Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулись у Рівненський районний суд Рівненської області із позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. В поданому позові просять: встановити факт належності їм заповіту, нотаріально посвідченого секретарем Кустинської сільської ради Ровенського району Ровенської області 23.07.2003 №73, виданого від імені [PERSON] ; визнати за ними право власності на спадкове майно, кожному на 1/2 частину житлового будинку, житловою площею 72,2 кв.м, загальною площею 111,7 кв.м, з надвірними будівлями: Б - сарай-літня кухня, пг /Б - погріб, б - сарай, В - сарай, Г - погріб, Д - вбиральня, Ж - свердловина, №1 - огорожа, №2 - огорожа, який знаходиться по [ADDRESS] , в порядку спадкування, а саме: по 5/24 часток за заповітом після смерті їх батька [PERSON] , померлого [INFO] та по 7/24 часток за законом після смерті їх матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог посилаються на те, що їх батькові [PERSON] , який помер [INFO] та матері [PERSON] , яка померла [INFO] на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок [ADDRESS] . Після смерті батьків оформити спадщину на вказане майно вони не мають змоги, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Позивачі в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять розгляд справи проводити без їх участі. Представник відповідача, в судове засідання не з`явився. Головою Олександрійської сільської ради, як представником відповідача, подано до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги відповідач визнає в повному обсязі, просить розгляд справи проводити без участі представника відповідача. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Як встановлено судом, [PERSON] на випадок своєї смерті зроблено заповітне розпорядження, яке оформлене 23.07.2003 у вигляді заповіту нотаріально посвідченого секретарем Кустинської сільської ради Ровенського району Ровенської області та зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під № 73. При оформленні вищевказаного заповіту секретарем Кустинської сільської ради допущено ряд розбіжностей в імені, прізвищі та по батькові сторін правочину, а саме вказано: « [PERSON] » замість « [PERSON] »; « [PERSON] » замість « [PERSON] »; « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Вищезазначені розбіжності суд вважає технічними помилками допущеними під час виготовлення заповіту за допомогою друкарської машинки радянського зразка з російським алфавітом. Встановлення факту, що має юридичне значення необхідне позивачам для підтвердження свого права на спадщину та належного її оформлення. Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч.1 ст.315 ЦПК України. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності особі правовстановлюючих документів та приймаючи до уваги, що даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а його встановлення обумовлене необхідністю вступу в право власності на спадкове майно, суд прийшов до висновку, що вказана позовна вимога підлягає до задоволення. Окрім цього, вирішуючи позовну вимогу про визнання права власності на спадкове майно, суд виходить з наступного. [PERSON] , який помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть від 07.04.2010 року (серія [NUMBER] ), на день смерті на праві спільної сумісної власності із його дружиною [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджено копією виписки з інвентаризаційних матеріалів РОБТІ, копією технічного паспорта на житловий будинок та копією свідоцтва про одруження виданого 19.02.1966 року (серія [NUMBER] ). Відповідно до положень ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України та ч.3 ст.368 ЦК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи положення вищеописаних норм, [PERSON] на день смерті належала 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] , інша 1/2 частина якого належала його дружині [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно вищевказаного заповіту від 23.07.2003, [PERSON] все своє майно заповів позивачам в рівних долях, а відповідно вони є спадкоємцями за заповітом. Поряд з цим відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова, незалежно від змісту заповіту спадкує, половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Враховуючи положення ст.1241 ЦК України та приймаючи до уваги, що вдова спадкодавця, [PERSON] , [INFO] , на момент його смерті була непрацездатною за віком, вона є спадкоємцем обов`язкової частки. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу у шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки Кустинської сільської ради №85 від 06.02.2018 та довідки Олександрійської сільської ради №312 від 25.09.2018, спадкоємці [PERSON] і [PERSON] постійно проживали в будинку за адресою: [ADDRESS] разом із спадкодавцем [PERSON] на час його смерті, а відповідно вважаються такими, що прийняли спадщину після останнього. Поряд з цим, [PERSON] 13.10.2010 звернувся у встановлений законом строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а відповідно є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину. В силу положень вищеописаних норм частка [PERSON] в спадковому майні після смерті [PERSON] складає 2/12, що становить 2/24 житлового будинку по [ADDRESS] , частки [PERSON] та [PERSON] складають по 5/12 кожному, що становить по 5/24 кожному вищевказаного житлового будинку. Як, вбачається із матеріалів спадкової справи №649/2010 до майна померлого [INFO] [PERSON] , жоден із спадкоємців свідоцтво про право на спадщину не отримав. Незважаючи на те, що спадкоємці [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] документально не оформили своє право на спадкове майно, в силу вимог ст.1268 ЦК України, воно належить їм з часу відкриття спадщини, а відповідно спадкове майно - житловий будинок по [ADDRESS] належить їм на праві спільної часткової власності, розмір частки в якому [PERSON] становить 14/24, а [PERSON] та [PERSON] по 5/24 кожного. Враховуючи викладене [PERSON] , яка померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть від 04.12.2017 (серія [NUMBER] ), на день смерті належало 14/24 житлового будинку по [ADDRESS] . Статтями 1261, 1267 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачі є дочкою та сином [PERSON] , а відповідно спадкоємцями першої черги за законом, що підтверджено копією свідоцтва про народження від 03.12.1959 (серія [NUMBER] ), копією свідоцтва про укладення шлюбу від 27.07.1974 (серія [NUMBER] ) та свідоцтвом про народження від 31.12.1959 ( [NUMBER] ). Як вбачається із копії матеріалів спадкової справи №24/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] , спадкоємці [PERSON] та [PERSON] 30.01.2018 звернулись у встановлений законом строк до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, а відповідно є спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину. Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Судом встановлено, що на день смерті [PERSON] належали 14/24 житлового будинку по [ADDRESS] . Її право на дане майно ніким не оспорюється, але відсутній оригінал документу, який посвідчує право власності на вищевказане майно, тому позивачі будучи спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину, позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд вважає, що має місце порушення права позивачів, за захистом якого спрямоване їх звернення до суду, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 368, 370, 392, 1218, 1220, 1223, 1241, 1261, 1266-1270 ЦК України,

Outcome: approved