Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] подала до суду позовну заяву, в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення Сарненської міської ради № 351 від 7 грудня 2016 року «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в межах м.Сарни» в частині відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,1352 га. в м.Сарни по вул.Молодогвардійців. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, повідомлений про час проведення судового засідання відповідно до закону, а тому суд, на підставі ст.224 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. В обґрунтування заявлених вимог позивач пояснила, що спірною земельною ділянкою, розташованою по вул.Молодогвардійців в м.Сарни Рівненської області, вона користувалась протягом тривалого часу. До цього вказана земельна ділянка була у користуванні її батьків. Враховуючи наведене, позивач вважає рішення Сарненської міської ради незаконним. Представник позивача пояснив, що [PERSON] відповідно до закону звернулась до Сарненської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації стосовно земельної ділянки, що перебуває в користуванні позивача. Однак, рішенням Сарненської міської ради № 351 від 7 грудня 2016 року позивачу у наданні дозволу на виготовлення проектної документації було відмовлено. Представник позивача вважає оскаржуване рішення Сарненської міської ради незаконними, так як воно не містить мотивів відмови, є необґрунтованим. Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог. Так, відповідно до наданої позивачем копії архівної довідки № 282 від 10 серпня 2016 року [PERSON], яка відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження від 2 березня 2017 року, є матірю позивача, мала у володінні господарство, розташоване по вул.Гагаріна,142, в якому обліковувалась земельна ділянка розміром 0,20 га. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача, підтвердили, що остання протягом тривалого часу користується земельною ділянкою, яка знаходиться поряд із будинковолодінням останньої. Свідки підтвердили, що вказана земельна ділянка перебувала у користуванні матері позивача [PERSON], та відносилась до її господарства. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 12 ЗК України встановлено, що до повноважень в тому числі міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України - сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Таким чином, наведені вище докази доводять, що [PERSON] дійсно є користувачем земельної ділянки та звернулась відповідно до вимог законодавства із заявою до органів місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою відносно цієї ділянки. Із наданих сторонами доказів, а саме : протоколу № 10 ІІ пленарного засідання Х позачергової сесії Сарненської міської ради від 7 грудня 2016 року , копії рішення № 351 від 7 грудня 2016 року - встановлено, що за № 17 на вказаному засіданні слухалось питання «Про розгляд звернень громадян щодо надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок в межах м.Сарни», за результатами розгляду якого прийнято рішення № 351. Вказаним рішенням відмовлено громадянам у наданні дозволу на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в межах м.Сарни згідно додатку № 1, в якому зазначено і позивача. У оскаржуваному рішенні зазначено, що воно прийнято з урахуванням висновків та рекомендацій постійної комісії міської ради із земельних відносин та вимог ч.3 ст.24 Закону України «Про містобудівну діяльність». Так, відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про містобудівну діяльність», на яку посилається позивач у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Однак, ця норма відноситься до вирішення питання надання земельної ділянки для містобудівних потреб, якими, враховуючи основні питання, які знаходяться в межах регулювання вказаного закону, є містобудування. Позивач же зверталась із заявою про виділення їй земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що не є містобудівною діяльністю. Також, в обґрунтування прийнятого відповідачем оскаржуваного рішення зазначено, що воно прийнято з урахуванням висновків та рекомендацій постійної комісії міської ради із земельних відносин. Так, відповідачем надано протокол засідання постійної комісії міської ради з питань земельних відносин, житлово-комунального господарства та інвестиційного розвитку від 17 листопада 2016 року, на якому за № 9 вирішувалось питання про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства. Вирішено : у зверненні [PERSON] відмовити. Однак, відповідно до п.3.8 Положення про постійні комісії Сарненської міської ради, затвердженого рішенням Сарненської міської ради від 30 листопада 2015 року - за результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують і приймають більшістю голосів від загального складу: рішення з питань, що стосуються структури, організації діяльності комісії та розподілу обов'язків між її членами; рекомендації, пропозиції щодо розгляду радою питань, які вносяться посадовими особами і виконавчими органами, а також щодо контрольної діяльності постійних комісій; висновки з питань, які виносяться на розгляд ради. Пунктом 4.4.1 вказаного вище положення встановлено, що комісія з питань земельних відносин, житлово-комунального господарства та інвестиційного розвитку вивчає та попередньо розглядає проекти рішень щодо регулювання земельних відносин, організації землеустрою. Таким чином, на вивчення постійної комісії Сарненської міської ради мав надійти проект рішення. Як вбачається із наданого відповідачем протоколу такого проекту на розгляд постійної комісії Сарненської міської ради не надходило. Враховуючи наведені вище обставини та досліджені докази, суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем із порушенням чинного законодавства, є необґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечень стосовно заявлених позивачем вимог відповідачем суду надано не було. Письмові докази, долучені судом до матеріалів справи, вимог позивача не спростовують. З огляду на наведене, позов [PERSON] в цій частині підлягає до задоволення. Крім цього, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Квитанції № 73 та № 74 від 29 березня 2017 року, акт про надані юридичні послуги, наявні в матеріалах справи, доводять оплату позивачем, відповідно, 640 грн. судового збору та 960 грн. витрат, повязаних із наданням правової допомоги, а тому вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 12, 116, 118, 122, 123 ЗК України,

Outcome: approved