Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - «Заявник») звернулась до суду з заявою про встановлення факту що має юридичне значення. Зазначила, що перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу із громадянином РФ [PERSON] , [INFO] . Від фактичних шлюбних відносин у заявниці та [PERSON] народилася дочка - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Бухгольц-дер-Нордхайде, номер актового запису Г 96/2014, місце народження дитини - Федеративна республіка Німеччина. Дитина є громадянкою України та проживає разом з матір`ю на території України. [PERSON] , будучи громадянином РФ, проживав на території Федеративної Республіки Німеччина. Однак, як стало відомо заявниці, перебуваючи в лютому місяці 2017 року на відпочинку в Арабській Республіці Єгипет, раптово помер. В травні 2017 року заявниця їздила до РФ в м.Москва та намагалася отримати офіційні документи про смерть [PERSON] та залишила запит про надання необхідної інформації, однак жодних відповідей не отримала. 01.12.2017 року в Генконсульстві РФ в м.Гамбург, Німеччина, заявницею було отримано довідку №510/2017 з якої вбачається, що Генконсульство РФ в м.Гамбург, Німеччина посвідчує, що громадянин РФ [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий МЗС Росія 30.01.2013 року, с 24.09.2013 року перебував на обліку, а 03.02.2017 року знятий з обліку в Генконсульстві РФ в Гамбурзі, Німеччина по причині «смерть». На даний час заявниця уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Дарницьким районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №550. Оскільки чоловік заявниці має намір усиновити [PERSON] , заявник звернулася до суду та просила встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка настала [INFO] . 21.04.2021 року в судовому засіданні допитана в порядку ст.92 ЦПК України у якості свідка заявник - [PERSON] пояснила наступне. [PERSON] був її цивільним чоловіком з 2012 року по 2014 рік. 10.02.2014 році у м.Гамбург, Німеччина народилася їхня спільна дочка. У цьому ж році їхні стосунки погіршилися та згодом вони перестали спілкуватися. Періодично у 2015 році той слав їй лише електронні листи, а потім взагалі перестав виходити на зв`язок. У 2017 році вона дізналася, що [PERSON] помер в Єгіпті під час дайвінгу. Вона дізналася про це із соціальних мереж, де його тренером було розміщено інформацію про смерть та пошук родичів і знайомих. Однак, вона знала, що його мати та батько померли, а братів та сестер у нього не було. Після цього вона спробувала зв`язатися с консулом їй повідомили, що [PERSON] дійсно загинув, оскільки у нього не було страховки, то місяць його тіло перебувало у морзі у м.Хургада і після цього було поховано на Сінайському кладовищі у цьому місті. Пізніше її підтвердила ці обставини знайома померлого з Німеччини - [PERSON] . Також ці обставини її підтвердив адвокат Лічнова із Німеччини, якій і надіслав її певні документи. У травні 2017 року вона їздила до міністерства закордонних справ РФ для отримання свідоцтва про смерть [PERSON] , їй обіцяли видати такий документ, але коли вона через місяць приїхала для його отримання, їй відмовили. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеним у заяві, просила її задовольнити. У судовому засіданні представник заявника - адвокат Крепель Д.І. вимоги заяви підтримав, надав суду аналогічні пояснення, просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.23, 25, 36). Суд, вислухавши пояснення Заявника, представника Заявника та свідка дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. Заявник перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу із громадянином РФ [PERSON] [INFO] . Від фактичних шлюбних відносин у заявниці та [PERSON] народилася дочка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Бухгольц-дер-Нордхайде, номер актового запису Г 96/2014, місце народження дитини - Федеративна республіка Німеччина. Дитина є громадянкою України та проживає разом з матір`ю на території України (а.с.5-6). Як вбачається з довідки №510/2017 від 01.12.2017 року, виданої Генконсульством РФ в м.Гамбург, Німеччина, громадянин РФ [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , виданий МЗС Росія 30.01.2013 року, с 24.09.2013 року перебував на обліку, а 03.02.2017 року знятий з обліку в Генконсульстві РФ в Гамбурзі, Німеччина по причині «смерть» (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Дарницьким районним у м.Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №550, заявниця (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») уклала шлюб з [PERSON] (а.с.8). Таким чином, надані заявником докази у своїй сукупності підтверджують вказані ним обставини. Оригінали вищевказаних доказів були досліджені судом у засіданні, а копії долучено до матеріалів справи. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що мають юридичне значення. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку з втратою годувальника. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що заяву [PERSON] необхідно задовольнити, оскільки вона обґрунтована, а її доводи не спростовані та підтверджені належним і допустимими доказами. На підставі викладеного та

Outcome: approved