Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську (надалі «Відповідач») та, з урахуванням остаточних позовних вимог просив стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на користь [PERSON] кошти в сумі 70 983,25 грн., в тому числі: невиплачена пенсія 45 253,52 грн., інфляційні втрати 25 729,73 грн. Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та письмових поясненнях на позов. В обґрунтування позовних вимог представник Позивача зазначив про те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року було зобовязано УПФУ в м. Івано-Франківську провести перерахунок та виплату призначеної пенсії як інваліду ІІ групи згідно ст.ст. 50,54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлену Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік», починаючи з 01.01.2014 року з урахуванням проведених виплат. Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, як зазначив представник Позивача, виплату суми нарахованої пенсії на виконання постанови суду протиправно не здійснили, у звязку з чим Позивач звернувся до суду з даним цивільним позовом про стягнення завданої матеріальної шкоди. Відповідач Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засіданні повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача на позов, в яких Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську покликається на відсутність бюджетних коштів, як на підставу невиконання постанови суду в адміністративній справі. Заслухавши пояснення представника Позивача, проаналізувавши викладені в письмових запереченнях доводи Відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Позивач [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та має право на пільги і компенсації відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та отримує пенсію як інвалід ІІ групи відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року було зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську здійснити нарахування та виплату [PERSON] державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 січня 2014 року відповідно до статей 50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум. На виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року було видано виконавчий лист № 344/3844/2014 від 30 грудня 2014 року про зобовязання Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську здійснити нарахування та виплату [PERSON] державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, а також додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 січня 2014 року відповідно до статей 50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум. Згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську № 150032 від 07 липня 2015 року (а.с. 12) [PERSON] згідно з рішенням суду нараховано доплату за період з 01.01.2014 року по 13.08.2014 року в розмірі 45 253,52 грн.; виплата не проводилась у звязку з відсутністю фінансування з держбюджету на виплату судових рішень. 13 липня 2015 року представник позивача звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську із заявою про проведення виплати [PERSON] нарахованої пенсії згідно рішення суду по справі № 344/3844/14а у сумі 45 253,52 грн. (а.с.11). Листом № 240/Ф-15 від 16 липня 2015 року (а.с. 10) Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську повідомило Позивача про те, що на виконання рішення суду йому нараховано доплату за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року в розмірі 45 253,52 грн., грошові кошти будуть виплачені за наявності фінансування з Державного бюджету. Враховуючи вищевикладене, [PERSON]М, звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з даним позовом. Як випливає зі змісту позовної заяви та пояснень представника Позивача в судовому засіданні, правовими підставами для звернення до суду Позивач вказує положення ст. 6-1, 13, 41 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. ст. 3, 8, 9, 129 Конституції України, та спеціальні норми, закріплені ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України, посилаючись на заподіяну Відповідачем матеріальну шкоду, яка полягає у невиплаті перерахунку пенсії на підставі постанови суду. Згідно зі статтею 107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Згідно з частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати , які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи , які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За своєю правовою природою, правовідносини, які виникли між Позивачем та Відповідачем, регулюються нормами бюджетного законодавства та є такими, що мають соціальну природу. Суд звертає увагу на те, що в матеріалах даної справи відсутні докази завдання Відповідачем саме матеріальної шкоди позивачу [PERSON], оскільки нарахована, але невиплачена на користь Позивача сума пенсії у розмірі 45 253,52 грн. за своєю правовою природою не є шкодою в розумінні статті 22 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті Позивачу в порядку виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року. Таким чином, Суд звертає увагу на безпідставність доводів представника Позивача про те, що невиплачена Позивачу доплата до пенсії в сумі 45 253,52 грн. є матеріальною шкодою, завданою йому внаслідок неправомірних дій Відповідача щодо невиконання судового рішення, а тому підлягає стягненню на його користь. Крім того, постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2014 року про зобовязання нарахувати та виплатити призначену Позивачу пенсію знаходиться на виконанні та частково виконана, оскільки Відповідачем проведений перерахунок пенсії, визначений розмір та нарахована доплата до пенсії, а тому стягнення заявленої позивачем суми у даному спорі є подвійною відповідальністю за одне і теж зобов'язання, що в розрізі положень Конституції України є недопустимим. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що стягнення вищевказаних коштів повинно відбуватися в рамках та за допомогою процесуальних механізмів, визначених положеннями Кодексу адміністративного судочинства України. Стосовно посилання представника Позивача, як на підставу заявлених позовних вимог, на вимоги статті 46 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Суд звертає увагу на наступне. Так, згідно з частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Суд вважає безпідставним посилання представника Позивача на застосування до спірних правовідносин, що виникли між сторонами, статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки предметом розгляду в цій справі спору не є сума недоотриманого підвищення до пенсії, і вищевказані норми Закону до цих правовідносин застосовуватись не можуть, оскільки судом був вирішений спір щодо перерахунку пенсії позивачу. Що стосується заявлених Позивачем вимог про стягнення з Відповідача індексу інфляції за весь період не виплати пенсії Суд звертає увагу на наступне. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз змісту частини 2 статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання. При цьому частина 5 статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства. Крім того, враховуючи також те, що вимога про стягнення інфляційних втрат є похідною від вимоги про стягнення суми невиплаченої пенсії, Суд дійшов висновку, що в задоволенні даної вимоги слід відмовити. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Станом на час подання позову Позивача було звільнено від оплати судових витрат на підставі Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності з вимогами статті 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed