Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] та її представник адвокат Бірюков Ігор Юрійович звернулись до суду з позовом до Станично-Луганської селищної ради Станично-Луганського району Луганської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування вимог позивач та його представник посилаються на те, що позивач є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] , батько Позивача [PERSON] помер [INFO] . Шлюб між батьками позивача було розірвано 06 жовтня 1997 року. 09 листопада 2007 року [PERSON] залишила заповіт, у якому усі свої права та обов`язки, усе своє майно заповідає позивачу. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] змінена на [ADDRESS] ), що складається: житловий будинок літ. «А-1», веранда літ. «а», ґанок літ. «а1», загальною площею - 73.2 кв.м., житловою площею - 30.9 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами. Вартість вказаного житлового будинку складає 81 600 грн., згідно з висновком про вартість нерухомого майна. Вказаний об`єкт нерухомого майна при житті [PERSON] не пройшов державну реєстрацію за законодавством, що діяло з 1963 року по 2016 рік. 16 грудня 2016 року позивач звернулася до Станично - Луганської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] її матері [PERSON] . Державний нотаріус Бутакова І.Г. винесла постанову 16 грудня 2016 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постанова була мотивована тим, що договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку не був зареєстрований в комунальному -лприємстві «Станично - Луганське бюро технічної інвентаризації». У зв`язку з викладеним позивач та її представник звернулись до суду з проханням постановити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається: житловий будинок літ. «А-1», веранда літ. «а», ґанок літ. «а1», загальною площею - 73.2 кв.м., житловою площею - 30.9 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, просили суд розглядати справу за їх відсутності. Представник відповідача Станично-Луганської селищної ради Станично-Луганського району Луганської області в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, вирішити справу у відповідності до чинного законодавства. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Станично-Луганським РАЦС, [PERSON] померла померла [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 26 травня 2016 року, видане Станично-Луганським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області. А також є донькою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , що підтверджується свідолцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом РАЦС м. Мілерово Ростовської області. Шлюб між батьками позивача було розірвано 06 жовтня 1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Станично-Луганським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області. Позивач [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » після укладання шлюбу з [PERSON] , що підтверджується копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00017192525 від 11 жовтня 2016 року. 09 листопада 2007 року [PERSON] залишила заповіт, у якому усі свої права та обов`язки, усе своє майно заповідає позивачу, який був посвідчений державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Перепелицею І.В. за № 34 від 09.11.2007 року. Виконкомом Станично-Луганської селищної ради народних депутатів згідно з рішенням № 19 від 16.09.1963 року громадянам [PERSON] та [PERSON] була надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку, що підтверджується копією зазначеного рішення. Договором про надання земельної ділянки в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, виданого виконкомом Станично-Луганської селищної ради від 21 жовтня 1963 року батькам позивача [PERSON] та [PERSON] надано земельні ділянки площею по 400 квадратних метрів кожному, під будівництво житлового будинку загальною площею 28,71 кв.м., з кількістю двох кімнат. Згідно з випискою з рішення виконавчого комітету Станично-Луганської селищної ради № 345 від 22 грудня 1999 року було посвідчено право власності на земельну ділянку за [PERSON] площею 400 м.кв. та [PERSON] площею 400м.кв. за адресою: [ADDRESS] . Як зазначає позивач після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] змінена на [ADDRESS] ), що складається: житловий будинок літ. «А-1», веранда літ. «а», ґанок літ. «а1», загальною площею - 73.2 кв.м., житловою площею - 30.9 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами. Вартість вказаного житлового будинку складає 81 600 грн., згідно з висновком про вартість нерухомого майна, складеного ФОП [PERSON] 28 жовтня 2020 року. Вказаний об`єкт нерухомого майна при житті [PERSON] не пройшов державну реєстрацію за законодавством, що діяло з 1963 року по 2016 рік, що підтверджується інформаційною довідкою КП «Станично-Луганське Бюро технічної інвентаризації» від 27 жовтня 2020 року. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за заповітом після смерті її матері. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, у зв`язку з чим вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Після смерті її батьків [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді об`єкту нерухомого майна у вигляді житлового будинку літ. «А-1», веранди літ. «а», ґанок літ. «а1», загальною площею - 73.2 кв.м., житловою площею - 30.9 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивачем не було надано документальних підтверджень чи зверталась її мати [PERSON] , після смерті її чоловіка [PERSON] до органів нотаріату з заявою про вступ у спадщину, що залишилась після смерті її чоловіка, оскільки землі під забудову їм надавались у рівних частках. А також не надає жодних документальних підтверджень чи передавалось право на належне батькам майно від чоловіка до дружини чи навпаки за їх життя. Окрім того позивачем не надається жодних документальних підтверджень щодо вступу у спадщину будь-ким із спадкоємців за законом після смерті батька [PERSON] . Відповідно до рішення № 19 виконавчого комітету Станично-Луганської селищної ради від 16.10.1963 року була надана земельна ділянка для будівництва житлового будинку, договором про надання земельної ділянки в безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, виданого виконкомом Станично-Луганської селищної ради від 21 жовтня 1963 року батькам позивача [PERSON] та [PERSON] надано земельні ділянки площею по 400 квадратних метрів кожному, під будівництво житлового будинку загальною площею 28,71 кв.м., з кількістю двох кімнат та згідно з випискою з рішення виконавчого комітету Станично-Луганської селищної ради № 345 від 22 грудня 1999 року було посвідчено право власності на земельну ділянку за [PERSON] площею 400 м.кв. та [PERSON] площею 400м.кв. за адресою: [ADDRESS] . Тобто вказана земельна ділянка, а також будинок, що було побудовано батьками позивача перебував у спільній сумісній власності, відповідно до ст. 60 СК України. Ст. 60 СК України передбачено майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Набуваючи у власність майно, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном, що належить їм на праві спільної сумісної згідно до ст.. 63 СК України. Позивач просить визнати право власності за заповітом після смерті матері на все домоволодіння, однак вона є власником Ѕ, та не є такою що фактично прийняла спадщину, оскільки шлюб розірвали, запис щодо реєстрації батька в домовій книзі - відсутній, таким чином вбачається що в спадщину після померлого [PERSON] ніхто не вступав Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Судом встановлено, на підставі записів, що містяться у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок, житловий будинок було побудовано у 1964 році. Відповідно до постанови ВС від 15 жовтня 2020 року у справі № 623/214/17 індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Відповідно до вимог статтей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. На підставі аналізу даних норм суд приходить до висновку щодо частковго задоволення позовних вимог, а саме: оскільки власники об`єкту нерухомого майна [PERSON] та [PERSON] не мають можливості вчинення дій щодо реєстрації об`єкту нерухомого майна у вигляді житлового будинку літ. «А-1», веранди літ. «а», ґанок літ. «а1», загальною площею - 73.2 кв.м., житловою площею - 30.9 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з їх смертю, з метою захисту прав спадкоємця [PERSON] за заповітом, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] на Ѕ частку об`єктів незавершеного будівництва за адресою: [ADDRESS] , які складаються з: житловий будинок літ. «А-1», веранда літ. «а», ґанок літ. «аі», загальною площею - 73.2 кв.м., житловою площею - 30.9 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позивач та її представник, звертаючись до суду з позовом, просили не стягувати судовий збір з відповідача, а тому вважає за можливе не стягувати судові витрати з відповідача та залишити їх за рахунок позивача.

Outcome: partial