Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

[PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 липня 2015 року з однієї сторони ним, [PERSON], (надалі -«Замовник») та з другої сторони - фізичною особою-підприємцем [PERSON] (надалі - «Виконавець») було укладено договір (надалі договір) на виготовлення і встановлення виробу з натурального каменю, згідно з яким виконавець повинен був виготовити виріб з власних матеріалів (природного каменю) та встановити цей виріб на кладовищі в с. Гаразджа Луцького району, надавши зі своєї сторони гарантійний термін використання виробу. Також в договорі було зазначено про строки виконання робіт та умови оплати за виконані роботи замовником. У п.п.4.3 даного договору зазначалось, що вартість виготовлення виробу 9000 (дев'ять тисяч) гривень, а вартість встановлення виробу складала 3200 (три тисячі двісті) гривень, загальна вартість виготовлення та встановлення виробу склала 12200 (дванадцять тисяч двісті) гривень. П.п. 5.1 даного договору передбачено, що замовник сплачує завдаток в розмірі вартості матеріалу для виконання робіт за договором, яка склала 5000 (п'ять тисяч) гривень, а решту суми сплачується після закінчення робіт та встановлення виробу. Також в договорі було зазначено термін виконання робіт, згідно п.п. 6.1 договору, виконавець повинен був виконати роботу не пізніше середини вересня 2015 року. Першопочатково замовником було внесено 5000 (п'ять тисяч) гривень суми завдатку на виготовлення виробу та у подальшому підприємець [PERSON] уникав зустрічі з ним, не відповідав на телефонні дзвінки і після того, як пройшов термін встановлення виробу, зазначений у договорі, він неодноразово приїздив на місце, де мав виготовлятися виріб. Виконавця він жодного разу там не застав, і працівники йому щоразу повідомляли, що виріб за його договором ще не виготовлявся. Після цього він звернувся із заявою в Луцький міський відділ міліції про вчинення щодо нього шахрайських дій і через кілька днів підприємець [PERSON] по телефону запевнив його, що зобов'язання, зазначені у договорі, будуть виконані. У подальшому він також зволікав з виготовленням та встановленням подвійного гранітного пам'ятника і тому дані роботи було проведено лише 02.04.2016року. Відповідно, в день встановлення виробу, замовником було сплачено 1870 (одна тисяча вісімсот сімдесят) гривень та 06.04.2016 року доплачено ще 6000 (шість тисяч) гривень, після чого виконавцем було зазначено, що розрахунок проведено в повній мірі та скріплено підпис про розрахунок печаткою підприємця [PERSON], всього було сплачено 12870 (дванадцять тисяч вісімсот сімдесят) гривень. Також виконавцем у договорі було вказано, що гарантія на пам'ятник подвійний «[PERSON]», а також на його встановлення надається на 10 (десять) років з моменту встановлення, тобто з 02.04.2016року та діє до 02.04 2026 року. 03 жовтня 2016 року його дружина [PERSON] приїхала на кладовище в с. Гаразджа Луцького району та виявила, що встановлений приватним підприємцем [PERSON] пам'ятник повністю зруйнований, з приводу чого звернулась в Луцьке відділення ЛВП ГУНП у Волинській області, проте, бажаних результатів це не дало. Посилаючись на наведене, позивач просить суд розірвати договір на виготовлення і встановлення виробів з натурального каменю, укладений 11.07.2015р. між ним та відповідачем; стягнути з останнього в його користь загальну вартість робіт згідно договору на виготовлення і встановлення виробів з натурального каменю, укладеного 11.07.2015р., що становить 12200 (дванадцять тисяч двісті) гривень; та 2000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди. Позивач подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно з яким позов підтримує в повному об'ємі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень на позов не подав. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11 липня 2015 року між позивачем [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір на виготовлення і встановлення виробу з натурального каменю. Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до п. 1.1. даного договору за дорученням замовника виконавець зобов'язується виконати роботу по виготовленню і встановленню виробу з натурального каменю. Вартість роботи за даним договором становить 12200 грн. За п. 5.1., 5.2. договору замовник сплачує завдаток в розмірі вартості матеріалу для виконання робіт за даним договором 5000грн. Решту суми замовник сплачує по закінченню робіт по встановленню виробу. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання, передбачені умовами договору та вніс завдаток в розмірі 5000 грн., проте роботи вказані в договорі вчасно не були виконані відповідачем, тобто в термін, передбачений вищевказаним договором, а саме: відповідач повинен був виконати роботу не пізніше середини вересня 2015 року (п.6.1 договору). Згодом, після встановлення відповідачем, 02.04.2016року, пам'ятника, він повністю, станом на 03 жовтня 2016 року, був зруйнований, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, роботи по його виконанню та встановленню були виконані з порушенням будівельних правил та норм. Як слідує із змісту договору на виготовлення і встановлення виробів з натурального каменю, укладеного між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] 11 липня 2015 року, гарантія на пам'ятник подвійний «[PERSON]», а також на його встановлення надається на 10 (десять) років з моменту встановлення, тобто з 02.04.2016року та діє до 02.04 2026 року. Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до статті 852 ЦК України, за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно з статтею 858 ЦК України, якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. Як слідує із змісту п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового визначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. [PERSON] звертався до Луцького відділення поліції Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області, до відповідача усно та письмово про виконання умов договору, однак до бажаних результатів це не призвело. Із змісту ч. 1, 2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Таким чином, суд вважає, що відповідач істотно порушив Закон України «Про захист прав споживачів», «Правила побутового обслуговування населення» та умови укладеного між сторонами договору, а тому вимоги позивача щодо розірвання договору побутового підряду та стягнення 12200 грн. загальної вартості та встановлення виробу підлягають до задоволення. Із змісту ст. 23 ЦК України вбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка в тому числі полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Із роз'яснень, даних в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи ту обставину, що з вини відповідача позивачу, як споживачу, не виготовлено та не встановлено його замовлення належної якості, суд приходить до висновку, що слід задовольнити вимогу позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача в розмірі 500 грн. Визначаючи саме такий розмір моральної шкоди, суд, у відповідності до ст. 23 ЦК України, враховує, нервовий стрес, глибину душевних страждань, які було завдано позивачу з вини відповідача, факт порушення нормальних життєвих зв'язків позивача внаслідок неправомірних дій, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, ступінь вини відповідача, який в добровільному порядку жодним чином не відшкодував шкоду. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial