Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків (надалі за текстом - відповідач), в якому просить суд визнати незаконним звільнення з роботи, скасувати наказ про звільнення та поновити його на роботі, мотивуючи вимоги відсутністю підстав для звільнення його з посади за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Так, згідно доводів позовної заяви, позивача, наказом Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 14.12.2017 року № 273/к був переведений з посади заступника директора Ізмаїльської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків на посаду головного фахівця Ізмаїльської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків. Своїм Наказом начальник Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків [PERSON] 13.02.2018 р. № 54/к позивача звільнено з займаної посади згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі акту проведення перевірки від 09.02.2018 р., в якому зазначається про порушення правил зберігання печатки філії відповідача та подальше проставляння даної печатки на 128 протоколах засідань ДКК, що складені з порушенням чинного законодавства. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що у зв'язку з відпусткою директора Ізмаїльської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків, та у відповідності до акту приймання - передачі печатки № 2, печатка № 2 Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків знаходилась у позивача з 28 листопада 2017 року, в тому числі, після переведення його на посаду головного фахівця, через відсутність керівництва, оскільки [PERSON] прибув до м. Ізмаїл з наказом Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 29.12.2017 року № 291/к , в якому відсутня повна назва філії, директором якої він призначений, а тому, у позивача були відсутні причини передавати печатку [PERSON] в період його відрядження в м. Ізмаїл, Одеської області. Крім того, позивач зазначає про відсутність будь-яких інших дисциплінарних стягнень відносно нього. Наведеними вище обставинами позивач вважає, що порушені його права, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала до суду відзив на позовну заяву, вважала позовні вимоги необґрунтованими та просила суд в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши надані ними письмові докази, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як встановлено судом, Інспекція з питань підготовки та дипломування моряків (надалі за текстом - Інспекція) відповідно до Положення про Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 17.10.2001 р. № 693, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.2001 р. за № 928/6119 (зі змінами), є державною організацією, заснованою на державній власності, і належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України. Інспекція зареєстрована у м. Києві за адресою вул. Фрунзе, 104, фактичним місцезнаходженням Інспекції є м. Київ, вул. Оленівська, 25. Згідно із Положенням про регіональну філію Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків № В-5-1-1, затвердженим начальником Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків [PERSON] 29.12.2017 р., філії розташовуються в містах Одесі, Маріуполі, Ізмаїлі, Херсоні. Відповідно до п. 1.6 згаданого Положення, управління поточною діяльністю Одеською та Ізмаїльською Філії здійснює регіональний директор філій, місце роботи якого знаходиться в місті Одесі. Наказом начальника Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків [PERSON] від 13.02.2018 р. № 54/к позивача було звільнено з займаної посади згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, на підставі акту проведення перевірки від 09.02.2018 р. (а.с. 10). Згідно пункту 3 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 149 КЗпП України, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Матеріалами справи встановлено та поясненнями сторін з'ясовано, що до позивача до моменту його звільнення жодного разу відповідачем заходів дисциплінарного чи громадського стягнення не застосовано, в трудовій книжці позивача (а.с. 11 - 12) відсутні відповідні зазначення щодо наявності систематичних дисциплінарних стягнень. Крім того, посилання представника відповідача на неналежне виконання позивачем своїх обов'язків належними доказами не підтверджено. Твердження представника відповідача про те, що використання печатки позивачем на 128 протоколах засідань ДКК, складених з порушеннями, вважати як системний дисциплінарний проступок, суд вважає необґрунтованим, в силу норм КЗпП України. Суд, дослідивши обставини та докази, що стосуються наведених фактів, встановив, що відповідачем не доведено наявність в діях позивача систематичного невиконання трудових обов'язків, а відтак, таке порушення не може бути підставою для звільнення, враховуючи, що відповідно до вимог ст.149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Таким чином, враховуючи, що захід дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення до позивача було застосовано без застосування щодо нього раніше заходів дисциплінарного чи громадського стягнення, а відтак і без належного дослідження та кваліфікації його дій, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наведених вище підстав, у зв'язку з чим, підлягає скасуванню Наказ начальника Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 13.02.2018 року за № 54/к та поновлення позивача на посаді головного фахівця Ізмаїльської регіональної філії Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків з 13 лютого 2018 року. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Забороняється застосування примусової праці, при цьому примусовою є будь-яка робота чи служба, виконання якої вимагають від працівника для якої працівник не надав своєї добровільної згоди. Відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги позивача, який звільнений від сплати судового збору при подачі позову та скарг, задоволені в повному об'ємі, судовий збір у розмірі 1 409 грн. підлягає стягненню на користь держави з відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved