Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання права власності на квартиру. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що за договором міни квартири від 23.07.1991 року реєстр № 1-3729 отримала у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] . Цей договір було посвідчено П`ятою Ворошиловградською державною нотаріальною конторою. Оригінал договору було втрачено піл час обстрілів, які проводились під час проведення АТО в тому числі в межах смт. Станиця Луганська. Факт того, що її квартира постраждала підчас обстрілів підтверджується актом обстеження складеним комісією із працівників Станично-Луганської селищної ради 22.03.2016 року. Позивачка зверталася до Луганського обласного державного нотаріального архіву та на юридичну адресу П`ятої Луганської державної нотаріальної контори із запитом, про можливість отримання дублікату договору міни. Відповідно до відповідей які їй надійшли від Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори та Луганського державного нотаріального архіву: надати відомості щодо договору міни квартири посвідченого 23.07.1991 року П`ятою Ворошиловградською державною нотаріальною конторою не має можливості, оскільки архів П`ятої Ворошиловградської державної нотаріальної контори знаходиться на тимчасово окупованій території, де влада України не здійснює свої повноваження та архів не передавався га підконтрольну владі України територію. На підтвердження того, що позивачка дійсно отримала у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , вона надала докази: -копію договору міни квартири від 23.07.1991 року реєстраційний № 1-3729 (оригінал втрачений); -копію технічного паспорту на квартиру за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним позивачка просить визнати за нею право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 49,5 кв.м., з якої житлової площі - 27 кв.м. Позивачка у судове засідання не з`явилась, до початку розгляду справи надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача - Станично-Луганської селищної військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області, у судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] відповідно до паспорту громадянина України № [NUMBER] виданого органом №4457 від 14.06.2019 року, народилась [INFO] , та відповідно до довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № 216002-2019 з 03.10.1995 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На підставі договору міни квартири від 23.07.1991 року реєстраційний № 1-3729 року посвідчений п`ятою Ворошиловградською нотаріальною конторою, було засвідчено право приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, на підставі записів, що містяться у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок (інвентаризаційна справа № 4952), паспорт виготовлено за станом га 15.10.1989 року. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З наведених матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] отримала у власність квартиру за адресо: [ADDRESS] , на підставі договору міни від 23.07.1991 року реєстраційний № 1-3729, але оригінал документу був втрачений, підчас обстрілів в момент проведення АТО. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на квартиру зазначену нею у позовній заяві. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: approved