Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Адвокат Хартов Максим Валерійович в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що відповідно до укладеного договору позики від 27.09.2018 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у сумі 7000 доларів США під 4% щомісячних процентів, які він зобов`язався повернути щомісячно в період з 01.11.2018 року по 01.10.2019 року щомісячним платежем у розмірі 865 доларів США. Відповідач належним чином не виконав зобов`язання за договором позики та не повернув у повному обсязі отримані грошові кошти та відсотки за користування ними. 10.06.2021 року позивач направила відповідачу вимогу про повернення заборгованості за договором позики, яка отримана відповідачем та залишена ним без виконання. В період дії договору відповідачем повернуто частково суму відсотків за користування позикою у сумі 1111 доларів США. Станом на 01.10.2019 року за відповідачем утворилась заборгованість за вказаним договором позики в загальній сумі 9926 доларів США, яка складається із основної суми боргу в сумі 7000 доларів США та несплачених відсотків за користування позикою в сумі 2926 доларів США. Також на підставі ст. 625 ЦК України з урахуванням курсу НБУ станом на 01.10.2019 року у розмірі 24,1975 грн. та еквіваленту суми заборгованості за договором позики у розмірі 269701,33 грн. відповідач повинен відшкодувати за період з 01.11.2018 року по 18.06.2019 року інфляційні втрати у сумі 27159,95 грн. та 3 проценти річних у сумі 11540,01 грн. Просив стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] заборгованість за договором позики від 27.09.2018 року в загальній сумі 9926 доларів США, яка включає 7000 доларів США суми основного боргу та 2926 доларів США несплачених відсотків за користування позикою, а також 27159,95 грн. інфляційного збільшення та 11540,01 грн. 3% річних за період з 01.10.2018 року по 18.06.2019 року, та понесені судові витрати у розмірі 3084,01 грн. судового збору і у розмірі 17000 грн. витрат на правничу допомогу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Хартов М.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 27.09.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено усний договір позики, відповідно до умов якого позивач передала у власність відповідача грошові кошти у розмірі 7000 доларів США під 4% щомісячних, який зобов`язався повернути вказану суму грошових коштів в період строку з 01.11.2018 року щомісячним платежем у розмірі 865 доларів США по 01.10.2019 року. Вказана обставина підтверджується розпискою від 27.09.2018 року, складеною власноручно [PERSON] . Згідно з квитанціями про поповнення картки [PERSON] повернув [PERSON] грошові кошти у сумі 1500 грн. 26.10.2019 року, у сумі 2500 грн. 14.12.2019 року, у сумі 2000 грн. 12.01.2020 року, у сумі 2000 грн. 19.01.2020 року, у сумі 2000 грн. 26.01.2020 року, у сумі 2010 грн. 02.02.2020 року, у сумі 3015 грн. 14.02.2020 року, у сумі 2000 грн. 19.02.2020 року, у сумі 500 грн. 13.06.2020 року, у сумі 2000 грн. 18.06.2020 року, у сумі 1000 грн. 30.06.2020 року, у сумі 2800 грн. 11.07.2020 року, у сумі 2850 грн. 28.07.2020 року, у сумі 2850 грн. 06.08.2020 року та у сумі 2900 грн. 12.10.2020 року. Згідно з положеннями ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно правових висновків Верховного суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013 року по справі №6-63цс13, від 11.11.2015 року по справі №6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно положень ч. 1-2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що 27.09.2018 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 7000 доларів США під 4% щомісячних та зобов`язався повернути вказану суму грошових коштів в строк з 01.11.2018 року по 01.10.2019 року щомісячним платежем у розмірі 865 доларів США. Згідно з розрахунком заборгованості за договором позики, зробленим позивачем, відповідач [PERSON] повернув частину відсотків у загальній сумі 1111 доларів США та має заборгованість в загальній сумі 9926 доларів США, яка складається із основного боргу у сумі 7000 доларів США та несплачених відсотків у сумі 2926 доларів США, а також відповідач повинен відшкодувати за період з 01.10.2018 року по 18.06.2019 року інфляційні втрати у сумі 27159,95 грн. та 3 проценти річних у сумі 11540,01 грн. Проте щодо розрахунку розміру заборгованості за договором позики суд відзначає наступне. Враховуючи умови договору позики, визначені розпискою [PERSON] від 27.09.2018 року, суд вважає, що останній має заборгованість у загальному розмірі 9116,04 доларів США, що складається із суми основного боргу у розмірі 7000 доларів США та відсотків за користування позикою у розмірі 2116,04 доларів США. Сума основного боргу за договором позики становить 7000 доларів США, а сума відсотків за користування позикою за період з 01.11.2018 року по 01.10.2019 року - 3360 доларів США (4% від 7000 доларів США = 280 доларів США; 280 доларів США х 12 місяців = 3360 доларів США). Визначаючи вказані суми, судом встановлено, що відповідач [PERSON] частково повернув [PERSON] грошові кошти за вказаним договором позики. При цьому відповідач здійснював повернення грошових коштів у відповідних сумах у гривні, а не у розмірі щомісячного платежу у сумі 865 доларів США, визначеного умовами договору позики. Таким чином, під час здійснення розрахунку суд вважає за необхідне перерахувати кожний платіж відповідача відповідно за курсом НБУ на дату платежу у долари США: - 26.10.2019 року зараховано 1500 грн., що складає 59,74 доларів США (1500 грн. : 25,11 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 59,74 доларів США); - 14.12.2019 року зараховано 2500 грн., що складає 106,11 доларів США (2500 грн. : 23,56 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 106,11 доларів США); - 12.01.2020 року зараховано 2000 грн., що складає 83,47 доларів США (2000 грн. : 23,96 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 83,47 доларів США); - 19.01.2020 року зараховано 2000 грн., що складає 83,02 доларів США (2000 грн. : 24,09 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 83,02 доларів США); - 26.01.2020 року зараховано 2000 грн., що складає 81,57 доларів США (2000 грн. : 24,52 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 81,57 доларів США); - 02.02.2020 року зараховано 2010 грн., що складає 80,69 доларів США (2010 грн. : 24,91 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 80,69 доларів США); - 14.02.2020 року зараховано 3015 грн., що складає 123,21 доларів США (3015 грн. : 24,47 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 123,21 доларів США); - 19.02.2020 року зараховано 2000 грн., що складає 81,83 доларів США (2000 грн. : 24,44 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 81,83 доларів США); - 13.06.2020 року зараховано 500 грн., що складає 18,80 доларів США (500 грн. : 26,59 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 18,80 доларів США); - 18.06.2020 року зараховано 2000 грн., що складає 74,71 доларів США (2000 грн. : 26,77 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 74,71 доларів США); - 30.06.2020 року зараховано 1000 грн., що складає 37,47 доларів США (1000 грн. : 26,69 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 37,47 доларів США); - 11.07.2020 року зараховано 2800 грн., що складає 104,91 доларів США (2800 грн. : 26,93 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 104,91 доларів США); - 28.07.2020 року зараховано 2850 грн., що складає 102,70 доларів США (2850 грн. : 27,75 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 102,70 доларів США); - 06.08.2020 року зараховано 2850 грн., що складає 102,89 доларів США (2850 грн. : 27,70 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 102,89 доларів США); - 12.10.2020 року зараховано 2900 грн., що складає 102,84 доларів США (2900 грн. : 28,20 грн. (курс НБУ за 1 долар США) = 102,84 доларів США). Загальна сума, сплачена відповідачем, становить 1243,96 доларів США, що підлягає відрахуванню від суми відсотків за користування позикою. Доказів, які б свідчили про повернення відповідачем інших сум заборгованості за вказаним договором позики [PERSON] , судом не встановлено. Отже розмір заборгованості зі сплати відсотків за користування позикою за період з 01.11.2018 року по 01.10.2019 року, визначеного на підставі договору позики, становить 2116,04 доларів США (3360 доларів США - 1243,96 доларів США = 2116,04 доларів США). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не виконав зобов`язання за договором позики від 27.09.2018 року, тому вимоги позивача [PERSON] щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики підлягають задоволенню частково в загальному розмірі 9116,04 доларів США, що складається із суми основного боргу у розмірі 7000 доларів США та відсотків за користування позикою за період з 01.11.2018 року по 01.10.2019 року у розмірі 2116,04 доларів США. При цьому суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц, та з урахуванням приписів ст. 192, ч. 4 ст. 524 ЦК України вважає, що оскільки умовами вказаного договору передбачено надання грошей в позику в доларах США, на користь позивача має бути стягнута заборгованість за договором позики саме в доларах США без зазначення еквіваленту в національній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, що не суперечить чинному законодавству. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі №14-134цс18. Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних у сумі 11540,01 грн. та інфляційних втрат у сумі 27159,95 грн. за прострочення сплати заборгованості за вказаним договором позики, суд відзначає наступне. Позивач у своєму розрахунку в частині стягнення за період заявлений позивачем з 01.10.2018 року по 18.06.2019 року інфляційних втрат та 3 річних за прострочення сплати заборгованості за вказаним договором позики визначила для розрахунку розмір заборгованості у сумі 269701,33 грн. з урахуванням курсу НБУ станом на 01.10.2019 року у розмірі 24,1975 грн. Водночас суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц, який передбачає, що оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Також у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року №6-49цс12 міститься правовий висновок, згідно якого передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Розмір 3% річних за прострочення сплати заборгованості становить 172,33 доларів США, розрахований виходячи із розрахунку: 9116,04 доларів США х 230 днів (за період визначений згідно з умовами договору позики з 01.11.2018 року по 18.06.2019 року) х 3 / 100 / 365 днів у році = 172,33 доларів США. Таким чином, враховуючи положення ст. 13 ЦПК України, з відповідача [PERSON] не підлягають стягненню 3 проценти річних за прострочення сплати заборгованості у сумі 11540,01 грн., у зв`язку з тим, що у даному випадку має братися прострочена сума, визначена у договорі позики від 27.09.2018 року, а не її еквівалент у національній валюті України. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат за договором позики 7000 доларів США від 27.09.2018 року, виходячи з наступного. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики від 27.09.2018 року, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року по справі №6-771цс15, та у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі №564/2199/15-ц. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню в загальному розмірі заборгованості за договором позики від 27.09.2018 року у сумі 9116,04 доларів США, що складається із суми основного боргу у розмірі 7000 доларів США та відсотків за користування позикою у розмірі 2116,04 доларів США. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2374,69 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 9116,04 доларів США, що становить 237472,84 грн. з урахуванням курсу НБУ 26,05 грн. станом на 11.11.2021 року (день ухвалення рішення) за 1 долар США; 3084,01 грн. розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду. Щодо стягнення суми судових витрат на правничу допомогу у розмірі 17000 грн. суд відзначає наступне. У позові представник позивача адвокат Хартов М.В. зазначив, що витрати позивача на правничу допомогу складають 17000 грн. (орієнтовний та кінцевий розрахунок вказаних витрат буде наданий за результатами розгляду справи). На підтвердження витрат, понесених на правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивач [PERSON] та її представник адвокат Хартов М.В. не надали суду відповідних документів. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач не підтвердила належними доказами понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 17000 грн., що має наслідком відмову в стягненні цих витрат з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial