Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 10 лютого 2015 року звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат, позовні вимоги неодноразово змінювалися, доповнювалися і уточнювалися. Позивачі в своєму позові, а їх представники в ході судового засідання посилаються на те, що 15 грудня 2014 року близько 12.45 годин відповідач [PERSON] керувала автомобілем «Ніссан» і порушила правила дорожнього руху, не врахувала дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснила ДТП, в результаті якого позивачка постраждала, їй завдана матеріальна шкода, пошкоджені автомобілі, за що стосовно цього відповідача ([PERSON]М.) складено адміністративний протокол і вона була визнана винною в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності постановою суду. Вказаними діями, повязаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачам завдано значну матеріальну і моральну шкоду, вони понесли витрати та інш.. До страхової компанії відповідача не зверталися, оскільки вважають, що вказану всю шкоду повинен відшкодовувати відповідач, позивачі вважають це законним; матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і франшизи. Вважають, що вказану шкоди повинен відшкодовувати відповідач в межах своєї відповідальності і просили стягнути з [PERSON] не відшкодовані матеріальні збитки та понесені ними витрати по судовому збору і завдану моральну шкоду, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що надані позивачами документи про розмір шкоди і порядок її визначення неправомірні і не обєктивні, вимоги необґрунтовані, позивачі самі в передбаченому законом порядку повинні спочатку звернутися до страхової компанії, а потім вже до відповідачки; отже розмір шкоди правильно не визначено, належного звернення не було, вимоги безпідставні, все зроблене стороною відповідача правильно. Ніяких інших зобовязань відносно позивачів на себе сторона відповідача не брала і не бере, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачам не завдавали. Вважає позовні вимоги взагалі безпідставним і просили в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Представники третіх осіб Моторного (транспортного) страхового бюро України та Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Проти позовних вимог фактично не заперечували, до них вимог у позивачів немає, звернення позивачів до них також не було і тому страхове відшкодування не виплачено. Ніяких інших зобовязань відносно позивачів на себе не брали і не беруть, будь-якої іншої шкоди (в тому числі і моральної) позивачам також не завдавали. Вважають можливим винесення рішення на розсуд суду. На думку суду, вищезазначеним ці треті особи не заперечували проти розгляду справи за їх відсутності Суд вважає можливим розгляд заяви за відсутності представників вказаних третіх осіб відповідно до ст. 169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представників позивачів і відповідача, зясувавши думку сторін і третіх осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 15 грудня 2014 року близько 12.45 години водій [PERSON], керуючи автомобілем «Ніссан Ноте», державний номер автомобіля [NUMBER], рухався на перехресті вул. Шевченко і вул. К. Лібкнехта м. Дніпропетровська перед здійсненням маневру зміні напрямку руху (повороті ліворуч) або зменшення швидкості руху автомобіля, не пересвідчилася, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяла таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоровю громадян, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, не впоралася з керуванням автомобіля, не вжила заходи безпеки маневру під час руху свого автомобіля з поворотом ліворуч, не надала перевагу автомобілю «Ніссан Інфініті», державний номер [NUMBER], який рухався в зустрічному напрямку прямо, в наслідок чого допустила зіткнення з рухавшимся в тому ж місці по тій же вулиці в зустрічному напрямку цим автомобілем «Ніссан Інфініті», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]В (автомобіль належить позивачу [PERSON]Б.), скоївши ДТП. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав значні ушкодження. При цьому порушення цим відповідачем, зазначених Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень позивача та пошкодження названого автомобіля. Стосовного винного у вказаній ДТП працівниками ДАІ складено протокол і направлено його до суду. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2015 року винним у вказаній ДТП визнано було [PERSON] за ст. 124 КУпАПП його було притягнуто до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу в дохід держави в сумі 425 грн., постанова не оскаржена і набрала законної сили, штраф сплачено, постанову виконано. За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та адміністративного матеріалу, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач [PERSON]. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін, завданню шкоди. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2015 року встановлено факт вчинення відповідачем на своєму автомобілі адміністративного правопорушення відносно позивача, факт завдання діями вказаної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого звязку між винними діями [PERSON] та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність цього відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена. Постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2015 року відносно [PERSON] набрала законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії цього відповідача на своєму автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого звязку між винними діями, повязаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, цим відповідачем і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що винними діями [PERSON] на вказаному автомобілі позивачу було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в значних витратах на ремонтно-відновлювальні роботи свого пошкодженого винними діями вказаного відповідача. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями саме цієї особи ([PERSON]М.), повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями цього відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок також і винної особи. Але вимоги позову саме про стягнення матеріальної шкоди та витрат на експертне дослідження є необгрунтованими, виходячи з наступного: згідно позову позивач просить суд стягнути з відповідача 121\~352.10 грн., що складається з матеріального збитку КТЗ в сумі 170\~352.10 грн. та коштів в розмірі 1000.00 грн., що витрачені позивачем на проведення експертного висновку № 2570 від 19 січня 2015 року за виключенням суми страхового полісу відповідача № АЕ 1770292 з лімітом відповідальності у розмірі 50 000 грн.. В обґрунтування суми матеріальної шкоди позивач посилається на висновок експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ № 2570 від 19 січня 2015 року, відповідно до якого матеріальні збитки оцінено у сумі 170352.10 грн., проте в позові зазначається сума в розмірі 171352.10 грн., з яких - 1 000 грн. - кошти, витрачені на такий експертний висновок. Така сума завданих збитків є необґрунтованою та не може братися судом як належний доказ у справі, оскільки розмір заподіяної шкоди може підтверджуватися тільки призначеною судом експертизою, де експерт попереджений про кримінальну відповідальність, відповідно до п. 8.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів встановлено, що калькуляція складається за актом огляду КТЗ, який повинен складатися у присутності особи, яка була учасником ДТП. Вказаний акт огляду не складався, на експертизу відповідач, як учасник, не була запрошена. Стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як і в будь-якій справі про відшкодування шкоди, у спорі, пов'язаному з ДТП, потрібно довести: протиправну поведінку відповідача; наявність і розмір шкоди, заподіяної позивачеві; причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою. Згідно зі статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто необхідно довести: протиправну поведінку відповідача; наявність і розмір шкоди, заподіяної позивачеві; причино-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою. Не може вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові на підставі його заяви, навіть якщо такий документ має назву «висновок судового експерта», оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після оголошення (вручення) їй ухвали про призначення експертизи та попередження про відповідальність. Тільки за цих умов висновок експерта набуває доказової сили. Невиконання цих вимог робить неможливим використання висновку експерта, як доказу у справі. Поняття проведення експертизи та оформлення експертного висновку визначені ст. 147 ЦПК України. Позивач просить стягнути на свою користь 1000 грн. за послуги експерта, проти чого заперечує відповідач. Які обставини спонукали позивача звернутися через декілька днів після ДТП за послугами експерта для встановлення розміру збитків, адже вартість відновлюваного ремонту встановлює страхова компанія для визначення суми, яка має бути відшкодована потерпілому? Відповідно до п. 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV при настанні правового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. При вирішенні питання про розмір збитків, завданих транспортному засобу, необхідно з'ясовувати дійсну вартість автомобіля, вартість його ремонту та обставини щодо економічної обґрунтованості ремонту пошкодженого транспортного засобу, що вимагає ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначені дії страховика та МтСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути. підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати): протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МтСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МтСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону - МтСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Таким чином, кошти, витрачені на автотоварознавчий висновок в сумі 1000 грн., підлягають відшкодуванню саме страховою компанією. Що стосується наданих матеріальних збитків позивачу. Відповідно до полісу № АЕ/1770292 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 02 березня 2014 року цивільна відповідальність [PERSON] застрахована Страховим ТзДВ «Гарантія» на суму 50 000 грн. Окрім того, 03 березня 2014 року додатково до полюса обов'язкового страхування [PERSON] добровільно застрахувала свою цивільну відповідальність ще на суму 200 000 грн. (відповідно до договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 67 02 0001-0395 від 03 березня 2014 року). Таким чином, цивільна відповідальність відповідача застрахована Страховим ТзДВ «Гарантія» всього на суму 250 000 грн.. Отже в такому випадку, позивачу необхідно звернутися з позовом саме до страхової компанії, а не до [PERSON]. Стосовно заяви про збільшення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, від 12 березня 015 року: відповідач заперечує проти обєктивності висновків № 2570/1 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 06 березня 2015 року. Вказане дослідження, як і висновок № 2570 від 19 січня 2015 року, проведено з порушенням [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів тому ставлю під сумнів визначену експертом вартість матеріальних збитків. Експертом при технічному огляді автомобіля позивача, який мав начеб то місце 29 лютого 2014 року та 12 січня 2015 року порушені: п. 5.2 [PERSON]: «виклик зацікавлених осіб на технічний огляд із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду ДТЗ ... з врученням відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату»; п. 5.7 [PERSON] - після дослідження ДТЗ експерт не ознайомив відповідача з результатами технічного огляду; п. 8.5 [PERSON] - відповідач не ознайомлений з висновками експертного дослідження № 2570/1 від 06 березня 2015 року. Крім цього, відсутній перерахунок експерта матеріальних збитків по курсу за 1 євро, що діяв на час розгляду справи по суті, а не лютий 2015 року (різниця велика). Суд приймає до уваги також і ті обставини, що 27 жовтня 2015 року по справі судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського НДІСЕ ім. професора [PERSON]. [PERSON] зазначену ухвалу суду виконано і 29 січня 2016 року сплачено 3072.00 грн. (квитанція № 7655946 від 29 січня 2016 року) за проведення судової автотоварознавчої експертизи № 12875. Але до цього часу судовий експерт Харківського НДІСЕ ім. професора [PERSON] не має можливості провести судову автотоварознавчу експертизу № 12875 по причині невиконання стороною позивача вказаної ухвали суду від 27 жовтня 2015 року. Так, [PERSON] не надано судовому експерту для дослідження сам транспортний засіб - автомобіль «Ніссан Інфініті» (Infmiti FX35)» державний номер [NUMBER] з документами на нього, для проведення огляду з метою визначення характеру та ступеня пошкоджень, отриманих автомобілем внаслідок ДТП 15 грудня 2014 року. Судом автотоварознавча судова експертиза була призначена з метою встановлення дійсної вартості шкоди, яка була заподіяна позивачу. Розмір шкоди, заподіяної позивачу, можливо зясувати лише після проведення судовим експертом технічного огляду вказаного автомобіля «Ніссан Інфініті», який являє собою початковий етап дослідження і дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за спідометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Зазначені вимоги закріплено у п. 5.1 «[PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395. У ч. 2 п. 5.1 [PERSON] зазначено, що «визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особино експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки». Крім того, проведення даної експертизи, без надання судовому експерту автомобіля для його технічного огляду, суперечить вимогам закону, а саме, ухвалі суду від 27 жовтня 2015 року. Висновки № 2570 і 2570/1 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, які 19 січня 2015 року та 06 березня 2015 року складено та завірено експертом-автотоварознавцем [PERSON] є такими, що обєктивно не відповідають фактичним обставинам справи. У ході проведення технічного огляду автомобіля «Ніссан Інфініті», державний номер [NUMBER] експертом-автотоварознавцем [PERSON] не зясовано фактичний технічний стан автомобіля та інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Так, експертом-автотоварознавцем, під час огляду вказаного автомобіля фактично не було перевірено кузов автомобіля та його складові частини на наявність чи то відсутність слідів відновлювального ремонту, оскільки під час технічного огляду автомобіля експерт користувався лише фотоапаратом для зйомки та лінійкою. Будь-яких інших вимірювальних інструментів, приладів та ін. під час технічного огляду автомобіля експерт не застосовував. У відповідності до п. 9 Розділу III Інструкції «Про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 3505/5 від 12 грудня 2011 року і зареєстровано в міністерстві юстиції 12 грудня 2011 року за № 1431/20169, - «залежно від експертної спеціальності, за якою судовий експерт здійснює судово-експертну діяльність, у приміщенні судового експерта повинні бути в наявності: комплекс технічних засобів для виготовлення документів (персональний компютер, пристрій для друку тощо), доступ до інформаційно-правових систем, нормативні джерела, методики проведення судових експертиз, науково-технічна та довідкова література, ліцензійні програмні продукти (комплекси), вимірювальні інструменти, спеціальне обладнання. Вимірювальні інструменти, які використовуються судовими експертами під час виконання експертизи (дослідження), повинні пройти повірку відповідно до законодавства України. Орієнтовний перелік необхідного інструментального оснащення та спеціального обладнання визначений у додатку 1 до цієї Інструкції. Використання для проведення експертиз спеціального обладнання також може здійснюватись на договірних умовах згідно з вимогами законодавства» Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства України у експерта- автотоварознавця [PERSON] має бути в наявності прилад товщиномір, за допомогою якого експерт повинен був зясувати чи піддавався автомобіль відновлювальному ремонту, оскільки від цих показників та інш. суттєво може змінитися сума матеріального збитку. У висновках № 2570 і 2570/1 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, які 19 січня 2015 року та 06 березня 2015 року складено та завірено експертом-автотоварознавцем [PERSON] жодним словом не зазначено про використання вказаного приладу (товщиномір), а отже експертом цей важливий показник не було перевірено та застосовано під час проведення розрахунку матеріального збитку. Зазначені висновки № 2570 і 2570/1 експерта не є обєктивними по причині того, що їх складено з порушенням вимог закону і зазначена у них сума матеріального збитку розрахована експертом-автотоварознавцем [PERSON] без врахування усіх без виключення вимог [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Таким чином, проведення судової автотоварознавчої експертизи № 12875 без технічного огляду судовим експертом самого автомобіля «Ніссан Інфініті» державний номер АЕ 7616 С О не буде обєктивним, оскільки фактичні дані у висновках № 2570 і 2570/1 експерта-автотоварознавця [PERSON] не можуть вважатися обєктивними. Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно пункту 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Відповідно до п. З. постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з пошкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших, негативних наслідків. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Ст. 1167 ЦПК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В позовній заяві та під час судового розгляду позивачами не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачам відповідачем моральних страждань. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного звязку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені у справі судові витрати ( ст. 88 ЦПК). До судових витрат належать і витрати на правову допомогу ( ст.79 ЦПК). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Тобто, позивачі повинні довести, що їх дiями не було порушено їх права або права відповідача. Однак, жодних доказiв цими позивачами до суду не надано. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню повністю. Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-якi домовленості i зобовязання стосовно вказаних позивачів відносно завданої шкоди, предмета спору, а позивачі не довели незаконність дій відповідача. Твердження представників позивача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивачів на позові в повному обсязі, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується. При таких обставинах суд вважає можливим [PERSON] та [PERSON] в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди і витрат відмовити. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування завданих збитків, матеріальної і моральної шкоди та витрат в такому вигляді не знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню повністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed