Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд, який в подальшому уточнила і просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з 01.06.2014 року по 31.05.2015 року в розмірі 132458,32 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 02.04.2014 року рішенням Залізничного районного суду м.Львова її позов до [PERSON] задоволено, стягнуто з відповідача 900 грн. аліментів щомісячно на утримання їхньої неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], до досягнення нею повноліття. Відповідно до рішення суду було видано виконавчий лист, який нею подано до Залізничного ВДВС Львівського МУЮ для примусового виконання, оскільки відповідач добровільно не виконував рішення суду, не сплачував аліменти. 28.05.2014 року відрите виконавче провадження і зобов'язано відповідача виконувати рішення суду, проте він сплачує аліменти невчасно і не в повному обсязі, в зв'язку з чим утворилась заборгованість по аліментах. Розмір пені розрахований на підставі ч.1 ст.196 СК України і становить за період з 01.06.2014 року по 31.05.2015 року 132458,32 грн., яку просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених в позові, просять позов, з врахуванням уточнених вимог, задовольнити. Відповідач та його представник позов визнали частково, зазначивши, що у [PERSON] обов'язок сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] виник з моменту набуття рішенням суду від 02.04.2014 року про стягнення аліментів законної сили, тобто з 14.04.2014 року. Отримавши постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження 12.06.2014 року, відповідач 26.06.2014 року перерахував в рахунок сплати аліментів кошти в сумі 900 грн., 05.07.2014 року знову перерахував 900 грн. позивачу, вказавши в квитанції, що це аліменти за березень 2014 року. [PERSON] визнає, що він допустив заборгованість по сплаті аліментів, оскільки втратив роботу і лише в серпні 2014 року влаштувався в ПП «РОЯЛ ПАК» скручувальником паперу та картону і з жовтня 2014 року з його заробітку почали здійснювати відрахування на користь [PERSON] згідно з виконавчим листом. Просили не брати до уваги розрахунок пені, наданий позивачем, оскільки він є некоректним, а поданий відповідачем розрахунок грунтується на законі і при здійсненні такого врахована правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13. Згідно такого розрахунку сума пені за прострочення сплати аліментів складає за період з 14.04.2014 року по 31.05.2015 року 13831,82 грн. При цьому просили врахувати, що [PERSON] отримує невеликі доходи, змушений винаймати житло, сплачувати комунальні послуги, оскільки в квартирі, придбаній за час шлюбу, проживає позивач з донькою, крім цього він створив нову сім'ю з [PERSON], в зв'язку з чим виникли додаткові матеріальні витрати, та зменшити суму нарахованої пені до 1500 грн. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 02.04.2014 року позов [PERSON] задоволено, стягнуто із відповідача 900 грн. аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] щомісячно, починаючи з 20.01.2014 року до досягнення нею повноліття. Рішення набрало законної сиди 14.04.2014 року. 25.04.2014 року судом видано виконавчий лист про стягнення аліментів із відповідача. Постановою державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського МУЮ від 28.05.2014 року відкрито виконавче провадження. Також встановлено, що платник аліментів [PERSON] (після укладення шлюбу 17.04.2015 року змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON]) допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум платежів аліментів, яка згідно довідки-розрахунку боргу № 6143, виданої державним виконавцем Залізничного ВДВС Львівського МУЮ Гудковською Н.С. 22.04.2015 року, за період з 20 січня 2014 року до 20.04.2015 року складає 8801,58 грн. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як вбачається із роз'яснень, даних в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. З огляду на наведені положення закону, платник аліментів несе відповідальність за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), а враховуючи, що суду не надано доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від відповідача причин, не з його вини, то [PERSON] має право вимагати пеню за несплату аліментів у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Між тим, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремовід дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13). Позивач просить стягнути з відповідача, з врахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог від 08.06.2015 року, пеню від суми несплачених аліментів у розмірі 132458,32 грн. за період з 01.06.2014 року по 31.05.2015 року. Оцінюючи представлений позивачем розрахунок пені від 08.06.2015 року, суд приходить до висновку, що такий є некоректним, не грунтується на законі та спростований відповідачем. Натомість суд бере до уваги розрахунок, наданий відповідачем, згідно якого за період з 14.04.2014 року по 31.05.2015 року пеня від суми несплачених [PERSON] аліментів складає 13831,82 грн., оскільки такий розрахунок відповідає вимогам ч.1 ст.196 СК України і наведеній правовій позиції Верховного Суду України, зокрема, в розрахунку відповідача враховано і відображено розмір несплачених аліментів по кожному з періодичних платежів починаючи з 14.04.2014 року, строк, до якого кожне із зобов'язань періодичних платежів мало бути виконане відповідачем, обчислено розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремовід дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати по 31.05.2015 року, та підсумовано розмір нарахованої пені за кожен із прострочених платежів. При цьому в розрахунку враховано, що оскільки аліменти призначаються та виплачуються щомісяця, то неустойка (пеня) від суми несплачених аліментів нараховується не на загальну суму заборгованості, а базою для її нарахування є сума чергового несплаченого місячного платежу, при цьому її нарахування не обмежується тим місяцем, коли мали бути сплачені аліменти, а здійснюються за кожен день прострочення по кожному місячному платежу окремо до повного погашення заборгованості виходячи зі всієї суми. Вказаний розрахунок відповідача здійснений з 14.04.2014 року, тобто з дня набрання рішення про стягнення аліментів від 02.04.2014 року законної сили, що суд вважає вірним, так яку відповідача обов'язок сплачувати аліменти виник з цього моменту. Попри це, суд бере до уваги, що відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із заявлених [PERSON] позовних вимог, вона просить стягнути пеню за період з 01.06.2014 року, відтак, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що пеня від суми несплачених аліментів за період з 01.06.2014 року по 31.05.2015 року складає 13673,72 грн. Згідно ч.2 ст.196 СК Українирозмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач з 01.08.2014 року працює скручувальником паперу та картону в ПП «РОЯЛ ПАК» і згідно довідки від 01.07.2015 року № 15 ПП «РОЯЛ ПАК» його середньомісячний заробіток з серпня по грудень 2014 року складав 675 грн., а з січня по даний час - 1500 грн. 17.04.2015 року він створив нову сім'ю, одружився з [PERSON], вони разом винаймають квартиру. В квартирі по [ADDRESS], придбаній сторонами за час шлюбу, проживає позивач з донькою [PERSON]. За наведених обставин, враховуючи матеріальний і сімейний стан платника аліментів, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 8000 грн., що є справедливим і відповідає встановленим обставинам. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути 8000 грн. пені за прострочення сплати аліментівза період з 01.06.2014 року по 30.05.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial