PERSON] або особою, яка її замінює, а відтак відчужуючи частину спірного нерухомого майна шляхом дарування, не була зобов'язана діяти у порядку та у спосіб, які передбачають зазначені вище норми права. Чинним законодавством України не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, неповнолітні діти, якщо власник не є їх батьком або ж особою, яка його замінює. Інших підстав для визнання договору дарування недійсним позивачем не зазначено. Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що договір дарування від 11.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] є удаваною угодою, насправді між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, що підтвердив і сам [PERSON], пояснивши, що після сплати [PERSON] коштів за майно ними вирішено оформити відчуження майна договором дарування. Відповідно до положень ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно вимог ч.ч. 1 та 2 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку. Відповідно до ч. 4 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав та обов'язків покупця. Вчинивши договір купівлі-продажу та оформивши його договором дарування, [PERSON] та [PERSON] порушили права [PERSON] та [PERSON], як власників по 1/3 частині приміщення у квартирі спільного заселення, на переважне право купівлі частки у спільній частковій власності. За таких обставин єдиним способом захисту для позивача є переведення прав та обов'язків покупця за договором дарування від 11.05.2012 року, який є удаваною угодою купівлі-продажу. Такі вимоги позивачем не заявлялись. Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed