Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Якімова В.А. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яким просить визнати за [PERSON] право власності на 19/50 частин земельної ділянки площею 0,1025 га, кадастровий номер № 8000000000:75:131:0009, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 19/50 частин земельної ділянки площею 0,1025 га, кадастровий номер № 8000000000:75:131:0009, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] 09.04.2012 р. Дванадцятою Київської державною нотаріальною конторою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач набув у спільну власність 19/50 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 11.10.2001 р., а відтак набув право на земельну ділянку пропорційно до його частки у праві власності жилого будинку. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 29.11.2018 року та розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Протокольною ухвалою від 08.12.2021 року було проведено заміну позивача з [PERSON] на [PERSON] , в зв`язку зі смерть [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві застосувавши позовну давність у даних правовідносинах. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позов не подала. Судом встановлено таке. 11.10.2001 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування 19/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що складається з: кухні 2-1 площею 6,9 кв.м., веранди 2-2 площею 8,5 кв.м., житлової кімнати 2-3 площею 10,2 кв.м., житлової кімнати 2-4 площею 18,1 кв.м., житлової кімнати 1-7 площею 14,1 кв.м. Крім того, з вказано договору вбачається, що на спірній земельній ділянці розташований житловий будинок під літ. А, площею 78,80 кв.м., сарай-гараж під літ. Б, сарай з погребом під літ. В, вбиральня під літ. Г. Спірна частина житлового будинку належала [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого Ірпінською державною нотаріальною конторою Київської області від 09.10.1963 р. за реєстрованим № 4305 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 03.10.1986 року за № 27148 (т. 1 а.с. 5). Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.05.2018 р. департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР (КМДА) за [PERSON] було зареєстровано право власності на 19/50 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 11.10.2001 року (т. 1 а.с. 14). Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 06.02.1998 р. № 220 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1025 га, кадастровий номер 8000000000:75:131:0009 на [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку і господарських будівель про що було видано державний акт на право приватної власності на землю від 03.11.1999 р. № 75-2-01724. З свідоцтва про смерть виданого 26.05.2006 р. Відділом реєстрації смерті у м. Києві, [INFO] помер [PERSON] (т. 1 а.с. 6). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.12.2016 р. у справі № 759/12641/16 за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно на 31/50 частини земельної ділянки ділянку площею 0,1025 га, кадастровий номер 8000000000:75:131:0009 на [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Як зазначає позивач, в ході розгляду цивільної справи № 759/8744/18, останньому стало відомо про те, що 09.04.2012 р. Дванадцятою Київської державною нотаріальною конторою було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на 19/50 частин земельної ділянки площею 0,1025 га, кадастровий номер № 8000000000:75:131:0009, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 9 розділу ІІ Інструкції МКГ УРСР «Про порядок обміру земель і реєстрації документів на право користування земельними ділянками в містах і селищах міського типу УРСР» від 23.08.1952 року передбачено, що право користування земельними ділянками на яких розташовані будинки або домоволодіння з обслуговуючими їх будівлями та спорудами реєструються окремо. На момент переходу права власності на житловий будинок регулювання земельних відносин здійснювалось ЗК України в редакції від 22.06.1993 року, ст. 30 якого передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у випадках, передбачених даною статтею посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог ст. 23 цього кодексу; право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу України в редакції від 22.06.1993 року, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об`єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Однак, [PERSON] не було оформлено право користування земельною ділянкою в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. (ст.1301 ЦК України) Згідно роз`яснень, наведених в абзаці 3 п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що видачею [PERSON] 09.04.2012 р. свідоцтва на право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 19/50 частин земельної ділянки площею 0,1025 га, кадастровий номер № 8000000000:75:131:0009, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , були порушені права позивача, на належну йому частку спірної земельної ділянки, а відтак, вказане свідоцтво про право на спадщину підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Оскільки позивач не може в позасудовому порядку зареєструвати право власності на 19/50 частин спірної земельної ділянки, оскільки на спірну земельну ділянку уже видано видано свідоцтво на ім`я [PERSON] , то підлягає задоволенню й вимоги позивача про визнання за ним право власності на 19/50 частин земельної ділянки площею 0,1025 га, кадастровий номер № 8000000000:75:131:0009, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Доказів на спростування вказаних обставин стороною відповідача суду не надано. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved