Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

[PERSON] свій позов мотивує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 15 серпня 2003 року, під час шлюбу вони придбали квартиру , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , гараж в гаражному кооперативі «Шляховик» [NUMBER], який заходиться за адресою : [ADDRESS], та автомобіль марки «Audi А4», реєстраційний номер [NUMBER] , колір синій, 1999 року випуску, та інше майно. Вона та відповідач, тимчасово, перебуваючи на заробітках, проживають у Португалії. Вищевказана квартира , гараж, та автомобіль зареєстровані за відповідачем. Даний автомобіль придбаний в Португалії, на ім'я відповідача, там же експлуатується та має Португальську державну реєстрацію . У зв'язку з суперечками та конфліктами, вони, вирішили розірвати шлюб. Бажаючи в добровільному порядку провести розподіл основного спільно нажитого майна, сторони 03 листопада 2015 року уклали правочин про розподіл квартири, гаража та автомобіля, який посвідчено консульською установою України в Португальській республіці. Згідно цього правочину у власність відповідача [PERSON] відходить гараж [NUMBER], який знаходиться за адресою: [ADDRESS], в гаражному кооперативі «Шляховик»; автомобіль марки «Audi А4», номер [NUMBER], колір синій, 1999 року випуску. У її власність передається квартира [ADDRESS] після сплати компенсації в розмірі 10000 (десять тисяч ) євро . В порядку виконання своїх зобов'язань за укладеним правочином, вона , 22 листопада 2015 року, сплатила відповідачу, грошову компенсацію в сумі 2100 (дві тисячі сто) євро, про що свідчить власноручно написана відповідачем розписка. Разом з тим, оспорюючи право власності позивача на дану квартиру, відповідач 29 грудня 2015 року оформив нотаріально завірену заяву про відкликання свого підпису у правочині про розподіл спільного майна подружжя від 03.11.2015 року. Заява відповідача від 29.12.2015 року є свідченням того , що останній не визнає право власності [PERSON] на кв.[ADDRESS]. Способом захисту порушеного права відповідно до положень ст. 16 ЦК України, в тому числі, є визнання права. Посилаючись на наведене, згідно заяви про уточнення позовних вимог, позивач просить суд припинити право власності відповідача [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; визнати за нею, [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS]; стягнути в користь відповідача [PERSON] грошову компенсацію за належну йому частку в квартирі [ADDRESS] в сумі 233432,39 грн., яка внесена позивачем [PERSON] 17 червня 2017 року на депозит. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Крім того, відповідач був повідомлений через прессу (газета «Волинь-нова», 13 червня 2017 року, №62). Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається особою на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 15 серпня 2003 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції Волинської області вбачається, що [PERSON]. та [PERSON] зареєстрували шлюб 15 серпня 2003року (а.с.4), шлюб на час розгляду справи не розірвано. Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони придбали майно, в тому числі: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу квартири від 30 березня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі №462 , посвідченого Четверговою Є.О., приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області; гараж в гаражному кооперативі «Шляховик» [NUMBER], який заходиться за адресою: [ADDRESS], та автомобіль марки «Audi А4», реєстраційний номер [NUMBER] , колір синій, 1999 року випуску, та інше майно. Судом встановлено, що дану квартиру за вищевказаною адресою придбано за спільні кошти сторін, під час перебування у шлюбі, вартість майна, зазначена позивачем, відповідачем [PERSON] не оспорюється. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Статтею 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як слідує із роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що сторони дійшли згоди, бажаючи в добровільному порядку провести розподіл основного спільно нажитого майна, 03 листопада 2015 року, [PERSON]. та [PERSON] уклали правочин ( у формі заяви) про розподіл квартири, гаража та автомобіля, який посвідчено консульською установою України в Португальській республіці. Укладеним правочином позивач та відповідач домовилися наступним чином розділити спільно нажите майно. У власність відповідача [PERSON] відходить гараж [NUMBER], який знаходиться за адресою: [ADDRESS], в гаражному кооперативі «Шляховик»; автомобіль марки «Audi А4», номер [NUMBER], колір синій, 1999 року випуску. У власність позивача [PERSON] відходить : квартира [ADDRESS] після сплати компенсації в розмірі 10000 (десять тисяч ) євро . Згідно квитанції №15 від 07 червня 2017 року на депозитний рахунок №37310041002504, Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області, внесено позивачем кошти в сумі 233432,39грн., як грошову компенсацію за частку [PERSON] у вищевказаній квартирі. Як слідує із змісту ст. 38 Закону України « Про нотаріат» консульські установи України посвідчують угоди (договори, заповіти, довіреності тощо), крім іпотечних договорів, угод про відчуження та заставу жилих будинків, квартир, дач, садових будинків, гаражів, земельних ділянок, іншого нерухомого майна, що знаходиться в Україні. Судом встановлено, що в порядку виконання своїх зобов'язань за укладеним правочином, позивач, 22 листопада 2015 року, виплатила відповідачу грошову компенсацію в сумі 2100 (дві тисячі сто) євро, про що свідчить власноручно написана та підписана відповідачем розписка. Оригінал вказаної розписки судом досліджувався в судовому засіданні. З відповіді Посольства України в Португалії від 04 травня 2017 року №61211/19-500-1323 вбачається, що станом на 04 травня 2017 року, [PERSON] та [PERSON] у Посольстві України в Португалії вищевказану заяву про розподіл майна не відкликали. За таких обставин, суд не приймає до уваги заяву [PERSON] компетентному органу, копія якої міститься в матеріалах справи, про те, що він відкликає заяву про поділ майна з [PERSON] Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приймаючи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити та припинити право власності відповідача [PERSON] на частку у квартирі [ADDRESS]; визнати за позивачем [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]; стягнути з позивача в користь відповідача [PERSON] грошову компенсацію за належну останньому частку в квартирі [ADDRESS] в сумі 233432,39 грн., яка внесена позивачем [PERSON] 07 червня 2017 року на депозитний рахунок №37310041002504 Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області.

Outcome: approved