Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

[PERSON] помер 23 травня 2015 року у віці 71 року в с. Родінське Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторне) від 29.10.2015 серії І-ЖС № 335992. Встановлення факту постійного спільного проживання з [PERSON] на момент його смерті необхідно заявнику для підтвердження факту прийняття ним спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] З матеріалів спадкової справи № 59/2015 до майна померлого 23 травня 2015 року [PERSON] вбачається, що заінтересовані особи по даній справі 18.11.2015 звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті їхнього батька, при цьому, в заявах зазначають про [PERSON] як сина спадкодавця. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст. 234, 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тобто фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент смерті останнього відноситься до фактів, що мають юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на спадщину. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Таким чином, термін «місце проживання», вжитий у ЦК України, є більш широким у порівнянні із відповідним терміном, закріпленим у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», і охоплює також вжитий у цьому Законі термін «місце перебування». Відтак, факт спільного проживання осіб, у розумінні норм ЦК України, який відповідно до ч. 2 ст. 4 цього Кодексу, є основним актом цивільного законодавства, не залежить від реєстрації місця проживання осіб за однією адресою. Реєстрація місця проживання чи місця перебування фізичної особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод або підставою для їх обмеження, згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Разом з цим, фактом, що має юридичне значення, встановлення якого є предметом судового розгляду у даній справі, є саме постійне спільне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент смерті останнього. Визначаючи постійне місце проживання, суд з огляду на приписи ст. 29 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», бере до уваги те місце проживання, у якому особа протягом року знаходиться найбільший час. З паспорту заявника вбачається, що він зареєстрований за адресою: [INFO]. Довідкою Підгірненської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 12.09.2016 № 459 про склад сімї [PERSON] підтверджується те, що його син [PERSON] дійсно на момент смерті [PERSON] 23.05.2015 проживав разом з ним без реєстрації. Факт постійного спільного проживання заявника з [PERSON] по день його смерті не заперечується також і заінтересованими особами у справі. Враховуючи вищезазначене, суд визнає доведеним факт постійного спільного проживання заявника з [PERSON] з липня 2013 року по день смерті останнього, отже заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved