Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

[PERSON] , звертаючись до суду з позовом до [PERSON] , просив визнати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Солом`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 23 червня 2015 року актовий запис №1447, недійсним. 15 липня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Згідно з частин 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. 20 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позов з викладенням своїх міркувань по суті підстав та предмету позову з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 06 листопада 2020 року позивач [PERSON] подав заперечення на відзив, з викладенням власної позиції щодо поданого відповідачем відзиву на позов та долучених до нього доказів. 29 січня 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 10 лютого 2021 року представник відповідача - адвокат Міцкевич Світлана Іванівна подала заперечення на письмові заперечення позивача від 06 листопада 2020 року. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та доказів долучених до позову, додатково пояснили, що 23 червня 2015 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу сторони проживали разом за адресою: [ADDRESS] , цей будинок належав позивачу на праві приватної власності. Після укладення шлюбу та спільного проживання з відповідачем у позивача погіршився стан здоров`я, почались постійні головні болі, запаморочення, розсіяність, агресивність, слабкість, болі в тілі, склероз. До цього часу, позивач відчував себе абсолютно здоровою людиною, вів активний спосіб життя, тому такі різки зміни у стані здоров`я дуже його турбували та впливали на психоемоційний стан. В березні 2018 році позивач перебував на лікування в психіатричні лікарні, використавши хворобливий, безпорадний стан позивача, який знаходився під впливом медичних препаратів, відповідач шахрайськими діями змусила підписати договір дарування земельної ділянки та житлового будинку, чим позбавила позивача його власного майна та єдиного житла, тому, на думку позивача, відповідач не мала наміру створювати сім`ю, оскільки справжньою її метою було заволодіти майном позивача, останній вважає, що шлюб було укладено фіктивно. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, просили в позові відмовити, пояснили, що у травні 2014 році відповідач познайомилася з відповідачем, а починаючи з лютого 2015 року вони стали проживати разом в приватному будинку за адресою: [ADDRESS] . За пропозицією позивача, 23 червня 2015 року сторонами укладено офіційний шлюб, після реєстрації шлюбу вони проживала разом, вели спільне господарство, придбавали продукти харчування, необхідні речі повсякденного вжитку та побутові речі, разом відпочивали та відвідувати розважальні заходи. У січня 2020 року у позивача виявили пухлину у молочних залозах, відповідач постійно турбувалася за стан здоров`я свого чоловіка, піклувалася, перебувала у лікарні, купувала ліки, але після виписки з лікарні, позивач почав дивно поводитися, вечорами кудись зникати, та одного дня прийшовши до будинку та повідомив, що в оселі буде жити інша жінка, після такої новини позивач забравши частину особистих речей, переїхала до власної квартири, та починаючи з березня 2020 року сторони проживають окремо. Таким чином, вислухавши учасників судового процесу, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дають підстави для ухвалення судового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Судом встановлено, що 23 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Солом`янським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ( актовий запис 1447) . Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 27 Сімейного кодексу України, державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 40 Сімейного кодексу України, шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Недійсність шлюбу це особливий вид сімейно-правової санкції, яка застосовується у випадках порушення передбачених законом умов укладення шлюбу і означає анулювання тих юридичних наслідків, які законом пов`язуються з дійсним шлюбом. В абз. 2 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю. Зі змісту шлюбно-сімейних правовідносин, поняття шлюбу, а також положень Сімейного кодексу України та зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність. Крім цього, як вбачається із позиції, що міститься у ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року у справі N 6-5691св13, причому відсутність мети щодо створення сім`ї може стосуватися як бажань однієї особи, що реєструє шлюб за ситуації існування мети створення сім`ї у іншої особи, так і двох осіб одночасно за їх взаємною згодою та обізнаністю. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад, коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо. Таким чином, шлюб вважається фіктивним лише тоді, коли обидві сторони діяли свідомо і кожна з них не мала наміру створити сім`ю. Однак не може бути визнаний шлюб фіктивним, коли особи, що зареєстрували такий шлюб, згодом фактично створили сім`ю, яка відповідає всім її вимогам. Якщо одна сторона намагалася використати реєстрацію шлюбу в своїх корисних цілях, а інша вважала, що укладає дійсний шлюб, то такий шлюб має бути визнаний не фіктивним, а укладеним під впливом обману, тобто з порушенням вимог ст. 24 СК України, про необхідність взаємної згоди на укладення шлюбу. Правова позиція викладена в ухвалі ВССУ від 03 лютого 2016 року по справі №6-31583ск15. Стаття 41 Сімейного кодексу України, містить вичерпний перелік підстав, за якими шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, а саме: якщо він був зареєстрований: між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п`ятою статті 26 Сімейного кодексу, між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. Згідно зі статтею 45 Сімейного кодексу України шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України. У постанові Касаційного цивільного суду ВС від 17 квітня 2019 у справі № 752/2337/16-ц суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Доведення підстав фіктивності шлюбу позивач посилається на наступні обставини, що укладаючи шлюб відповідач не мала на меті створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, єдиною підставою було заволодіти у такий спосіб належним майном позивача, оскільки 13 березня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горіною І.В. посвідчено Договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] , за умовами договору позивач передав у дар відповідачу приватний будинок [ADDRESS] , разом із земельною ділянкою, де розташований цей будинок, однак при доведенні цих фактів позивач обмежився лише показами свідків, які заявлені позивачем та давали свідчення в судовому засіданні, інших доказів, які мали підтвердити той факт, що зареєстрований шлюб між сторонами, з боку відповідача мав лише мінливий характер, за для отримання заволодінням майном позивача, суду надано не було, а в силу положень ч.6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ( ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України) Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 3 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Виходячи зі змісту п. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. (ст.90 Цивільного процесуального кодексу України) На підтвердження заявлених вимог щодо фіктивності шлюбу позивач посилається на покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які в судовому засіданні надали пояснення стосовно особистого життя позивача, його характеризуючи дані як людини, яка вела активний спосіб життя, утримувала власну присадибну ділянку, матеріально забезпечена, тому не потребувала сторонньої допомоги, свідки наголосили, що спілкування з позивачем відбувалось в більшості в телефонному режимі, відвідували позивача за місцем проживання у разі потреби та на свята, тому свідкам невідомо обставин особистого життя позивача та його взаємовідносин з відповідачем, укладання між ними офіційного шлюбу. В свою чергу свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які заявлено відповідачем, пояснили, що позивач та відповідач проживали разом в приватному будинку, відповідачка вела себе як господиня, вела господарство, займалась присадибною ділянкою, за взаєминами одне з одним з боку оточуючих вони виглядали як подружжя. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, повинна підтвердити належними доказами свої посилання про відсутність у осіб, які уклали шлюб, наміру створити сім`ю. Самі по собі доводи про те, що метою укладення шлюбу було отримання певних майнових благ або переваг, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності. Правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 750/6471/15-ц, від 04 березня 2019 року у справі № 522/11172/16, від 05 грудня 2019 року у справі № 591/1860/16-ц. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту відсутності у відповідача реального наміру створити смію і набути прав та обов`язків подружжя, доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу для відповідача було набути право власності на майно позивача, не дає підстав для визнання шлюбу недійсним відповідно до ст. 40 Сімейного кодексу України, Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання шлюбу недійсним, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed