Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

[PERSON] подала до Суворовського районного суду м. Одеси позовну заяву до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.01.2004 року було розірвано. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2011 року (справа № 2-3497/11) з відповідача на користь позивача на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період з 02.02.2011 року по 28.04.2015 рік, тобто до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач належним чином не виконував свого зобов`язання щодо сплати аліментів визначених рішенням суду, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по виплаті аліментів в сумі 21014 грн. 50 коп. У зв`язку з чим, на підставі ч.1 ст. 196 СК України, позивач просить стягнути з відповідача неустойку у розмірі 21 014 грн. 50 коп., оскільки вважає, що сума неустойки складає більше 100% заборгованості, та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 25.10.2019 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачем, 05.11.2019 року подано заяву про стягнення судових витрат з відповідача (попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат) в сумі 558 грн. 58 коп. Судове засідання призначене 28.11.2019 року відкладено на 19.12.2019 року за клопотанням представника відповідача адвоката Перової К.Ю. Через канцелярію суду позивачем 02.12.2019 року подано: заяву про забезпечення позову (вх. №33694), заяву про витребування доказів, заяву про долучення довіреності (вх. №33694), заяву (вх. №33694). Ухвалою суду від 04.12.2019 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто [PERSON] . Ухвалою суду від 04.12.2019 року заяву позивача про витребування доказів залишено без задоволення. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, разом з цим через канцелярію суду надійшла спільна заява позивача та представника позивача- [PERSON] , у якій вони просять суд розглянути справу за їх відсутності та задовольнити позов у повному обсязі. Адвокат відповідача у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно. Звернулась до суду з заявою про відкладення слухання справи, у зв`язку з необхідністю ознайомитись з іншою справою № 523/18167/19, по якій ухвалено рішення суду між тими самими сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджено клопотання адвоката відповідача [PERSON] адвоката Перової К.Ю., про відкладення розгляду справи, та суд дійшов висновку, що клопотання задоволенню не підлягає оскільки рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.01.2020 року ухвалене у справі № 523/18167/19 не стосується предмету розгляду даної цивільної справи, а відтак у суду відсутні підстави для задоволення клопотання адвоката Перової К.Ю., щодо відкладення розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, заперечення, заяви та клопотання сторін вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем по справі було укладено шлюб, який рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.01.2004 року було розірвано (а.с.7). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.03.2011 р. (справа № 2-3497/11) з відповідача на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період з 02.02.2011 року по 28.04.2015 рік (а.с.11, 12). Згідно наданого позивачем розрахунку по сплаті аліментів від 25.09.2019 року, виданий старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Чумаченко К.В., розмір заборгованості по виконавчому листу № 2-3497 (виданий 04.11.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення аліментів з [PERSON] ) складає 21014 грн. 50 коп. (а.с.13). При цьому, [PERSON] у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 21 014 грн. 50 коп., яка виникла станом на 01.10.2019 року. Адвокат відповідача - Перова К.Ю., 17.01.2020 року, подала письмовий відзив на позов, у якому в цілому заперечувала проти задоволення позову. В той же час, зазначила, що розрахунок державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС м. Одеса Чумаченко К.В., наданий позивачем в якості доказу, носить суперечливий характер, оскільки державним виконавцем 09.08.2019 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №30394227 з підстав, передбачених ст.ст.39,40 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: боржником виконано вимоги виконавчого документи у повному обсязі. Судом, також досліджено копію постанови від 09.08.2019 року у виконавчому провадженні №30394227 про закінчення виконавчого провадження винесену державним виконавцем Чумаченко К.В. (а.с.58). Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Р = (A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де: Р - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1\~- нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1\~- кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2\~- нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року та у справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року. Однак, позивачем не надано, ані розрахунку неустойки, що підлягає стягненню з відповідача за несплату аліментів, ані жодних інших доказів, що надають суду змогу з`ясувати та встановити розмір несплачених аліментів за кожним з періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане. Подання позивачем виключно розрахунку по сплаті аліментів, у якому зазначений лише сукупний розмір заборгованості, виключає можливість встановлення вищенаведених у правових висновках Верховного Суду фактів. Твердження у позовній заяві про те, що за розрахунками позивача за період з 28.04.2015 року до дня подання позовної заяви сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь [PERSON] , складає більш ніж 100% заборгованості, не підтверджується жодними наданими доказами. Судом не може бути проведено розрахунок пені відповідно до вимог ст. 196 СК України, із застосуванням формули, що викладена у правових висновках Верховного Суду, оскільки позивачем не надано необхідних для цього даних. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем обставин, на які вона посилається у позовній заяві. Щодо викладених доводів у заявах (письмових поясненнях) позивача від 02.12.2019 р (вх. 33694) та від 19.12.2019 року (вх.№35864) суд повідомляє наступне. Положеннями ЦПК України не передбачено процедури встановлення судом у певній справі факту отримання чи неотримання сторонами кореспонденції суду за заявою учасниками справи, не передбачено і обов`язку суду підтверджувати чи спростовувати такий факт. Також суд не має повноважень щодо притягнення до відповідальності в рамках розгляду даної справи національних операторів поштового зв`язку тощо. Твердження позивача про можливу фальсифікацію ордеру представником відповідача не заслуговує на увагу враховуючи таке. Відповідно до ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Посилання позивача на ухвалу Верховного Суду від 29.05.2019 року по справі №202/5348/18 щодо цього питання спростовуються мотивувальною частиною цієї ж ухвали. Зокрема, повноваження представника, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю. Неправдиве, на думку позивача, повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу не є предметом розгляду даної справи. Зауваження позивача щодо витребування доказів та повернення заяви про забезпечення позову вже вирішені шляхом постановлення ухвал суду, відповідно до вимог ЦПК України. Вимога позивача щодо пояснення судом, які належні та повні обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову повинен вказати позивач, не заслуговує на увагу, оскільки суд не уповноважений надавати консультації та пояснення сторонам. Згідно ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість ,\~керує ходом\~судового процесу; сприяє\~врегулюванню спору\~шляхом досягнення\~угоди між\~сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій ;\~сприяє учасникам\~судового процесу\~в реалізації\~ними прав,\~передбачених цим\~Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову -\~на відповідача; у\~разі відмови\~в позові\~-\~на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладені положення, заява позивача про стягнення понесених судових витрат не підлягає задоволенню. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено та не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами свої вимоги щодо стягнення неустойки за несплату відповідачем аліментів на утримання їх спільної доньки [PERSON] , тому позов залишається без задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed