Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Адвокат Карнаух Т.В. звернулась до суду з вищезазначеним позовом в інтересах [PERSON] та просить суд стягнути з АТ «ПГЗК» на його користь, у якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 188920,00 грн. та 5000,00 грн. в якості відшкодування судових витрат на правничу допомогу. В обґрунтування вказаних вимог представник позивача зазначила, що [PERSON] внаслідок роботи на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів, отримав професійне захворювання. Оглядом МСЕК йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 65% та третю група інвалідності безстроково. В зв`язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він відчуває стійкий біль у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, який іррадіює переважно в ліву ногу по задньо-боковій поверхні, та в праву ногу до стопи, оніміння в ногах, більше зліва, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах, періодично набряки колінних суглобів, утруднена хода. болі кистей, підвищену чутливість та побіління їх на холоді. періодичний головний біль, запаромочення, задишка після помірного фізичного навантаження, іноді кашель в ранковий час із слизовим мокротинням, зниження слуху. Все це ставить під загрозу його життя. Він не може займатися чоловічою домашньою роботою, допомагати своїй сім`ї, повноцінно виконувати свої обов`язки по господарству, робити покупки. а необхідність витрачати додаткові сили для організації свого життя через хворобу, його засмучує. Усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків. Крім того, його сім`я тепер несе додаткові витрати на нього. від чого він почуває себе неповноцінною людиною. Його повне одужання неможливе і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись, спричиняє йому моральні страждання. В судове засідання позивач не з`явився, Його інтереси в суді представляла адвокат Карнаух Т.В., яка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі повністю та просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, підтримала обставини, викладені у відзиві, проти задоволення позову заперечує. Так, 02.09.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що: -винні дії відповідача не встановлені; -з наведених позивачем обставин не вбачається, яким саме чином АТ «ПГЗК» порушило законні права та інтереси позивача, і, як наслідок, він отримав моральні страждання; -в Акті розслідування хронічного захворювання винні особи не визначені; -довідка МСЕК підтверджує тільки втрату фізичного здоров`я, але не може бути беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди, як і виписні епікризи; -[PERSON] сам реалізував своє право на працю в шкідливих умовах та продовжував в них працювати протягом тривалого часу. При цьому, відповідач у повному обсязі здійснював його санітарно-побутове забезпечення згідно галузевих норм; -вимоги позивача щодо сплати йому моральної шкоди не відповідають діючим вимогам законодавства України, а заявлена сума моральної шкоди не відповідає засадам розумності та справедливості. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 15.11.1984 року по 30.04.2020 року працював машиністом рихтувальної машини, машиністом колійних машин та машиністом залізнично-будівельних машин у кар`єрі АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (а.с.19-22). Його загальний стаж роботи на АТ «ПГЗК» - 35 р. 05 міс. 16 днів. При цьому, працюючи машиністом колійних та залізнично-будівельних машин, [PERSON] підпадав під вплив дії загальної вібрації, що перевищувала нормативні показники та виробничого пилу з вмістом вільного кремнію діоксид 10-70%, вміст якого в повітря робочої зони, перевищував гранично-допустиму концентрацію. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 19.03.2020, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: 1) Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром з вестибулярною дисфункцією, деформуючим артрозом з дифузним остеопорозом дрібних суглобів кистей, порушенням трофіки кистей, у сполученні з вираженою полірадикулонейропатією шийною та попереково-крижовою, полісегментарною, рецидивуюче-проградієнтний перебіг, із вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеню), деформуючого артрозу з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого ступеня), та колінних суглобів (ПФС другого ступеня), з явищами реактивного синовіїту, порушенням функції ходи. 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня (а.с.4-8). Згідно пункту 17 згаданого Акту професійне захворювання виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища і недосконалості технологічного устаткування та технологічного процесу. Персональний склад осіб, які порушили законодавство про охорону праці, не встановлений через тривалий час роботи в умовах дії шкідливих факторів та зміною керівників структурного підрозділу. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, [PERSON] 12.05.2020 пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65% (50% - вібраційна хвороба; 15% - ХОЗЛ) з 27.04.2020 безстроково та третю групу інвалідності, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, серії 12 ААА №078973 (а.с.9). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками з історії хвороби, виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з встановленим діагнозом (а.с.11-18). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до\~ст.12 Закону України «Про охорону праці»\~відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 65%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися змінився його образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. При його захворюванні повне одужання неможливе, і перспектива в майбутньому переносити болі, постійно лікуватись спричиняє йому моральні страждання. Крім того, неможливість займатися чоловічою домашньою роботою, допомагати своїй сім`ї, повноцінно виконувати свої обов`язки по господарству, робити покупки, необхідність витрачати додаткові сили для організації свого життя через хворобу, засмучує позивача. Усі державні компенсації ідуть на медичну реабілітацію та придбання ліків, крім того, сім`я позивача тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього він почуває себе неповноцінною людиною. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року\~з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача протягом 35 років 05 місяців 16 днів в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням безстроково та третю групу інвалідності, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 125 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. При цьому, виходячи з викладеного вище, суд до уваги не приймає доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача по справі. У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності і це не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1250,00 гривень. Крім того, матеріалами справи належним чином підтверджені понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., які, відповідно до п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~є судовими витратами, пов`язаними із розглядом справи, та, відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: partial