Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

[PERSON] пред'явив у суді позов до ПАТ «Київський річковий порт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 27361 грн. 95 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.10.11р. по 05.08.13р. [PERSON] працював у ПАТ «Київський річковий порт» та був звільнений з підприємства за власним бажанням. Однак у день звільнення ПАТ «Київський річковий порт» не виплатило [PERSON] заробітну плату, у зв'язку з чим [PERSON] змушений був звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу. На підставі судового наказу Подільського районного суду м. Києва позивачеві виплачено заборгованість по заробітній платі. У зв'язку з тим, що ПАТ «Київський річковий порт» порушило права [PERSON] на отримання заробітної плати, останній просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені. У судове засідання [PERSON] не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. 26.05.14р. представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив здійснити розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги задовольнити повністю. Представник ПАТ «Київський річковий порт» 27.05.14р. подав до суду заперечення проти позову, згідно яких відповідачем зазначено, що позивач не вірно застосував правові норми в своїй заяві, зокрема посилання на п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, оскільки п. 3 цього порядку визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Таким чином, згідно розрахунку відповідача, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (160 днів), з урахуванням податків та зборів, становить 18312 грн. 52 коп. До початку судового засідання звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.10.01р. [PERSON] був прийнятий по переводу на роботу у ВАТ «Київський річковий порт», правонаступником якого є ПАТ «Київський річковий порт». Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с. 8). Згідно наказу про звільнення № 304-к від 05.08.13р. [PERSON] звільнено з 05.08.13р. за власним бажанням, у зв'язку із виходом на пенсію (а.с. 5). Як вбачається із матеріалів справи відповідач в день звільнення, тобто 05.08.13р. не виплатив позивачеві заробітну плату, у зв'язку з чим останній змушений був звертатися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПАТ «Київський річковий порт» на свою користь заборгованості по заробітній платі. 24.03.14р. ПАТ «Київський річковий порт» виплачено [PERSON] заборгованість по заробітній платі. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводився позивачем наступним чином: 161 (днів затримки) х 169 грн. 25 коп. (середньоденна заробітна плата) = 27361 грн. 95 коп. (а.с. 2). Разом з тим, відповідач заперечуючи позов в частині суми, зазначив, що середньоденна заробітна плата позивача складає 140 грн. 72 коп. На підтвердження зазначеного факту, відповідачем надано довідку № 721 від 12.05.14р. Крім того, відповідачем зазначено, що підприємством прострочено виплату заробітної плати на 160 днів, посилаючись на те, що 10 березня було вихідним днем. Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача виплатити позивачеві середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Кодексу законів про працю України. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Судом встановлено, що відповідач не провів повного розрахунку в день звільнення позивача, порушуючи вимоги ст.116 КЗпП України, в якій зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Із встановлених обставин справи, вбачається, що відповідачем порушено вимоги КЗпП України щодо виплати [PERSON] заборгованості по заробітній платі. Ст. 117 КЗпП України передбачено: «В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору». Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (надалі за текстом - Порядок). Відповідно до п. 8 даного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Таким чином, середній заробіток [PERSON] за весь час затримки виплати заробітної плати становить 22515 грн. 20 коп. = 160 (днів затримки) х 140 грн. 72 коп. (середньоденна заробітна плата). Разом з тим, пп. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року платниками єдиного внеску є працівники - громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах та організаціях, в інших юридичних осіб, зазначених в абзацах другому та восьмому пункту 1 цієї статті частини. Згідно ст. 1 цього Закону «максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок», тобто 1218 грн. 00 коп. (прожитковий мінімум на одну особу з 01.12.2013 згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік») х 7 = 20706 грн. 00 коп. Ч. 7 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний соціальний внесок становить 3,6%. Таким чином розмір єдиного соціального внеску, який утримується перед виплатою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені становить: 20706 грн. 00коп. х 3,6% = 745 грн. 42коп. Крім цього, слід також враховувати п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України, яким визначено, що якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків. Відповідно до п. 164.6 ст. 164 Податкового кодексу України, під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов'язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності. Ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що мінімальна заробітна плата в 2014 році становить 1218 грн. 00 коп. Відповідно до Податкового кодексу України, роз'яснень про застосування 10% податку, наданих у листі Міністерства фінансів України № 31-20040-4-18/4943 від 04.03.10р., податок з цих сум повинен стягуватися в розмірі 15% від суми, яка не перевищує 10 мінімальних заробітних плат, та 17% - із суми що її перевищує. Отже, ставка 15% буде застосовуватись до десяти мінімальних заробітних плат, а саме до 1218 грн. 00 коп. х 10 = 12180 грн. 00 коп., а ставка 17% буде застосовуватись до суми: 21769 грн. 78 коп. - 12180 грн. 00 коп. = 9589 грн. 78 коп. Таким чином, розмір податку на доходи фізичних осіб, який утримуються становить: 12180 грн. 00 коп. х 15% = 1827 грн. 00 коп.; 9589 грн. 78коп. х 17% = 1630 грн. 26 коп. Виходячи із зазначених вище сум, загальна сума яка підлягає виплаті [PERSON] з урахуванням утримань єдиного соціального внеску та податку на доходи фізичних осіб, складає: 22515 грн. 20 коп. - 745 грн. 42 коп. - 1827 грн. 00 коп. - 1630 грн. 26 коп. = 18312 грн. 52 коп. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що визначений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відповідає фактичним обставинам справи та його розрахунок здійснено без урахування вимог чинного законодавства. За наведених вище обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, такими що підлягають частковому задоволенню. Враховуючи той факт, що [PERSON] звільнений від сплати судового збору, суд на підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» та

Outcome: partial