Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 26 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 192/252, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 150 000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,5% річних, строком на 120 місяців, з кінцевим терміном повернення не пізніше 25 вересня 2017 року. У забезпечення кредитного договору, між позивачем та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 26 вересня 2007 року було укладено іпотечний договір № 6282, відповідно до умов якого, в забезпечення кредитного договору було передане в іпотеку нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS] . Сторони домовились, що договірна вартість предмета іпотеки визначена за згодою сторін і складає 232 680,00 грн. Позивачем всі зобов`язання були виконані належним чином, відповідачу [PERSON] був наданий кредит в сумі 150 000 грн. Проте, останній належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим у нього станом на 01 липня 2021 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 72 167,24 грн, та включає в себе прострочену заборгованість за основним боргом - 42 485,49 грн; прострочену заборгованість за процентами - 20 342,73 грн; втрати від інфляції на суму простроченого кредиту - 6 219,99 гривень; три проценти річних на суму простроченого кредиту - 3 119,03 грн. Враховуючи викладене, позивач просить у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 192/252 від 26 вересня 2007 року, звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки - чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , шляхом її продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 3490,20 гривень. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Представник позивача, акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є заява, згідно якої представник банку просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у судове засідання повторно не з`явились без поважних причин, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом розміщення інформації про дату, час та місце судового засідання на сторінці Добропільського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб - порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет з посиланням на веб-адресу (http://www.reyestr.court.gov.ua/ (http://reestr.court.gov.ua/Review/100514413). Відзив на позовну заяву від відповідачів до суду не надходив. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі частини 3 ст. 131 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що відповідачі не з`явилися без поважних причин. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення, повідомивши відповідачів про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням в Єдиному державному реєстрі судових рішень (http://www.reyestr.court.gov.ua/ (http://www.reyestr.court.gov.ua/)), посилаючись на єдиний унікальний номер справи (Справа №) 227/2907/21. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (банк) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 192/252 (а.с.16-18). Відповідно до п. п. 1.1, 1.2 зазначеного договору банк надав відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 150 000 гривень з процентною ставкою 16,5% річних, терміном на 120 місяців, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25 вересня 2017 року. Згідно з положеннями підпункту 1.5 кредитного договору, позичальник зобов`язався щомісячно до 31 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 1250,00 гривень та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань починаючи з 26 жовтня 2007 року на відповідні рахунки позичальника, відкриті у філії - Харцизьке відділення 5373 ВАТ Ощадбанк. Для забезпечення кредитного договору від 26 вересня 2007 між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (іпотекодержатель) та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (іпотекодавці) був укладений іпотечний договір, відповідно до розділу 1 якого іпотекодавці, боржник та майнові поручителі, з метою забезпечення належного виконання боржником - [PERSON] зобов`язання, що випливає з кредитного договору, передають в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі. Згідно з п. 1.2 іпотечного договору предметом іпотеки за іпотечним договором є нерухоме майно, а саме чотирьохкімнатна квартира номер [ADDRESS] . Квартира має загальну площу 77,24 кв м, житлову площу 44,50 кв м. За взаємною згодою сторін загальна вартість предмета іпотеки, станом на 10 вересня 2007 року складає 232 680,00 гривень (пункт 1.3 іпотечного договору). Відповідно до пункту 6.1 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо впродовж трьох місяців з моменту настання строку платежу зобов`язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцями будь-якого з своїх обов`язків, передбачених цим договором та/або у випадку невиконання боржником своїх обов`язків, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцями у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною. Згідно п. 4.3 іпотечного договору, іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, який визначається іпотекодержателем самостійно на момент реалізації права іпотеки, у тому числі, але не виключно: основну суму кредиту; проценти за користування кредитом; комісійну винагороду, визначену кредитним договором; нараховані та несплачені на момент реалізації права застави штрафні санкції за порушення зобов`язань за кредитним договором (пеня, штраф); витрати, понесені іпотекодержателем у зв`язку із зверненням стягнення на предмет застави та його реалізацією, у тому числі витрати на оплату послуг аудиторів, адвокатів та інші документально підтверджені витрати іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце; спричинені іпотекодержателю збитки в повному обсязі. 18 березня 2020 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області було ухвалено заочне рішення, яким було стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 96181,30 грн., яка складається з: 42485,49 грн. - заборгованість за основним боргом; 20342,73 грн. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом; 4435,77 грн. - три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 2108,87 грн. - три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 18199,10 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу; 8609,34 грн. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. На підставі вищевказаного рішення Нікольським районним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було відкрито 04 березня 2021 року виконавче провадження № 64716728 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» боргу в сумі 96181,30 грн. (а.с. 28) Як вказано позивачем та не спростовано відповідачем [PERSON] , останній належним чином зобов`язання за вказаним договором не виконує, порушив умови кредитного договору та норми чинного законодавства, у зв`язку із чим відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.6-8) та звіту щодо розрахунку сум інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитом за періодом з 01.11.2014 року по 24.09.2017 року (а.с.8-9) відповідач має заборгованість в загальному розмірі 72167,24 гривень, яка складається з простроченої заборгованості за основним боргом - 42 485,49 грн; простроченої заборгованості за процентами - 20 342,73 грн; втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 6 219,99 гривень; трьох процентв річних на суму простроченого кредиту - 3 119,03 грн. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. За кредитним договором (ст. 1054 ЦК України) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачем зобов`язань з повернення заборгованості за основним боргом та заборгованості за нарахованими відсотками по кредиту, а також суми інфляційного збільшення заборгованості і 3 % річних від простроченої суми в матеріалах справи відсутні. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор має право у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ч. 2 ст. 589 ЦК України). Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. Згідно з положеннями частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя (ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі статтею 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення сум кредиту та оплати процентів згідно кредитного договору, позивач має право звернути стягнення на майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором і реалізувати його для погашення вказаних вище зобов`язань у порядку, встановленому умовами іпотечного договору згідно з чинним законодавством. Велика палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 дійшла висновку, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. У постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року по справі №404/2610/16-ц вказано, що купівля іпотечного майна за кредитні кошти не є обов`язковою умовою для звернення на нього стягнення у передбаченому іпотечним договором і Законом України «Про іпотеку» порядку. Також законодавство не передбачає такої підстави для відмови у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Зазначене може враховуватися лише у разі, якщо порушенням основного зобов`язання іпотекодержателю не завдано збитків. Якщо боржник судове рішення про стягнення з нього заборгованості не виконує і заборгованість не сплачує, то немає підстав для висновку про те, що іпотекодержателю не завдано збитків. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору суд вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог позивача, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного або іпотечного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Суд при цьому зазначає, що 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП). За положеннями ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який чинний з 15 жовтня 2014 року до тепер, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України та перебуває в іпотеці, зупиняється дія, зокрема, ст. 41, 43-47 (щодо реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». Норма цієї статті діє у порядку виконання судового рішення та не впливає на право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічна правова позиція була висловлена Апеляційним судом Донецької області у рішенні від 28 квітня 2015 року по справі № 263/10514/14-ц. 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність:розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Місцем розташування нерухомого майна відповідачів є м. Харцизьк Донецької області. Місто Харцизьк Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 року та від 02.12.2015 року входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 192/252 від 26 вересня 2007 року, у розмірі 72167,24 гривень, яка складається з простроченої заборгованості за основним боргом - 42 485,49 грн; простроченої заборгованості за процентами - 20 342,73 грн; втрат від інфляції на суму простроченого кредиту - 6 219,99 гривень; трьох процентів річних на суму простроченого кредиту - 3 119,03 грн, слід звернути стягнення на предмет іпотеки - чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] , шляхом її продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Виконання рішення належить зупинити на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 3490,20 грн, по 1163,40 грн з кожного. На підставі наведеного,

Outcome: approved