Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до ТОВ «Фінпром маркет», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк О.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що 27.08.2021 позивач дізналася, що Золотоніським ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) було відкрито виконавче провадження відносно неї по примусовому виконанню виконавчого напису № 2533 від 17.07.2020, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., за яким з позивача на користь ТОВ «Фінпром маркет» було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 18366/0003XSGF від 07.02.2013 на загальну суму 24432,75 грн. Даний виконавчий напис позивач вважає таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус, вчиняючи вказаний напис, не пересвідчився у безспірності її заборгованості перед відповідачем за відповідним договором, не врахував пропуск відповідачем трирічного строку позовної давності, будь-яких повідомлень про вчинення виконавчого напису позивачу не направлялося, що позбавило її можливості надати свої заперечення. У зв`язку з наведеним позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. від 17.07.2020, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості в розмірі 24432,75 грн. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву з обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 15.09.2021 року було вжито заходи забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі оскаржуваного напису. Відповідачем було подано клопотання про врегулювання спору за участю судді, також відповідачем було подано заяву про визнання позовних вимог. У судове засідання позивач не з`явилася, але скерувала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягала повністю, проти врегулювання спору за участю судді заперечувала, оскільки заборгованість перед відповідачем відсутня. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Третя особа - державний виконавець Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зеленюк О.В. усудове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Дослідивши надані позивачем письмові докази, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачем подано заяву про врегулювання спору за участю судді. Позивач у письмовій заяві заперечувала проти врегулювання спору за участі судді. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦПК України, врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Оскільки позивач не погоджується на врегулювання спору за участю судді, дана заява відповідача не підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 17.07.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис №2533, про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 18366/0003XSGF від 07.02.2013 року, укладеним з ПАТ «Платинум Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу № 20160524-Г від 24.05.2016 року, а відповідно до договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а відповідно до договору факторингу № 20/ФК від 09.07.2020 перейшло до ТОВ «Фінпром маркет», в сумі 24432,75 грн., з них: 10000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12982,75 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, 1400,00 грн. заборгованість за нарахованою та несплачено пенею, 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису. На підставі даного виконавчого напису, постановою державного виконавця Золотоніського міськрайонного ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ) Зеленюк О.В. від 16.04.2021 року було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище виконавчого напису, ВП №65149272. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат», передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Із кредитного договору № 18366/0003XSGF від 07.02.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк» вбачається, що [PERSON] отримала кредит на поточні потреби в сумі 10000,00 грн. строком на 36 місяців (п.п. 1,4; 1,7 договору). Тобто, з дня виникнення права вимоги (08.02.2016) до моменту вчинення виконавчого напису (17.07.2020) минуло 3 роки, а тому суд вважає, що нотаріусом було порушено норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Однією з ознак безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу в судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо одна з цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 ( з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 30 вересня 2019 року (справа № 357/12818/17), від 15 січня 2020 року (справа №305/2082/14-ц). Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ні нотаріусом, ні відповідачем не надано суду документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, а сам по собі факт існування виконавчого напису не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Також не надано документів, які б підтверджували факт повідомлення позивача про наявність заборгованості перед вчиненням виконавчого напису. Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; чи повідомлявся позивач про наявність такої заборгованості (направлення вимоги про усунення порушень та її отримання боржником). Враховуючи наведене, зважаючи на те, що відповідачем визнані позовні вимоги, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вищенаведених положень законодавства та має бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з Державного бюджету підлягає поверненню позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову понесено судові витрати на загальну суму 1362,00 грн. (судовий збір за подачу позовної в сумі 908,00 грн та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в сумі 454,00 грн.). На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 681,00 грн. Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки від учасників справи жодних клопотань щодо заходів забезпечення позову не надходило, тому заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 15.09.2021 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.

Outcome: approved