Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач зазначала, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2015 року присуджено стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1200,00 грн. щомісяця, починаючи з 05.12.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття. 10.02.2015 р. Кролевецьким РВДВС ПН-СХ МРУМЮ (м. Суми), на виконання вищезазначеного рішення суду, відкрито виконавче провадження №46464848, яке відповідачем жодним чином не виконується. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання дочки значно зріс. На сьогоднішній день позивач офіційно працює в ПП «ЯНТОС» і отримує дохід, розмір якого не перевищує 5000,00 грн. на місяць, а це зовсім їм з дочкою не вистачає на життя, ледве хватає цих коштів на оплату комунальних послуг та на придбання продуктів першої необхідності. Більше ніж 5 років відповідач життям дочки не цікавився, не виявляв бажання спілкуватися з нею та брати участь в її вихованні. У дочки змінилися потреби, і для забезпечення її фізичного, культурного, духовного розвитку необхідні значні кошти. Крім того, з часу прийняття рішення про стягнення аліментів вартість і рівень життя зросли, що потребує додаткових витрат на утримання дочки. На сьогоднішній день відповідач має неофіційний заробіток за кордоном на рівні (з його слів) близько 2000,00 доларів США щомісячно, що еквівалентно близько 48000,00 грн. щомісяця. Посилаючись на викладене, позивач просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] , [INFO] , на її користь на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.01.2015 р. на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2218,00 гривень щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] звернувся до позивача [PERSON] із зустрічним позовом, в якому зазначав, що не заперечує проти збільшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] , але зі змісту позовних вимог вбачається, що виконавче провадження №46464848 ним жодним чином не виконується, що більше ніж 5 років він життям дочки не цікавився, не виявляв бажання спілкуватися з нею та брати участь в її вихованні. Вищевказані вимоги дуже обурюють [PERSON] , оскільки він постійно цікавиться життям доньки, щороку просить дозволу дати дитину для виїзду на відпочинок (на море) для оздоровлення, але [PERSON] відмовляє. Окрім цього, останні п`ять років надає матеріальну допомогу на утримання дитини, шляхом переказу грошей на картку позивача за первісним позовом. У сторін існують деякі неприязні відносини, що й потягло розірвання їх шлюбу, але в той же час батько не відмовляється від дочки [PERSON] і бажає брати участь у її вихованні та бачитися з нею. Мати дитини заперечує проти цього, негативно налаштовує доньку проти батька. Посилаючись на викладене та з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, позивач за зустрічним позовом просив суд зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди в спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] ; щонеділі надавати спілкуватися з донькою по скайпу або ваццап онлайн; в період зимових канікул, а саме з 2 січня по 10 січня за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, бачитись із донькою [PERSON] , шляхом перебування у нього вдома за адресою: [ADDRESS] , у літній період канікул, за попередньою домовленістю з матір`ю, бачитись із донькою протягом 30 днів, шляхом перебування у нього вдома за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В судове засідання відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. В судове засідання представник третьої особи за зустрічним позовом служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що відповідач за первісним позовом [PERSON] є батьком неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2015 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , уродженця міста Кролевець Сумської області, проживаючого за адресою: [ADDRESS] , не працюючого, на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень щомісяця, починаючи з 05.12.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4). Позивач за первісним позовом [PERSON] працює в ПП «Янтос» на посаді укладальник-пакувальник з 05.11.2019 р., розмір заробітної плати за період з листопада 2019 року по січень 2020 року становить в розмірі 12861,22 грн. (а.с.10). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, моральної соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право па рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. В ст. 182 СК України, зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в Постанові №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п. 23 - відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум на дітей відповідного віку з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів до часу подання позову до суду і на даний час суттєво зріс. Відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 грн., з 1 липня - 2510 грн., з 1 грудня - 2618 грн. Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача за первісним позовом про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону, розмір аліментів, що стягується з відповідача на користь позивача, з урахуванням норм чинного законодавства та матеріального становища сторін, а також з розрахунку на одну дитину, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, підлягає зміні з 1200 грн. до 2218 грн., щомісячно з відповідною індексацією згідно закону, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили й до повноліття дитини. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Вiдповiдно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України). Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст.7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-III, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В силу ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Позивач, будучи батьком дитини прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком. Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області «Про надання висновку до суду щодо призначення [PERSON] порядку участі у вихованні малолітньої доньки» №973 від 22 грудня 2020 року та висновку, орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області вважає за доцільне визначити [PERSON] наступний порядок участі у вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO] : кожну неділю місяця спілкуватися засобами телефонного зв`язку; щороку з 02 січня по 10 січня, та у період літніх канікул 30 календарних днів, за домовленістю з матір`ю, за згодою дитини, забирати дитину за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] . Приймаючи рішення суд також керується практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у п. 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Визначаючи способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд виходить з принципу рівності прав батьків на виховання дитини та особисте спілкування з нею, той з батьків з ким проживає дитина не повинен чинити перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Судом також враховують найважливіші інтереси дитини, її вік та розвиток. Виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визначити позивачу за зустрічним позовом [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні доньки: щонеділі спілкуватися з донькою [PERSON] , [INFO] , за допомогою мобільних додатків Skype та WhatsApp онлайн; в період зимових канікул, а саме з 02 січня по 10 січня, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] , бачитись із донькою [PERSON] шляхом перебування у батька [PERSON] вдома за адресою: [ADDRESS] ; у літній період канікул, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] , бачитись із донькою [PERSON] протягом 30 днів, шляхом перебування у батька [PERSON] вдома за вищевказаною адресою. За таких обставин, з урахуванням вищезазначеного та діючи в інтересах неповнолітньої дитини, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення зустрічних позовних вимог в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином суд вважає необхідним стягнути із відповідача за первісним позовом на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. (задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів). Також,

Outcome: approved