Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дитини - [PERSON] , [INFO] та стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення із позовною заявою до суду та до досягнення дитиною повноліття. Мотивує свій позов тим, що від шлюбу з відповідачем [INFO] в них народилася дочка - [PERSON] . Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 18.12.2018 шлюб між ними розірвано. Позивач вказує, що дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Батько дитини - [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не відвідує виховних заходів, батьківських зборів, які проводяться в дошкільному закладі. Таким чином, відповідач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, навчанням та дозвіллям, не бере участі у фінансових витратах на утримання дитини. Позивач вважає, що [PERSON] спроможний сплачувати на утримання спільної дитини аліменти у розмірі 1/4 від його доходів. Враховуючи вищенаведене, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 14 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.10.2021 підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В засіданні суду 20.12.2021 р. позивач пояснила, що виховує доньку одна. Відповідач перебував в місцях позбавлення волі і з того часу, як відбув покарання у 2020 році, лише один раз провідав дочку, не цікавився її життям, вихованням, не допомагав матеріально. У зв`язку з цим просить позов задовольнити повністю. Відповідач в засідання суду 20.12.2021 р. не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Клопотання мотивував тим, що Горохівський районний суд Волинської області знаходиться на значній відстані від місця його проживання, через спалах коронавірусу введені карантинні обмеження щодо проїзду в громадському транспорті, зокрема, і необхідністю мати сертифікат проти щеплення, якого у нього не має. Позовні вимоги визнав частково: заперечив проти позбавлення його батьківських прав та визнав вимогу щодо стягнення аліментів. Представник третьої особи служби у справах дітей Берестечківської міської ради в засідання суду не з`явився. 12.11.2021 в.о. начальника служби подала суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без їхньої участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони спору є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 18 грудня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11-14). Довідкою виконавчого комітету Берестечківської міської ради від 18.08.2021 №607 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб та землекористування стверджується, що до складу сім`ї [PERSON] входить, зокрема, дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Як вбачається з характеристики виконавчого комітету Берестечківської міської ради від 18.08.2021 №612 [PERSON] розлучена, має на своєму утриманні трьох неповнолітніх дітей, користується авторитетом і повагою серед жителів села і колег. (а.с.16) Згідно довідки дошкільного навчального закладу «Ромашка» Берестечківської міської ради від 18.08.2021 №27, [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не відвідує виховних закладів, батьківських зборів, які проводяться в дошкільному закладі (а.с.17). Висновком служби\~у справах\~дітей Берестечківської\~міської ради,\~затвердженим рішенням\~від 11\~жовтня 2021\~№80,\~визнано за\~доцільне позбавити\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~батьківських прав\~по відношенню\~до його\~малолітньої дочки,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~У висновку\~зазначається,\~що з 2016 по 2020 рік батько дитини [PERSON] перебував в місцях позбавлення волі. Протягом цих років не цікавився долею дитини, станом і здоров`я та потребами. Після звільнення з місця відбування покарання, батько не відвідав свою доньку жодного разу, не передав подарунків, жодного інтересу до життя дитини не проявляв, будь-якої фінансової допомоги на утримання дитини не виділяв. На даний час батько дитини проживає в с.Заболоття Волинської області, ніде не працює, зловживає спиртними напоями. Таким чином, [PERSON] , повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітньої доньки (а.с.32,33). Як ствердили допитані судом свідки [PERSON] , [PERSON] , відповідач не бере участі у вихованні доньки, не допомагає дитині матеріально. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення позивача, свідків, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року №\~789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150\~СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164\~СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166\~СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до частини шостої статті 19\~СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Позбавлення батьківських прав на дитину несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, тому цей захід слід застосовувати як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17.06.2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Дослідивши та давши оцінку наданим позивачем доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164\~СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Висновок органу опіки і піклування суд вважає недостатньо мотивованим і таким, що суперечить інтересам дитини. Батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, має намір на відновлення відносин з дочкою, не заперечує проти стягнення аліментів, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Посилання позивачки на те, що\~дитина \~впродовж більш як чотирьох років проживає разом із нею та не бачиться із відповідачем не є підставою для\~позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно абз.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.\~182\~СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік», установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є працездатним, відомостей щодо протипоказань до роботи, середньомісячний заробіток (дохід) відповідача суду не надано, проти стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі відповідач не заперечує. Крім того, при визначенні розміру аліментів суд, у відповідності до положення ч. 2 ст. 200 СК України, бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач спроможний сплачувати на користь позивачки аліменти у розмірі у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно. Суд вважає, що даний розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає потребам малолітньої дитини. Згідно ч.1 ст.\~191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач звернулася 09.09.2021 року (а.с. 1), отже, саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. На підставі п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Згідно ч.ч. 1,2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. На підставі ст.ст.164-166, 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: partial