Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], треті особи - Третя Одеська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Одеська міська рада, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,7кв.м., житловою площею 29,4кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси про визнання права власності за заповітом від 23.04.2013 року у справі № 520/1451/13-ц, за позовом [PERSON] до Одеської міської ради за позивачкою визнано право власності за заповітом на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], однак 27.02.2014 року апеляційним судом Одеської області заочне рішення про визнання права власності за заповітом від 23.04.2013 року було скасовано, а в позові [PERSON] відмовлено з тих підстав, що Одеська міська рада не є належним відповідачем по справі, та роз'яснено право на звернення до Київського районного суду міста Одеси з позовом про визнання права власності за заповітом до належного відповідача - [PERSON] Викладене зумовило звернення [PERSON] до суду із даним позовом до [PERSON] Позивачка також вказує, що до 06.04.2012 року відповідачка [PERSON] була власницею спірної квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору довічного утримання від 14.07.2000 року укладеного з колишньою власницею квартири [PERSON] 23 квітня 2008 року колишня власниця квартири [PERSON], склала заповіт, яким заповідала позивачці [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося. Заповіт посвідчений 23 квітня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за № 1001. В подальшому в 2008 році, за час життя колишня власниця квартири [PERSON], звернулась до Київського районного суду (справа № 1512/2-979/11) з позовом, про розірвання договору довічного утримання від 14.07.2000 року укладеного з відповідачкою [PERSON], у зв'язку з невиконанням останньої умов договору довічного утримання. 26 січня 2009 року, в період розгляду даної справи про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом [PERSON] про визнання заповіту недійсним, колишня власниця квартири [PERSON], померла, про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 27 січня 2009 року зроблено актовий запис про смерть [PERSON], за № 141 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після смерті [PERSON], [PERSON] як спадкоємця прав і обов'язків [PERSON], тобто як правонаступника за заповітом було залучено позивачем у справі № 1512/2-979/11 за позовом [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом [PERSON] про визнання заповіту та довіреності недійсними. Київським районним судом міста Одеси від 06 квітня 2012 року у справі № 1512/2-979/11 було ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені повністю, а саме розірвано договір довічного утримання від 14.07.2000 року укладений між [PERSON], та відповідачкою [PERSON]; визнано право власності за [PERSON], на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], а також відмовлено [PERSON] у задоволенні зустрічного позову про визнання заповіту та довіреності недійсними. Позивачка також вказує, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2012 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 квітня 2012 року у справі № 1512/2-979/11 залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено а ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2012 року та рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 квітня 2012 року залишено без змін. Постановою Верховного суду України від 25 грудня 2013 року справа № 6-142 ц 13 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 22.05.2013 року, у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року відмовлено. Таким чином, [PERSON] зазначає, що в судовому порядку договір довічного утримання від 14.07.2000 року, на підставі якого [PERSON] належала спірна квартира, розірвано, визнано право власності за [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], а в зустрічному позові про визнання заповіту на ім'я [PERSON] та довіреності недійсними [PERSON], відмовлено повністю. Враховуючи що нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю у позивачки правовстановлюючих документів на вищевказану квартиру, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. [PERSON] посилається на те, що відповідачкою не визнається її право на спадщину за заповітом на спірну квартиру. [PERSON] до цього часу проживає в цій квартирі та вважає, що квартира не входить до складу спадщини за заповітом, так як на момент смерті [PERSON], квартира належала їй на підставі договору довічного утримання. У судовому засіданні позивачка та її представник з посиланням на те, що заповіт є дійсним, у встановлений законом строк [PERSON] звернулась до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], та в оформленні свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, наполягали на задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка позбавлена можливості довести та захистити своє право на спадщину в позасудовому порядку. Представник відповідачки [PERSON] у судове засідання з'явився, позов не визнав, письмових заперечень не надав. Вказував, що звернення [PERSON] до суду є передчасним, адже вона не позбавлена можливості оформити свідоцтво про право на спадщину у разі витребування з нотаріальної справи оригіналу правовстановлюючого документу [PERSON] на спірну квартиру. Треті особи - Третя Одеська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], Одеська міська рада у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, від Третьої Одеської державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 50, 134). Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника, представника відповідачки [PERSON], дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.04.1996 року належала квартира [ADDRESS] (а.с. 120). 14.07.2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, за умовами якого [PERSON] передала у власність [PERSON] спірну квартиру (а.с. 119). Право власності [PERSON] було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 21.07.2000 року (а.с. 101 на звороті). 23 квітня 2008 року колишня власниця квартири [PERSON], склала заповіт, яким заповідала позивачці [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося. Заповіт посвідчений 23 квітня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований у реєстрі за № 1001 (а.с. 34). Судом також встановлено, що у 2008 році, за свого життя колишня власниця квартири [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом, про розірвання договору довічного утримання від 14.07.2000 року укладеного з відповідачкою [PERSON], у зв'язку з невиконанням останньої умов договору довічного утримання (справа № 1512/2-979/11). 26 січня 2009 року, під час розгляду судом вказаної справи про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом [PERSON] про визнання заповіту недійсним, колишня власниця квартири [PERSON] померла, про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 27 січня 2009 року зроблено актовий запис про смерть [PERSON], за № 141 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 90). Після смерті [PERSON], [PERSON] як спадкоємця прав і обов'язків [PERSON], тобто як правонаступника за заповітом було залучено позивачем у справі № 1512/2-979/11 за позовом [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та за зустрічним позовом [PERSON] про визнання заповіту та довіреності недійсними. Київським районним судом міста Одеси від 06 квітня 2012 року у справі № 1512/2-979/11 було ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені повністю, а саме: розірвано договір довічного утримання від 14.07.2000 року укладений між [PERSON], та відповідачкою [PERSON]; визнано право власності за [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], а також відмовлено [PERSON] у задоволенні зустрічного позову про визнання заповіту та довіреності недійсними (а.с. 8-10). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2012 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 квітня 2012 року у справі № 1512/2-979/11 залишено без змін (а.с. 11-14). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено а ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10 жовтня 2012 року та рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 квітня 2012 року залишено без змін (а.с. 15-18). Постановою Верховного суду України від 25 грудня 2013 року справа № 6-142 ц 13 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 22.05.2013 року, у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2013 року відмовлено (а.с. 19-24). Незважаючи на те, що рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 квітня 2012 року у справі № 1512/2-979/11, яким за померлою [PERSON] визнано право власності на спірну квартиру, дане право власності за [PERSON] зареєстровано не було. З матеріалів витребуваної судом копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 80-117), вбачається, що позивачка [PERSON] 14.04.2009 року, тобто із додержанням встановленого законом шестимісячного строку, звернулася до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] (а.с. 83). Листом від 29.07.2009 року державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори В.О. Агопян відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру (а.с. 88). Судом також встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23.04.2013 року у справі № 520/1451/13-ц за позовом [PERSON] до Одеської міської ради за позивачкою було визнано право власності за заповітом на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25-27). 27.02.2014 року апеляційним судом Одеської області було ухвалено рішення, яким заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 23.04.2013 року у справі № 520/1451/13-ц скасовано, а у задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с. 28-31). Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що Одеська міська рада не є належним відповідачем по справі, та роз'яснив право на звернення до суду із позовом до належного відповідача - [PERSON] Апеляційний суд також зазначив, що суд першої інстанції при розгляді справи не витребував копію спадкової справи, не перевірив наявності умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину та не встановив чи не є передчасним звернення [PERSON] до суду із позовом. При розгляді даної справи судом було витребувано копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], та з її змісту слідує, що заяву про прийняття спадщини із додержанням встановленого законом шестимісячного строку подала лише [PERSON] (а.с. 83). [PERSON] надіслала нотаріусу телеграму про прийняття спадщини лише 20.10.2012 року, яка була одержана Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 22.10.2012 року (а.с. 89). Суд не приймає до уваги дану телеграму, адже її надіслано через 3 роки та 10 місяців після відкриття спадщини, рішення суду про поновлення строку для подання такої заяви відсутнє, крім того [PERSON] не входить до жодної з передбачених ЦК України черг спадкування за законом в тому числі з урахуванням обставин, встановлених рішенням Київського районного суду міста Одеси від 06 квітня 2012 року у справі № 1512/2-979/11, отже будь-яких інших спадкоємців окрім [PERSON] у померлої [PERSON], як за законом так і за заповітом немає. Судовим розглядом встановлено, що до цього часу [PERSON] мешкає у спірній квартирі без правових підстав, не допускає до неї [PERSON], дані обставини по суті не заперечувалися представником відповідачки. Листом від 24.03.2014 року Третя Одеська державна нотаріальна контора повторно відмовила [PERSON] в оформленні свідоцтва про право на спадщину з посиланням на відсутність у спадкоємиці правовстановлюючого документу та, крім цього, вказуючи на необхідність виготовлення витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно для підтвердження права власності спадкодавця на спірну квартиру (а.с. 117). Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтями 1216, 1217, 1220, 1223 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину за заповітом, оскільки звернулась до нотаріальної контори із заявою про її прийняття, із заявою про відмову від спадщини не зверталась. При викладених обставинах, позовні вимоги є обґрунтованими та задовольняються судом. У судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] не надає їй як правонаступнику [PERSON], правовстановлюючі документи на спірну квартиру, які залишились та зберігаються в нотаріальній справі після укладання договору довічного утримання від 14.07.2000 року, укладеного між [PERSON], та відповідачкою [PERSON], та які потрібні для прийняття спадщини Задовольняючи позов, суд враховує, що відсутність у [PERSON] оригіналу правовстановлюючого документу призвела до неможливості оформити прийняття спадщини та зареєструвати право власності за позивачкою у нотаріальному порядку, а іншим шляхом окрім звернення до суду захистити право [PERSON] неможливо. Представник [PERSON] наполягав на тому, що [PERSON] не позбавлена можливості звернутися з позовом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про витребування оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 04.04.1996 року, яке посвідчувало право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], та у разі задоволення судом позову - надати це свідоцтво до Третьої Одеської державної нотаріальної контори та одержати свідоцтво про право на спадщину, однак суд вважає таке твердження помилковим. Відповідно до п. 4.12, 4.14, 4.15, 4.18 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє, зокрема, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Аналіз вищезазначених положень Інструкції дозволяє суду дійти висновку, що навіть у разі витребування у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 04.04.1996 року [PERSON], Третя Одеська державна нотаріальна контора і в цьому разі не матиме можливості видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, оскільки відповідно до п. 4.18 Інструкції нотаріус має перевірити реєстрацію права власності на спадкове майно за спадкодавцем шляхом виготовлення витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як зазначалося вище право власності за [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 квітня 2012 року у справі № 1512/2-979/11 зареєстровано не було і воно не може бути зареєстроване, оскільки [PERSON] померла ще 26 січня 2009 року. Так, відповідно до положень ч. 7 та ч. 11 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи також - документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. Згідно рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 квітня 2012 року у справі № 1512/2-979/11 право власності на квартиру визнано за померлою [PERSON], тобто [PERSON] не є власником, іншим правонабувачем, та відповідно не є стороною правочину, за яким виникло право в розумінні ст. 7 вказаного закону, що виключає можливість подання нею заяви до Реєстраційної служби про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру від імені [PERSON], а відсутність такої реєстрації позбавляє нотаріуса права видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, оскільки згідно з даними реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на спірну квартиру за [PERSON] не зареєстроване, що буде відображено у витягу з реєстру сформованого відповідно до вимог п. 4.18 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Наведене свідчить про обґрунтовану відмову Третьої Одеської державної нотаріальної контори видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину та вказує на правильність висновку суду про відсутність інших способів підтвердження права [PERSON] на спадщину окрім як шляхом звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає в рішенні, у зв'язку із чим суд вважає за необхідне встановити наступний порядок виконання рішення суду, відповідно до якого, це рішення, у разі набрання ним законної сили, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,7кв.м., житловою площею 29,4кв.м., згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Outcome: approved