Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивує тим, 17 лютого 2001 року був зареєстрований її шлюб відповідачем. [INFO] у них народилася донька [PERSON] 23 травня 2016 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Зазначає, що з моменту розлучення і по даний час відповідач бачить доньку лише при змозі, ініціативу не проявляє. Крім того, на протязі двох років та до цього часу відповідач ухиляється від сплати аліментів, не надає ніякої іншої матеріальної допомоги. Відповідач не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. У зв`язку з викладеним просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. Зазначив, що викладені у позові обставини не відповідають дійсності. Вказував, що з донькою він постійно спілкується, забезпечує її матеріально: купує їй речі, дає гроші на кишенькові витрати та мобільний зв`язок. Представник третьої особи Малецький Я.М. проти задоволення позовних вимог заперечував, вважає позбавлення батьківських прав відповідача недоцільним. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Генічеського районного суду від 23 травня 2016 року шлюб між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] розірвано. Позивач та відповідач є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції Херсонської області 12 червня 2007 року. Згідно характеристики з Новоолексіївської ЗОШ № 2 на [PERSON] , вихованням дочки в повній мірі займається мати, яка підтримує тісний зв`язок з класним керівником і вчителями. Мати приділяє увагу вихованню дочки. Систематично відвідує батьківськи збори, бере активну участь в освітньому процесі. Батько не бере участь у вихованні дитини, не цікавиться шкільним життям і дозвіллям дочки, ніколи не відвідує школу. Вся відповідальність за навчання та виховання дитини лежить на мамі. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідач [PERSON] станом на лютий 2020 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 74281 грн. 22 коп. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , яка працює разом з позивачем та [PERSON] , яка я сусідкою позивача, пояснили, що відповідача участі у вихованні доньки [PERSON] не приймає, не спілкується з нею, вихованням дитини та забезпеченням дитини займається лише мати [PERSON] . Донька позивача [PERSON] , [INFO] , повідомила, що батько її вихованням не займається, не спілкується з нею, її вихованням займається мати. Просила позбавити відповідача батьківських прав. З висновку Генічеської районної державної адміністрації від 30 січня 2020 року вбачається, що районна державна адміністрація вважає недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] . Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі - СК України). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Частиною третьою статті 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень частин 2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона чи він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною 2 ст. 171 СК України встановлено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статі 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, критично ставиться до висновку районної державної адміністрації щодо недоцільності позбавлення [PERSON] , оскільки останній є недостатньо обґрунтованим та обставини викладені у ньому, зокрема щодо думки дитини стосовно можливості позбавлення відповідача батьківських прав, спростовуються встановленими судом фактами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявними у справі доказами підтверджується факт того, що відповідач ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не виховує доньку, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, не спілкуються з нею в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не забезпечує її матеріально. Натомість, доводи відповідача, щодо його участі у вихованні дитини, спілкуванні з нею, її матеріального забезпечення, жодним доказом не підтверджено, зазначені обставини спростовують і пояснення самої дитини. За таких обставин, враховуючу встановлення факту ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов`язків, з огляду на думку дитини, суд приходить до висновку, що позбавлення [PERSON] відповідатиме інтересам дитини, а тому з метою забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, відповідача слід позбавити батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені в повному обсязі з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 40 коп. на користь позивача.

Outcome: approved