Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON], уточнивши позовні вимоги, звернулась до суду з позовом та просила визнати частково недійсним договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], який було укладено 11 вересня 2013 року між [PERSON] і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу [PERSON], стосовно відчуження належної їй на праві власності ? частки вказаної квартири. Відносно іншої частки названої квартири, що належала на праві власності [PERSON], та була відчужена ним [PERSON] за вказаним договором купівлі - продажу, просила перевести на неї права та обов'язки покупця з виплатою вартості ? частки квартири в сумі 58500 гривень покупцю з депозитного рахунку Ялтинського міського суду АРК. Також просила витребувати із чужого незаконного володіння останнього власника спірного майна - [PERSON] на її користь квартиру [ADDRESS] та визнати за нею право власності на це майно. В порядку виконання рішення суду просила зобов'язати державного реєстратора Державної реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції АРК скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON], здійснену на підставі договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 11 вересня 2013 року, реєстр №1908, за [PERSON] на вказану квартиру, здійснену згідно договору купівлі - продажу від 17.09.2013 року, реєстр №3454, та здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. Стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду в сумі 5000 гривень та судові витрати по справі. Позовні вимоги мотивовані тим, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] за договором купівлі - продажу від 04 вересня 2001 року в період шлюбу з позивачкою. За рішенням Ялтинського міського суду АРК від 17 квітня 2007 року майно було поділено між подружжям і за [PERSON] було визнано право власності на ? частку цієї квартири. Маючи намір продати належну їй частку, позивачка в установленому законом порядку, в липні 2013 року направила повідомлення [PERSON] з пропозицією викупити її частку. Не отримавши відповіді, зайнялась продажем майна самостійно. Однак з'ясувалось, що квартира вже продана. [PERSON] продав за 117 000 гривень всю квартиру [PERSON], який у свою чергу продав її [PERSON]. Дізнавшись про дані обставини, позивачка негайно звернулась до суду з даним позовом. Просить визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири в частині продажу [PERSON] належної їй ? частки, оскільки продавець не мав права відчужувати чуже майно. В частині продажу [PERSON] належної йому ? частки квартири, просила перевести на неї права та обов'язки покупця, оскільки продаж здійснено з порушенням її права переважної покупки спільного майна. На депозитний рахунок суду позивачка внесла вартість ? частки цієї квартири за договором, і просила виплатити ці кошти покупцю, а за нею визнати право власності на всю квартиру. Вважає, що [PERSON] завдав їй моральну шкоду, незаконно розпорядившись її майном, яку позивачка оцінює в сумі 5000 гривень і просить суд стягнути названу суму з [PERSON] на її користь. Оскільки квартира двічі була продана, і повернення її у власність позивачки пов'язано з необхідністю внесення відповідних змін до реєстру прав власності на нерухоме майно, просить суд в порядку ст.217 ЦПК України вказати в рішенні порядок його виконання, зазначивши про скасування державної реєстрації права власності за попередніми власниками - [PERSON] і [PERSON] та про здійснення такої реєстрації за нею. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив суду, що [PERSON] ніяких протиправних дій не вчиняв, а вважав, що спірна квартира належить йому на праві власності в цілому, оскільки [PERSON] не зареєструвала за собою право власності у державному реєстрі, про що його повідомила нотаріус [PERSON]. Формуючи витяг з реєстру перед посвідченням договору купівлі - продажу, який [PERSON] мав намір укласти з [PERSON], приватний нотаріус [PERSON] повідомила, що вся квартира зареєстрована за продавцем, що й стало підставою для її відчуження. [PERSON] вважав, що [PERSON] не зареєструвала рішення суду про визнання за нею права власності на ? частку квартири за собою. Крім того, просив звернути увагу на той факт, що згідно реєстраційної справи, наданої реєстраційною службою, спірне майно є предметом іпотеки, що також є підставою для відмови у позові. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не надали. Третя особа приватний нотаріус Ялтинського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про місце, день та час розгляду справи повідомлена. У раніш проведеному судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала і просила суд скасувати посвідчений нею договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] від 11 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], оскільки припустилась помилки. Представник продавця надав їй оригінал договору купівлі - продажу квартири від 04 вересня 2001 року, який був зареєстрований Ялтинським бюро технічної інвентаризації, і з якого слідувало, що вся квартира належить на праві власності [PERSON]. Той факт, що на час купівлі квартири [PERSON] перебував у шлюбі з позивачкою, представник продавця не повідомив, надавши заяву, що [PERSON] на той час був не одружений. Відповідно, ніяких відомостей про наявність рішення суду про поділ спільного майна подружжя, їй також ніхто не надав. Про належність ? частки спірної квартири позивачці, їй стало відомо після направлення уточнюючого запиту до Ялтинського бюро технічної інвентаризації , вже після посвідчення договору. З метою виправлення помилки, вона звернулась з письмовою пропозицією до сторін договору і запропонувала їм відмовитись від нього, однак пропозиція була проігнорована. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON]. надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив вирішити спір на розгляд суду. Представник третьої особи Реєстраційної служби Ялтинського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не надав. Вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено судом, 17 квітня 2007 року Ялтинський міський суд АРК постановив рішення по цивільній справі №1-1507/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна і визнання права власності на ? частка квартири, яким задовольнив позов. За [PERSON] визнано право власності на ? частку квартири [ADDRESS]. ? частка вказаної квартири залишена у власності [PERSON]. Право власності [PERSON] на вказану частку квартири зареєстровано Комунальним підприємством «Ялтинське бюро технічної інвентаризації» 05.06.2007 року в Книзі 8г,с.5, номер запису 86, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності, оригінал якого досліджено судом в судовому засіданні. Таким чином, спірна квартира стала об'єктом права спільної часткової власності [PERSON] і [PERSON] (а.с.5). 28 травня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції АРК шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис №208. Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим 16 вересня 2008 року (а.с.9). 23 серпня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] передано [PERSON] заяву [PERSON] про намір продати належну їй на праві власності ? частку квартири [ADDRESS], за 159860 гривень. Заява була передана поштою із зворотним повідомленням та отримана [PERSON] 27 серпня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом від 01 жовтня 2013 року, реєстр №2988 (а.с.10). 11 вересня 2013 року приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], реєстр №1908, згідно якого продавець - [PERSON], від імені якого діяв представник по довіреності [PERSON], передав у власність, а покупець - [PERSON], прийняв і оплатив вказану квартиру. Пунктом 2.1. договору встановлено, що продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 117000 гривень. Вартість квартири згідно Звіту про незалежну оцінку майна, виконаного ТОВ «Південні зірки» становить 117000 гривень, що також підтверджено приватним нотаріусом [PERSON] (а.с.28). 17 вересня 2013 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив вказану квартиру і сплатив за неї 81106 гривень, що підтверджується договором купівлі - продажу, посвідченим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр №3454. Як зазначено у договорі, оціночна вартість об'єкту, за даними Звіту про незалежну оцінку квартири, складеного 12 вересня 2013 року приватним підприємством Експертна фірма «Ас - Експерт», становить 81106 гривень (а.с.24-25). У відповідності із ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний об'єм цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину повинно бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом і бути направлений на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Правочин являється правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо його не визнано судом недійсним. Згідно положень ст. 215 ЦК України, не дотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) названих вимог, встановлених ч.1-3,5-6 ст.203 ЦК України, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа оспорює його дійсність з підстав, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Ст.216 ЦК України встановлені правові наслідки недійсності правочину, зокрема, що недійсний правочин не створює правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. При недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона отримала на виконання такого правочину. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитки чи моральну шкоду, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Вказані правові наслідки застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину можуть бути пред'явлені будь - якою заінтересованою особою. Суд може застосувати такі наслідки і за власною ініціативою. У відповідності із приписами Верховного Суду України, викладеними у постанові №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» реституція, як спосіб захисту цивільних прав застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Норма частини першої ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає такій реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації, що передбачено ст.ст.19,27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Згідно ст.317 ЦК України власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника і місцезнаходження майна. Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії у відповідності із законом. Право власності являється непорушним, що встановлено ст.321 ЦК України. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Таким чином, відчуження [PERSON] ? частки квартири [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON], здійснено з порушенням встановленого законом порядку, оскільки [PERSON] не мав прав розпоряджатися майном, яке йому не належить. Відповідно, договір купівлі - продажу квартири від 11.09.2013 року, між [PERSON] і [PERSON] стосовно продажу належної [PERSON] ? частки має бути визнаний недійсним, а відчужене майно підлягає поверненню власнику. При цьому, [PERSON], як співвласник квартири, якому належить на праві власності ? її частки, міг укласти договір купівлі - продажу стосовно своєї частки квартири. При цьому він зобов'язаний був дотримуватись вимог, встановлених ст. 362 ЦК України. Так, при продажі частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, і на інших рівних умовах, крім випадків продажу майна з публічних торгів. Продавець частки в праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну і інші умови, на яких він її продає. У разі порушення переважного права купівлі співвласник може пред'явити до суду позов про переведення на нього прав і обов'язків покупця. Одночасно позивач зобов'язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму, яку за договором повинен сплатити покупець. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про переведення на неї прав і обов'язків покупця за договором купівлі - продажу квартири [ADDRESS], який було укладено 11 вересня 2013 року між [PERSON] і [PERSON] в частині відчуження [PERSON] належної йому на праві власності частки квартири, засновані на законі і підлягають задоволенню. [PERSON] на виконання вимог ст.362 ЦК України перерахувала на депозитний рахунок Ялтинського міського суду 58500 гривень, що відповідає вартості ? частки спірної квартири, згідно умов договору. У відповідності із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо у відповідності із статтею 388 цього кодексу майно не може бути витребувано в нього. Ст.387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка заволоділа ним незаконно, без відповідної правової підстави. Згідно положень ст.388 ЦК України якщо майно по відплатному договору придбано у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: було втрачене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або у особи, якій він передав майно у володіння; вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі, іншим шляхом. Оскільки суд прийшов до висновку, що договір купівлі - продажу від 11 вересня 2013 року відносно належної позивачці ? частки спірної квартири є недійсним, а в частині відчуження іншої половини квартири за цим договором на неї необхідно перевести права і обов'язки покупця, то передача у власність всієї квартири [PERSON] - останньому власнику, відбулась не з волі [PERSON], відповідно, квартира може бути витребувана з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивачки. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача [PERSON] з приводу того, що наявність обтяження щодо спірної квартири відповідно до договору іпотеки 27 листопада 2013 року є перешкодою для набуття позивачем майнових прав на спірне майно, оскільки зазначене обтяження нерухомого майна не виключає можливість поновлення порушених прав власності позивача з вищевикладених підстав. Стосовно позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь з [PERSON] моральної шкоди в сумі 5000 гривень, суд приходить до висновку, що позивачка не довела в чому саме полягали її моральні страждання та чим це підтверджується. Позивачка не надала суду докази на підтвердження того, що [PERSON] завдав їй таку шкоду, та виходячи з чого вона оцінює її у заявленій сумі, тому у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди їй слід відмовити. Також суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні вимог про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS], оскільки ці вимоги не засновані на законі. Право власності [PERSON] на спірну квартиру підлягає державній реєстрації в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» на підставі рішення суду про витребування на її користь з чужого незаконного володіння [PERSON] спірної квартири. На підставі викладеного і

Outcome: partial