Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

[PERSON] (по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] (по тексту - [PERSON] , спадкодавець), яка померла [INFO] . Позивач в обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла його матір, після смерті якої вступив в управління спадковим майном. Зазначає, що являючись єдиним спадкоємцем за законом та за заповітом, який виявив бажання прийняти спадщину позбавлений реалізувати свої спадкові права, оскільки в встановлений законодавством шестимісячний строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини. За покликанням позивача про наявність спадкового майна у вигляді права на земельну частку (пай) на яке він може претендувати йому стало відомо вже по спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини. Як вказує позивач така обставина не дозволила реалізувати йому свої спадкові права, що слід врахувати як об`єктивно поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . На думку позивача, дана обставина є об`єктивною, що не оспорюється заінтересованими особами, в тому числі і відповідачем по справі, а відтак і перешкодила прийняти спадщину у встановлені строки. У судовому засіданні 05.06.2020 року позивач позов підтримав повністю та просив також врахувати, крім викладених ним обставин, які підтверджені письмовими доказами, і показання заявлених ним свідків. У судове засідання 25.06.2020 року позивач не з`явився, однак останнім подано письмову заяву про продовження розгляду справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, до суду ним подано письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, задовольнивши заявлені вимоги позивача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 25.06.2020 року не здійснюється. Заслухавши пояснення позивача в судовому засіданні 05.06.2020 року, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, показання свідків, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 11.02.2005 року вчинено актовий запис про смерть №6, що стверджено виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Судом враховано, що згідно довідки Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області №148 від 31.01.2020 року [PERSON] до моменту своєї смерті була зареєстрованою та фактично постійно проживала одна по [ADDRESS] . Крім того, слід констатувати [PERSON] , яка померла [INFO] була матір`ю позивача [PERSON] , що підтверджується рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11.11.2019 року по справі №570/2943/19, яке набрало законної сили 12.12.2019 року. У відповідності до заповіту [PERSON] , посвідченого 06.12.2002 року, зареєстровано в реєстрі за №220, остання зробила заповідальне розпорядження, що належний їй земельний сертифікат, грошові заощадження та все належне їй майно, де б воно не було і з чого не складалося заповідає сину [PERSON] . Вказані обставини стверджені копією вказаного заповіту. При цьому рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 11.11.2019 року по справі №570/2943/19, яке набрало законної сили 12.12.2019 року було встановлено факт, що попри розбіжності в прізвищі позивача такий заповіт було складено саме на його ім`я. Також є доведеною і та обставина, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай), що підтверджено сертифікатом серії ХМ №0114144 в копії. Згідно відомостей Ізяславської державної натаріальної контори №388/01-16 від 04.03.2020 року та Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №59690268 від 04.03.2020 року, №59690306 від 04.03.2020 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилася; наявні відомості про заповіт, що зазначений вище. Таким чином після смерті [PERSON] спадщину ніхто не прийняв, а позивач є спадкоємцем першої черги за законом та спадкоємцем по заповіту. Як вбачається з повідомлення товариства з обмеженою відповідальністю «Кунівське» №145 від 10.06.2020 року та його довідки №146 від 10.06.2020 року, оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0114144, виданого 04.12.1996 року [PERSON] було виявлено тільки у вересні 2019 року під час внутрішнього аудиту договорів оренди та вже після цього на відповідний запит передано [PERSON] для оформлення спадщини. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. За змістом ст. ст. 1216, 1217, 1223, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У відповідності до ч. 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 2 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив термін для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий термін, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини. Згідно із п. 24 постанови Пленуму ВСУ при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судам слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. У ході розгляду було встановлено, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом та будучи спадкоємцем за заповітом вчасно не звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини в силу об`єктивних причин, які в повній мірі не могли залежати від його волі з огляду на відсутність документальних відомостей про наявність спадкового майна, яке може спадкувати. Проаналізувавши відомості, відображені у вказаних вище документах, які логічно та послідовно доповнюють одне одного, не суперечачи по своїй суті та змісту, показання свідків [PERSON] та [PERSON] , суд вважає доведеними обставини, викладені у позові в частині заявлених вимог. Так на переконання суду покликання позивача заслуговують на увагу та в свою чергу не дозволили йому реалізувати свої спадкові права та у визначені строки звернутися з заявою про прийняття спадщини. Аналізуючи викладене, суд вважає поважними причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . З огляду на зазначене вбачається, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження, є достовірними та обґрунтованими, сумніву в суду не викликають, а тому, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. На підставі ст.ст. 1272, 1261 ЦК України,

Outcome: approved