overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 1992 року. [PERSON] в інтересах недієздатного [PERSON] звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між [PERSON] та відповідачкою [PERSON], покликаючись на те, що спільне життя у них не склалось, так як між ними не було взаєморозуміння, з 1993 року вони проживають окремо один від одного і не підтримують сімейних відносин, їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, та просить розірвати шлюб між її недієздатним сином [PERSON] та [PERSON] Відповідачка у судове засідання не з'явилася, хоча належно була повідомлена про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомила. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення [PERSON], розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, оскільки між ними довгий час немає взаєморозуміння, з 1993 року вони проживають окремо один від одного, не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони вже довгий час разом не живуть і не підтримують сімейних відносин, а тому цей шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст.10, 60, 212, 215, 225, 226 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 березня 2016 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Заявники звернулися до суду з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться, а тому вважають, що шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Вони досягли згоди стосовно визначення місця проживання малолітньої дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо та розмір аліментів на дитину. Просили їх шлюб розірвати. У судове засідання заявники не з`явилися, суду подано клопотання про розгляд заяви за їх відсутності, заявлені вимоги про розірвання шлюбу просили задовольнити. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, кожен із них переконався у неможливості збереження шлюбу, на виконання вимог ст. 109 СК України уклали письмовий договір про те, з ким із них буде проживати дитина, участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2008 року і від спільного подружнього життя мають малолітнього доньку [PERSON], [INFO]. Заявники звернулися із заявою в суд про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], покликаючись, що спільне життя у них не склалось, так як між ними немає взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними характерами і поглядами на життя, а тому подальше спільне проживання і збереження шлюбу стало неможливим, чому їх сім'я розпалася і примирення між ними неможливе. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримав, покликаючись на мотиви такої та зазначив, що подружнє життя із [PERSON] не склалося, з лютого 2014 року вони проживають окремо один від одного і не підтримують сімейних відносин та що він втратив до [PERSON] хороші почуття і примирення між ними неможливе. Просить заяву задовольнити. [PERSON] проти розлучення не заперечила та зазначила, що подружнє життя із [PERSON] не склалося, з лютого 2014 р. вони проживають окремо один від одного та не підтримують сімейних відносин, вона втратила до [PERSON] хороші почуття, переконана, що їх шлюб розпався остаточно. Просить заяву задовольнити. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення [PERSON] та [PERSON], розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, оскільки між ними вже тривалий час немає взаєморозуміння, з лютого 2014 року вони проживають окремо один від одного, не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, що свідчить про стійкість і тривалість конфлікту між ними. Суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, оскільки вони вже тривалий час не проживають разом і не підтримують сімейних відносин, втратили один до одного хороші почуття і помиритися не бажають, а тому такий шлюб слід розірвати. На утриманні [PERSON] та [PERSON] залишається неповнолітня дитина. На підставі ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.06.2012 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ними припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, переконані, що відновлення подружніх відносин неможливе, а їх спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Повідомили суд, що спори з приводу поділу їх спільного майна відсутні, досягнуто згоди що їх син після розірвання шлюбу буде проживати з матір`ю. Просили їх шлюб розірвати. У судовому засіданні заявники відсутні, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, повідомили суду, що заявлені вимоги підтримують. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, на виконання вимог ст.. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання про розподіл спільного майна, уклали договір щодо визначення місця проживання їх малолітніх дітей, участь кожного із них в їх же матеріальному забезпеченні та вихованні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.12.2005 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], який народився [INFO] року; [PERSON], який народився [INFO] року.. Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що за час спільного проживання переконалися, що не можуть жити однією сім»єю, відсутній спільний інтерес. З початку 2012 року припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства. Стверджують про неможливість відновлення шлюбних відносин, наполягають на розірванні шлюбу, який існує формально. Повідомили суд, що спори з приводу поділу їх спільного майна відсутні, укладено договір про утримання малолітніх дітей. Просили їх шлюб розірвати. У судовому засіданні заявники підтримали заявлені вимоги та обставини зазначені, як підстави для розірвання шлюбу. Наполягала на необхідності розірвання шлюбу, зазначивши, що збереження їх шлюбу є неможливим. Правилами ч.3 ст. 234 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Суд, вислухавши заявників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 234 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, кожен із них не бажає відновлювати шлюбні відносини, втратили почуття, на виконання вимог ст. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання щодо визначення місця проживання їх малолітніх дітей, участь батька в їх матеріальному забезпеченні та вихованні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2009 року. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться, а тому вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Вони досягли згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дітей того з батьків, хто проживатиме окремо та розмір аліментів на дітей. Просили їх шлюб розірвати. У судове засідання заявники не з`явилися, суду подано клопотання про розгляд заяви за їх відсутності, заявлені вимоги про розірвання шлюбу просили задовольнити. Представник органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про його дату та місце повідомлено заінтересовану особу належним чином. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, кожен із них переконався у неможливості збереження шлюбу, на виконання вимог ст. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання про розподіл спільного майна, уклали договір щодо визначення місця проживання їх малолітнього сина, а також участі кожного із них у його матеріальному забезпеченні та вихованні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.01.2013 року. Від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, переконані у неможливості поновлення нрмальних шлюбних відносин. Заявники також повідомили, що ними досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дочки та участі обох батьків у її вихованні та матеріальному забезпеченні, на підтвердження чого ними 03.12.2018 року укладено договір між батьками про визначення місця проживання дитини, порядок виконання батьківських обов»язків та сплату аліментів на утримання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В., зареєстровано в реєстрі за № 3292. Просили їх шлюб розірвати. У судовому засіданні заявники відсутні, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, повідомили суд, що заявлену вимогу про розірвання їх шлюбу підтримують, просять задовольнити. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Суд, ознайомившись з заявою заявників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, прийшли до висновку, що подальше спільне життя буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, не мають матеріальних претензій один до одного, на виконання вимог ст. 109 СК України уклали договір щодо визначення місця проживання їх малолітньої дочки, участь батька в її ж матеріальному забезпеченні та вихованні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2008 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ними припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, переконані, що відновлення подружніх відносин неможливе, а їх спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Повідомили суд, що спори з приводу поділу їх спільного майна відсутні, досягнуто згоди що їх неповнолітні діти після розірвання шлюбу будуть проживати з матір`ю. В судове засідання заявники не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, повідомили суду, що заявлені вимоги підтримують. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини, що мають істотне значення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, на виконання вимог ст. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання про розподіл спільного майна, уклали договір щодо умов утримання спільних дітей та про сплату аліментів. Відповідно до правил статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.10.2003 року. Від шлюбу мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що за час спільного проживання переконалися, що не можуть жити однією сім»єю, втратили почуття кохання один до одного, відсутній спільний інтерес. Переконані у неможливості подальшого збереження шлюбу, а тому прийняли спільне рішення про розірвання, що буде відповідати їх інтересам та інтересам їх дітей. Повідомили суд, що спори з приводу поділу їх спільного майна відсутні, досягнуто згоди що їх діти після розірвання шлюбу будуть проживати з матір»ю., укладено договір про утримання. Просили їх шлюб розірвати. У судове засідання заявники не з»явилися, суду подано клопотання про розгляд заяви за їх відсутності, заявлені вимоги про розірвання шлюбу просили задовольнити. Правилами ч. 3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Суд, вислухавши заявників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, втратили почуття один до одного, проживають окремо, кожен із них переконався у неможливості збереження шлюбу, на виконання вимог ст. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання про розподіл спільного майна, уклали договір щодо визначення місця проживання їх малолітніх дітей, а також участі кожного із них у їх матеріальному забезпеченні та вихованні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.11.1998 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між ними не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, переконані у неможливості поновлення нрмальних шлюбних відносин. Заявники також повідомили, що ними досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дочки та участі обох батьків у її вихованні та матеріальному забезпеченні, на підтвердження чого ними 21.12.2017 року укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участь батьків у її вихованні, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дяченко О.О., зареєстровано в реєстрі за №1327. Просили їх шлюб розірвати. У судовому засіданні заявники відсутні, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, повідомили суд, що заявлену вимогу про розірвання їх шлюбу підтримують, просять задовольнити. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Суд, ознайомившись з заявою заявників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON]. про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, прийшли до висновку, що подальше спільне життя буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, не мають матеріальних претензій один до одного, на виконання вимог ст.. 109 СК України уклали договір щодо визначення місця проживання їх малолітньої дочки, участь батька в її ж матеріальному забезпеченні та вихованні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2011 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що подружні стосунки між ними припинилися, спільне господжарство не ведеться, виявлені принципово різні погляди на ведення сімейного побуту, поновлення шлюбних відносин між ними не може бути. Також повідомили, що ними досягнуто згоди що їх син після розірвання шлюбу буде проживати з матір»ю, а батько постійно братиме участь у вихованні сина та до досягнення ним повноліття щомісячно буде надавати матеріальну допомогу для забезпечення умов його життя, на підтвердження чого ними 08.05.2018 року укладено договір про виховання та утримання дитини, розмір аліментів на дитину та про участь у її вихованні, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоренко В.В., зареєстровано в реєстрі за №1119. Просили їх шлюб розірвати. У судовому засіданні заявники відсутні, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, повідомили суд, що заявлену вимогу про розірвання їх шлюбу підтримують, просять задовольнити. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Суд, ознайомившись з заявою заявників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, прийшли до висновку, що подальше спільне життя буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, не мають матеріальних претензій один до одного, на виконання вимог ст.. 109 СК України уклали договір щодо визначення місця проживання їх малолітнього сина, участь батька в його матеріальному забезпеченні та вихованні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2013 року. Від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, переконані у неможливості поновлення нрмальних шлюбних відносин. Заявники також повідомили, що ними досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дочки та участі обох батьків у її вихованні та матеріальному забезпеченні, на підтвердження чого ними 16.02.2018 року укладено договір між батьками про визначення місця проживання дитини, участь батьків у її вихованні та про сплату аліментів на утримання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грущинською О.В., зареєстровано в реєстрі за № 374. Просили їх шлюб розірвати. У судовому засіданні заявники відсутні, подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, повідомили суд, що заявлену вимогу про розірвання їх шлюбу підтримують, просять задовольнити. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Суд, ознайомившись з заявою заявників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, прийшли до висновку, що подальше спільне життя буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, не мають матеріальних претензій один до одного, на виконання вимог ст. 109 СК України уклали договір щодо визначення місця проживання їх малолітньої дочки, участь батька в її ж матеріальному забезпеченні та вихованні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2014 року. Від шлюбу мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Заявники звернулися до суду з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться, а тому вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Вони досягли згоди стосовно визначення місця проживання малолітньої дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо та розмір аліментів на дитину. Просили їх шлюб розірвати. У судове засідання заявники не з`явилися, просили суд про розгляд заяви за їх відсутності, заявлені вимоги про розірвання шлюбу просили задовольнити. Правилами ч. 3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, кожен із них переконався у неможливості збереження шлюбу, на виконання вимог ст. 109 СК України уклали письмовий договір про те, з ким із них буде проживати дитина, про участь у забезпеченні умов її життя того з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved