Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 10.04.2020 року звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця (а.с.4-6), у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.07.2013р. у розмірі 15 282,28 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору [PERSON] (позичальник) отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач допустив порушення взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів позивачу, у зв`язку із чим, за нею утворилась заборгованість, яка станом на 07.11.2019 року становить 15 282,28 грн. [INFO] [PERSON] померла. Позивач вважає, що спадкоємцем після смерті позичальника є [PERSON] , який постійно проживав зі спадкодавцем, тобто він являється особою, яка прийняла спадщину, до складу якої увійшли у тому числі кредитні зобов`язання померлої. Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року прийнято до розгляду позов та відкрито провадження в загальному провадженні (а.с.54-55). Про день, час та місце судового засідання сторони повідомлялись відповідно до положень ст. ст. 128-129 ЦПК України. Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи за своєю відсутністю. Вимоги позову підтримує та просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.1). Відповідач в судове засідання не з`явився, не зважаючи на те, що отримав копію позову, ухвалу про відкриття та судову повістку, про що свідчить поштове повідомлення з відміткою про вручення адресату. Відзиву на позов не надавав. Письмових заяв та клопотань не надавав. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України ухвалено проводити розгляд справи у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 16.07.2013 року [PERSON] звернулась до установи банку ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк») із заявою на отримання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку в розмірі 500,00 грн., відповідно до умов договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,0% річних, із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.10). Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином - кредит надав. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 07.11.2019 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № б/н від 16.07.2013р. становить 15 282,28 грн., з якої: заборгованість за кредитом - 498,83 грн.; заборгованість по відсоткам - 13 007,42 грн.; заборгованості з комісії - 100,00 грн., пеня - 1 676,03 грн. (а.с.9). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. [INFO] [PERSON] померла (а.с.36). Із матеріалів спадкової справи №1068/2016, витребуваної судом у Другої Дніпровської державної нотаріальної контори, вбачається, що із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Про смерть позичальника банк дізнався 10 жовтня 2016 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть позичальника з відбитком штампу вхідної кореспонденції АТ КБ «ПриватБанк» від 10 жовтня 2016 року (а.с.36). [PERSON] зареєстрований за адресою, за якою також була зареєстрована померла, а саме: [ADDRESS] , у зв`язку із чим, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини являється особою, яка прийняла спадщину, до складу якої увійшли у тому числі кредитні зобов`язання померлого. За ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1281 ЦК України (в редакції чинні на момент виникнення спірних правовідносин), спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно із положеннями ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц (№61-25487св18). Зважаючи на вищезазначене, суд наголошує, що при подачі позову та в ході розгляду справи позивачем жодного разу не заявлено клопотання про витребування необхідних доказів у підтвердження своїх вимог, не зазначено неможливості самостійного отримання необхідних доказів - зокрема витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, задля встановлення обсягу спадкової маси, в межах якої можливе стягнення заборгованості спадкодавця, що унеможливлює всебічний, справедливий та неупередженого розгляду спору. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими, недоведеними, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вирішив, що понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed