Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , Піщанської сільської ради Кременчуцького району про визнання недійсним та скасування державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ №043515 виданого 21 грудня 1998 року Піщанською сільською Радою народних депутатів громадянці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою №3-881 від 12.03.1998, на земельну ділянку площею 0,40 га (для обслуговування житлового будинку ? 0,20 га, ведення особистого підсобного господарства ? 0,20 га), яка розташована на території с. Кривуші Піщанської сільської ради, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №648. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом НГ №0515508 від 19 березня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Мусієнко Т. О. та зареєстрованого в реєстрі за №3-878, спадкоємцями майна [PERSON] (Ѕ частини незавершеного будівництвом будинку [ADDRESS] , розташований на приватизованій земельній ділянці розміром 0,40 га), померлого [INFO] , є в рівних частках кожний: дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] , які проживають на [ADDRESS] . Також, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом НГ №0515507 від 19 березня 1998 року, спадкоємцями майна померлого [INFO] [PERSON] , є в рівних частках кожний: дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] , які проживають на [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається із земельної ділянки площею 0,40 га в межах згідно з планом, розташованої на території с. Кривуші Піщанської сільської ради. Позивачі вказують, що на підставі вказаного свідоцтва 21 грудня 1998 року Піщанською сільською радою видано на ім`я [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ №043515, яким передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,40 га, що розташована у с. Кривуші Піщанської сільської ради з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку ? 0,20 га та для ведення особистого селянського господарства ? 0,20 га. Для внесення відповідних змін до державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ПЛ №043515 від 21 грудня 1998 року, позивачі звернулися до Піщанської сільської ради, оскільки [PERSON] та [PERSON] не зазначені у правовстановлюючому документі як співвласники земельної ділянки. Однак, отримали листом №02-24/1155 від 03 липня 2020 року відмову у внесенні вказаних змін та їм запропоновано вирішити питання в судовому порядку. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 квітня 2021 року відкрито провадження у справі №536/502/21 та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 24 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі №536/502/21 та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачів [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник Піщанської сільської ради Кременчуцького району в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява сільського голови Піщанської сільської ради О. Краплини про розгляд справи без участі їх представника, просить ухвалити рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Частина 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55). Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України (тут і надалі ? у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина 1 статті 155 Земельного кодексу України). Частиною 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11 зроблено правовий висновок про те, що судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 546/110/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 532/138/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 757//37554/18, від 27 листопада 2019 року у справі № 183/269/16, від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16. Судом установлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії НГ №0515508 від 19 березня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Мусієнко Т. О., спадкоємцями майна померлого [INFO] [PERSON] є в рівних частках кожний: дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] , що мешкають на [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з Ѕ частини незакінченого будівництвом будинку [ADDRESS] , розташованого на приватизованій земельній ділянці розміром 0,40 га, що належав померлому на підставі запису в погосподарській книзі Піщанської сільської ради за №2278 згідно довідки від 18 лютого 1998 року за №204. На Ѕ частину незакінченого будівництвом будинку видано 19 березня 1998 року свідоцтво [PERSON] про право власності. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НГ №0515507 від 19 березня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Мусієнко Т. О., спадкоємцями майна померлого [INFO] [PERSON] є в рівних частках кожний: дружина [PERSON] , син [PERSON] та дочка [PERSON] , що мешкають на [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0,40 га в межах згідно з планом, розташованої на території с. Кривуші Піщанської сільської ради народних депутатів, що належало померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №030586, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №97, виданого 01 серпня 1996 року Піщанською сільською Радою. На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину [PERSON] видано 21 грудня 1998 року Піщанською сільською радою Державний акт на право приватної власності серії ІV-ПЛ №043515 на земельну ділянку площею 0,40 га в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Кривуші Піщанської сільської ради з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку 0,20 га і для ведення особистого підсобного господарства 0,20 га, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №648. Довідкою про адресу виконавчого комітету Піщанської сільської ради №10-11/353 від 26 лютого 2021 року підтверджується, що згідно погосподарського обліку №о/р2168 виконавчого комітету Піщанської сільської ради житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (1961 року народження), [PERSON] (1989 року народження) та [PERSON] (1993 року народження). З метою внесення виправлень до Державного акта на право приватної власності серії ІV-ПЛ №043515 від 21 грудня 1998 року позивачі звернулись до Піщанської сільської ради, оскільки власниками земельної ділянки площею 0,40 га згідно свідоцтва про право на спадщину за законом є три власника в рівних частках кожний. Однак листом отримали відмову, так як чинним законодавством внесення змін чи виправлень до існуючого державного акта на право власності на земельну ділянку не передбачено та не входить до повноважень сільської ради. Частиною 1 статті 22 Земельного кодексу УРСР (у редакції, чинній на момент видачі спірного державного акта) передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до частин 1, 3 статті 23 Земельного кодексу УРСР (у редакції, чинній на момент видачі спірного державного акта) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.1992 №2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: ? на право колективної власності на землю; ? на право приватної власності на землю. Згідно із частиною 1 статті 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Пунктом «г» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною 1 статті 86 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно з пунктом «в» частини 1 статті 87 Земельного кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає в тому числі при прийнятті спадщини двома або більше особами. Відповідно до частини 1 статті 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно договору, а у разі недосягнення згоди ? у судовому порядку. Як убачається із свідоцтва про право на спадщину за законом серії НГ №0515507 від 19 березня 1998 року спадкоємцями земельної ділянки площею 0,40 га є в рівних частках кожний ? дружина, син та дочка, тобто три спадкоємця. Проте, на підставі вказаного свідоцтва, державний акт на право приватної власності цієї земельної ділянки видано тільки дружині померлого [PERSON] , без зазначення інших співвласників земельної ділянки ? сина [PERSON] та дочки [PERSON] . Таким чином, державний акт серії ІV-ПЛ №043515 від 21 грудня 1998 року на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,40 га, який видано [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії НГ №0515507 від 19 березня 1998 року, порушує права позивачів, як співвласників вказаної земельної ділянки, а тому зазначений державний акт є недійсним. Положеннями частини 4 статті 20 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, ураховуючи визнання позову відповідачем, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved