Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до [PERSON], в якому просили визнати квартиру № 25 в будинку № 22-А корпус 6 по вулиці\~Балківській в місті Одесі загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м, спільною сумісною власністю [PERSON], [PERSON], [PERSON] та визначити частки сторін у праві спільної сумісної власності, визнавши за [PERSON] право власності на ? частину квартири, за [PERSON] - на 17/40 частин квартири, у власності [PERSON] залишити 3/40 частини квартири. Зазначені позовні вимоги були обґрунтовані тим, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як члени сімї набули у спільну сумісну власність за рахунок їхніх грошових внесків квартиру № 25 в будинку № 22-А корпус 6 по вулиці Балківській в м. Одесі, але, оскільки сторони не змогли домовитися щодо спільного здійснення права власності, [PERSON] та [PERSON] вимушені були звернулися до суду, при визначенні розміру часток у спільній власності, позивачі просили виходити з розміру грошових внесків кожного з співвласників у придбання квартири. Позивачі в судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином про час та місце судового засідання. Від представника позивачів надійшла заява, в якій останній просив справу розглянути за відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Також не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку. Відповідач повторно не зявився у судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за місцем реєстрації, проте від отримання повістки відмовився. Згідно з ч. 8 ст. 76 ЦПК України відповідач є повідомленим про розгляд справи. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. З 1995 року по травень 2010 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, права та обовязки один до одного, разом проживали. Під час проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу 26 червня 1998 року в них народився син [PERSON] Вищевказані обставини були встановлені рішенням апеляційного суду Одеської області від 13 квітня 2017 року у справі № 523/9451/15-ц (апеляційне провадження № 22-ц/785/635/17), за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства, і відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню під час розгляду цієї справи не підлягають. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 червня 2003 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 червня 2003 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, на праві спільної часткової власності в рівних частках належала квартира [ADDRESS]. Девятнадцятого серпня 2004 р., реалізовуючи намір позивачів на продаж належної їм квартири [ADDRESS], відповідач [PERSON], діючи від імені [PERSON], уклав з [PERSON] акт засвідчення передачі завдатку, за яким отримав від [PERSON] в рахунок часткової оплати вартості квартири суму, еквівалентну 2 400 доларів США, при цьому загальна вартість квартири, за яку покупець погодився її придбати, становила суму, еквівалентну 24 000 доларів США. При оформленні договору купівлі-продажу квартири [PERSON] зобовязалась доплатити продавцям суму, еквівалентну 21\~600 доларів США. Двадцять першого вересня 2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали з ПП «Прогрес-Риелтор» договір інвестування № БАЛ-1-52, предметом якого було інвестування грошей у будівництво квартири № 25 у незавершеному будівництвом житловому будинку № 22-А, корпус 6 по вулиці Балківській у місті Одесі. Того ж дня, 21.09.2004 р., [PERSON] звернулась до Приморської райадміністрації Одеської міської ради з заявою про надання згоди на відчуження частки квартири, належної її неповнолітньому сину [PERSON], в тому числі, у звязку з укладенням договору інвестування будівництва двокімнатної квартири за адресою вул. Балківська 22-а. Девятого жовтня 2004 року [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], р/н 3-2901 продали [PERSON] належну їм квартиру [ADDRESS]. В тексті договору в якості ціни продажу зазначена інвентаризаційна вартість квартири 35\~000 грн. Між тим в матеріалах справи міститься копія розписки, складеної [PERSON] 09.10.2004 р. про отримання від [PERSON] суми, еквівалентної 21\~600 доларів США, в якості розрахунку по договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що відповідає домовленостям сторін, зафіксованим в акті засвідчення передачі завдатку від 19.08.2004 р. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять, зокрема, умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. За змістом ст. 207 ЦК України зміст письмового правочину може бути зафіксований в кількох документах. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 1 ст. 64 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд під час ухвалення рішення вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Враховуючи наведене, оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт продажу [PERSON] та [PERSON] 09.10.2004 р. квартири [ADDRESS] за суму, еквівалентну 24\~000 доларів США, що за курсом НБУ станом на день продажу склало 127\~440 грн. Одинадцятого жовтня 2004 р. - наступного робочого дня після укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на виконання умов договору інвестування № БАЛ-1-52 від 21.09.2004 р. на рахунок ПП «Прогрес-Риелтор» [PERSON] було сплачено перший внесок в розмірі 121\~547,45 грн., що складало 85 % від суми договору, про що свідчить квитанція № 40002175 від 11.10.2014 р. Оскільки продаж квартири [ADDRESS] та сплата інвестиційного внеску за договором інвестування № БАЛ-1-52 від 21.09.2004 р. відбулися майже одночасно, а сума внеску майже дорівнює сумі, за яку була продана квартира, суд погоджується з доводами позивачів про те, що 85% інвестиційного внеску за договором інвестування № БАЛ-1-52 від 21.09.2004 р. було сплачено за рахунок коштів [PERSON] та [PERSON], отриманих ними від продажу квартири [ADDRESS]. Двадцять пятого липня 2009 р. - під час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру № 25 в будинку № 22-А корпус 6 по вулиці\~Балківській в місті Одесі, а 16.07.2009 р. КП «ОМБТІ та РОН» за ними було зареєстровано право власності на зазначене це нерухоме майно. Відповідно до умов договору інвестування № БАЛ-1-52 від 21.09.2004 р. (п. 6.1.) передання квартири у власність інвесторів свідчить про повну сплату ними інвестиційних внесків, тобто залишок оплати за договором інвестування в розмірі 15% було сплачено [PERSON] та [PERSON] під час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст. 175 СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. За таких обставин 85% квартири № 25 в будинку № 22-А корпус 6 по вулиці Балківській в місті Одесі, придбані за спільні кошти [PERSON] та [PERSON], є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Виходячи з зазначеної норми закону 15% квартири № 25 в будинку № 22-А корпус 6 по вулиці Балківській в місті Одесі, придбані за спільні кошти [PERSON] та [PERSON], є їх спільною сумісною власністю. Таким чином квартира № 25 в будинку № 22-А корпус 6 по вулиці Балківській в місті Одесі в цілому належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та їхньому сину [PERSON] Приймаючи до уваги те, що частки співвласників у спільній власності не визначені, [PERSON] як співвласник мана в правовстановлюючих документах не зазначений, існує певна невизначеність з обсягом прав співвласників у спільному майні. На підставі ст. 392 власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦК України, ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом . Частиною 2 ст. 372 ЦК України передбачено також, що за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Виходячи з обставин справи та на підставі ч. 1 ст. 8 ЦК України суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 357 ЦК України, відповідно до якої якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. З урахуванням викладеного -частка [PERSON] у праві власності на квартиру № 25 в будинку № 22-А корпус 6 по вулиці Балківській в місті Одесі дорівнює 1/2 (? частина інвестиційного внеску в розмірі 85% + ? частина інвестиційного внеску в розмірі 15%); -частка [PERSON] 17/40 (?частина від інвестиційного внеску в розмірі 85 %); -частка [PERSON] 3/40 (? частина від інвестиційного внеску в розмірі 15 %).

Outcome: approved