Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» (надалі по тексту - Відповідач), в якому просила стягнути з Відповідача на її користь грошові кошти, набуті без правової підстави, у загальному розмірі 26 875, 04 грн., з яких: 19 900, 80 грн., - сума основного боргу; 4 888, 39 грн., - інфляційні збитки за період з 01.01.2016 року по день пред`явлення позову; 2085, 85 грн., - три проценти річних за період з 01.01.2016 року по день пред`явлення позову. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.01.2015 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір найму (оренди) житла № Гурт-31 м/2015, на виконання якого Відповідач передав Позивачеві у строкове платне користування (найм) приміщення для проживання, а саме кімнату № [NUMBER] , загальною площею 13, 82 кв.м. на 4 поверсі в гуртожитку для аспірантів ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до даного договору, сторони погодили, що плата за найм майна є договірною та складає 1 м.кв. 45 грн. з ПДВ. Загальна сума щомісячної орендної плати залежить від величини займаної площі. Таким чином, розмір орендної плати, яка підлягала сплаті позивачем щомісяця на користь відповідача, становив 621, 90 грн. У такому розмірі Позивач вносила орендну плату з січня 2015 року по серпень 2018 року включно.17.09.2018 року Позивачем звільнено займане житлове приміщення в гуртожитку. Проте, у зазначений період між Позивачем та Відповідачем виник спір щодо чинності вищевказаного договору, наявності у Позивача права займати відповідне житлове приміщення та розміру орендної плати. Зокрема, розпорядженням директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» від 30.12.2015 року № 05 «Щодо утримання будинку, прибудинкової території та орендної плати гуртожитку» збільшено розмір орендної плати у гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , встановивши, що орендна плата у гуртожитку за 1 кв.м. становить 70 грн. з ПДВ для сторонніх осіб. На підставі вказаного розпорядження Відповідачем виставлено Позивачу рахунки за сплату орендної плати, починаючи з січня 2016 року у новому розмірі, а саме 967, 40 грн. Проте, Позивач відмовилась сплачувати рахунки у новому розмірі, продовжуючи вносити на користь Відповідача орендну плату у розмірі 621, 90 грн. Таким чином, за період 05.01.2015 року по 17.09.2018 року Відповідачем набуто, на думку Позивача, 23 632, 20 грн. за рахунок коштів, які вносились нею як орендна плата за договором, в тому числі з них 19 900, 80 грн. набуто у період з 01.01.2016 року по 17.09.2018 року. За таких обставин, Позивач звернулася до суду із позовом про захист своїх порушених прав, а саме стягнення безпідставно набутих коштів. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О. від 24.12.2020 року заявлено самовідвід від розгляду цивільної справи. 30.12.2020 року здійснено повторний атоматизований розподіл справи між суддями, головуючим суддею обрано Підпалого В.В. 05.01.2021 року ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва Підпалого В.В. відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 01.07.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] від представника Відповідача Стариченка М., в якому заперечував проти задоволення позовної заяви, вважаючи позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими. В обгрунтування своїх вимог, представник вказав, що між Позивачем та Відповідачем 05.01.2015 року був укладений договір найму (оренди) житла , приміщення, до якого входять кімната № [NUMBER] , загальною площею 13, 82 кв.м., в гуртожитку для аспірантів ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Договору, плата за найм 1 кв.м. складає 45 грн. з ПДВ. Загальна сума щомісячної орендної плати залежить від величини займаної площі. Сторони визначили, що розмір орендної плати може бути змінено наймодавцем в односторонньому порядку за умови попередження наймача про зміну договірної ціни за один місяць. Так, розпорядженням директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» від 30.12.2015 року № 05 «Щодо утримання будинку, прибудинкової території та орендної плати гуртожитку» встановлено наступні розміри утримання будинку, прибудинкової території та орендної плати у гуртожитку, за 1 кв.м. - 70 грн. з ПДВ для сторонніх осіб. Відповідач була повідомлена про зміну розміру орендної плати, проте відмовилась сплачувати орендні платежі в новому розмірі. Матеріали справи не містять доказів, що на дату закінчення строку договору найму (оренди) і упродовж місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення щодо продовження договору на новий строк. За таких підстав, договір оренди вважався продовженим на строк, який був раніше встановлений - до 30.12.2015 року. З огляду на те, що 28.10.2015 року позивач отримала повідомлення відповідача про закінчення строку дії договору та необхідність вирішення питання, в тому числі, звільнення займаного приміщення, проте жодних рішень про продовження строку дії договору найму (оренди) позивачем прийнято не було, інших договорів про продовження строку дії договору між сторонами не укладалося, починаючи з 01.01.2016 року вказаний договір вважається припиненим. Однак, Позивач звільнила орендоване житлове приміщення 17.09.2018 року. Весь час з 01.01.2016 року з дати закінчення договору оренди Позивач проживала в орендованому приміщення та користувалася ним, а відтак Відповідач нараховував та виставляв орендну плату за користування житловим приміщенням. Тому, Відповідач вважає, що Позивач має повернути Відповідачу кошти (безпідставно набуте майно) в сумі 11 604, 19 грн. 07.07.2021 року та 23.07.2021 року Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення грошових коштів набутих без правової підстави, а саме борг у розмірі 11 640, 19 грн. основного боргу, втрати від інфляційних процесів 7 262, 29 грн. та 3% річних 1915, 17 грн., а також судові витрати. Ухвалами Печерського районного суду від 27.07.2021 року 08.08.2021 року зустрічні позовні заяви повернуто заявнику. 02.08.2021 року від Позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначила, що не отримувала від Відповідача будь-яких коштів, а навпаки сплачувала кошти Відповідачеві. Крім цього, у її володінні відсутнє будь-яке майно, яке належить Відповідачеві. За таких обставин, підстави стягувати з неї, на думку Позивача, на користь Відповідача будь-які кошти у відповідності до положень ст. 1212 ЦК України відсутні. Суд, дослідивши позовну заяву з матеріалами, відзив відповідача та відповідь на відзив позивача, приходить до наступного висновку. Так, як вбачається, 05.01.2015 року між ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» (Наймодавець) та [PERSON] (Наймач) було укладено договір найму (оренди) житла № Гурт -31м/2015. Відповідно до п.1.1, Наймодавець передає, а Наймач приймає в строкове платне користування (найм) приміщення для проживання, до якого входять кімнати № 31м, загальною площею 13, 82 кв.м., на 4 поверсі в гуртожитку для аспірантів ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» за адресою: [ADDRESS] (місце виконання договору), який знаходиться на балансі Наймодавця. Відповідно до п. 3.1, плата за найм (оренду) майна є договірною. Плата за найм 1 (одного) м.кв. складає 45 гривень 00 копійок з ПДВ. Загальна сума щомісячної орендної плати залежить від величини займаної площі. Згідно з п. 3.3 укладеного між сторонами договору найму, Позивач зобов`язався своєчасно сплачувати протягом 7 днів після отримання рахунку, але не пізніше 20 числа кожного місяця, яка складає 13, 82 кв.м. х 45 грн. = 621, 9 грн. Відповідно до п. 9.1 Договору, є короткостроковим, набирає чинності з моменту його підписання і діє до 30.06.2015 року. Як вбачається, відповідно до розпорядження директора [PERSON] № 5 від 30.12.2015 року щодо утримання будинку, прибудинкової території та орендної плати гуртожитку, встановлено розмір орендної плати 1 кв.м. в розмірі 70 грн. В січні 2016 року відповідно до розпорядження № 5 від 30.12.2015 року Позивачу виставлено рахунок за орендну плату в розмірі 70 грн. за 1 кв.м. орендованого житла. Термін дії вказаного Договору сплив 30.06.2015 року. Відповідно до п. 4.1. Договору, Позивач зобов`язаний у разі припинення дії Договору повернути Відповідачу орендоване майно протягом 5 календарних днів шляхом фактичного звільнення орендованого майна та підписання акту приймання-передачі. Як зазначив Відповідач, починаючи з 30.06.2015 року, Позивач займав житлове приміщення, а саме кімнату [ADDRESS] , безпідставно. З метою з`ясування подальших взаємовідносин, Відповідач направив Позивачу лист запрошення від 28.10.2015 року. Відповідачем 09.12.2016 року було складено та вручено Позивачу вимогу про звільнення житлового приміщення. Зі змістом вказаних вимог Позивач ознайомився, однак житлове приміщення не звільнив. На підставі розпорядження № 5 від 30.12.2015 року Позивачу виставлено рахунок за орендну плату в розмірі 70 грн. 00 коп. за 1 кв.м. орендованого житла, починаючи із січня 2016 року в розмірі 967, 40 грн. на місяць. Позивач, вважаючи, що договір оренди житлового приміщення подовжено протягом усього періоду проживання з 05.01.2015 року по 17.09.2018 року, а також зважаючи на те, що додаткової угоди про зміну вартості оренди не було укладено, продовжила сплачувати орендну плату у розмірі 621,90 грн., замість 967, 40 грн., при цьому продовжувала користуватись житловим приміщенням до 17.09.2018 року. Разом з цим, під час розгляду апеляційної скарги Київським апеляційним судом, справи № 757/12665/17 від 02.07.2020 року, судом встановлено, що розпорядженням директора ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» від 30.12.2015 року № 05 «Щодо утримання будинку, прибудинкової території та орендної плати гуртожитку», встановлено наступні розміри утримання будинку, прибудинкової території та орендної плати у гуртожитку, розташованому за адресою: [ADDRESS] : утримання будинку - за 1 кв.м. -3 грн. з ПДВ для всіх мешканців; орендна плата у гуртожитку за 1 кв.м. - 70 грн. з ПДВ для сторонніх осіб. Позивач була повідомлена про зміну розміру орендної плати, що вбачається з наданих останньою рахунків на сплату за житлово-комунальні послуги, починаючи з січня 2016 року, проте відмовилась сплачувати орендні платежі в новому розмірі. Матеріали справи не містять доказів, що на дату закінчення строку договору найму (оренди) і упродовж місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо продовження строку на новий строк. За таких підстав, договір оренди вважався продовженим на строк, який був раніше встановлений до 30.12.2015 року. З огляду на те, що 28.10.2015 року Позивач отримала повідомлення Відповідача про закінчення строку дії договору та необхідність вирішення питання, в тому числі звільнення займаного приміщення, проте жодних рішень про продовження строку дії договору найму (оренди) Позивачем прийнято не було, інших договорів про продовження строку дії договору між сторонами не укладалося, починаючи з 01.01.2016 року вказаний договір вважається припиненим. Як було раніше встановлено судом, Позивач звільнила орендоване приміщення 17.09.2018 року. За таких обставин, нарахування Відповідачем орендної плати Позивачу за житлове приміщення у розмірі 70 грн. за 1 кв.м., суд вважає правомірним. Таким чином, оплата за проживання у гуртожитку після припинення строку дії договору, була проведена Позивачем самостійно. Крім того, суд зазначає, що стаття 1212 ЦК України, на яку посилається Позивач, регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу/ Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач набув майно, а саме грошові кошти на підставі правочину - наказу про визначення розмірів оплати за гуртожиток, які є чинними та Позивачем не оскаржуються. Отже, оскільки відносини, які склалися між сторонами, є договірними, то норми ст. 1212 ЦК України до них застосовані не можуть бути. Викладене узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах ВСУ від 24.09.2014року №6-122цс14, від 23 березня 2016 р. N 6-2978цс15). За відсутності стягнення безпідставно набутого майна, підстави для застосування ст. 625 ЦК України, також задоволенню не підлягають. Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі за наведених вище підстав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed