Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) просить розірвати шлюб з [PERSON] (надалі - відповідач) мотивуючи тим, що відносини в сім'ї не склалися, вони тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, сім'я фактично розпалася. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], яку позивач просить залишити проживати з відповідачем. Спору про поділ майна немає. Позивач переконаний в неможливості примирення із відповідачем. В судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просив його задовольнити, вказав, що вжиті судом заходи щодо примирення подружжя виявилися безрезультатними, надалі перебувати в шлюбі із відповідачем не бажає. Відповідач в судовому засіданні просила шлюб не розривати, щодо визначення місця проживання дитини разом із нею не заперечувала. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області від 17 лютого 2016 року, серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 серпня 2007 року, актовий запис № 190. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - [PERSON], дружині - [PERSON]. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні позивач вказав, що він з відповідачем не підтримує подружніх стосунків близько двох років і категорично не погоджується на примирення. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження (а.с.8) . Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п.6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні сторонами досягнуто згоди в питанні щодо місця проживання їхньої неповнолітньої доньки - з їх матір'ю - відповідачем по даній справі. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,21 грн. (а.с.1). У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 551 грн. 21 коп.

Outcome: approved