Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися у суд із указаним позовом до Ковельської міської ради, [PERSON], [PERSON] Під час розгляду справи позивачі уточнили та збільшили розмір позовних вимог - просили визнати частково недійсним рішення Ковельської міської ради від 22.11.2007 року № 26/22 про затвердження Генерального плану кварталу житлової забудови в районі вулиці Данила Галицького в частині накладання на земельну ділянку на [ADDRESS], рішення від 28.08.2008 року № 40/31 в частині продажу земельних ділянок на земельних торгах на вулицях [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], визнати недійсними результати земельних аукціонів та договори купівлі-продажу цих земельних ділянок, а також видані на їх підставі державні акти на право власності на землю. Також, визнати недійсним рішення вказаного органу місцевого самоврядування від 27.09.2012 року №28/16 про розгляд клопотання Державної інспекції сільського господарств у Волинській області. Вимоги мотивували тим, що вони є спадкоємцями [PERSON] за заповітом, яка померла [INFO]. На підставі рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 05.11.1997 року № 351 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1га на [ADDRESS]. Рішенням Ковельської міської ради від 22.11.2007 року № 26/22 затверджено Генеральний план кварталу житлової забудови в районі вулиці Данила Галицького, за яким частина виділеної [PERSON] земельної ділянки увійшла до нового запроектованого кварталу забудови. В подальшому Ковельською міською радою були організовані земельні торги, які проведено з порушенням вимог земельного законодавства і за результатами яких земельні ділянки на [ADDRESS], [ADDRESS], 11, придбані відповідачами [PERSON] та [PERSON] Такі рішення Ковельської міської ради та організовані земельні торги вважають незаконними, оскільки вони порушували право [PERSON] на вказану земельну ділянку, а рішення про вилучення у неї вказаної земельної ділянки міською радою не приймалося. Відповідно вважають незаконними і виготовлені відповідачами [PERSON] та [PERSON] державні акти на земельні ділянки, до складу яких увійшла частина виділеної спадкодавцю [PERSON] земельної ділянки. На думку позивачів, відповідач Ковельська міська рада, приймаючи рішення від 27.09.2012 року №28/16, діяв поза межами своїх повноважень. В ході судового розгляду справи, до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Управління Держземагентства у Ковельському районі. У судовому засіданні позивач [PERSON], представники позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен зокрема, підтримали уточнені та збільшені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві. До того ж пояснили, що земельна ділянка площею 910кв.м. на [ADDRESS] перебувала у користуванні спадкодавця [PERSON] та її чоловіка як присадибна ділянка з 1948 року. За рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради депутатів трудящих від 5 жовтня 1954 р. № 476, за [PERSON] та її чоловіком було зареєстровано присадибну ділянку. Рішенням Ковельської міської ради у 1997 році [PERSON] виділено у власність 0,1га вказаної земельної ділянки. Земельна ділянка була огороджена парканом. За життя [PERSON] не отримувала державний акт на право власності на земельну ділянку. Під час виготовлення необхідної для оформлення спадщини земельної документації було встановлено, що частина цієї земельної ділянки площею 365кв.м. належить іншим власникам, а саме відповідачам [PERSON] і [PERSON] Прийняті відповідачем Ковельською міською радою рішення, які стали підставою виготовлення відповідачами [PERSON] і [PERSON] державних актів про право власності на землю, суперечать вимогам чинного на той час земельного законодавства. Вважають, що спадкодавцю на момент відкриття спадщини належало право на земельну ділянку, виділену їй у власність Ковельською міською радою у 1997 році, і не припинилося внаслідок її смерті, і позивачі як спадкоємці відповідно мають право на цю земельну ділянку. Представники відповідача Ковельської міської ради заперечили проти позову. Пояснили, що спадкодавець [PERSON] після виділення їй за рішенням виконкому міської ради у 1997 року не оформила своє право на землю, а тому наступні рішення органу місцевого самоврядування та набуття відповідачами права власності на землю відповідали вимогам законодавства і не порушували прав позивачів та їх спадкодавця. Відповідач [PERSON], її представник [PERSON], відповідач [PERSON], її представник [PERSON], заперечуючи проти позову вказали, що відповідачі набули право власності на земельні ділянки з дотриманням вимог законодавства. Вважають прийняте виконавчим комітетом Ковельської міської ради рішення від 20.05.1997 року № 351 про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки таким, що суперечило вимогам діючого на той час законодавства, оскільки на час його прийняття [PERSON] не була власником житлового будинку на [ADDRESS], а оформила своє право у 1998 році. Проведені земельні аукціони з продажу земельних ділянок відповідали вимогам законодавства. Просили відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Представник третьої особи пояснила, що на запит Управління Держземагентства у Ковельському районі податковий орган дав відповідь, що за померлою [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,1га на [ADDRESS], земельний податок нею не сплачувався у зв'язку з тим, що вона була пенсіонером і звільнена від його сплати. Позиції щодо задоволення чи відмови у задоволенні позову не висловила. Представником відповідача Ковельської міської ради Логвіновим В.Г. було запропоновано позивачам мирне врегулювання даного спору шляхом надання Ковельською міською радою позивачам [PERSON], [PERSON] іншої земельної ділянки у тому ж районі. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], [PERSON], відмовилися від такої пропозиції. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, показання свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на жилий будинок, будівлю або споруду разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Серед підстав набуття права на землю громадянами та юридичними особами Земельний кодекс України не називає оформлення чи переоформлення прав на земельні ділянки. Установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 лютого 2011 року, позивачі [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/2 частині майна, що належало спадкодавцю [PERSON]. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку з будівлями та спорудами, який розташований на [ADDRESS] (т.1 а.с.42-45). Як вбачається з матеріалів дослідженої у судовому засіданні інвентаризаційної справи та копії наявного у судовій справі технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна, житловий будинок за адресою: [ADDRESS], побудований у 1948 році. Свідоцтво про право власності на будинок видане у 1950 році [PERSON] - чоловіку [PERSON] З генерального плану (схеми) кварталу №107 ([ADDRESS]), розробленого Луцьким міжміським бюро технічної інвентаризації, також дослідженого у судовому засіданні, слідує, що рішенням Ковельського міськвиконкому №476 від 05.10.1954 року зареєстровано право користування земельною ділянкою площею 910 кв.м за будинковолодінням [ADDRESS]. Надлишок земельної ділянки площею 723 кв.м. залишено у тимчасовому користуванні. Вказана земельна ділянка була належним чином зареєстрована, що стверджується експлікацією у генеральному плані (схемі). У названих документах, які виконані російською та українською мовами, прізвище чоловіка [PERSON] [PERSON] написано як [PERSON]. Із змісту документів вбачається, що вони стосуються однієї і тієї ж особи - [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 05.11.1997 року №351 (пункт 783) громадянці [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га на [ADDRESS] (т.1 а.с.9). Таким чином, даним рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради №351 [PERSON] передано у приватну власність ту земельну ділянку, яка перебувала у користуванні з 1954 року. Згідно зі ст. 17 Земельного кодексу України 1990 року (чинного на час передачі у власність [PERSON] земельної ділянки) передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Граничні розміри земельних ділянок, що передаються у власність громадян в межах міста для обслуговування жилого будинку повинні становити не більше 0,1 га, що передбачено ст. 67 цього Кодексу. Розміри переданої за рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради № 351 від 05.11.1997 року громадянці [PERSON] земельної ділянки у приватну власність відповідають положенням ст. 67 Земельного кодексу України 1990 року. Доводи відповідачів про те, що виконавчим комітетом Ковельської міської ради перевищено повноваження при прийнятті рішення від 05.11.1997 року № 351 безпідставні. Такі повноваження були делеговані виконавчому комітету Ради відповідно до рішення від 19.07.1994 року №1.17, що узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 3 Земельного кодексу України 1990 року (т.1 а.с.174). Пунктом 7 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Така ж позиція закріплена і в рішенні Конституційного суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України положення пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельної ділянки на право власності або право оренди. За життя спадкодавець [PERSON] не виготовляла державний акт про право власності на земельну ділянку, що розташована під будинком [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO] (т. 1 а.с.10). У квітні 2012 року позивачі у справі звернулися до спеціалізованої установи за виготовленням технічної документації із землеустрою. Під час проведення обмірів земельної ділянки на [ADDRESS], спеціалістами ТОВ «Центр «Ковельгеодезія» встановлено, що площа земельної ділянки в межах існуючої огорожі становить 935 кв.м., в той час як за даними земельно-кадастрової документації частина ділянки площею 365 кв.м. належить іншим власникам. У виготовленні документації було відмовлено (т.1 а.с.22, 23). Тобто, під вказаним будинковолодінням наявна земельна ділянка площею лише 570 кв.м. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваним рішенням Ковельської міської ради від 22.11.2007 року №26/22 затверджено Генеральний план кварталу житлової забудови в районі вул. Данила Галицького (39 житлових будинків садибного типу) (т.1 а.с.123). Частина земельної ділянки, що на [ADDRESS] увійшла до новозапроектованого кварталу забудови, що вбачається з топогеодезичної зйомки вулиці Глібова за 1995 рік та фрагменту детального плану території кварталу житлової забудови (т.1 а.с. 94, 173), та не заперечувалося відповідачем Ковельською міською радою (т.1 а.с.53). В подальшому Ковельською міською радою прийнято рішення від 28.08.2008 року №40/31 «Про продаж земельних ділянок на земельних торгах», за яким згідно з додатком вирішено провести земельні торги та продати переможцям торгів земельні ділянки на вулицях [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] (т.1 а.с.59, 60). Переможцями земельних аукціонів стали відповідачі у справі: [PERSON] - згідно з посвідченим приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу [PERSON] договором від 05.11.2008 року придбала у Ковельської міської ради земельну ділянку на [ADDRESS]; [PERSON] - згідно з посвідченими приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу [PERSON] договорами від 05.11.2008 та 12.12.2008 року придбала у Ковельської міської ради земельні ділянки на [ADDRESS], та [ADDRESS]. Земельні ділянки продано Ковельською міською радою на підставі рішення від 28.08.2008 року №40/31 та результатів земельних аукціонів (а.с. 76, 138, 204-205). Надалі відповідачі виготовили держані акти, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки: [PERSON] - 18.11.2011 року державний акт серії ЯМ№438795, [PERSON] - 13.05.2009 року серії ЯБ№658829, 27.08.2009 року серії ЯБ№658980 (а.с.79, 139, 206). Таким чином, у 2007 році ще за життя [PERSON], частина належної їй земельної ділянки на [ADDRESS], увійшла до новозапроектованого кварталу забудови. При цьому, рішення про вилучення у [PERSON] земельної ділянки або її частини для суспільних потреб органом місцевого самоврядування не приймалося (а.с. 25). Придбані відповідачами [PERSON] і [PERSON] земельні ділянки на [ADDRESS], [ADDRESS], та [ADDRESS]. накладаються на земельну ділянку, що належала [PERSON] Оскільки спадкодавцю позивачів при житті належала вказана земельна ділянка, то спадкоємці мають право порушувати питання про право на цю земельну ділянку. Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Згідно із ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41). Чинний Земельний кодекс України є одним із таких законів, норми якого встановлюють підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116). Однак громадяни і юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час прийняття Ковельською міською радою рішення від 22.11.2007 року №26/22), надання у власність чи користування земельної ділянки, що вже перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 149 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних потреб та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час придбання земельних ділянок відповідачами [PERSON] та [PERSON].) підставами набуття права на землю є рішення органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або результати аукціону. Зважаючи на викладене, відповідач Ковельська міська рада при прийнятті рішення від 22.11.2007 року №26/22 «Про затвердження Генерального плану кварталу житлової забудови в районі вулиці Данила Галицького» з грубим порушенням земельного законодавства включила до новозапроектованого кварталу забудови частину земельної ділянки, належної [PERSON], що на [ADDRESS], та в подальшому прийняла рішення від 28.08.2008 року №40/31 «Про продаж земельних ділянок на земельних торгах», за яким неправомірно розпорядилася вказаною землею. Показання допитаної у судовому засіданні за клопотанням відповідача свідка [PERSON] (начальника відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Ковельської міської ради) про те, що при погодженні проекту кварталу житлової забудови та при прийнятті відповідачем рішення від 22.11.2007 року №26/22 були дотримані усі вимоги земельного законодавства, спростовуються встановленими обставинами та наведеними нормами законодавства. Більше того, неналежне виконання службових обов'язків вказаною особою при погодженні даного проекту кварталу житлової забудови встановлено проведеною перевіркою Ковельської міжрайонної прокуратури (а.с.24). Розміщення відповідачем Ковельською міською радою оголошення у пресі про необхідність звільнення самовільно зайнятих земель в районі вулиці Данила Галицького у м. Ковелі не давало органу місцевого самоврядування права розпоряджатися належною [PERSON] земельною ділянкою. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, підлягають визнанню недійсними рішення Ковельської міської ради від 22.11.2007 року №26/22 «Про затвердження Генерального плану кварталу житлової забудови в районі вулиці Данила Галицького» - в частині земельних ділянок за адресами: [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], у м. Ковелі, а також рішення Ковельської міської ради від 28.08.2008 року №40/31 «Про продаж земельних ділянок на земельних торгах» - в частині продажу земельних ділянок на вулицях [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS], у м. Ковелі. Відповідно, підлягають визнанню недійсними результати земельних аукціонів: від 03.11.2008 року продажу земельних ділянок на [ADDRESS], [ADDRESS], у м. Ковель, та від 10.12.2008 року продажу земельної ділянки на [ADDRESS], м. Ковель. Оскільки об'єктом договорів купівлі-продажу від 05.11.2008 року та 12.12.2008 року, про які зазначено вище, були земельні ділянки, які включають земельну ділянку спадкодавця позивачів, ці нотаріально посвідчені договори, а також видані на їх підставі державні акти про право власності відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягають визнанню недійсними. З урахуванням того, що земельна експертиза у справі проведена не була (ухвала про призначення за заявою відповідача [PERSON] земельно-технічної експертизи скасована судом у зв'язку з неоплатою експертизи), суд не має змоги самостійно визначити точні розміри земельних ділянок, щодо яких має місце накладка, а тому державні акти на право власності на землю, видані на ім'я відповідачів, слід визнати недійсними повністю. Підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання недійсним рішення Ковельської міської ради Волинської області від 27.09.2012 № 28/16 «Про розгляд клопотання Державної інспекції сільського господарства у Волинській області». Так, указаним рішенням Ковельська міська рада, розглянувши клопотання Державної інспекції сільського господарства у Волинській області, вилучила з рішення виконавчого комітету Ковельської міської ради від 05.11.1997 року №351 пункт 783, за яким громадянці [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га на [ADDRESS] (т.1 а.с. 66). У такий спосіб відповідач Ковельська міська рада фактично скасувала раніше прийняте рішення. Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009 (пункт 5) дано офіційне тлумачення даній нормі закону та встановлено, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. У даній справі встановлено, що згідно з рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради від 05.11.1997 року №351 (пункт 783) передано у приватну власність земельну ділянку громадянці [PERSON] Зазначене рішення є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпує свою дію фактом виконання і не може бути в подальшому скасований органом місцевого самоврядування. Не підлягає задоволенню заява відповідача [PERSON] про застосування у даній справі строків позовної давності. Оскільки, виходячи з положень ст. ст. 257, 261 ЦК України та як слідує з матеріалів даної справи, такі строки не збігли. Враховуючи викладене, позов підлягає до повного задоволення. При подачі позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог позивачами сплачено судовий збір. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції що діяла на час звернення позивачів до суду) з кожного з відповідачів слід стягнути по 76,47грн. на користь кожного з позивачів (458,80грн. : 2 : 3 = 76,46грн.) На підставі ст. ст. 257, 261, 1216, 1218 ЦК України, ст. ст. 17, 67 Земельного кодексу України 1990 року, ст. ст. 116, 149, 155, п. 7 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. N 7-рп/2009,

Outcome: approved