Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] сільської ради Горохівського району, в якому просить встановити, що [PERSON], яка померла 03 травня 2003 року дійсно належить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 008575; визнати, в порядку спадкування за заповітом, за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований за адресою: Волинська обл., Горохівський р-н, с. Іванівка, вул. Гагаріна, 7, як на спадкове майно, яке залишилося по смерті [PERSON], яка померла 03 травня 2003 року; визнати, в порядку спадкування за заповітом, за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,39 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, призначена для ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 008575, як на спадкове майно, яке залишилося по смерті [PERSON], яка померла 03 травня 2003 року; визнати, в порядку спадкування за заповітом, за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,56 га, яка розташована на території с. Іванівка, [PERSON] сільської ради, призначена для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування будівель, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ № 00271, як на спадкове майно, яке залишилося по смерті [PERSON], яка померла 03 травня 2003 року. Мотивує свій позов тим, що 03 травня 2003 року померла її бабуся [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт, який 13 червня 2001 року був посвідчений секретарем Горішненської сільської ради Горохівського району. В особистому розпорядженні на випадок своєї смерті [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON]. Остання прийняла спадщину. Однак, через розбіжності в написанні імені спадкодавця позивач не має можливості оформити свої права на земельну ділянку площею 1,39 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, призначена для ведення особистого селянського господарства, адже Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 008575 був виданий [PERSON], тоді як в свідоцтві про смерть спадкодавець записаний як [PERSON], в звязку з цим виникла необхідність у встановленні факту належності правовстановлюючого документа. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в заяві до суду просить розглядати справу у відсутності їхнього представника, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. За життя [PERSON] склала заповіт, який 13 червня 2001 року був посвідчений секретарем Горішненської сільської ради Горохівського району. В особистому розпорядженні на випадок своєї смерті [PERSON] усе своє майно заповіла [PERSON]. Заповіт не змінено і не скасовано (а.с.14). Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла 03.05.2003 року (а.с.9). Постановою державного нотаріуса від 19 січня 2017 року №59/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане вище майно, оскільки спадкодавець не подав документи на оформлення спадщини в повному обсязі (а.с.18). Довідкою [PERSON] сільської ради від 28.11.2016 року №1147 стверджується, що заповіт спадкодавця [PERSON] не змінений і не скасований. Єдиною спадкоємницею по заповіту після померлої [PERSON] є її внучка, [PERSON] (а.с.10). Документами про родинні відносини стверджується, що [PERSON] є внучкою [PERSON] (а.с.16,17). Відповідно до технічної документації на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: Волинська обл., Горохівський р-н, с. Іванівка, вул. Гагаріна, 7, даний будинок було побудовано з дотриманням встановлених будівельних та технічних норм. З Державних актів на право приватної власності на землю видно, що [PERSON] належали земельні ділянки відповідних розмірів (а.с.12.13). З спадкової справи після померлої [PERSON] видно, що [PERSON] після її смерті прийняла спадщину, є її спадкоємницею за заповітом. Отже, судом встановлено, що [PERSON] після померлої [PERSON] прийняла спадщину, є її спадкоємцем за заповітом. А тому суд вважає, що слід визнати в порядку спадкування за заповітом за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований за адресою: Волинська обл., Горохівський р-н, с. Іванівка, вул. Гагаріна, 7, як на спадкове майно, яке залишилося по смерті [PERSON], яка померла 03 травня 2003 року; визнати в порядку спадкування за заповітом, за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,39 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, призначена для ведення особистого селянського господарства, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 008575, як на спадкове майно, яке залишилося по смерті [PERSON], яка померла 03 травня 2003 року; визнати в порядку спадкування за заповітом, за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,56 га, яка розташована на території с. Іванівка, [PERSON] сільської ради, призначена для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування будівель, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ № 00271, як на спадкове майно, яке залишилося по смерті [PERSON], яка померла 03 травня 2003 року. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 008575 видно, що його було видано на імя [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про смерть, [PERSON] померла 03.05.2003 року (а.с.9). Судом встановлено, що [PERSON], яка померла 03 травня 2003 року дійсно належить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 008575, розбіжності в написанні її по батькові є граматичною помилкою. А тому суд з метою оформлення прав на спадкове майно встановляє факт, що [PERSON], яка померла 03 травня 2003 року дійсно належить Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 008575. Позивач в заяві до суду від стягнення судових витрат з відповідача [PERSON] сільської ради відмовився. Суд звертає увагу позивача на дотримання вимог ст.ст.162, 164, 167, 174 Податокового кодексу України.

Outcome: approved