Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] у вересні 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення по сплаті аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26 лютого 2008 року вони з відповідачем розірвали зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], народження 28.03.1996. Рішенням Пирятинського районного суду від 15.08.2014 з відповідача стягнуті аліменти на користь позивачки на утримання повнолітньої доньки, що навчається, в розмірі 500 грн щомісячно. Проте, відповідач жодного разу не виконав рішення суду та не сплатив аліменти на утримання дитини сторін. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів складає 6758,06 грн. Вважає, що заборгованість склалася внаслідок повного нехтування відповідачем свого обовязку з утримання дитини, жодних поважних причин не сплачувати вчасно та в повному обсязі аліменти у відповідача немає. Відповідач отримує пенсію по інвалідності, має у власності рухоме майно, у звязку з чим підстав для зменшення розміру неустойки немає. У звязку з тим, що відповідач ухиляється від сплати аліментів, просить стягти з відповідача неустойку по виплаті аліментів за період з 15 липня 2014 року по 31.08.2015 року у сумі 2021,28 грн відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному розмірі з підстав викладених у позовній заяві. Пояснила, що не погоджується з наданим у судовому засіданні державним виконавцем новим розрахунком заборгованості відповідача по аліментам, оскільки до нього були зараховані кошти, які перераховувала бабуся дитини - [PERSON] (мати відповідача) в порядку надання добровільної допомоги онуці. Раніше вона також надавала онуці допомогу окремо від себе. Крім того, у квитанціях, які врахував державний виконавець, не зазначено призначення платежу сплата аліментів. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, вказав що він у повному обсязі сплачує встановлені рішенням суду аліменти на утримання повнолітньої доньки. Аліменти за його дорученням сплачує через відділення поштового звязку його мати [PERSON] Аліменти він сплачував не завжди щомісяця, а при наявності доходів, проте міг проводити виплати і на декілька місяців наперед. На даний час заборгованості по сплаті аліментів він не має. Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Пирятинського суду Полтавської області від 15 серпня 2014 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], народження 28.03.1996, у розмірі 500 грн, щомісячно, починаючи з 15.07.2014 на період навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. Для примусового виконання рішення судом був виданий виконавчий лист від 02 вересня 2014 року N 544/1480/14-ц (а.с.27). Постановою головного державного виконавця відділу ДВС Пирятинського РУЮ від 05.09.2014 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого документу (а.с.23). Станом на 10 листопада 2015 року за відповідачем [PERSON] утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 416,67 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком відділу державної виконавчої служби № 495 від 10.11.2015 (а.с.35). У судовому засіданні допитаний як свідок в.о. начальника ВДВС Пирятинського РУЮ пояснив, що попередній розрахунок заборгованості від 01.08.2015 (а.с.3) на запит позивачки був наданий виходячи із даних, що містилися у матеріалах виконавчого провадження. Станом на 10.11.2015 боржник [PERSON] надав квитанції про підтвердження сплати аліментів грошовими переказами через установу поштового звязку, які були враховані ним при складанні нового розрахунку. Будь-якого іншого способу сплати аліментів сторони між собою не погоджували. Відповідно до ч. 4. ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Позивач у судовому порядку розмір заборгованості по сплаті аліментів не оскаржувала. Всупереч \~\~ст. ст.\~10,\~57 - 59 ЦПК України, належних та допустимих доказів того, що враховані в рахунок заборгованості відповідача по аліментах суми мають інший характер, аніж аліменти, позивач не надала. Позивачу було розяснено положення ЦПК про обовязок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Проте остання відмовилися заявити клопотання про допит як свідка у судовому засіданні [PERSON], яка, на її думку, добровільно надавала власні кошти на утримання онуки [PERSON] Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки. За змістом ч.3 ст. 10 ч. 3, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані відповідачем докази на підтвердження своїх заперечень проти позову квитанції про перерахування коштів (а.с.29-30) на утримання повнолітньої доньки свідчать, що в період з 15 липня 2014 року по 01 січня 2015 року він сплачував аліменти невчасно, з порушенням встановлених законом строків. В цей період ним було сплачено: 19.09.2014 (дата переказу указана на штампі на звороті квитанції) 500 грн; 25.10.2014 500 грн, 06.11.2015- 500 грн; 31.12.2014 500 грн. Доводи відповідача про те, що заборгованість за вказаний період утворилася з незалежних від нього причин, через відсутність стабільного заробітку, у ході судового розгляду нічим не підтверджені, та не звільняють його від відповідальності за прострочення сплати аліментів. Обєктивних обставин, які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти вчасно судом не встановлено. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 01.07.2015 у справі № 6-94цс15, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідач [PERSON] повинен був сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] з 15 липня 2014 року. Тому розрахунок нарахованої неустойки, виходячи з довідок-розрахунків ВДВС про заборгованість із сплати аліментів (а.с.35) та квитанцій про їх сплату (а.с.29-30), має виглядати наступним чином : З 15.07.2014 по 30.07. 2014 року - нараховано до сплати - 250 грн., не сплачено - 250 грн. Таким чином, пеня (неустойка) складає 40 грн = 250 грн х 1% х 16 днів. З 01.08.2014 по 31.08.2014 року - нараховано - 500 грн., заборгованість по аліментам погашена лише 19.09.2014, таким чином, пеня (неустойка) складає 155 грн =500 грн х1% х 31 день. З 01.09.2014 по 30.08.2014 року - нараховано - 500 грн., заборгованість по аліментам погашена лише 25.10.2014, таким чином, пеня (неустойка) складає 150 грн =500 грн х1% х 30 днів. З 01.10.2014 по 31.08.2014 року нараховано - 500 грн., заборгованість по аліментам погашена лише 06.11.2014, таким чином, пеня (неустойка) складає 155 грн =500 грн х1% х 31 день. З 01.11.2014 по 30.11.2014 року нараховано- 500 грн., заборгованість по аліментам погашена лише 31.12.2014, таким чином, пеня (неустойка) складає 150 грн =500 грн х1% х 30 днів. З 01.12.2014 по 31.12.2014 року - нараховано -500 грн., заборгованість по аліментам погашена лише 13.01.2015, таким чином, пеня (неустойка) складає 155 грн =500 грн х1% х 31 день. Усього сума неустойки складає 805 грн. У період з 01.01.2015 по 31.08.2015 року відповідач вчасно сплачував присуджені рішенням суду аліменти на утримання повнолітньої доньки, що доведено наявними матеріалами справи (а.с.29-30,54), тому підстав для стягнення неустойки за вказаний період судом не встановлено. У відповідності до ч. 1,3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене, суд, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 193,90 грн.

Outcome: partial