Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 13 грудня 2018 року звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальної давності. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 грудня 2018 року позов було залишено без руху, а позивачам запропоновано усунути недоліки з дотримання вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 21 грудня 2018 року позивачами було подано документ, що підтверджує сплату судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2018 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2019 року справу було постановлено розглядати в заочному порядку. Позивачі у своєму позові посилалася на те, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2010 року позивачам на праві власності належать 7/8 частин домоволодіння [ADDRESS]. Власниками 1/8 частини домоволодіння в рівних частках є відповідачі. Починаючи з 1 жовтня 1999 року позивачі проживають у вказаному домоволодінні, володіють та користуються ним в цілому, несуть витрати щодо його утримання, сплачують комунальні послуги. Відповідачі інтересу стосовно своєї власності весь цей час не проявляли, його станом не цікавилися, жодного разу не приїздили, своїх намірів щодо розпорядження належними їм частками домоволодіння не заявляли. Позивачі у своєму позові просили суд визнати за ними право власності в порядку набувальної давності по 1/16 частині домоволодіння [ADDRESS] після кожного з відповідачів. У своїй заві до суду позивачі справу просили розглянути за їх відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, відзиви на позов суду не направили, про причини неявки суд не повідомили. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2010 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності на 7/8 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с. 5-7). Право власності у встановленому законом порядку було зареєстровано за позивачами 25 жовтня 2016 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1072878612101 (а.с. 8). 1/16 частина цього ж домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 листопада 2005 року, виданого Другою дніпровською нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 4-3703, належить [PERSON] Право власності у встановленому законом порядку було зареєстровано 29 листопада 2005 року (а.с. 10). Інша 1/16 частина домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 листопада 2005 року, виданого Другою дніпровською нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 4-3705, належить [PERSON] Право власності у встановленому законом порядку було зареєстровано 27 листопада 2006 року (а.с. 10). На підставі абз. 1 ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 8 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи положення даного пункту десятирічний термін слід відраховувати з 1 січня 2001 року. Згідно абз. 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. На підставі п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Враховуючи те, що позивачами заявлено позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю, відповідачами за позовом є власники частин домоволодіння, на які позивачі просять визнати за ними право власності за набувальною давністю, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] обрано належний спосіб захисту їх прав, а позов заявлено до належних відповідачів. Відповідно до абз. 2 п. 14 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Позивачі у домоволодінні [ADDRESS] проживають з 1 жовтня 1999 року (вказана обставина встановлена рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2010 року, яке набрало чинності 29 червня 2010 року, тому згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню при розгляді цієї справи не підлягає), володіють та користуються ним в цілому, несуть витрати щодо його утримання (а.с. 35-36), сплачують комунальні послуги (а.с. 16-34), з часу, коли вони почали проживати в домоволодінні, вони ним володіють відкрито та безперервно протягом більш ніж десять років, відповідачі в свою чергу інтересу стосовно своєї власності весь цей час не проявляли, станом домоволодіння не цікавилися, жодного разу не приїздили, своїх намірів щодо розпорядження належними їм частками домоволодіння не заявляли, тому суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку набувальної давності на 1/16 частину домоволодіння [ADDRESS] після [PERSON] та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку набувальної давності на 1/16 частину домоволодіння [ADDRESS] після [PERSON] На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при поданні позову було сплачено судовий збір на загальну суму 1 409 гривень 60 коп, який з урахуванням задоволення позовних вимог підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved