Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 17.06.2010 року та отримав кредит у розмірі 40000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та позивачем договір про надання банківських послуг. Однак, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором. Станом на 22.10.2019 року заборгованість за кредитним договором становить -62540,93 грн. На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 62540,93 грн., згідно кредитного договору № б/н від 17.06.2010 року та понесені судові витрати по справі. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.02.2020 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.06.2020 року [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення від 04.02.2020 року скасоване та справу призначено до судового розгляду в спрощеному провадженні. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримала з підстав в ній зазначених. Просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 17.06.2010 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач шляхом підписання анкети-заяви приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку кредитка «Універсальна Gold» (а.с. 17). У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 17 зворот). До кредитного договору банк додав витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна Gold», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті\~https://privatbank.ua/terms/. (а.с. 18-52). З наданого розрахунку заборгованості, яким позивач обґрунтовував свої вимоги вбачається, що станом на 22.10.2019 року відповідач має заборгованість в розмірі 62540,93 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 38848,54 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 9962,01 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 9976,05 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 300 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2954,33 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 12-16). За змістом статей 626, 628\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК\~України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК\~України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634\~цього\~Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634\~ЦК\~України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У заяві позичальника від 17.06.2010 року відсутні умови договору про бажаний розмір кредитного ліміту, про розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом, про відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 17). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховані пеню за прострочене зобов`язання та штрафи. Анкета-заява не містить відомостей про те, що відповідач отримав в позивача послугу у вигляді номеру картки, особистого рахунку, не містить інформації про характер банківських послуг наданих відповідачу, а лише містить його анкетні дані. В порушення вимог ст.81 ЦПК України позивачем не надано до суду докази видачі кредитної картки відповідачу, її номеру, строку дії. В матеріалах справи відсутні докази встановлення відповідачу кредитного ліміту. Крім цього, матеріали справи не містять підтверджень, який саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Відтак суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про пеню та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім того, наданий суду, в якості доказу, примірник Витягу із Умов та Тарифів банку не являється належним доказом у справі, оскільки, із його змісту вбачається, що такі Умови та Тарифи надані в редакції 2012 року, а не станом на червень 2010 року (а.с. 18 зворот). Таким чином, суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17.06.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 провадження №14-131цс19 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Судом також враховується, що згідно ст.\~1\~ЗУ\~«Про\~платіжні системи» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для лініювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Тобто, з урахуванням вищевикладеного, вбачається, що використання платіжної картки можливе лише за наявності відкритого рахунку. Позивач не зазначив та не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу як кредитні кошти та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кошти. З наданого розрахунку заборгованості, якими позивач обґрунтовував свої вимоги вбачається, що станом на 22.10.2019 року відповідач має заборгованість в розмірі 62540,93 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 38848,54 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 9962,01 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання 9976,05 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 300 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2954,33 грн. штраф (процентна складова). Вказаний розрахунок підписаний представником Приватбанку без вказання будь-яких даних, що його ідентифікують (а.с. 12-16). Крім того, наданий банком розрахунок від 22.10.2019 року (а.с. 12-16) не є первинним документом, не містить відокремленого, чистого розміру заборгованості (тіла кредиту). До того ж поданий суду розрахунок заборгованості позивач не пояснює жодними умовами договору та обставинами справи, а тому переконатись в його правильності у суду не має можливості. Крім цього, розрахунок заборгованості не містить даних про вид та номер платіжної картки чи номер розрахункового рахунку, а тому не може бути належним та допустимим доказом по справі. Разом з тим, надана банком виписка по картках відповідача за період з 01.01.1999 року по 24.06.2020 року (а.с. 121-259) не містить інформації щодо використання [PERSON] кредитної картки, отриманої в результаті підписання кредитного договору 17.06.2010 року, а тому не може бути прийнята судом до уваги. Також, довідка банку про надання [PERSON] кредитних карток та довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки щодо встановлення та збільшення кредитного ліміту, не підтверджують укладення кредитного договору між сторонами 17.06.2010 року, оскільки, не містить будь-якого посилання на першоджерело інформації, вказаної у довідці та підписана уповноваженим представником банку [PERSON] без зазначення своєї посади в установі (а.с. 120, 260). Відтак, зазначений доказ не може бути прийнятий судом до уваги. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору, умов, на яких він укладався, в тому числі і щодо розміру пені та штрафів. Надані позивачем розрахунок заборгованості, виписки по номерах кредитних карток, не можуть слугувати підтвердженням укладення кредитного договору, оскільки по суті є письмовим обґрунтуванням заявлених вимог. Оскільки судом не встановлено факту укладання кредитного договору, суми кредитної заборгованості, розміру відсотків, під які видавався кредит, та строку дії кредитного договору, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є не доведеними, та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed