Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач 1»), [PERSON] (надалі «Позивач 2») звернулися до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до територіальної громади м. Івано-Франківська - Івано-Франківської міської ради (надалі «Відповідач»), в якому просять визнати за [PERSON], 01,08,1957р,н, ідентифікаційний номер:[NUMBER], зареєстрованою та проживаючою за адресою: [INFO], що у м. Івано-Франківську, право власності на спадкове майно: а саме на 1/18 частину №24, по вул. Манюха, буд.2, що у м. Івано-Франківську в порядку спадкування за заповітом після смерті батька-Тимофіїва [PERSON], який помер 29.11.2013року; визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер:[NUMBER], зареєстрованого та проживаючого за адресою: [INFO], що у м. Івано-Франківську право власності на спадкове майно: а саме на 1/18 частину квартири №24, по вул. Манюха, буд.2, що у м. Івано-Франківську в порядку спадкування за заповітом після батька-Тимофіїва [PERSON], який помер 29.11.2013 року. Позивачі подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності ,позовні вимоги підтримали в повному обсязі , просили задоволити. Зокрема, як зазначили позивачі в позовній заяві відповідно до свідоцтва про власності на житло від 08.06.2000 року виданого на підставі розпорядження міського голови від 30.05.2000 року за №260-р квартира [ADDRESS], що у м.Івано-Франківську належала на праві спільної сумісної власності в рівних долях: батькові [PERSON], матері - [PERSON] та Відповідачу - [PERSON] по 1/3 частині. Позивачі зазначили, що 10.10.2003року їхня мами- Тимофіїва [PERSON] померла, після її смерті вікрилася спадщина на 1/3 частину спірної квартири Позивачі разом з батьком прийняли в рівних долях по 1/9 частині, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] на ім.я [PERSON], спадкова справа №121/2010 зареєстровано в реєстрі за №7-196, на імя [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №7-198, спадкова справа №121/2010, на імя [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №7-200, спадкова справа №121/2010. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивачі [PERSON]П, та [PERSON] своє право власності зареєстрували в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майко відповідно за №13826808 та №13910353 від 21.03.2016р. та 25,03,2016р. (підтверджуючі документи додаються). Батьком при житті така реєстрація своєї частини майна (квартири) не була здійснена. Позивачі зазначають в позові, що 29.11.2013 р. батько, [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблений запис за №1804. 13.04.2013року батько позивачів , на випадок своєї смерті, зробив заповітне розпорядження (заповіт), який посвідчений приватним нотаріусом Івано- Франківського міського нотаріального округу- Сопків 3.І. , а саме: належні йому 7/18 частини квартири [ADDRESS], що в м.Івано-Франківську заповів дочці, [PERSON], а належну йому 1/8 частину вищезазначеної квартири - синові, [PERSON] Петровичу.Даний заповіт зареєстрований в реєстрі за №1904 і на сьогоднішній день він не змінений та не скасований. Отже, після смерті батька відкрилася спадщина на 4/9 частини квартири (1/8 + 7/8 = 1/3 + 1/9). Спадкоємцями першої черги за законом, та і за заповітом на спадкове майно являються позивачі, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] на 7/18 частики квартири, (що складається з 1/3 частини та 1/18 частин) та [PERSON] на 1/18 частини квартири нотаріус відмовила, про що постановила відповідну постанову від 04.04.2016р, за № 17/02-31, оскільки померлий батько позивачів ,отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на 1/9 частину квартири [ADDRESS], що у м. Івано-Франківську не здійснив державну реєстрацію права власності у встановленому законом порядку тобто право власності на 1/9 частину спірної квартири у батька не виникло.У звязку з цим позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності па частику квартири в порядку спадкування. Представник Відповідача- територіальної громади м. Івано-Франківська - Івано-Франківської міської ради в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у вирішення данного спору поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Статтею 328 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до свідоцтва про власності на житло від 08.06.2000 року виданого на підставі розпорядження міського голови від 30.05.2000 року за №260-р квартира [ADDRESS], що у м.Івано-Франківську належала на праві спільної сумісної власності в рівних долях: батькові [PERSON], матері - [PERSON] та Відповідачу - [PERSON] по 1/3 частині. 10.10.2003року мами- Тимофіїва [PERSON] померла, після її смерті вікрилася спадщина на 1/3 частину спірної квартири. Позивачі в свою чергу разом з батьком прийняли в рівних долях по 1/9 частині, про що свідчить свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON], спадкова справа №121/2010 зареєстровано в реєстрі за №7-196, на імя [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №7-198, спадкова справа №121/2010, на імя [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №7-200, спадкова справа №121/2010. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивачі [PERSON]П, та [PERSON] своє право власності зареєстрували в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майко відповідно за №13826808 та №13910353 від 21.03.2016р. та 25,03,2016р., про що свідчить підтверджуючі документи додані до матеріалів справи . Батьком при житті така реєстрація своєї частини майна (квартири) не була здійснена, оскільки 29.11.2013 р. батько- Тимофіїв [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблений запис за №1804, однак 13.04.2013року за життя зробив заповітне розпорядження (заповіт), який посвідчений приватним нотаріусом Івано- Франківського міського нотаріального округу- Сопків 3.І. , а саме: належні йому 7/18 частини квартири [ADDRESS], що в м.Івано-Франківську заповів дочці, [PERSON], а належну йому 1/8 частину вищезазначеної квартири - синові, [PERSON] (заповіт зареєстрований в реєстрі за №1904) Після смерті батька відкрилася спадщина на 4/9 частини квартири (1/8 + 7/8 = 1/3 + 1/9). Спадкоємцями першої черги за законом, та і за заповітом на спадкове майно являються позивачі, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] на 7/18 частики квартири, (що складається з 1/3 частини та 1/18 частин) та [PERSON] на 1/18 частини квартири нотаріус відмовила, про що свідчить постанова від 04.04.2016р, за № 17/02-31, оскільки померлий батько позивачів ,отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на 1/9 частину квартири [ADDRESS], що у м. Івано-Франківську не здійснив державну реєстрацію права власності у встановленому законом порядку, тобто право власності на 1/9 частину спірної квартири у батька не виникло та рекомендовано позивачам звернутися до суду для визнання права власності в на спадкове майно (а.с.26). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно ст.34 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року (з наступними змінами та доповненнями), нотаріуси, зокрема, вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину. Статтею 48, частиною 2 вказаного Закону визначено, що на підтвердження права на спадщину, права власності, посвідчення фактів, що громадянин є живим, про перебування його у певному місці, про прийняття на збереження документів видаються відповідні свідоцтва. Стаття 49 названого Закону регламентує відмову у вчиненні нотаріальних дій, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спащину за заповітом на 1/9 частку квартири [ADDRESS], у звязку з тим , що право на спадщину за даним ними правовстановлюючим документом ( Свідоцтво про право на спадщину за законом) не зареєстровано у відповідних органах державної реєстрації, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ( а.с.26). Як зазначено в пункті 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків. Відповідно до статей 1225 ЦК і 131 ЗК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. В пункті 3.5. [PERSON] спеціалізованого суду Ураїни з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено наступне: «cпори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут)»/ Позивачка просить визнати право власності на спадкове майно спадкоємцями якого є два брата - позивач та відповідач. Суд на підставі ст.ст.10,11,27,60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків. За ч.1,4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач по справі позов визнав. Оскільки є законні підстави для визнання за позивачем права власності на спадщину у порядку спадкування за заповітом, а визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов необхідно задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved