Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом в Дергачівський районний суд Харківської області до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про поновлення порушеного права та виселення. В підтвердження позову позивачі посилаються на те, що згідно ордеру № 1077 від 22 лютого 2010 року, виданого Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області, позивачі отримали квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В кімнаті площею 17,1 кв.м. проживає після вселення дочка позивачів - [PERSON] з неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO], а друга кімната площею 9,5 кв.м. призначена для проживання позивачів по справі. З вини відповідачів, які перешкоджають позивачам вселитися в їх кімнату, вони змушені тимчасово проживати у молодшої доньки за адресою: [ADDRESS]. Добровільно звільнити кімнату відповідачі відмовляються. Крім того, відповідачі підговорили дочку позивачів [PERSON] про передачу їм їхньої кімнати. 29 липня 2013 року відповідачі разом з їхньою донькою [PERSON] звернулися до Солоницівської селищної ради з заявами про передачу їм кімнати позивачів без відома та згоди позивачів. Селищна рада їм відмовила в задоволенні заяв. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала і пояснила, що квартиру яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] отримала вона. На даний час в квартирі безлад, антисанітарія. Квартира потребує переобладнання. [PERSON] ущемляє права неповнолітньої дитини - [PERSON], все продала з квартири. Основний квартиронаймач [PERSON]. Приміщенням в квартирі розміром 9,5 кв.м. користується [PERSON] і [PERSON] За проектом ця кімната з 2009 року є житловою, даний проект є в селищній раді. В спірній квартирі вона не проживає з 2013 року, ключів від квартири не має. Квартира [ADDRESS] не правитизована, точніше документи на приватизацію не підготовлені мв повному обсязі. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в письмовій заяві просив справу розглядати за його відсутності, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник позивачів адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає і пояснила, що зареєстрована в гуртожитку по [ADDRESS]. В 2006 році жильці гуртожитку вирішили надати будинку статус житлового будинку. Кімнатою, яку бажає відібрати у неї [PERSON], вона користується протягом 10 років, а [PERSON] користується 25 років. В 2008 році гуртожиток отримав статус житлового будинку. В 2008 році вона підписала з ЖЕКГ договір і їм повинні були видати ордер. Ордер видали на 16 кв. м., а на кімнату 9,5 кв.м. вона ордер не отримала, так як її оформили на себе [PERSON]. [PERSON] вона ніколи не бачила в кв. [ADDRESS], вони ніколи там не жили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в письмовій заяві просила відмовити в задоволенні позову, а справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає і пояснив, що проживає в [ADDRESS] з 1989 року. Статус гуртожитку було змінено в 2008 році на житловий будинок. Перед приватизацією він отримав довідку, що має 39 кв.м. Квартиру приватизував в 2013 році. Кімнати 9,5 кв.м. в технічному паспорті не має, але він сплачує комунальні платежі за цю кімнату. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в письмовій заяві позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, а справу розглядати за її відсутності. Третя особа [PERSON] позовні вимоги не визнала і пояснила, що вона вселилася в квартиру [ADDRESS] восени 2003 року. З моменту вселення позивачі в квартирі № 31 не проживали і не проживають. Відносини з батьками були нормальні, її мати запропонувала їй побутову кімнату забрати собі. Вона повірила матері, в зв'язку з чим дозволила прописатися батькам. Мама приходила до неї у квартиру, так як прописана в цій квартирі. але батьки в ній ніколи не проживали. Із заявою про перевод побутової кімнати 9,5 кв.м. в статус житлової вона не зверталася. Приватизувати квартиру вона хотіла на дочку [PERSON], але приватизація не відбулася. Вона не проти щоб кімнатою 9,5 кв.м. користувалися [PERSON] і [PERSON] Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] заперечував проти позову і пояснив, що згідно з ордером за лютий 2010 року кімната 9,5 кв.м. за адресою [ADDRESS] не мала статусу житлового приміщення. Право власності не зареєстровано в БТІ. Квартира є комунальною власністю. Позивачі не проживають в цій квартирі. Основний квартиронаймач [PERSON] і тому лише вона може звертатися з позовом до суду. Позивачам необхідно відмовити в позові. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, як докази по справі, з'ясувавши обставини справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом було достовірно встановлено, що згідно ордеру № 1077 від 22 лютого 2010 року, виданого виконавчим комітетом Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON], [INFO], отримали квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вищевказаний ордер виданий на підставі рішення виконкому Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області № 22 від 09 лютого 2010 року. (а.с. 4). Позивачі посилаються на те, що тимчасово проживають за адресою: [ADDRESS], так як відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] і відмовляються звільнити їхнє житло - кімнату площею 9,5 кв.м. 29 липня 2013 року відповідачі разом з [PERSON] звернулися до Солоницівської селищної ради з заявами про передачу їм кімнати площею 9,5 кв.м. Селищна рада їм відмовила в задоволенні заяв. (а.с. 9). Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). За ордером № 54 від 10 вересня 2002 року [PERSON] було надано в гуртожитку [ADDRESS] на сім'ю з одного чоловіка. (а.с. 58). За ксерокопією ордера № 1077 від 22 лютого 2010 року, виданого виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON], [INFO], отримали квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вищевказаний ордер виданий на підставі рішення виконкому Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області № 22 від 09 лютого 2010 року. Основний квартиронаймач - [PERSON]. Оригінал зазначеного ордеру суду наданий не був. За даними ордеру житло видане на сім'ю з 4-х осіб житловою площею 26,6 кв.м., яке складається з 2-х кімнат. У суда викликає сумнів достовірність зазначеної в ордері інформації стосовно розміру житлової площі, так як лише за рішенням виконкому Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області № 197 від 13.12.2011 року побутовому приміщенню площею 9,5 кв.м. було надано статус житлового приміщення і передано його в користування [PERSON] (а.с. 60). За копією технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] від 10 лютого 2012 року вказано, що квартира має 2 житлові кімнати житловою площею 26,6 кв. м.: одна кімната - 17,1 кв.м., друга кімната - 9,5 кв. м. (а.с. 10-11). Суд приходить до висновку, що на момент видачі ордера у 2010 році кімната 9,5 кв. була побутовою і не мала статусу житлової, але з незрозумілих підстав житлова площа була вказана в ордері з урахуванням побутового приміщення 9,5 кв.м. У відповідності до акта депутата Солоницівської селищної ради Дергачівського району [PERSON] від 04 жовтня 2010 року встановлено, що у кімнаті квартири [ADDRESS], яка на праві приватної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають незаконно гр. [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Суд не приймає до уваги зазначений доказ, так як судом було встановлено, що квартира [ADDRESS] не приватизована і на праві приватної власності не належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно рішення виконавчого комітету Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 14.04.2009 року № 96 - надано побутове приміщення між квартирами № 31 та № 33 на п'ятому поверсі в будинку № 15 по вулиці Пушкіна в с. Солоницівка в користування [PERSON]. Згідно повідомлення заступника начальника КП «БТІДРР» № 119 від 19.03.2014 року документи на приватизацію квартири [ADDRESS] були здані 23 грудня 2011 року. КП «БТІДРР» підготовило документи для приватизації квартири, а саме: технічний паспорт на квартиру; свідоцтво про право власності на житло на [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в приватній спільній частковій власності; розпорядження органу приватизації; приватизаційні платіжні доручення. КП «БТІДРР» видало документи для підписання в КП «Солоницівське підприємство теплових мереж» та оформлення в ощадбанку. На теперішній час документи по приватизації квартири в бюро повернуті частково, а саме копії платіжних доручень на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с. 84). Згідно акту депутата Солоницівської селищної ради [PERSON] складено цей акт в тому, що [PERSON] мешкає з неповнолітньою дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] 1955 р.н. (мати) та [PERSON], 1956 р.н. (батько) на даний час за цією адресою не мешкають і ніколи не мешкали. Про що свідчать сусіди: [PERSON], який мешкає за адресою [ADDRESS], [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 87). Згідно повідомлення начальника КП «БТІДРР» № 192 від 22.05.2014 року - квартира [ADDRESS] не приватизована, свідоцтво про право власності було виготовлено на [PERSON] в 14 частині, [PERSON] в 14 частині, [PERSON] в 14 частині, [PERSON] в 14 частині. Свідоцтво про право власності в бюро не зареєстровано, так як житлові чеки використано не всіма членами сім'ї, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], крім [PERSON]. (а.с. 105). У відповідності до ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки , що випливають з договору найму жилого приміщення Судом було достовірно встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою [ADDRESS]. Згідно ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у п. 17 звертає увагу на те, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ. Вищевказаних доказів про необхідність виселення відповідачів позивачі суду не надали. Крім того, основний квартиронаймач [PERSON] вимоги про виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] тв [PERSON] не висуває.

Outcome: dismissed