Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Чугуївського міського суду з зазначеним позовом, неодноразово уточненим та просять витребувати у [PERSON] на їх користь 2/3 частини квартири [ADDRESS], визнати за кожним право власності на 1/3 частину вказаної квартири, посилаючись на те, що з 27 квітня 1998 року є належними власниками спірної квартири на підставі чинного свідоцтва про право власності, виданого комісією про приватизацію житла ЖКВ ВАТ «Чугуївська паливна апаратура». [PERSON] в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про приватизацію від 27 квітня 1998 року, де визначені власниками квартири [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частки кожному, відмовлено. В подальшому спірна квартира була неодноразово відчужена і на сьогоднішній момент власником спірної квартири є відповідач [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивачі також зазначають, що згідно рішення Чугуївського міського суду від 18 грудня 2000 року, яке в подальшому було скасовано, зазначена квартира відповідно до договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] вибула з володіння поза їх волею, що є наслідком застосування ч. 1 ст. 388 ЦК України, а саме витребування у [PERSON], як власника спірної квартири на підставі договору дарування між [PERSON] та [PERSON], зазначені частки квартири. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], за довіреністю - [PERSON], та адвокат [PERSON], якій на підставі угоди про надання правової допомоги представляє інтереси позивача [PERSON] та представника позивача [PERSON] [PERSON], позовні вимоги підтримали, надав пояснення, аналогічні до викладених у позовній заяві та уточненнях до позову, просили позов задовольнити. Від відповідачів в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без їх участі, та письмові заперечення проти позову, де відповідачі [PERSON] та [PERSON] просили суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, зазначив, що позивачі знали про порушення своїх прав у 2010 році, коли відбулося відчуження спірної квартири, однак до суду звернулись із позовною заявою 14 січня 2014 року, пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вислухав сторони, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлені таки факти та відповідні їм правовідносини. У листопаді 2000 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, виданого комісією про приватизацію житла при ЖКВ ВАТ «Чугуївська паливна апаратура» від 27 квітня 1998 року, на підставі якого квартира № 21 будинку № 105 по вулиці харківській у місті Чугуєві Харківській області належить їй та [PERSON] з сином останньої [PERSON], [INFO] по 1/ частини кожному. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 19 червня 2008 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 27 квітня 1998 року на вищезазначену спірну квартиру відмовлено. Ухвалою Судової колегії судової палати по цивільним справам апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2008 року дане рішення залишено без змін і вступило в законну силу. 15 жовтня 2001 року [PERSON] отримано нове свідоцтво про право власності на спірну квартиру, видане відділом ЖКГ будівництва та комунальної власності виконкому Чугуївської міської ради, зареєстроване в Чугуївському МБТІ за №4422/9.3. Дане свідоцтво, видане їй на підставі рішення Чугуївського міського суду від 18 грудня 2000 року, яке пізніше було скасовано, і при новому розгляді справи в позові [PERSON] про визнання свідоцтва про право власності від 27 квітня 1998 року недійсним, було відмовлено. 24 квітня 2007 року спірна квартира [PERSON] була продана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, завіреного нотаріусом Чугуївської нотаріальної контори Харківської області зареєстрованого в реєстрі за №1-561. 07 серпня 2010 року право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу перейшло від [PERSON] до [PERSON], яка 27 січня 2011 року подарувала її [PERSON], яка на теперішній час є власником спірної квартири, проживає там постійно до сьогоднішнього дня. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності. Статтею 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі вимог ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд застосовує до спірних правовідносин строк позовної давності і вважає, що позивачі, враховуючи звернувшись із позовною заявою 14 січня 2014 року, пропустили трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволені позову, враховуючи, що момент виникнення у позивачів права на позов виник у 2010 році, коли на підставі договору купівлі-продажу від 07 серпня 2010 року право власності на спірну квартиру перейшло від [PERSON] до [PERSON] Судом встановлено, що позивачі звернулись до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом зі спливом строку позовної давності, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України, спеціальної позовної давності для даних правовідносин законом не встановлено, без відповідних заяв після уточнень позовних вимог про відновлення такого строку. Відповідно до ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, порушене право відлягає захисту лише за умови поважності причин пропуску позовної давності, таких причин судом не встановлено. Крім того, з дня укладення договору купівлі-продажу спірної квартири 24 квітня 2007 року пройшло на момент подачі позову сім років, з дня видачі свідоцтва про право власності за № 442293 від 15 жовтня 2011 року з урахуванням обставин справи предявлені за межами строку позовної давності, що згідно приписів ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, у звязку із заявою сторони у спорі, є підставою для відмови в такому позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed