Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом (обов`язкова частка) та заповітом після померлої матері [PERSON] . В обґрунтування позову зазначили, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з нерухомого майна, а саме - земельної ділянки, загальною площею 9,4525 га, яка знаходиться на території Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. Спір між спадкоємцями щодо права власності на нерухоме майно в порядку спадкування відсутній. Проте, виконуючою обов`язки завідувача Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку. Позивачі, посилаючись на те, що отримати іншим шляхом правовстановлюючі документи на земельну ділянку не має можливості, а втрата відповідних документів позбавляє позивачів можливості оформити їх спадкові права шляхом оформлення спадщини в нотаріальному порядку, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили визнати: -за [PERSON] право власності на ј (одну четверту) частину вищезазначеної земельної ділянки, належної померлій [PERSON] в порядку спадкування за законом; - за [PERSON] право власності на ѕ (три четвертих) частини вищезазначеної земельної ділянки, належної померлій [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримали. Представник відповідача в судове засідання також не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема - визнання права. Згідно зі ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Доказування, та як, слідство рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено фотокопією свідоцтва про смерть (а.с.15). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа, номер у Спадковому реєстрі 62106469, що вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №58465277 від 26 листопада 2019 року. З фотокопії спадкової справи, наданої виконуючої обов`язки завідувача Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області, вбачається що спадкоємцями, які прийняли спадщину після померлої [PERSON] в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України є [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні знайшли своє підтвердження твердження позивача, щодо того що виконуючої обов`язки завідувача Барвінківської державної нотаріальної контори Харківської області було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа не неї, що вбачається з постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії № 1397/02-17 від 31 жовтня 2019 року (а.с.6). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Згідно п. п. 4.14, 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, якщо до спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, в тому числі в порядку спадкування згідно зі ст. 131 Земельного кодексу України. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Як вбачається зі змісту ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно положень ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) вирішується в судовому порядку. Пунктом 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У пункті 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З фотокопії заповіту, посвідченого 15 червня 2005 року секретарем виконавчого комітету Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, вбачається, що [PERSON] заповіла належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ХР №031561, виданого Барвінківською райдержадміністрацією 12 лютого 2002 року, земельну ділянку, розташовану на території Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, своєму сину [PERSON] (а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Позивач [PERSON] є непрацездатною особою, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, та має право на обов`язкову частку (1/4) у спадщині, охопленої заповітом, відповідно до ст. 1241 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Оформити спадщину у нотаріуса позивач не має змоги, оскільки у нього відсутній оригінал правовстановлюючих документів на майно. Згідно з вимогами ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] після смерті матері має право на обов`язкову частку спадкового майно, що підтвердилося матеріалами справи, та прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. Таким чином, судом достовірно встановлено, що померлій [PERSON] належала земельна ділянка, розташована на території Мечебилівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, тому позивачі мають право на спадкування зазначеного майна за законом (обов`язкова частка) та заповітом. Між учасниками справи спору про поділ майна немає. Інших спадкоємців померлої [PERSON] судом не встановлено. А тому, приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved