Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] народилася 07.06.1990 року в с. Марянське Апостолівського району Дніпропетровської області, Українська республіка СРСР, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії VI-КИ №335648, виданим за зразком колишнього СРСР 30.06.1990 року Марянською сільською радою Апостолівського району (а.с.6). Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Мати позивача [PERSON] є громадянкою України, документована паспортом громадянина України серії АЕ 153380, виданого Апостолівським РВ від 14.07.1995 року у звязку з обміном паспорта зразка колишнього СРСР 1974 року серії ХІІІ-КИ №662828 від 05.05.1987 року (а.с.14-16, 22). Батько позивача [PERSON] паспортом громадянина України не документувався, помер 04.02.1998 року, що слідує з відповіді Апостолівського районного сектору ГУ ДМС України в Дніпропетровській області та підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №186707 від 04.02.1998 року (а.с.14, 25). 21.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Саксаганським районним у м. Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Дніпропетровській області, актовий запис №515; дошлюбне прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] (а.с.7). З моменту народження та до 09.10.1990 року [PERSON] проживала разом зі своєю матірю за адресою: вул. Чехова буд.1 гуртожиток №7, м. Орджонікідзе, Дніпропетровська область (а.с.16). Як слідує з копії прибудинкової книги та відповіді Покровського міського сектору ГУ ДМС України в Дніпропетровській області №1236/1990 від 28.09.2017 року (а.с.16, 20), [PERSON] значилась зареєстрованою та проживала з матірю [PERSON] з 09.10.1990 року до 01.03.1994 року за адресою: вул. Севастопольська буд.21, м. Орджонікідзе, Дніпропетровська область. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Зеленодольської ради Зеленодольської міської обєднаної територіальної громади від 10.08.2017 року за №1204 (а.с.24), [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] значились зареєстрованими та проживали на території с. Марянське Апостолівського району Дніпропетровської області по вул. Вільна буд.20 з 01.03.1994 року до 04.08.1998 року, зняті з реєстраційного обліку у звязку з виїздом до м. Москва, Російська Федерація. Вказані обставини також підтверджуються адресним листом вибуття від 28.02.1994 року та відповідними відмітками в паспорті [PERSON], відповідно до яких остання разом з малолітньою донькою [PERSON] вибули з м. Орджонікідзе на постійне проживання за адресою: [INFO]янське, Апостолівського району Дніпропетровської області, з 01.03.1994 року. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, що необхідне їй для реалізації права на громадянство України та отримання паспорту. Згідно з ч.1, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факти, що мають юридичне значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності прав. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Наведений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які мають юридичне значення та встановлюються судом, не є вичерпним. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз'яснено, що у порядку ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення, оскільки належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі [PERSON] України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Статтею 4 Конституції України встановлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано [PERSON] України Про громадянство України, Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 Питання організації виконання [PERSON] України Про громадянство України, яким затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. [PERSON] України «Про громадянство України» передбачені питання належності до громадянства України (ст.3 [PERSON]), а також набуття громадянства України як один з видів належності (ст.ст.6-15 [PERSON]). Відповідно до ст.1 [PERSON] України «Про громадянство України», громадянство України - правовий зв'язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов'язках. Громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України, спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи. Виконання функцій спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань громадянства Указом Президента України покладено на Державну міграційну службу України та її територіальні органи. Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.3 [PERSON] України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності [PERSON] України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Стаття 1 [PERSON] України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів; проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, [PERSON] не передбачено. Відповідно до ч.1 ст.8 [PERSON] України «Про громадянство України», Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року № 588/2006), особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до [PERSON] України «Про правонаступництво України», або яка сама, чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. З аналізу наведеного слідує, що однією з умов набуття громадянства України за територіальним походженням є факт народження або постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до [PERSON] України «Про правонаступництво України», самого заявника або близького родича. У п.п.7, 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, для оформлення набуття громадянства України та встановлення належності до громадянства України відповідно до п.1 ч.1 ст.3 [PERSON] України «Про громадянство» подається відповідне рішення суду. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, аналізом наявних доказів в їх сукупності у системному звязку з положеннями діючого законодавства України, суд приходить до висновку про доведеність факту постійного проживання [PERSON] з моменту народження, тобто з 07.06.1990 року, в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року. Оскільки встановлення даного факту має юридичне значення для позивача та створює можливість реалізації нею права на громадянство України за територіальним походженням, отримання паспорта громадянина України, суд приходить до висновку про необхідність його встановлення в судовому порядку із задоволенням вимог в цій частині. Підстав для задоволення вимоги про визнання за [PERSON] права на громадянство України суд не вбачає з огляду на передчасність її заявлення та відсутність спору стосовно такого права, оскільки встановлений судом факт її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року створює можливість для реалізації такого права та всіх інших прав, які воно породжує за умови припинення наявного у неї громадянства (підданства) іншої держави в силу конституційного принципу єдиного громадянства в Україні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача-2 на користь [PERSON] в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 352,40 грн. пропорційно частині задоволених вимог. Підстав для стягнення судового збору з відповідача-1 суд не вбачає, оскільки вказаний відділ не є юридичною особою та не може бути самостійним відповідачем.

Outcome: partial