Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

[PERSON] пред`явила у суді позов до [PERSON] , за участю третьої особи: Служба у справах дітей Ірпінської міської ради, про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини. Позовна вимога щодо розірвання шлюбу обґрунтована тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, права та обов`язки подружжя та відсутністю взаєморозуміння, спільного побуту, окремого проживання. Позовна вимога щодо визначення місця проживання дітей разом з матір`ю обґрунтована тим, що спільна дитина - [PERSON] , 2014 р.н., продовжує проживати разом з позивачем навіть після фактичного припинення шлюбних стосунків з відповідачем. У зв`язку з чим позивач звернулась до суду з відповідним позовом, в якому просила суд шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати; визначити місце проживання спільної дитини разом з матір`ю. До початку судового засідання позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, а справу розглянути без її участі. Відповідач до початку судового засідання звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Третя особа свого права на участь у судовому засіданні не використала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що між сторонами 28.07.2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві було укладено шлюб, про що видане Свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу у сторін народилась спільна донька - [PERSON] , [INFO] , що встановлено на підставі відповідного Свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до Довідки Форма 3 від 14.04.2015 року, [PERSON] зареєстрована за адресою місця проживання позивача. (а.с. 11) Відповідно до Акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , дитина забезпечена всім необхідним, в квартирі чисто, прибрано, дитина забезпечена одягом, іграшками, засобами гігієни, має окреме ліжко. (а.с. 46) Згідно Висновку Служби у справах дітей Ірпінської міської ради, орган опіки визначив місце проживання дитини [PERSON] разом з матір`ю. Судом також встановлено, що тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. За визначенням ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Позивач та відповідач мають різні погляди на сімейне життя, взаємні права та обов`язки подружжя та не мають взаєморозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З урахуванням встановлених обставин справи та на підставі ст.ст. 104, 105, 110-112 СК України, суд дійшов висновку, що дана сім`я тривалий час носить формальний характер, вжиття заходів щодо збереження сім`ї не може дати позитивного результату, буде суперечити інтересам сторін, впливати на їх психоемоційний стан, тому підстав для збереження надалі міцної та здорової сім`ї не вбачається. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 181 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на визнання відповідачем позову, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved