Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Адвокат Меланчук І.В. звернувся до суду з вищезазначеним позовом в інтересах [PERSON] та просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на її користь суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження здоров`я, без утримання податку на доходи фізичних осіб в розмірі 188920,00 гривень. В обґрунтування вказаних вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] працювала на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливого фактору, у зв`язку з чим отримала хронічне професійне захворювання. Оглядом МСЕК 21.07.2010 року їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40% та встановлено третю групу інвалідності з 19 липня 2010 року безстроково, визначено потребу у санаторно-курортному лікуванні, забезпеченні медикаментозним лікуванням, забезпеченні виробами медичного призначення. Відповідно до висновку про умови та характер праці, позивачу протипоказані: важка праця, вимушена поза, в умовах вібрації, переохолодження. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває стійкі болі в шийному відділі хребта з іррадіацією в праву руку та міжлопаткову ділянку, стійкі болі в попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією переважно в праву ногу, обмеження рухів в шийному і поперковому відділах хребта, оніміння в ногах і пальцях обох стоп, біль і обмеження руху в колінних, ліктьових, плечових суглобах, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, судоми в пальцях обох кистей, більше 3-4, від чого у Позивача виникають часті судоми задньої групи м`язів переважно правого стегна, що доставляє їй суттєвих незручностей при пересуванні в просторі на великі відстані та обумовлено необхідністю у постійному відпочинку та в нічний час, також Позивач відчуває головний біль, запаморочення, хитання при ходьбі, підвищення артеріального тиску, загальну слабкість. Тривалий процес лікування, позбавляє Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, призводить до необхідності нераціонально витрачати час, який би Позивач могла присвятити своїм рідним та близьким людям, на свій духовний, інтелектуальний розвиток, пересування в просторі наповнює життя позивача болем та стражданнями, навіть елементарні походи в магазин та піші прогулянки потребують від позивача залучення значних зусиль, больові відчуття при проїзді в транспорті виключає можливість Позивача подорожувати та насолоджуватись життям. Вказане постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача. Таким чином, наявність даних негативних явищ в житті Позивача свідчить про постійне перенесення нею больових відчуттів, про необхідність проходження лікування, про необхідність нераціонально витрачати час, залучати додаткові зусилля для організації свого життя, а також вказує на відсутність у Позивача можливості в достатній мірі реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повноцінно працювати, реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя Позивача та зменшення благ, які він мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності. За таких обставин зі сторони Відповідача, має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана Позивачу ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у [PERSON] хронічного професійного захворювання. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі повністю та просять його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримує обставини, викладені у відзиві, проти задоволення позову заперечує. Так, 18.08.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що: -виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах, не є протиправною за умови дотримання работодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст.5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України, а у ПрАТ «ІнГЗК» діє система управління охороною праці і щороку впроваджуються нові методи і засоби щодо її реалізації; -тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника, і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, тому у виникненні професійного захворювання є вина і самого позивача; -надані суду документи підтверджують лише факт встановлення їй втрати професійної працездатності і, ніяким чином, не можуть бути незаперечними доказами заподіяння моральної шкоди; - [PERSON] є застрахованою особою, тому відшкодування витрат покладається за законом на Фонд соціального страхування; -позивачем не надано обґрунтованого розрахунку визначеного розміру моральної шкоди. Розмір, який вона просить стягнути, є необґрунтовано завищеним. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 15.05.1979 р. по 24.06.2010 р. працювала на посаді машиніста електромостового крана РЗФ-25 ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є відповідач (а.с.28-32). Її загальний стаж роботи на «ІнГЗК» - 29 р. 9 міс. Відповідно до Акту №11 розслідування хронічного професійного захворювання від 24.06.2010, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: Вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій, синдром полірадикулонейропатії попереково-крижової та шийної з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, справа ПФ другого ст., зліва ПФ першого-другого ст. та деформуючого артрозу ліктьових суглобів, ПФ першого ст. та деформуючого артрозу колінних суглобів, справа ПФ другого ст., зліва ПФ першого-другого ст., стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом. (а.с.13-16). Відповідно до п. 17 акту №11, причиною виникнення професійного захворювання Позивача є - робота впродовж 29 років 9 місяців в умовах підвищеної вібрації: Рівень вібрації загальної: 105 дБ при ГДР 101 дБ. Відповідно до пункту 19 вказаного Акту, особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є керівництво РЗФ-2 ВАТ «ІнГЗК» в період роботи [PERSON] ст. 153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці». Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, [PERSON] 21.07.2010 року вперше пройшла огляд медико-соціальною експертною комісією, де їй було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40% по вібраційна хворба та встановлено третю групу інвалідності з 19 липня 2010 року - безстроково, визначено потребу у санаторно-курортному лікуванні, забезпеченні медикаментозним лікуванням, забезпеченні виробами медичного призначення, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» №002813 (а.с.9-10). Відповідно до висновку про умови та характер праці, Позивачу протипоказані: важка праця, вимушена поза, в умовах вібрації, переохолодження, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 21.07.2010 року серії:10 ААА №008718 (а.с.11-12). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками з історії хвороби, виписними епікризами, з яких вбачається що вона неодноразово проходила лікування в закладах охорони здоров`я з встановленим діагнозом (а.с.17-36) Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності первинно у розмірі 15% та у подальшому 15%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває стійкий біль та важкість у грудній клітці, загальну слабкість, підвищену втому, перебої в роботі серця, підвищення артеріального тиску, головний біль, задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, кашель, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача протягом 29 років 9 місяців в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності безстроково, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на її житті, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 60 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. При цьому, виходячи з викладеного вище, суд до уваги не приймає доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця - відповідача по справі. У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності і це не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Outcome: partial