Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася в суд з позовом до [PERSON], надалі відповідач, в якому просить в порядку поділу майна подружжя: -- виділити у власність [PERSON] 1/2 частину однокімнатної квартири по [ADDRESS] -- стягнути із [PERSON] в користь [PERSON] 1/2 частину вартості автомобіля марки ВАЗ 21703-110-01; -- стягнути із [PERSON] в користь [PERSON] 1/2 частину вартості холодильника марки «GORENIC RK 65 SY A2; м'ягкої частини, в яку входить розкладний диван «Луїза» та два м'ягких нерозкладних крісла, LCD телевізор «SONY 40 W 4000», газової духовки «ARIST FB 51.2 X», газової плити «PH 640 MST», кухонного комбайна «BRAUN G 3000». В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримують, в судових дебатах зазначають, що позовні вимоги підтримують лише щодо визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частки квартири в порядку поділу майна подружжя по [ADDRESS], мотивуючи тим, що квартира була ними придбана під час шлюбу за сімейні кошти, а тому є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, проте відповідач в добровільному порядку не хоче здійснити її поділ. Щодо стягнення грошової компенсації за відчужений автомобіль, який був придбаний подружжям зазначає, що відповідач [PERSON] оплатив її 1000 доларів США грошової компенсації. В частині стягнення половини вартості речей побутового вжитку не підтримують та просять їх не розглядати. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову шляхом поділу спільного майна - квартири по вул. Глибока,17/8, не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, встановив наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14.09.2002р., актовий запис №1307, про що свідчить свідоцтво про одруження від 14.09.2002р. [NUMBER]. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], [INFO]. народилася дочка [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності від 06.02.2012р. квартира [ADDRESS] загальною площею 37,6 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м. на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 21.09.2011р. №1557 належить [PERSON]. Витягом про державну реєстрацію від 06.02.2012р. №33078939 підтверджено проведення державної реєстрації права власності у [PERSON] на квартиру по [ADDRESS]. Станом на дату розгляду справи шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірваний. Згідно ч. 3 ст. 13 Кодексу про шлюб та сім'ю, положення якого діяли на момент укладення шлюбу та укладення договору, час виникнення прав та обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Зазначені положення відображені також в Сімейному кодексі України, а саме згідно ч. 1 ст. 60 Кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що квартира [ADDRESS] загальною площею 37,6 кв.м. і житловою площею 17,3 кв.м. відноситься до спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбана у шлюбі сторонами за спільні сімейні кошти, а відтак частки у квартирі є рівними. Інших доказів, які б спростовували твердження позивача щодо придбання квартири у шлюбі за спільні сімейні кошти відповідачем не подано. Тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки підтвердженні матеріалами справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і визнанні відповідачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved