Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Адвокат Кузьма К.І., яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Ужгородський міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України у Закарпатській області, виконавчий комітет Ужгородської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстрації місця проживання. Позов мотивує тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Однак, відповідач [PERSON] , як колишня власниця приміщення та її чоловік [PERSON] були зареєстровані за вказаною адресою, однак з реєстраційного обліку не знялися. Зазначає, що з 20.01.2014 року по теперішній час відповідачі за вищевказаною адресою не проживають, що підтверджується довідками ОСББ «Надія» №01/02-19 та 02/02-19, актом перевірки дотримання паспортного режиму. У зв`язку з тим, що відповідачі не проживають за адресою [ADDRESS] , без поважних причин понад чотири роки, наявність реєстрації останніх тягне за собою додаткові витрати на житлово-комунальні послуги, та обмежує право позивача як власника на користування майном, так як відповідно до постанови про арешт майна боржника від 17.12.2018 року накладено арешт на все майно [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, однак представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідачі також не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні та подали до суду спільну заяву, відповідно до якої вони не заперечують проти задоволення позову у повному обсязі. Представники Ужгородського МВ ГУ ДМВС України у Закарпатській області та виконавчого комітету Ужгородської міської ради у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Згідно з Договором купівлі продажу від 20.01.2014 року, зареєстрованого №35 та посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Борисова О.С., [PERSON] є власником житлового приміщення за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки голови правління ОСББ «Надія» [PERSON] . №02/02-19 від 04.02.2019 року та наданими відомостями з відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Закарпатській області за вих №3.1.8/2493 від 04.03.2019 року та вих №3.1.8/3755 від 01.04.2019 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . З дослідженого у судовому засіданні Акту перевірки дотримання паспортного режиму від 07.02.2019 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , не проживає із 13.03.2012 року, та [PERSON] , [INFO] , за вищевказаною адресою не проживає з 19.01.2012 року. Факт непроживання відповідачів за адресою [ADDRESS] , також підтверджується довідкою голови правління ОСББ «Надія» Зюгіної С.В . №01/02-19 від 04.02.2019 року. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За приписами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідачі не надали, натомість визнали позов. Тому підстав, за якими б за відповідачами зберігалось право користування житловим приміщенням в судовому засіданні не встановлено. Разом з тим, за приписами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Тому, що стосується позовної вимоги про примусове зняття з реєстрації відповідачів, то така вимога не підлягає задоволенню, так як підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, якого на час звернення позивача до суду ще не було, а відтак позивач не звертався із відповідним рішенням суду до відповідного державного органу із заявою про зняття відповідачів з реєстрації і не отримував відмову у проведенні таких дій, що свідчить про відсутність предмету спору в цій частині. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та відсутності предмету спору в частині зняття осіб з реєстрації, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial