Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

[PERSON] «СК «Провідна» звернулось в суд із указаним позовом. Просить стягнути із відповідача [PERSON], у звязку із дорожньо-транспортною пригодою, в порядку регресу збитки в сумі 11439,82 грн. та судові витрати в розмірі 1600 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.11.2013 року між ПАТ «СК «Провідна» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, підтвердженням чого є страховий поліс АС № 4609969, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності забезпеченого транспортного засобу марки «Рено», реєстраційний номер [NUMBER]. 22.11.2014 року на автодорозі Бориспіль-Дніпро сталась дорожньо-транспортна пригода за участю згаданого автомобіля під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля Ауді, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], за наслідками якої зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Буського районного суду Львівської області від 08.12.2014 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вищевказаному ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до ремонтних калькуляцій вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Ауді, реєстраційний номер [NUMBER] становить 23690,47 грн. Відтак позивач вважає, що він як страховик після виплати страхового відшкодування має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача в розмірі виплаченого такого відшкодування. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача страхове відшкодування за завдані збитки та судовий збір. Позивач в судове засідання не зявився, представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду із письмовим клопотанням, у якому просить суд розглянути дану справу без участі представника позивача, повідомивши суд про підтриманням ним заявленого позову у повному обсязі, вважаючи, що зібрані матеріали є достатніми для обєктивного та всебічного розгляду справи, який можливий для розгляду в судовому засіданні без участі позивача. При цьому, представник позивача зауважив, що в разі виникнення потреби в наданні особистих пояснень з приводу обставин справи, то представник позивача готовий їх надати в режимі відеоконференції із приміщення Шевченківського районного суду міста Києва, хоча такого клопотання позивачем заявлено не було. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про що вбачається із наявних у матеріалах справи їх письмових розписок. Представник відповідача [PERSON] надіслав до суду письмове клопотання, у якому просить суд розгляд справи проводити у відсутності сторони відповідача на підставі наявних доказів. Проти позову заперечив за його безпідставністю. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та зясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та обєктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 22 листопада 2013 року між позивачем [PERSON] «СК «Провідна» та відповідачем [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується страховим полісом АС № 4609969, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності забезпеченого транспортного засобу марки «RENAULT MAGNUM», реєстраційний номер [NUMBER], строком до 22.11.2014 року включно. Крім того,\~як установлено\~судом,\~22.11.2014\~року о 09 год. 00 хв. на 29 км. + 600 м. автодороги Бориспіль - Дніпропетровськ, відповідач по цій справі [PERSON], керуючи автомобілем марки «RENAULT MAGNUM», реєстраційний номер [NUMBER], перед виїздом не забезпечив технічно справний стан автомобіля, внаслідок чого під час руху вирвало пневмо-подушку, яка пошкодила автомобіль Ауді, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався в зустрічному напрямку, чим порушив ПДР. Вищевказані обставини встановлені постановою Буського районного суду Львівської області від 08 грудня 2014 року, на підставі якої відповідач у даній справі [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності та визнаний винним за ст. 124 КУпАП, із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. 26 листопада 2014 року відповідач [PERSON] письмово повідомив позивача [PERSON] «СК «Провідна» про настання вищевказаної події від 22.11.2014 року відповідним повідомленням № 230064514 від 26.11.2014 року, де розповів про обставини дорожньо-транспортної пригоди за його участю. Як вбачається із заяви № [NUMBER] від 24.11.2014 року, із заявою про виплату страхового відшкодування до позивача звернувся [PERSON]. Однак, будь-яких доказів щодо виплати позивачем страхового відшкодування за вищевказаною подією (платіжних документів) позивачем не названо та суду надано не було. Крім цього, долучені позивачем страхові акти та розрахунок страхового відшкодування не підписані жодною особою, а тому братись до уваги судом не можуть. Статтею 11\~ЦК України\~передбачено,\~що підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов'язків,\~зокрема,\~є завдання\~матеріальної шкоди\~іншій особі. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є, зокрема Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України обовязок від шкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки, покладається на його володільця. В силу положення статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна за своїм змістом норма закріплена у статті 27 Закону України «Про страхування». Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Нормою вже згаданої вище статті 121 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є, зокрема Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Так, згідно з пунктом 38.1.1. «г» статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо, зокрема, дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідно до ремонтних калькуляцій вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Ауді, реєстраційний номер [NUMBER] становить 23690,47 грн., а також те, що позивач після виплати ним страхового відшкодування просить стягнути з відповідача страхове відшкодування за завдані збитки у розмірі 11439,82 грн. Однак, як вбачається із матеріалів справи та долучених позивачем документів, будь-яких даних щодо такої виплати, її розміру та підтверджуючих тому документів суду надано не було. Зважаючи на норми ст. 12, ст. 13 ЦПК України, в силу яких позивач повинен довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, принципи змагальності та диспозитивності, а також повідомленнях позивачем у наявних в справі заявах його повноважних представників про те, що зібрані, на думку позивача, матеріали є достатніми для обєктивного та всебічного розгляду справи, який можливий для розгляду в судовому засіданні без участі позивача, суд вважає, що позивачем не доведено обставини про виплату ним страхового відшкодування потерпілій стороні. Відтак, ураховуючи норми частини першої статті 1191 ЦК України і ст. 38 спеціального Закону, відповідно до якої право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування має виключно особа, яка відшкодувала шкоду, а оскільки позивач не довів того, що він є саме такою особою, як і відсутність в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження таких обставин, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог у зв`язку з їх недоведеністю позивачем. Крім того, суд констатує те, що інші наявні в матеріалах справи докази на підтвердження заявлених ним вимог, а саме: відомості про дорожньо-транспортну пригоду, страхові акти, розрахунки сум матеріального збитку та ремонтні калькуляції, є недопустимими доказами по справі, оскільки були долучені позивачем в проектах, тобто не підписані уповноваженими особами. За таких обставин, оцінюючи надані сторонами та досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх не обґрунтованістю та недоведеністю. Разом із тим, понесені позивачем судові витрати, повязані із розглядом справи, зокрема сплачений ним судовий збір, у відповідності до вимог пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України, покладаються на позивача, а тому не можуть бути стягнені з відповідача. Ураховуючи наведене та

Outcome: dismissed