Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа: орган опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач зазначала, що у неї з відповідачем є спільна дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. У 2006 році шлюб між ними було розірвано і з того часу відповідач не бере участі у вихованні сина, не надає матеріальної допомоги на його утримання. На даний час вона перебуває у шлюбі з [PERSON] Від цого шлюбу в них народилося троє дітей. Син [PERSON] проживає разом з нею в новій родині, де йому створені всі необхідні умови для нормального розвитку, життя та виховання. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 червня 2015 року із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення ним повноліття. Броварська районна державна адміністрація Київської області 30 листопада 2015 року надала висновок № 1940/01-12 про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на викладене, позивач просила суд: позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], у зв'язку із тим, що він ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини; ухвалити рішення про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі прожиткового мінімуму для дитини данного віку у розмірі 1286 (одна тисяча двісті вісімдесят шість) гривень та додатково однієї тисячі гривень на лікування кожного місяця. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю та просила його задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і заперечував проти їх задоволення. В судовому засіданні представник третьої особи органу опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області Онищенко В.І. заперечував проти задоволення позову, посилаючись на новий висновок органу опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації від 27 січня 2017 року про недоцільність позбавлення [PERSON] батьквських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, [PERSON] народився [INFO], його батьками є відповідач - [PERSON] і позивач - [PERSON] (а.с.22). Шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER], виданим 08 червня 2007 року Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.9). 30 листопада 2015 року Броварська районна державна адміністрація Київської області надала висновок № 1940/01-12 про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. В якому, зокрема, зазначено, що (зі слів матері хлопчика) встановлено, що відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання хворого сина не надає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складеного та підписаного головою Красилівської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON], [PERSON] проживає в родині [PERSON] (а.с.11). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пленум Верховного Суду України у п. п. 26, 27 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснив, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) в порядку, передбаченому ст. ст. 85, 187, 189 ЦПК України. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що ґрунтують вимоги і заперечення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 3 ст. 61 цього ж Кодексу, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлені ці обставини. У судовому засіданні досліджені наступні докази, надані відповідачем, які спростовують твердження позивача про те, що він не приймає участь у вихованні сина [PERSON], не спілкується з ним і не надає матеріальної допомоги на його утримання. Згідно розпорядження Броварської районної державної адміністрації Київської області № 480 від 09 вересня 2015 року, [PERSON] надано дозвіл зустрічатися з малолітнім [PERSON], який проживає із матір'ю [PERSON] (а.с.34). Із копій чеків ПАТ КБ «ПриватБанку» про поповнення карткового рахунку видно, що відповідач [PERSON] переказує аліменти на утримання сина на рахунок [PERSON] (а.с.35-45). Від відповідача [PERSON] 23 лютого 2017 року на адресу суду надійшла копія висновку Броварської районної державної адміністрації Київської області № 123/01-12 від 27 січня 2017 року про недоцільність позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. У висновку, також, вказано про те, що орган опіки і піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області вирішив відмінити висновок комісії № 1940/01-12 від 30 листопада 2015 року про доцільність позбавлення [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO]. Із копії довідки про заробітну плату [PERSON] вбачається, що останній працює на посаді вірусолога в ТОВ «Дева Клінік» та отримує заробітну плату, середньомісячний розмір якої становить приблизно 3000 грн. Копіями свідоцтв про народження [NUMBER] і [NUMBER] підтверджується, що відповідач є батьком ще двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів є не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed