Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 16 січня 2014 року звернувся до суду із позовом до ПАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» (надалі відповідач) про стягнення заробітної плати при звільнені, мотивуючи свої вимоги тим, що за розпорядженням № 1 від 18 жовтня 2013 року його було звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням та п. 6.4 контракту від 24 березня 2011 рок, що підтверджується записами в його трудовій книжці. Трудову книжку він отримав. При звільненні йому було нараховано заробітну плату та грошову компенсацію на загальну суму 51 657 грн. 74 коп. Виплачено було суми 7 849 грн. 22 коп. та 9 230 грн. 42 коп., решту заборгованості не виплачено. В судовому засіданні позивач та його представник на позовних вимогах наполягають, посилаючись на викладені обставини. Уточнивши позовні вимоги, збільшили їх розмір та просять суд стягнути з відповідача відповідно до п.п. 3.8, 6.4 та 6.5 контракту грошову допомогу у зв'язку з виходом на пенсію в сумі 36 345 грн. 36 коп., та 21 323 грн. 11 коп. матеріальної допомоги у зв'язку з достроковим припиненням контракту з незалежних від керівника причин. Інтереси позивача в суді по довіреності представляла [PERSON] Представники відповідача проти позовних вимог заперечують, надавши письмові заперечення та вважають правильним звільнення з роботи за власним бажанням згідно наказу № 143-к від 18 жовтня 2013 року, не вбачають порушень при звільненні позивача, просять суд врахувати, що за умовами контракту було передбачено виплату матеріальної допомоги за рахунок прибутку, який залишився після сплати податків. На час звільнення позивача підприємство мало збитки, прибутку підприємство не мало у зв'язку з неплатоспроможністю підприємства внаслідок неналежного виконання позивачем своїх обов'язків і доведенням фабрики до жахливого фінансового і функціонального становища, тому жодних підстав для виплати позивачу вихідної допомоги не було. Просять суд врахувати, що рішення уповноваженого органу було відсутнє, оскільки до наглядової ради позивач не подавав заяву про його звільнення з посади у зв'язку з виходом на пенсію. Стверджують, що позивач порушив вимоги Статуту, звільнення відбулось із порушенням. Просять суд вважати дійсною довідку від 06 березня 2014 року №02-108 видану головним бухгалтером ПАТ «ОФДП» [PERSON] згідно якої з урахуванням перерахунку не виплаченої суми матеріальної допомоги відповідно до п. 6.4 контракту становить 21 323 грн. 11 коп. Інтереси відповідача в суді по довіреності представляли [PERSON] [PERSON], [PERSON] та адвокат Мунтян В.І. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Правовідносини сторін врегулюванні ст.ст. 9, 9-1, 21, 36, 38, 47, 116, 117, 232 - 234, 238 КЗпП України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі достроково, можуть встановлюватись угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним органом не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. З огляду на те, що позивач посилається на трудове законодавство, суд зазначає, що відповідно до ст. 233 КЗпП України передбачено строки, протягом яких працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду. Позивачем такі строки пропущенні не були. Судом достовірно встановлено, що за умовами контракту від 24 березня 2011 року, укладеного між позивачем та загальними зборами ВАТ «ОФДП» на підставі Статуту товариства в особі голови загальних зборів [PERSON], [PERSON] - позивач у справі, був призначений рішенням загальних зборів на посаду Голови правління - генерального директора ВАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» на строк з 24 березня 2011 року до 31 березня 2016 року включно. Умови контракту передбачали п. 3.8. за яким у разі виходу на пенсію керівникові виплачується грошова допомога в розмірі п'яти середньомісячних заробітних плат за останні 5 місяців. Відповідно до вимог п. 3.9 контракту керівник користується всіма пільгами, передбаченими колективним договором та Статутом ВАТ. Пунктом 6.5 контракту передбаченою що у разі дострокового припинення контракту з незалежних від керівника причин, передбачених п. 6.4 і п.1 ст. 40 КЗпП України встановлюються додаткові гарантії та компенсації, а саме сплачується матеріальна допомога в розмірі трьох середніх зарплат керівника, обчислених за останні три місяці та інші виплати, передбачені законодавством. Суд приймає до уваги, що на час укладення контракту позивач отримував пенсію за віком з вересня 2008 року, що підтверджується копією пенсійного посвідчення. Судом також встановлено, що 18 жовтня 2013 року за розпорядженням №1 від 18 жовтня 2013 року та за наказом № 143-к позивача було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за віком, що підтверджується записом в трудовій книжці. Судом встановлено, що звільнення позивача за власним бажанням (ст.38 КЗпП України) було проведено відповідно до наказу № 143-к від 18 жовтня 2013 року про звільнення його з посади голови правління - генерального директора ПАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів», та вказано в наказі провести повний розрахунок відповідно до чинного законодавства. Судом також встановлено, що згідно довідки ПАТ «Олександрійська фабрика діаграмних паперів» № 02-108 від 06 березня 2014 року (а.с.32) заборгованість перед [PERSON] становить: із заробітної плати за вересень 2013 року - 7 849 грн. 22 коп.; за жовтень 2013 року - 3 916 грн. 22 коп.; надбавка голові правління- 2 008 грн. 10 коп.; компенсація за невикористану відпустку - 1 014 грн. 68 коп.; виплата за колективним договором у зв'язку з виходом на пенсію - 524 грн. 42 коп.; матеріальна допомога за п. 3.8 контракту - 36 345 грн. 36 коп.; матеріальна допомога за п. 6.4 контракту з урахуванням податків 22 990 грн.13 коп. також в довідці зазначено, що станом на 06 березня 2014 року [PERSON] було виплачено заробітну плату за вересень 2013 року в розмірі 7 849 грн. 22 коп.; за жовтень 2013 року в розмірі 3 916 грн. 22 коп.; надбавку - 2 008 грн. 10 коп.;1 014 грн. 68 коп. компенсації за невикористану відпустку; 524 грн. 42 коп. виплати за колективним договором у зв'язку із виходом на пенсію та 1 667 грн. 02 коп. матеріальної допомоги за п.6.4 контракту. Вказана довідка є дійсною (так вказано у довідці відповідача від 06 березня 2014 року № 01-111). Задовольняючи позовні вимоги, суд приймає до уваги, що в довідці №02-108 від 06 березня 2014 року, наданій відповідачем до сулу, не було визначено середній заробіток відповідно до постанови № 100, а тому суд позбавлений можливості перевірити розмір середнього заробітку, який підлягає виплаті позивачу. Суд критично оцінює позицію відповідачів, оскільки між сторонами склались вкрай неприязні стосунки і представники відповідача, зловживаючи своїми процесуальними правами, на вимогу суду з січня 2015 року не надали суду довідку про середній заробіток позивача на час звільнення, внаслідок чого питання розміру середнього заробітку позивача, що вказаний у довідці №02-108 від 06 березня 2014 року, наданій відповідачем до сулу, судом не досліджувалось та не перевірялось. Судом враховано, що ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2014 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 26 березня 2014 року було скасовано, справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Всебічно з'ясувавши причини і умови, що призвели до несплати нарахованих сум після звільнення позивача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відмови позивачу в задоволенні його вимог. Суд приймає до уваги, що позивач в даний час не працює у відповідача, після звільнення з роботи. Суд не погоджується із позицією представників відповідача, які не визнають позовні вимоги, та не приймає до уваги твердження, що на даний час заборгованості по заробітній платі перед позивачем підприємство не має, оскільки виплата усіх сум матеріальної допомоги мала бути тільки за рахунок прибутку, який залишився після сплати податків, на час звільнення позивача підприємство мало збитки, прибутку підприємство не мало у зв'язку з неплатоспроможністю підприємства. Судом враховано довідку №02-108 від 06 березня 2014 року, що була надана відповідачем до сулу, в якій на той час було нараховано усі виплати, належні до сплати позивачу відповідно до наказу про звільнення, За викладених обставин суд не вбачає правових підстав для відмови в задоволенні збільшених позовних вимог, оскільки наказ №143-к від 18 жовтня 2013 року діє, не скасований та не змінений, а суми належні до сплати вказані в довідці №02-108 від 06 березня 2014 року, наданій відповідачем до сулу, Суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму 36 345 грн. 36 коп. грошової допомоги за п. 3.8 контракту та суму 21 323 грн. 11 коп. матеріальної допомоги за п. 6.4 контракту, а всього 57 668 грн. 47 коп. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору при подачі позову - судові витрати суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved