Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] ( надалі позивач) 04 листопада 2015 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розміні 1/4 частини від заробітку доходу батька дітей та на її утримання в розмірі 1/4 частки від його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є її чоловіком, вони одружились 25 вересня 2012 року, від шлюбу мають сина, зараз вони проживають окремо, однак відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання та на утримання дитини, згоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Вказує, що нікому іншому відповідач аліменти не сплачує. В судове засідання позивач не зявилась, в заяві до суду вона на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. Відповідач в судове засідання також не зявився, будучи повідомленим про дату розгляду в суді, до суду надійшла письмова заява в якій він не вказує заперечень проти позовних вимог щодо сплати аліментів на сина та на утримання дружини, погоджується сплачувати аліменти в розмірі по 1/4 частини від його заробітку, зважаючи на його заробітну плату. Просить суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є працездатним, здоровим, працює, іншим особам аліменти не сплачує. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3-15, 17-20, 84, 180-182 Сімейного кодексу України. За змістом ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Право на утримання має дружина, і в разі розірвання шлюбу. Суд приймає до уваги, що позивач не працює, зайнята по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку, не має достатньо витрат на прожиття, а тому і дитина, і вона потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має змогу надати та погоджується надавати. Суд вважає що позов підлягає задоволенню, оскільки батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, а відповідач від такого обовязку ухиляється та не надає допомоги на утримання дитини та матері своєї дитини. Приймаючи до уваги відсутність доказів про матеріальне забезпечення відповідача, наявність на утриманні позивача малолітньої дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. Суд також приймає до уваги, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, вона не працює, не має доходу, необхідного для витрат на забезпечення її та дитини їжею та достатніх витрат на прожиття, а тому також потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має змогу надати. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, здоровим, іншим особам аліменти не сплачує, не має на утриманні непрацездатних батьків, а тому зобовязаний утримувати дитину до повноліття. За відсутності доказів про доходи відповідача, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, доходу але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON], щомісячно до досягнення дитиною повноліття та в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, доходу на утримання матері дитини. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved