Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з [PERSON] на свою користь додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 29861,33 грн., що є предметом позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та додаткових поясненнях на позов, які залучено до матеріалів справи, пояснила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу народилася дитина - син [PERSON], [INFO]. 02 липня 1997 року сторони розірвали шлюбу, однак лише в 2001 році позивач отримала свідоцтво про розірвання шлюбу. Після припинення шлюбу, неповнолітній син [PERSON] залишився проживати разом з позивачем, перебуває на повному її утриманні, дитина має хронічні захворювання, з 1999 року дитині встановлена інвалідність з діагнозом вірусний хронічний гепатит В, що підтверджується долученими до позову медичними висновками, у зв'язку з чим дитина постійно перебуває під наглядом лікарів, щоденно приймає необхідні лікарські препарати, без яких фактично не може існувати, декілька разів на рік перебуває на лікуванні в різних медичних установах в умовах стаціонару, після чого проходить тривалий курс реабілітації, тому позивач вимушена самотужки оплачувати лікування дитини, придбавати коштовні медичні препарати, витрачати кошти на проведення медичних обстежень дитини, однак відповідач, як батько дитини, матеріальної допомоги на дитину не надає, зобов'язання про сплаті аліментів, які присуджено за рішенням суду, не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів, тому позивач просить стягнути з відповідача ? частину всіх витрат, які понесені позивачем на лікування дитини, та включають: витрати на придбання ліків - 5423,74 грн.; витрати на здачу лабораторних аналізів - 1262,55 грн., витрати на медичне стоматологічне обслуговування - 2090,00 грн. Крім того, позивач вважає, що відповідач, як батько дитини, має відшкодувати половину вартості понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини, які включають: витрати понесені під час лікування в Дитячому клінічному санаторії «Зміна» - 518,17 грн.; витрати на оформлення закордонного паспорту - 103,57 грн.; витрати на придбання одягу, взуття , білизни, товарів для навчання, розвитку та відпочинку, товарів особистого вжитку, засобів гігієни тощо - 17399,73 грн.; витрати на послуги мобільного зв'язку - 547,37 грн.; витрати на оплату комунальних послуг, телефону, Інтернету, домофону на 1/3 частину квартири, де дитина [PERSON] проживає, зареєстрований та є власником 1/3 частини - 2071,04 грн.; витрати на оплату заміни сантехнічних кранів в квартирі із розрахунку на 1/3 частину квартири, де дитина [PERSON] проживає, зареєстрований та є власником 1/3 частини, а також деяких товарів особистого вжитку - 445,16 грн., що документально підтверджується долученими до позову квитанціями та фіскальними чеками, які підтверджують фактично понесені витрати на утримання дитини. Крім того, позивач наголосила, що до складу додаткових витрат на дитину, які є предметом даного позову, безпосередньо включено витрати, які фактично понесені позивачем, після набрання рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 червня 2012 року, яким було присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина у розмірі 6956,50 грн. та лікування дитини в розмірі 4750,00 грн., та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 13 листопада 2013 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення (заперечення) не скористався. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Судом встановлено, що з 20 грудня 2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу. (а.с.13) Під час шлюбу народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, після припинення шлюбу між сторонами, неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO], залишився проживати разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, з 1999 року є інвалідом з дитинства до 18 років, має хронічні захворювання та потребує постійного лікування, що підтверджується відповідними медичними документами, які долучено до справи. Батько дитини [PERSON] є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, до досягнення дитиною повноліття, на підставі рішення суду, відповідач сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, в межах даного спору відповідач не скористався процесуальним правом надати докази про місце роботи та розмір отриманих доходів, тому є підстави вважати, що відповідач спроможний нести додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини, з урахуванням вимог ч.1 та ч.2 ст.185 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватись після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Зі змісту вищенаведеної норми матеріального закону слідує, що у витратах, понесених при загальному режимі життя, хоча б вони й були додатковими, але не викликані виключними обставинами, участь другого батька (платника аліментів) не є обов'язковим. Відповідно до предмету спору, позивачем [PERSON] пред'явлено вимоги до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], які понесенні позивачем до досягнення дитиною повноліття, виходячи із розрахунку ? частини всіх понесених витрат, до складу яких входить: витрати на придбання ліків - 5423,74 грн.; витрати, понесені за здачу лабораторних аналізів - 1262,55 грн.; витрати на медичне стоматологічне обслуговування - 2090,00 грн.; витрати понесені під час лікування в Дитячому клінічному санаторії «Зміна» - 518,17 грн.; витрати понесені на оформлення закордонного паспорту - 103,57 грн.; витрати, пов'язанні з придбання одягу, взуття , білизни, товарів для навчання, розвитку та відпочинку, товарів особистого вжитку, засобів гігієни тощо - 17399,73 грн.; витрати на послуги мобільного зв'язку - 547,37 грн.; витрати, понесені на оплату комунальних послуг, телефону, Інтернету, омофону на 1/3 частину квартири, де дитина [PERSON] проживає, зареєстрований та є власником 1/3 частини -2071,04 грн.; витрати, понесені на оплату заміни сантехнічних кранів в квартирі із розрахунку на 1/3 частину квартири, де дитина [PERSON] проживає, зареєстрований та є власником 1/3 частини, а також деяких товарів особистого вжитку - 445,16 грн.. Як роз'яснено у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку стягнення виплат по додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (в тому числі хвороби) передбачених ст.185 Сімейного кодексу України, йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, які необхідно стягувати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, оцінивши наведені позивачем підстави для відшкодування за рахунок відповідача додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення витрат на лікування дитини за період перебування на стаціонарному лікуванні, проходження періоду реабілітації, на придбання ліків за призначенням лікарів, на загальну суму 4332,07 грн. (а.с.46-554), витрати понесені на здачу лабораторних аналізів 972,05 грн. (а.с.56,57); витрати на медичне стоматологічне обслуговування, на підставі Договору про надання медичних стоматологічних послуг від 23 грудня 2010 року, укладений з ТОВ «Святодент», на суму 1840,00 грн., що підтверджується квитанціями про їх оплату (а.с.59), є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, зазначена сума складає 1/2 частину фактично підтверджених витрат на лікування дитини, тому підлягають стягненню з відповідача, оскільки такі витрати є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України, викликані хворобою дитини, що підтверджено ж відповідними медичними документами. (а.с.14, 15, 16, 22,23,40, 41-42, 43-44). Аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, коли в силу особливих, виняткових обставин вимагаються поверх звичайних додаткові витрати, цих коштів може виявитися недостатньо. До особливих обставин з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Тому не можуть стягнуті з одного з батьків як додаткові витрати кошти, витрачені на одяг і взуття для дитини, страхування життя і здоров'я дитини, її харчування, відвідуванням кінотеатру, цирку, придбання літератури, на екскурсійні поїздки тощо, тому такі витрати не можуть бути стягнуті як додаткові витрати на дитину, оскільки такими в розумінні закону не являються. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] безпідставно включено до складу додаткових витрат на утримання дитини, які підлягають стягненню з відповідача, витрати понесені під час лікування в Дитячому клінічному санаторії «Зміна» - 518,17 грн. (а.с.63), які витрачені на особисті потреби дитини такі як екскурсії, відвідування кіно, концертів та інших розважальних заходів під час перебування у санаторії (а.с.63); витрати понесені на оформлення закордонного паспорту - 103,57 грн. (а.с.65); витрати, пов'язанні з придбання одягу, взуття , білизни, товарів для навчання, розвитку та відпочинку, товарів особистого вжитку, засобів гігієни тощо - 17399,73 грн. (а.с.66-87); витрати на послуги мобільного зв'язку - 547,37 грн.(а.с.88,89); витрати, понесені на оплату комунальних послуг, телефону, Інтернету, омофону на 1/3 частину квартири, де дитина [PERSON] проживає, зареєстрований та є власником 1/3 частини -2071,04 грн. (а.с.90-105); витрати, понесені на оплату заміни сантехнічних кранів в квартирі із розрахунку на 1/3 частину квартири, де дитина [PERSON] проживає, зареєстрований та є власником 1/3 частини, а також деяких товарів особистого вжитку - 445,16 грн. (а.с.106), оскільки понесенні позивачем, як матір'ю дитини, витрати на придбання для дитини товарів повсякденного вжитку, оплату розважальних заходів, забезпечення дитини мобільним зв'язком, оплата житлово-комунальних послуг та придбання сантехнічного обладнання, не відносяться до додаткових витрат на дитину в розумінні ст. 185 СК України, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню частково, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на лікування сина [PERSON], [INFO], у розмірі 7144 грн.12 коп., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, задовольняючи позов частково, присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн.60 коп., які сплачено позивачем при звернені з цим позовом до суду, що підтверджується квитанцією про їх оплату. Враховуючи наведене та

Outcome: partial