Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Розвиток-2012» (надалі по тексту - Відповідач), в якому просив стягнути заборгованість за договором надання фінансової допомоги на зворотній основі від 27.05.2015 року у розмірі 40 878, 00 грн., інфляційні втрати у розмірі 9 968, 25 грн., три відсотки річних у розмірі 2 202, 06 грн., пеню у розмірі 10 434, 96 грн., судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.05.2015 року між ним та ТОВ «Розвиток-2012» було укладено договір надання фінансової допомоги на зворотній основі, відповідно до умов якого позивач надає відповідачу фінансову допомогу на зворотній основі, а відповідач зобов`язується повернути її в термін, визначений договором. Розмір допомоги становив 40 878, 00 грн. Строк на який надається допомога становить 1 календарний рік з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «Розвиток-2012» в банківській установі, що обслуговує. Крім того, договором було передбачено, що [PERSON] зобов`язувався надати допомогу протягом двох календарних днів з моменту підписання договору. Як зазначає позивач, він переказав платіжним дорученням грошові кошти у розмірі 40 878, 00 грн. на поточний рахунок ТОВ «Розвиток-2012», однак, у встановлений термін, тобто до 28.05.2016 року грошові кошти у розмірі 40 878, 00 грн. на поточний рахунок позивача кошти не надходили. В подальшому, 15.02.2018 року на адресу відповідача були направлені вимоги про виплату боргу, однак відповідач ніяким чином не відреагував на зазначені вимоги, кошти повернуті не були. За таких обставин, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Печерського районного суду від 20.03.2018 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного провадження. Представники позивача [PERSON] , [PERSON] в засіданні позовну заяву підтримували в повному обсязі, просили її задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача ТОВ «Розвиток-2012» в засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву відповідачем надіслано не було, свою позицію щодо розгляду справи, відповідач не виклав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 27.05.2015 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Розвиток-2012» було укладено договір № 2/201 про надання фінансової допомоги на зворотній основі, відповідно до умов якого [PERSON] надає ТОВ «Розвиток-2012» фінансову допомогу на зворотній основі, а відповідач зобов`язується повернути її в термін, визначений договором (а.с. 10). Відповідно до п. 2.1 Договору, розмір допомоги становить 40 878, 00 грн. Відповідно до п. 3.2. Договору, допомога надається шляхом переказу платіжним дорученням грошових коштів на поточний рахунок Сторони-2 (ТОВ «Розвиток-2012». Згідно п. 5.1 Договору, Сторона-2 зобов`язується повернути допомогу в розмірі вказаному у п. 2.1 даного договору, в строк встановлений договором. За невиконання чи неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність у відповідності до вимог чинного законодавства (п. 6.1 Договору). Як вбачається, в подальшому позивачем були направлені на адресу відповідача вимоги про виплату боргу, мотивуючи їх тим, що ним були виконані умови договору в повному обсязі, в той час як відповідач ухиляється від його виконання. Відповідач на зазначені вимоги ніяким чином не відреагував, відповіді не надав. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з цим, відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Як вбачається, позивач, звертаючись із зазначеним позовом до суду, мотивує його тим, що ним, відповідно до договору про надання фінансової допомоги на зворотній основі від 27.05.2015 року, було перераховано на поточний рахунок відповідача розмір допомоги у розмірі 40 878, 00 грн. Так, дійсно, відповідно до п. 3.2 Договору, допомога надається шляхом переказу платіжним дорученням грошових коштів на поточний рахунок Сторони-2. Зокрема, відповідно до ч. 2,4,8 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи яким за законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. З наведеного можна зробити висновок, що саме на позивача покладено обов`язок доведення належними і допустимими доказами викладені у позовній заяві обставини - факт перерахування коштів на поточний рахунок відповідача шляхом переказу платіжним дорученням, як того вимагав договір. Однак, позивач не надав до суду жодних доказів, які б підтверджували факт перерахуванням позивачем на рахунок відповідача зазначених коштів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed