Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON]Ф звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою до [PERSON]В , який мотивував тим, що 10 серпня 2004 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 420,00 доларів США, які остання зобов»язувалася повернути до 01.01.2005 року. Факт укладення договору позики, підтверджується борговою розпискою відповідача від 11.09.2004 року. Також , 01.10.2004 року між сторонами був укладений договір позики , за яким [PERSON] отримала від [PERSON] позику - грошові кошти в сумі 480 дол. США, які зобов»язалась повернути в строк передбачений договором. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки відповідача від 01.10.2004 р. На підтвердження укладення вказаних вище договорів позики та його умов, отримання відповідачем коштів в загальній сумі 900,00 дол. США, остання надала позивачу розписки від 11.09.2004 р. та 1.10.2004 р. про отримання нею грошових коштів, у яких встановлено термін їх повернення 01.01.2005 року. Свої зобовязання за вказаним договором позики позивачем виконано повністю, натомість [PERSON]В свої зобовязання за вказаним договором позики не виконувала . Разом з тим, сума позики повернута не була. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд такий задовільнити. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, шляхом надіслання судових повісток про виклик рекомендованими поштовими відправленнями , про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує позивач. Суд, заслухавши позицію учасників процессу, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено , що 10 серпня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] Біленою Вікторівноюбуло укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 420,00 доларів США, які остання зобов»язувалася повернути до 01.01.2005 року. 01.10.2004 року між сторонами також був укладений договір позики , за яким [PERSON] отримала від [PERSON] позику - грошові кошти в сумі 480 дол. США, які зобов»язалась повернути в строк передбачений договором. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки відповідача від 01.10.2004 р. Таким чином [PERSON]В отримала від позивача кошти в загальній сумі 900,00 дол. США. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. За приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом, відповідач свої зобовязання за вищезазначеним договором позики не виконала і суму в розмірі 900 дол. США в обумовлений у договорі строк позивачу не повернула. На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписок відповідача від 11.09.2004 року та 01.10.2004 року . Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобовязання. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач виконала свої зобовязання за договором позики та повернула грошові кошти. Враховуючи наведене суд вважає, що вимоги позивача є підставними, а тому позов слід задовольнити.. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені державою судові витрати в розмірі 640 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved