Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач) про позбавлення батьківських прав. Позивач у позові покликається на те, що вона з відповідачем з січня 2006 року по 2010 рік проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу та має спільну з ним дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Після того, як вони не проживають разом, відповідач не займається вихованням та утриманням доньки, жодного разу дитину не відвідав, не цікавиться її станом здоров'я, матеріально не допомагає. Крім того, позивач зазначила, що за рішенням суду з відповідача на її користь стягнені аліменти у частці від доходу, але рішення суду відповідач не виконує, має борг по аліментах. А тому позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. У судове засідання позивач не з'явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'являвся, згідно відміткою поштового відділення за місцем реєстрації, куди направлялися повідомлення, не проживає. Відповідно до ст. 74 ЦПК України судові повістки фізичним особам надсилаються за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації як представник органу опіки та піклування у судове засідання представника не направила, надавши суду заяву про розгляд справи без участі свого представника, та висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, відповідно до статей 169, 224 ЦПК України на підставі наявних доказів та згідно з статті 197 ЦПК України без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу. Перевіривши та дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] є позивач і відповідач (а. с. 9). З досліджених у судовому засіданні поданих сторонами доказів вбачається, що дитина зараз проживає разом з позивачем у м. Києві, де для дитини створені належні умови для проживання, розвитку, навчання. [PERSON] ходить до Скандинавської гімназії у м. Києві. Згідно педагогічної характеристики, вихованням дитини займається матір дитини, дідусь та бабуся, а батька класний керівник чи директор - не бачили у гімназії жодного разу. Відповідач же зареєстрований у м. Глухів Сумської області. (а.с. 6, 7, 16, 47) Відповідно до заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.06.2011 року по цивільній справі № 2-3330/10 р., з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.01.2011 р. і до досягнення повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 11). Згідно довідки № 708 від 12.10.2016 р, наданої Глухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби, [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] згідно з виконавчим листом, який видано Дарницьким райсудом м. Києва, так як боржник знаходиться в розшуку згідно ухвали суду № 3-в/1804/52/2012 від 22.10.2012 р. (а.с. 8, 10) Відповідно до інформації, наданої Управлінням превентивної діяльності ГУНП в Київській області № 582/109/20/01-17 від 10.02.2017 р., вбачається, що за інформацією Управління інформаційної підтримки та координації поліції «102», відносно [PERSON] Соломянським УП ГУНП в м. Києві 31.08.2014 р. відкривалось кримінальне провадження № 12014100090007481 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (а.с. 51). Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації як представник органу опіки та піклування, надала до суду висновок щодо розв'язання спору, у якому зазначила, що визнає за доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] (а.с. 48-49). У своєму висновку орган опіки і піклування зазначає, що в даний час дитина проживає у сім'ї позивача. З моменту припинення спільного проживання з 2010 року батько з дитиною не проживає, зі слів матері, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини, також про це свідчить і характеристика зі Скандинавської гімназії. Аліментів на утримання дитини, які стягнуті з відповідача за рішенням суду, позивач не отримує. З цих підстав орган опіки і піклування зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, так як він свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбується про стан її здоров'я. Статтею 150 СК України передбачено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. У будь-якому разі, не може бути сумнівів, що врахування основних інтересів дітей є вирішальним чинником у кожній справі такого типу. Таким чином, суд вважає, що відповідач свідомо нехтує та ухиляється від своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дитини, а тому його необхідно позбавити батьківських прав відносно його доньки. Крім того, вирішуючи питання щодо необхідності позбавлення відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки суд виходить із наступного: Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати в першу чергу інтересам самої дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак витрати з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та відповідно до статей 19, 150, 155, 164, 165 СК України,

Outcome: approved