Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

[PERSON], з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд ухвалити рішення, згідно якому встановити факт володіння [PERSON], який помер 16 травня 2005 року, житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в с. Глибоке Харківського району Харківської області, вул. Радянська буд. 18, на праві при ватної власності; визнати рівними по ? частині кожному, долі [PERSON] та [PERSON], який помер 16 травня 2005 року у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Глибоке Харківського району Харківської області, вул. Радянська буд. 18. загальною площею 79,10кв.м., житловою площею 52,60кв.м.; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], який помер 16 травня 2005 року на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Глибоке Харківського району Харківської області, вул. Радянська буд.18, загальною площею 79,10кв.м., житловою площею 52,60кв.м.; визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Глибоке Харківського району Харківської області, вул. Радянська буд.18, загальною площею 79,10кв.м., житловою площею 52,60кв.м. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з 21 квітня 1948 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. В 1973 році їхня родина, як переселенці, прибула для постійного мешкання на територію України, а саме до с. Глибоке Харківського району Харківської області. 21 червня 1973 року, згідно акту передачі [PERSON] був наданий переселенський будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Глибоке, вул. Радянська буд. 18, в якому почала мешкати їхня родина. За час спільного мешкання позивач з чоловіком виплатили суду в сумі 2300,00 рублів та згідно Акту передачі будинку переселенцю, Розпорядженню представника президента України № 92 від 02.02.1993p., довідки податкової інспекції № 30-334/1493 від 21.11.1991р в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» було зареєстроване право власності на житловий будинок № 18 по вул. Радянській в с. Глибоке Харківського району Харківської області в цілому за [PERSON] 16 травня 2005 року [PERSON], перебуваючи в Ржавецькому психоневрологічному інтернаті Харківського району Харківської області - помер, про що було видане відповідне Свідоцтво про смерть. Заповіт [PERSON] не складався та після його смерті, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. 28 грудня 2015 року Позивач звернулась до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з письмовою заявою про видачу Свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя після смерті її чоловіка [PERSON], а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Глибоке Харківського району Харківської області, вул. Радянська буд. 18, але у визнанні її права та видачі зазначеного Свідоцтва їй було відмовлено, на підставі того, що в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно. Вищевказані обставини спонукали позивача звернутися до суду з відповідним позовом для захисту її цивільних прав. Позивач в судове засідання не зявилася, але представник позивача надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути за його відсутністю (а.с.36). Представник Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області в судове засідання не зявився, але надав заяву, згідно якої просив справу розглядати за відсутністю представника сільської ради та проти позовних вимог сільська рада не заперечує (а.с.33). Представник Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області в судове засідання не зявився, але надав заяву, згідно якої просив справу розглядати за відсутністю представника держнотконтори та постановити рішення у відповідності до вимог діючого законодавства (а.с.34). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає рішення про задоволення позовних вимог, якщо відповідач визнав позов та за наявністю законних на те підстав. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в 1973 році родина [PERSON], як переселенці, прибула для постійного мешкання на територію України, а саме до с. Глибоке Харківського району Харківської області, що підтверджується копією довідки № 30-334/1493 від 21.11.1991р. (а.с.13). 21 червня 1973 року, згідно Акту передачі [PERSON] був наданий переселенський будинок за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Глибоке, вул. Радянська буд. 18, в якому почала мешкати родина [PERSON], що підтверджується копією вищевказаного Акту від 21.06.1973р. (а.с.11). [PERSON] (до шлюбу Рябцева) [PERSON] уклала шлюб 27 квітня 1973 року з [PERSON] та змінила своє прізвище на [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЛЕ № 274736 (а.с.8). За час спільного мешкання позивач з чоловіком виплатили суду в сумі 2300,00 рублів та згідно Акту передачі будинку переселенцю, Розпорядженню представника президента України № 92 від 02.02.1993p., довідки податкової інспекції № 30-334/1493 від 21.11.1991р. в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» було зареєстроване право власності на житловий будинок № 18 по вул. Радянській в с. Глибоке Харківського району Харківської області в цілому за [PERSON], що підтверджується копіями вищевказаних документів (а.с.10, 11, 12). 16 травня 2005 року [PERSON], перебуваючи в Ржавецькому психоневрологічному інтернаті Харківського району Харківської області - помер, про що було видане відповідне Свідоцтво про смерть, що підтверджується копією вищевказаного Свідоцтва серії І-ВЛ за № 020113 (а.с.9). 28 грудня 2015 року Позивач звернулась до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області з письмовою заявою про видачу Свідоцтва про право власності на ? частку в спільному майні подружжя після смерті її чоловіка [PERSON], а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Глибоке Харківського району Харківської області, вул. Радянська буд. 18, але у визнанні її права та видачі зазначеного Свідоцтва їй було відмовлено, на підставі того, що в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно, що підтверджується копією вищевказаної Постанови (а.с.32). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95р. факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. Згідно довідки Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № 309 від 24.06.2015р., право власності на житловий будинок № 18 по вул. Радянській в с. Глибоке Харківського району Харківської області в цілому зареєстровано за [PERSON], згідно Акту передачі будинку переселенцю, Розпорядженню представника президента України № 92 від 02.02.1993p., довідки податкової інспекції № 30-334/1493 від 21.11.1991р., що підтверджується копією вищевказаної довідки (а.с.10). В звязку з чим необхідно встановити юридичний факт володіння [PERSON], який помер 16 травня 2005 року, житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в с. Глибоке Харківського району Харківської області, вул. Радянська буд. 18, на праві при ватної власності. За змістом статті 22 КпШС України, який був чинним до 01 січня 2004 pоку, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу. Кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Діючим законодавством, зокрема ст. 357 ЦК України, передбачено визначення частки співвласника в праві спільної часткової власності. У разі, якщо спірний житловий будинок перебуває в спільній сумісній власності, нормами ст. 370 ЦК України передбачена можливість виділу частки співвласника, розмір якої, якщо не передбачено інше, визнається за принципом рівності часток всіх співвласників. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги Позивача та встановити факт, що має юридичне значення, визнати рівними по ? частині кожного в спільному майні подружжя, припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], та визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Глибоке Харківського району Харківської області, вул. Радянська буд.18, загальною площею 79,10кв.м., житловою площею 52,60кв.м. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд залишає за рахунок держави, оскільки Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що підтверджується копією Посвідчення Позивача [PERSON] серії В-ІІІ за № 180330 (а.с.4).

Outcome: approved