Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

[PERSON] звертаючись до суду з позовом до [PERSON] малої механізації ПАТ «Чернігівбуд», просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 13 997,88 грн за період з дати звільнення по день подачі позову та день винесення рішення, стягнути з відповідача 3 000 грн моральної шкоди. (а.с.12-15). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона працювала на посаді бухгалтера та заступника головного бухгалтера в УММ ПАТ «Чернігівбуд» з 11.06.2007 року по 24.10.2014 року. Згідно наказу №48-к від 24.10.2014 року її було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін. Рішенням комісії по трудовим спорам з відповідача стягнуто невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 11 075,01 грн. При звільненні, всупереч ст. 116 КЗпП України, не проведено повного розрахунку, зокрема не виплачена заборгованість по заробітній платі. На неодноразові звернення позивача, товариство розрахуватись не бажає, тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 25.10.2014 року по 10.06.2015 року в сумі 13 997,88 грн, а також середній заробіток на день постановлення рішення. Вказує, що невиплатою належних сум відповідачем було завдано моральної шкоди, яку позивач оцінює в 3 000 грн, оскільки шкода полягає в порушенні трудових прав, що привело до моральних страждань, негативно відобразилося на психологічному стані. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 07.07.2015 року за клопотання позивача проведено заміну первісного відповідача [PERSON] малої механізації ПАТ «Чернігівбуд» на належного відповідача ПАТ «Чернігівбуд». Позивач у судове засідання в судове засідання не зявилася, про день та час слухання справи повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши представлені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст.ст. 1,15,21, 24 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган в першочерговому порядку зобовязаний виплачувати працівнику заробітну плату за виконану ним роботу. У відповідності до норм ст.115 КЗпП України заробiтна плата виплачується працiвникам регулярно в робочi днi у строки, встановленi колективним договором, але не рiдше двох разiв на мiсяць через промiжок часу, що не перевищує шiстнадцяти календарних днiв. У разi коли день виплати заробiтної плати збiгається з вихiдним, святковим або неробочим днем, заробiтна плата виплачується напередоднi. Як вбачається із матеріалів справи, згідно наказу ПАТ «Чернігівбуд» №34к від 11.06.2007 року позивач прийнята на роботу бухгалтером (а.с.4). Згідно наказу №48к від 24.10.2014 року [PERSON] звільнена з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.3). Вказані обставини підтверджені також записами в трудовій книжці позивача (а.с.4). Відповідно до змісту ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Рішенням комісії по трудовим спорам з відповідача стягнуто невиплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 11 075,01 грн., на підставі яких відкрито виконавчі провадження (а.с.6-8). Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Крім того, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 лютого 2011 року зазначено, що обовязок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату; ст.117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Факт порушення права позивача на розрахунку при звільненні знайшов своє підтвердження в суді. Відповідно до довідки ПАТ «Чернігівбуд» від 24.02.2015 року (а.с.5) середньоденна заробітна плата позивача становила 89 грн.73 коп. Згідно п.8 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Часом затримки розрахунку з позивачем є період з 24.10.2014 року по 10.06.2015 року (період заявлений позивачем), який має 156 робочих днів, середній заробіток складає 89 грн. 73 коп. х 156 = 13 997 грн. 88 коп.(без врахування обовязкових платежів). Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Беручи до уваги, що позивач заяву про збільшення розміру позовних вимог із зазначенням суми середнього заробітку, який підлягає стягненню за період з 11.06.2015 року не надав, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, в межах заявлених позовних вимог в 13 997 грн. 88 коп.(без врахування обовязкових платежів) за період з 24.10.2014 року по 10.06.2015 року. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно розяснень, які містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Невиплатою належних грошових сум без законних підстав позивачу спричинено моральну шкоду, яка виразилась у втраті нормальних життєвих звязків, а саме позивач був позбавлений доходу, що змусило його прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, з даного приводу позивач зазнав переживань. З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи принцип розумності, достатності та справедливості суд вважає необхідним стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 500 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. (243 грн. 60 коп. за вимоги майнового характеру + 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру) підлягає стягненню з відповідача. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial