Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Адвокат Крамський Д.О., діючий в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з відповідною позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив про те, що [PERSON] є співвласником вказаного житлового приміщення. Відповідачу [PERSON] перешкоди у проживанні не чинилися, однак він добровільно виїхав з помешкання та з 2016 р. не проживає у вказаній квартирі, особистих речей у ній не має, витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг не несе, з реєстраційного обліку не знімається, що призводить до порушення прав володіння та користування житловим приміщенням, становить надмірний тягар по сплаті комунальних послуг за зареєстрованих осіб. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, в письмовій заяві просили суд, розглядати справу за своєї відсутності та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з не відомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, заяв про розгляду справи за своєї відсутності не подавав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, за згодою представника позивача, вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, не подав відзив. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи в спрощеному позовному провадженні, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Зазначене підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 26.03.1999 р., виданого згідно розпорядження №373-к\\8153 Виконавчим комітетом Новокаховської міської ради, копією договору дарування від 12.11.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу Олійник І.І., Витягом з Державного реєстру правочинів від 12.11.2004 р., копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.11.2004 р., копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2017 р., виданого державним нотаріусом Каховської районної державної нотаріальної контори Зарембою С.А., копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.10.2017 р. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З довідки про зареєстрованих у житловому приміщення осіб від 20.11.2020 р., виданої Відділом реєстрації Новокаховської міської ради та акту про не проживання, виданого ОСББ «Мрія-14» від 20.11.2020 р., вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 01.06.2016 р. по теперішній час. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, частиною 1 ст.383ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сімї, інших осіб. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Частиною 1статті 405 ЦК України встановлено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Під час судового розгляду встановлено та підтверджено письмові доказами, що [PERSON] є власником спірного житлового приміщення, натомість відповідач по справі [PERSON] зареєстрований в квартирі, проте не проживає, особистих речей в ній не має. Враховуючи вищезазначене та оскільки між сторонами по справі відсутній будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням, що під час судового розгляду відповідачами не спростовано, суд вважає що [PERSON] має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а право [PERSON] як власника майна, підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved