overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] подав заяву про встановлення над недієздатною [PERSON] опіки та призначення його її опікуном, оскільки [PERSON] рішенням суду визнана недієздатною, а призначений опікун [PERSON] померла 16.10.2015 р. [PERSON] заяву підтримав в судовому розгляді. Представник заінтересованої особи управління праці та соціального захисту населення подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, згідні про призначення опікуном заявника. Представник заінтересованої особи органу опіки і піклування райдержадміністрації належним чином повідомлений про справу. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Рішенням Сарненського районного суду від 8.05.2008 р. [PERSON] визнана недієздатною. ЇЇ матір»ю згідно свідоцтва про народження є [PERSON], яка, згідно свідоцтва про смерть, померла 16.10.2015 р. Таким чином, недієздатна залишилась без опікуна. В поданні управління праці та соціального захисту населення просить призначити опікуном недієздатної [PERSON] чоловіка її сестри, [PERSON], оскільки вона проживає в будинку, який є його власністю, піклується про неї, здійснює за нею догляд, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов та клопотанням Тинненської сільради про призначення його опікуном. Тому, суд приходить до висновку, що є усі підстави для призначення опікуном [PERSON] [PERSON], що буде відповідати її інтересам. На підставі ст. 241 ЦПК України, ст. 39, 60 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

[PERSON] подав заяву про призначення його опікуном дядька, [PERSON], який за рішенням суду визнаний недієздатним і над ним встановлено опіку та призначено його опікуном [PERSON], оскільки опікун [PERSON] [INFO] р. помер, а батьки хворого є старими людьми та інвалідами. [PERSON] заяву підтримав в судовому розгляді. Заінтересована особа управління праці та соціального захисту населення належним чином повідомлене про справу, його представник в судове засідання не з»явився. Вислухавши в судовому розгляді заявника, його представника адвоката [PERSON], дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Рішенням Сарненського районного суду від 8.11.2012 р. [PERSON] визнаний недієздатним, над ним встановлена опіка та його опікуном призначено рідного брата, [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] р. Відповідно до подання управління праці та соціального захисту населення Сарненської райдержадміністрації, як органу опіки та піклування щодо вказаних осіб, цей орган опіки вважає правильним призначити опікуном [PERSON] його племінника, [PERSON], так як інші близькі родичі є інвалідами та старими особами, які позбавлені можливості опікуватись хворим. При таких обставинах суд вважає, що є усі підстави відповідно до закону призначити опікуном недієздатного заявника, оскільки попередній опікун помер. На підставі ст. 241 ЦПК України, ст. ст. 55,56, 60 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] подав на розгляд суду позовну заяву до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Яблунівська селищна рада про усунення перешкод у користуванні заїзною дорогою. Суд вважає за можливе проголосити вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 3 ст. 209 ЦПК України, відклавши виготовлення повного рішення на п'ять днів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

[PERSON] подав на розгляд суду позовну заяву до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Суд вважає за можливе проголосити вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 3 ст. 209 ЦПК України, відклавши виготовлення повного рішення на п'ять днів.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

[PERSON] подав на розгляд суду позовну заяву до Державного підприємства «Кутське лісове господарство» про зміну формулювання причини звільнення. Суд вважає за можливе проголосити вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 3 ст. 209 ЦПК України, відклавши виготовлення повного рішення на п'ять днів.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

[PERSON] подав на розгляд суду позовну заяву до Текучанської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення Текучанської сільської ради, зобов'язання вчинити певні дії. Представник позивача у справі, [PERSON], в судовому засіданні позов підтримав повністю із мотивів наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Із змісту позовних вимог [PERSON], вбачається, що рішенням Косівського районного суду від 25 грудня 2006 року затверджено мирову угоду про розподіл спільної сумісної власності подружжя між ним та його колишньою дружиною [PERSON], а саме житлового будинку, що в с. Текуче, по 1/2 частині. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,4788 га., яка закріплена за будинковолодінням з 1962 року. Однак позивач не може приватизувати земельну ділянку, яка закріплена за будинковолодінням. Рішенням Косівського районного суду від 17 травня 2011 року визнано не чинним рішення Текучанської сільської ради від 27 грудня 2007 року яким відмовлено у переданні позивачу у приватну власність 0,20 га землі і зобов'язано сільську раду розглянути питання про наділення позивачу земельної ділянки площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства. Численні звернення позивача до сільської ради, виконавчої служби не привели до його реального виконання. Позивач звертався до суду і оскаржував дії та бездіяльність сільської ради та сільського голови. 04 листопада 2014 року позивач вкотре звернувся до Текучанської сільської ради із заявою про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Своїм рішенням від 26 грудня 2014 року сільська рада надала згоду на виготовлення проекту землеустрою на 0,04 га., що під будівлею та для її обслуговування, з площі 0,4788 га., а щодо 0,20 га. для ведення особистого селянського господарства відмовила і свою відмову не аргументувала. Вважає таке рішення незаконним, оскільки вказана земельна ділянка закріплена за господарством позивача з 1962 року по даний час і відсутні будь-які правові підстави про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою на спірну земельну ділянку. Просив визнати незаконним і скасувати рішення Текучанської сільської ради в частині відмови йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності для ведення особистого селянського господарства площею 0,20 га., зобов'язати Текучанську сільську раду надати такий дозвіл у місячний строк і стягнути судові витрати. Представник відповідача Текучанської сільської ради, сільський голова Кіцелюк Микола Дмитрович у судовому засідання проти позову заперечив і просив відмовити у його задоволенні за безпідставністю позовних вимог. Суду пояснив, що питання яке є предметом позовних вимог не належить до його компетенції. Цими питаннями завідують депутати, які у свою чергу, не підтримують заяву [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

[PERSON] подав на розгляд суду позовну заяву до Текучанської сільської ради про визнання незаконним та скасування рішення Текучанської сільської ради, зобов'язання вчинити певні дії. Суд вважає за можливе проголосити вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 3 ст. 209 ЦПК України, відклавши виготовлення повного рішення на п'ять днів. На підставі наведеного, ст.ст. 12, 116, 118, 152 ЗК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

[PERSON] подав на розгляд суду позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживачів, визнання договору фінансового лізингу № 002183 недійсним та стягнення коштів в розмірі 200000 гривень. Суд вважає за можливе проголосити вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 3 ст. 209 ЦПК України, відклавши виготовлення повного рішення на п'ять днів. На підставі ст. 42 Конституції України, ст.ст. 15, 16,\~203, 215, 216, 524, 533, 632, 762, 808 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг», постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] подав на розгляд суду позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання недійсним договору фінансового лізингу і повернення коштів. Суд вважає за можливе проголосити вступну та резолютивну частини рішення на підставі ч. 3 ст. 209 ЦПК України, відклавши виготовлення повного рішення на п'ять днів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

[PERSON] подав позов до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 1994 року. Під час шлюбу у них народилося троє дітей. У зв`язку з тим, що спільне подружнє життя не склалося, шлюб між сторонами існує лише формально, оскільки між ними розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Строк на примирення не дасть бажаних результатів враховуючи несумісність характерів та поглядів на сімейне життя. Перебування в шлюбі суперечить їх інтересам. Збереження сім`ї стало неможливим, у зв`язку з чим позивач просить шлюб розірвати. Позивач згідно заяви позов підтримав повністю, просить шлюб розірвати. Відповідач згідно заяви позовні вимоги визнала, просить шлюб розірвати. Суд вважає, що відповідно до положень ст. 112 СК України позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно положень ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.07 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.04.1994 року. Сторони мають троє дітей:сина [PERSON] [INFO] (ксерокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ); сина [PERSON] , [INFO] (ксерокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ); дочку [PERSON] , [INFO] (ксерокопія свідоцтва про народження [NUMBER] ); У зв`язку з тим, що відносини між подружжям унеможливлюють подальше спільне проживання, сторони не ведуть спільне господарство, з часу звернення до суду позивач не змінив свого бажання розірвати шлюб, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З урахуванням наведеного вище, суд не вважає за можливе в подальшому сім`ю сторін зберегти міцною та здоровою та вважає за необхідне їх шлюб розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] подав позов до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 30 жовтня 2020 року було укладено договори позики, відповідно до якого [PERSON] надав, а [PERSON] отримав у борг 22000 грн, які зобов`язався повернути до 01 лютого 2021 року. Позивач стверджує, що у домовлений строк відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання. В зв`язку з цим, просив стягнути з відповідача отримані ним кошти в примусовому порядку. В судове засідання позивач не з`явився, в направленій на адресу суду заяві просив розглядати справу у його відсутності та задоволити позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позов визнав в повному обсязі. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

[PERSON] подала в суд вказану вище заяву, в якій просила визнати фіктивним розірвання 22 січня 1992 року шлюбу з [PERSON]. В обґрунтування заяви [PERSON] посилалась на те, що шлюб з чоловіком було розірвано фіктивно з метою отримання додаткової житлової площі, проте вона постійно і однією сімєю проживала з [PERSON] до моменту його смерті 07 травня 2005 року. В судовому засіданні заявник та її представник підтримали обставини, викладені в обґрунтування заяви. Заінтересована особа подала до суду заяву з проханням розглядати справу у відсутність представника. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 108 СК України, \~за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106\~цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім'єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заявником не надано доказів, які б в своїй сукупності в достатній мірі свідчили, що після розірвання 22 січня 1992 року шлюбу з [PERSON], вони не мали на меті фактичного припинення шлюбних відносин і продовжували проживати однією сімєю. Зокрема, заявником не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що послугувало причиною для розірвання шлюбу, як і не надано доказів, які б свідчили, що подружжя проживало і надалі однією сімєю. Факт народження дитини не може сам по собі свідчити про фіктивність розірваного шлюбу між її батьками. Показання допитаного в судовому засіданні свідка також не можуть бути достатньою підставою для задоволення заяви [PERSON] оскільки вони мають загальний характер і не підтверджують конкретних обставин проживання [PERSON] та [PERSON] після 22 січня 1992 року. На підставі викладеного, суд

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

[PERSON] подала в суд заяву, в якій просила встановити факт належності їй довідки про визначення належності до громадянства України. В обґрунтування заяви посилалась на те, що 22.08.2002 року їй була видана довідка № 34967 відповідно до якої був встановлений факт належності її до громадянства України, проте, в довідці було помилково зазначено по батькові, замість правильного «Мейлиєвна», було вказано «Мейшевна». Заявник зазначала, що встановлення даного факту їй необхідно для отримання закордонного паспорту. Головне управління ДМС у Харківській області подало письмові заперечення, в яких посилалося на те, що заявник отримала паспорт громадянина України і внесення змін в довідку, на підставі якої було підтверджено належність до громадянства України, законодавством не передбачено. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що 22.08.2002 року, за підписом начальника ВГПІС УМВС України в Харківській області [PERSON] була видана довідка № 34967 відповідно до якої був встановлений факт належності її до громадянства України, проте, в довідці було помилково зазначено по батькові особи, замість правильного «Мейлиєвна», було вказано «Мейшевна». Однак, не зважаючи на таку описку, [PERSON] отримала паспорт громадянки України, в якому правильно зазначені її анкетні дані. Пунктом 12 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року розяснено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Заявником не надано суду доказів на підтвердження того, що установа, яка видала довідку про визнання належності [PERSON] до громадянства України, не має можливості внести до неї відповідні виправлення. На підставі викладеного, керуюсь ст.ст. 43, 81, 315 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

[PERSON] подала в суд заяву про встановлення факту належності їй свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я «[PERSON]» від 05.05.1996 року. Крім того заявник просила зобов'язати комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» виправити прізвище в технічному паспорті на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог заявниця вказала, що має намір продати належну їй квартиру [ADDRESS], але нотаріус відмовив у посвідченні правочину, а саме договору купівлі-продажу вказаної квартири, оскільки в свідоцтві про право власності на квартиру [ADDRESS], зазначено прізвище власника «[PERSON].», замість «[PERSON].», як це вказано у паспорті позивача. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій прохала проводити розгляд справи за їх відсутністю, заяву підтримала. Представники зацікавлених осіб в судове засідання не з'явилися, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом направлення судових викликів зі зворотними повідомленнями, які знаходяться в матеріалах справи, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» надало суду заяву з проханням проводити розгляд справи у відсутність представника, представник Харківського міського центру приватизації жилого фонду про причини неявки суду не повідомив. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [PERSON] народилася [INFO]. Адреса місці реєстрації заявника - [ADDRESS]. Відповідно свідоцтва про право власності на житло від 05.05.1996 року заявниці та [PERSON] належить двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS]. У свідоцтві про право власності на житло та у технічному паспорті на квартиру помилково вказано прізвище власника «[PERSON]», замість «[PERSON]», відповідно паспорту заявника. Відповідно паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, свідоцтва про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, копії яких знаходяться в матеріалах справи, прізвище заявника є «[PERSON]». Таким чином суд вважає доведеним факт належності свідоцтва про право власності на житло, а саме: квартиру [ADDRESS] від 05.05.1996 року, виданого на ім'я [PERSON] та [PERSON], належить [PERSON] (відповідно паспорту заявника). В частині вимог щодо зобов'язання комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» виправити прізвище в технічному паспорті на квартиру [ADDRESS], суд відмовляє, оскільки при розгляді справи в порядку окремого провадження не передбачено захист порушеного права заявника в такий спосіб. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

[PERSON] подала в суд позов, в якому просила визнати за нею право власності на ? частини квартири [ADDRESS] в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, а на іншу ? частини тієї ж квартири - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON]. В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що з 08.01.1956 року перебувала в шлюбі з [PERSON] В період з червня 1964 року по червень 1979 року за спільні кошти з чоловіком вони виплатили житловому кооперативу «Мирний» вартість квартири [ADDRESS] (Північній) в м. Харкові. Членом кооперативу був її чоловік. Після виплати пайових внесків правовстановлюючі документи на житлову нерухомість ними оформлені не були. 19 березня 2015 року [PERSON] помер і вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак через те, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Представник ЖК «Мирний» в судове засідання не зявився, проте відповідач був повідомлений про час та місце судового розгляду своєчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судового виклику. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного провадження у справі. Зясувавши обставин справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 08.01.1956 року позивач перебувала в шлюбі з [PERSON] Останній був членом ЖК «Мирний». У період з червня 1964 року по червень 1979 року ними були внесені пайові внески в повному обсязі на загальну суму 4679 грн., що підтверджується довідкою ЖК «Мирний». Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, член житлового, жилого будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Згідно ст. ст. 22,28 КпШС України (1969 року) майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, в якому їх частки визначаються рівними. [PERSON] 19.03.2015 року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Як вбачається з листа 4-ї ХДНК № 4761/02-14 від 27.10.2015 року, з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулась позивач, [PERSON] Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини не надходило. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що ? частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON] в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, а інша ? частина в порядку спадкування за законом. \~

Outcome: approved