Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 19 лютого 2011 року відділом державної РАЦС Березівського районного управління юстиції Одеської області за актовим записом №11 був зареєстрований шлюб з відповідачем, від якого 9 січня 2012 року народилася дочка. Сумісне проживання та ведення спільного господарства припинені між ними з 15 лютого 2017 року, а подружні відносини не можуть існувати через те, що відповідач не підтримує нормальні сімейні стосунки, вчиняє сварки та не забезпечує матеріально сімю, тому вважає, що спільне життя з відповідачем вже неможливе, а шлюбні відносини фактично розпалися, у звязку з чим, просить розірвати шлюб та залишити їй шлюбне прізвище. Крім того, у період спільного проживання вони придбали за 8000 доларів США, що на березень 2017 року становить 215280 грн., автомобіль марки Chevrolet Niva, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова Х9L21230050075506, який був зареєстрований на імя відповідача та на даний час знаходиться у його володінні й користуванні. У звязку з тим, що вказаний автомобіль є їх спільною сумісною власністю, тому просить задовольнити позов. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково і пояснив, що дійсно вищевказаний автомобіль був придбаний під час шлюбу з позивачкою. Однак, заперечуючи проти зазначеної позивачкою вартості цього майна та відшкодування грошової компенсації у розмірі належній їй ? частини, тобто 107640 грн., погодився лише з вимогою, що стосується розірвання шлюбу. Залучена до участі у справі третьою особою [PERSON] з вимогами позову не погодилась та в обґрунтування свого заперечення проти нього послалася на те, що спірний автомобіль належить їй, оскільки за договором купівлі-продажу вона придбала його у відповідача. Заслухавши представників сторін і третю особу та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а відповідно до ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства і не підтримують подружні відносини приблизно з лютого 2017 року. а подружні відносини не можуть існувати через те, що відповідач не підтримує нормальні сімейні стосунки, вчиняє сварки та не забезпечує матеріально сімю, тому вважає, що спільне життя з відповідачем вже неможливе, а шлюбні відносини фактично розпалися, у Як слідує з пояснень представника позивача, подальше сумісне життя сторін неможливе через те, що відповідач ставиться до сімейних відносин байдуже, не підтримує нормальні сімейні стосунки, вчиняє сварки, не забезпечує матеріально сімю та не піклується про побудову нормального сімейного життя. За таких обставин суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно і відновленню не підлягає. Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За правилами ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як у судовому засіданні, так і в органі РАЦС. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як це передбачається статтею 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.71 СК України майно, що є обєктом права сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Судом також встановлено, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить автомобіль марки Chevrolet Niva, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова Х9L21230050075506, який був придбаний ними за час шлюбу та згідно бази АІПС «Автомобіль» та НАІС ДДАЇ МВС України на 1 березня 2017 року зареєстрований на імя відповідача (а.с.25). Проте, заперечуючи проти позову в частині розподілу майна, визнання його спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації, представник відповідача послався на те, що спірний автомобіль за договором купівлі-продажу належить на даний час третій особі, а тому вважає зазначені вимоги безпідставними. Пленум Верховного Суду України в п.25 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року розяснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, якщо неподільна річ не може бути реально поділена між подружжям, що, як правило, встановлюється на підставі висновку відповідної судової експертизи, а інший з подружжя не згідний отримати грошову компенсацію замість своєї частки, або інша сторона не бажає сплачувати таку компенсацію та, відповідно, попередньо не вносить на депозитний рахунок суду належну грошову суму, то суд визнає за кожним із подружжя право власності на належну їм частку в спільному майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Поряд з цим, є відповідні винятки з цього правила, встановлені ст.ст.364,365 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч.2 цієї ж статті, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Тут має місце ситуація, коли один із співвласників згідний отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не згідна її добровільно виплачувати з будь-якої причини. Тому, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі ст.364 ЦК України. Отже, якщо один із подружжя (із співвласників) бажає отримати замість своєї частки у неподільній нерухомій речі грошову компенсацію, а інша сторона не хоче її добровільно сплачувати, то такий заінтересований співвласник має право звернутися до суду із відповідним позовом (відповідною вимогою) у порядку ст.364 ЦК України. При розгляді справ зазначеної категорії судова практика виходить з того, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Якщо виділ у натурі частки в спільному майні є неможливим, оскільки спільне майно є неподільною річчю, то у цьому разі співвласник, який вимагає виділу, має право на одержання грошової або іншої компенсації вартості частки. Виплата співвласникові компенсації без його згоди допускається лише у випадках, передбачених ст.365 ЦК України. Відповідно до вимог ст.71 СК України та розяснень Пленуму Верховного Суду України у вищевказаній постанові суд вважає визнати за сторонами право власності по 1/2 частки кожному на автомобіль Chevrolet Niva, реєстраційний номер [NUMBER], і залишити цей спірний автомобіль у їх спільній частковій власності. Крім того, суд, враховуючи наведене, дійшов висновку, що частка вартості спірного автомобіля, який є спільною сумісною власністю сторін, неподільною річчю та не належить до нерухомого майна, не може бути компенсована позивачці за відсутності на це згоди відповідача.

Outcome: approved