Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

[PERSON] у березні 2014 року пред'явила до суду позов до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в розмірі 6000 гривень, процентів за користування позикою в розмірі 15600 гривень та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 389 гривень 10 копійок. Зазначені вимоги обґрунтовує тим, що 20 грудня 2011 року між ними укладено у формі розписки договір позики, за умовами якого позивач позичила відповідачу 6000 гривень зі сплатою процентів у розмірі 10% на місяць зі строком повернення на першу вимогу. У січні 2012 року [PERSON] пред'явила вимогу до [PERSON] про повернення суми боргу, однак коштів відповідач не повернула, натомість 17 лютого 2012 року написала ще одну розписку, відповідно до якої визнала наявність у неї боргових зобов'язань у розмірі 6000 гривень зі сплатою 10% на місяць, які зобов'язалася повернути в строк до 30 лютого 2012 року. Проте коштів по даний час відповідач не повернула, зустрічей із [PERSON] уникає. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позов підтримали в повному обсязі з викладених у позовній заяві мотивів та просять задовольнити. Крім цього, представник позивача [PERSON] пояснив, що [PERSON] почала вимагати у [PERSON] повернення суми боргу на початку січня 2012 року. Точної дати вказати не може. Однак кошти [PERSON] не повернула. Саме з тих підстав, зокрема, що між сторонами укладено договір позики, в якому строк повернення позики визначений моментом пред'явлення вимоги і така вимога [PERSON] пред'явлена до [PERSON] на початку січня 2012 року, однак коштів відповідач не повернула по даний час, просить стягнути з неї суму боргу в розмірі 6000 гривень, 15600 гривень процентів (по 10% від суми позики щомісяця) за користування позикою за період із січня 2012 року до березня 2014 року та три проценти річних від простроченої суми за цей же період у розмірі 389 гривень 10 копійок. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилася, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач у судовому засіданні не заперечила проти такого вирішення справи та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 20 грудня 2011 року [PERSON] та [PERSON], паспорт серії [NUMBER], уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала у [PERSON] 6000 гривень, під 10 % щомісячно, з терміном повернення на першу вимогу, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] (а.с. 39). Як установлено з відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Донецькій області, [PERSON], [INFO] паспорт серії [NUMBER], змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Факт зміни прізвища відповідача підтверджується також рішенням Харцизького міського суду від 13 травня 2011 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], згідно з яким прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу змінено на «[PERSON]». Рішення набрало законної сили 24 травня 2011 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Виходячи зі змісту розписки від 20 грудня 2011 року, та враховуючи вимоги ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач [PERSON] передала відповідачу [PERSON] 6000 гривень зі сплатою щомісячно процентів за користування коштами в розмірі 10% від суми позики, та з терміном повернення позики на першу вимогу. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, та з пояснень її представників у судовому засіданні, на початку січня 2012 року [PERSON] пред'явила вимогу до [PERSON] про повернення суми боргу. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом установлено, що протягом 30 днів від дня пред'явлення вимоги позивачем [PERSON] про виконання боргового зобов'язання, відповідач [PERSON] боргу за договором позики в сумі 6000 гривень, а також процентів від суми позики в розмірі 10% на місяць, не повернула. З дня укладення договору позики 20 грудня 2011 року по даний час нею не здійснено жодного платежу за договором. Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок . Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом не встановлено, що відповідач [PERSON] зобов'язувалась сплатити проценти в іншому розмірі, ніж передбачено законом, оскільки, згідно розписки, написаної нею 20 грудня 2011 року, вона зобов'язалася повернути 6000 гривень зі сплатою 10 % процентів від суми позики щомісячно. Натомість відповідальності за прострочення сплати основного боргу та процентів у розписці не передбачено. Відтак у даному випадку правомірним є застосування до відповідача [PERSON] відподальності за порушення грошового зобов'язання в розмірі, визначеному ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з тим, обчислюючи суму, яка підлягає до стягнення з відповідача у користь позивача, суд не може погодитись із правомірністю відповідних нарахувань, наведених у наявному в матеріалах справи розрахунку (а.с. 4), оскільки: Розмір процентів - 10% від суми позики щомісячно нараховані, починаючи з 01 січня 2012 року, хоч, як слідує з розписки від 20 грудня 2011 року, їх сплата обумовлена до 20 числа кожного місяця. Тобто перша сплата процентів за договором позики могла бути здійснена [PERSON] до 20 січня 2012 року. Тому нарахування процентів за користування коштами повинно починатись із 20 січня 2012 року. Однак на розмір визначеної суми заборгованості за процентами зміна цього періоду не вливає, оскільки, починаючи з 20 січня 2014 року до 01 березня 2014 року сплинуло 26 місяців, а тому сума заборгованості за процентами становить 15600 гривень (6000 гривень х 10% х 26 місяців). Щодо розрахунку 3% річних від простроченої суми, то застосування періоду з січня 2012 року до березня 2014 року для їх обчислення теж не відповідає вимогам закону. Як уже зазначалося вище, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Як слідує з позовної заяви та пояснень представників позивача, [PERSON] почала вимагати у [PERSON] повернення суми боргу на початку січня 2012 року. Доказів на підтвердження точної дати пред'явлення такої вимогами ними не надано. Тобто, враховуючи, що строком першого платежу за договором позики згідно з розпискою від 20 грудня 2011 року є 20 січня 2012 року, а вимогу про повернення коштів [PERSON] пред'явила до [PERSON] у січні 2012 року, виконати її відповідач повинна була протягом тридцяти днів від дня її пред'явлення, тобто не пізніше лютого 2012 року. Таким чином 3% річних від простроченої суми підлягають до стягнення з [PERSON] за період із 01 березня 2012 року по 01 березня 2014 року, тобто за 730 днів, що становить 360 гривень (6000 гривень х 3%: 365 х 730 днів). Аналізуючи в сукупності викладені обставини та досліджені докази, суд приходить до переконання про істотне порушення відповідачем [PERSON] прав позивача [PERSON], оскільки вона значною мірою позбавлена можливості на отримання коштів, на які розраховувала при укладенні договору позики 20 грудня 2011 року. Однак суд не може повністю погодитись із правомірністю розрахунку 3% річних від простроченої суми, із наведених вище мотивів, а тому приходить до переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову [PERSON] На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 625, 1046 - 1049 ЦК України,

Outcome: partial