overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 26 серпня 1995 року, мають повнолітню дочку [PERSON] [INFO] . У липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення між ними сімейних відносин внаслідок різних поглядів на життя та шлюб, втрати взаємопорозуміння, у зв`язку із чим між ними постійно виникають конфлікти, в ході яких відповідач допускає сімейне насильство. Вважає подальше збереження сім`ї неможливим. Зазначає, що спільного господарства з відповідачем не веде, примирення не бажає. Однак відповідач не бажає розірвати шлюб в добровільному порядку. Представник позивача просить розглянути справу за його відсутністю та відсутністю позивачки, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що надав відповідну заяву, підтримавши доводи позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ЦПК України, відзив на позов не надав. У зв`язку із зазначеним та на підставі вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені статтею 112 СК України. Як вбачається з наданих доказів шлюбні відносини між подружжям припинені у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя і шлюб та ведення спільного господарства, що потягло за собою втрату між ними почуття любові та поваги, і доказів можливості відновлення сім`ї до суду не надано. Сторони спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, на примирення позивач не погоджується. У зв`язку із зазначеним суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам подружжя. Спору щодо\~поділу спільного\~майна \~ між\~сторонами не\~виникає. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 26 червня 1999 року, мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], якого утримують матеріально. У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення між ним сімейних відносин з червня 2017 року внаслідок різних інтересів, втрати взаємопорозуміння та поваги, у зв'язку із чим вважає подальше збереження сім'ї неможливим. Зазначає, що спільного господарства з відповідачем не веде, примирення не бажає, оскільки тривалий час вони разом не проживають. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. [PERSON] просить розглянути справу за її відсутністю, про що надала відповідну заяву, підтримала доводи позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав за заявленими підставами. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені статтею 112 СК України. Як вбачається з наданих доказів шлюбні відносини між подружжям припинені з червня 2017 року у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства, що потягло за собою втрату між ними почуття любові та поваги, і доказів можливості відновлення сім»ї до суду не надано. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, на примирення не погоджуються. У зв'язку із зазначеним суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам подружжя. Спорів щодо поділу спільного майна та утримання неповнолітнього сина, який проживає разом з позивачкою, між сторонами не виникає. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 27 серпня 2016 року, мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає із матір'ю. У листопаді 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на втрату ними взаємопорозуміння та поваги, у зв'язку із чим вважає подальше збереження сім'ї неможливим. Зазначає, що спільного господарства з відповідачем не веде, примирення не бажає, оскільки вони разом не проживають з червня 2018 року. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Також [PERSON] просить розглянути справу за її відсутністю, про що надала відповідну заяву, підтримала доводи позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав за заявленими підставами. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені статтею 112 СК України. Як вбачається з наданих доказів шлюбні відносини між подружжям припинені з червня 2018 року у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства, що потягло за собою втрату між ними почуття любові та поваги, і доказів можливості їх відновлення до суду не надано. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, на примирення не погоджуються. У зв'язку із зазначеним суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам подружжя. Спорів щодо поділу спільного майна та матеріального утримання дитини між сторонами не виникає. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 28.09.2007 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Демографічної служби мерії м. Санта Маргеріта Лігуре (Провінція Генуї, Італійська Республіка). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ними припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, переконані, що відновлення подружніх відносин неможливе, а їх спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Повідомили суд, що спори з приводу поділу їх спільного майна відсутні, досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дітей, участь у їх вихованні та утриманні шляхом укладання нотаріально посвідченого договору від 16.04.2021 року В судове засідання заявники не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, повідомили суду, що заявлені вимоги підтримують. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини, що мають істотне значення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, на виконання вимог ст. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання про розподіл спільного майна, уклали договір щодо умов утримання спільних дітей та про сплату аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 29.10.2007року, від даного шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . У червні 2021року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення між ними сімейних відносин на протязі останніх років внаслідок різних поглядів на життя, втрати взаємопорозуміння, у зв`язку із чим вважає подальше збереження сім`ї неможливим. Зазначає, що спільного господарства з відповідачем не веде, примирення не бажає. Просить розглянути справу за його відсутністю у підготовчому засіданні, про що надав відповідну заяву, підтримавши доводи позову у повному обсязі. Відповідач в судове засідання з`явилась, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені статтею 112 СК України. Як вбачається з наданих сторонами доказів шлюбні відносини між ними припинені у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя і шлюб, що потягло за собою втрату між ними почуття любові та поваги, і доказів можливості відновлення сім`ї до суду не надано. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, на примирення не погоджуються. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв`язку із зазначеним суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам подружжя. Спору щодо поділу спільного майна та утриманням їх неповнолітніх дітей між сторонами не виникає. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 29 жовтня 2013 року, від якого [INFO] в них народився син [PERSON]. 8 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в сумі 700 грн. щомісячно до повноліття сина, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги не надає. В судове засідання позивач не з'явилася, повідомлена про час і місце судового розгляду належним чином, направивши на адресу суду заяву, в якій просить розглянути дану справу за її відсутності в порядку заочного розгляду, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений про час і місце судового розгляду належним чином, не повідомивши про причини неявки. Відповідно до вимог ст. 224 ч. 1 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.. Так, відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як з'ясовано судом, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 29 серпня 2010 року, від якого [INFO] в них народився син [PERSON]. 15 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття сина, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги не надає. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, лише в розмірі 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу), посилаючись на наявність у [PERSON] на утриманні непрацездатного батька [PERSON] Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як з'ясовано судом, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 29 червня 2016 року, дітей від якого не мають. У лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення з лютого 2017 року між ними шлюбно-сімейних відносин через відсутність взаємопорозуміння та спільних інтересів, що потягло за собою відчуження, у зв'язку із чим вважає подальше збереження сім'ї неможливим. Зазначає, що спільного господарства з відповідачем не веде, примирення не бажає. Просить розглянути справу за його відсутністю, про що надав відповідну заяву, підтримав доводи позову. [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечує, факт припинення шлюбних відносин за мотивами, зазначеними позивачем, не оспорює, вважаючи не можливим збереження сім'ї. Просить розглянути справу за її відсутністю. Перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені статтею 112 СК України. Як вбачається з наданих сторонами доказів шлюбні відносини між подружжям припинені з лютого 2017 року у зв'язку з відсутністю порозуміння між ними з питань сімейного життя, що потягло за собою відчуження, втрату почуттів, і доказів можливості їх відновлення суду не надано. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, примирення не бажають. У зв'язку із зазначеним суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Спорів щодо поділу спільного майна між сторонами не виникає. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Між тим сторони не бажають примирення, тому застосування зазначеної норми права по суті є формальним обов'язком суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 2 серпня 1998 року, від якого [INFO] в них народилася донька [PERSON]. 18 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно і до повноліття доньки, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги не надає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як з'ясовано судом, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 2 серпня 2003 року, від якого 3 червня 2007 року в них народився син [PERSON]. 7 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина в частці від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 1 січня 2016 року і до повноліття сина, посилаючись на те, що відповідач матеріальної допомоги не надає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на те, що дружина проживає в його будинку, вивезла звідти його особисті речі та не сплачує комунальні платежі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як з'ясовано судом, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що із [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 7 липня 2016 року і до повноліття дитини.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 30.08.2003року, від даного шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . У вересні 2021року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на припинення між ними сімейних відносин з січня 2021року внаслідок різних поглядів на життя, втрати взаємопорозуміння, у зв`язку із чим вважає подальше збереження сім`ї неможливим. Зазначає, що спільного господарства з відповідачем не веде, примирення не бажає. Просить розглянути справу за його відсутністю у підготовчому засіданні, про що надав відповідну заяву, підтримавши доводи позову у повному обсязі. Відповідач в судове засідання з`явилась, проти задоволення позову не заперечувала, та надала відповідну заяву. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені статтею 112 СК України. Як вбачається з наданих сторонами доказів шлюбні відносини між ними припинені у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя і шлюб, що потягло за собою втрату між ними почуття любові та поваги, і доказів можливості відновлення сім`ї до суду не надано. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, на примирення не погоджуються. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв`язку із зазначеним суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам подружжя. Спору щодо поділу спільного майна та утриманням їх неповнолітніх дітей між сторонами не виникає. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved