Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

Адвокат Козик В.Є. звернувся до суду в інтересах заявника [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просив видати обмежувальний припис, яким заборонити [PERSON] строком на шість місяців: 1) перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] ; 2) наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання [PERSON] ; 3) особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у не відомому для нього місці, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, 4) вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, окрім як в судах. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] , 1946 року народження, проживає за адресою [ADDRESS] . На тому самому подвір`ї проживає [PERSON] , який є колишнім зятем [PERSON] та з яким на даний момент дочка заявника вирішує цивільні спори у судовому порядку. У результаті тривалих судових процесів між заявником та заінтересованою особою існує конфлікт. [PERSON] неодноразово здійснював домашнє насильство по відношенню до колишньої тещі, що виражалось у словесних образах на її адресу та погрозах застосування фізичного насильства, намагаючись таким чином вплинути на колишню дружину, яка перебуває за кордоном. 19.06.2019 р. близько 23 год. [PERSON] вийшла зі свого будинку на подвір`я, щоб зачинити вхідні ворота. В цей момент [PERSON] , який також знаходився на території їх спільного подвір`я, з метою залякування останньої натравив на неї свою собаку породи «німецька вівчарка», внаслідок чого [PERSON] спричинено тілесні ушкодження у виді численних рваних ран верхніх та нижніх кінцівок, черевної порожнини, тулуба та обличчя, що призвело до численних крововиливів та значних дефектів тканин та життєво-важливих органів. При цьому в момент заподіяння собакою тілесних ушкоджень [PERSON] на крики останньої про допомогу [PERSON] ніяким чином не реагував, лише спостерігав за усім та віддав команду собаці припинити напад лише в той момент, коли заявник ледь не втратила свідомість від больового шоку та втрати крові. 21.06.2019 р. адвокатом Козиком В.Є. було подано заяву до Тисменицького відділу поліції про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КК України. Того ж дня за даним фактом СВ Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області було внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 12019090250000242. [PERSON] неодноразово систематично словесно погрожував [PERSON] фізичною розправою та залякував її для того, щоб вона забрала заяву з Тисменицького ВП ГУНП в Івано-Франківській області. Як пізніше стало відомо заявнику, невстановлені особи отруїли собаку, яка її покусала, однак [PERSON] вважає, що це зробила вона і відкрито погрожує [PERSON] та її дочці [PERSON] фізичною розправою. Враховуючи всі обставини заявник вважає, що у інший спосіб, як видати обмежувальний припис, запобігти застосуванню щодо неї насильства неможливо. Представник заявника - адвокат Козик В.Є. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати на основі наявних доказів без участі заявника та її представника. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суду про причини неявки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. У відповідності з вимогами п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно п. 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.3 вказаного Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Згідно п.2 ч.1 ст.24 вказаного Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. У відповідності з вимогами ч.2 ст.26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно вимог ч.4 ст.26 Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Судом встановлено, що 21.06.2019 р. у Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 12019090250000242 зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Відповідно до витягу з ЄРДР ( а.с.8) 19.06.2019 р. близько 23 год. по [ADDRESS] заінтересована особа [PERSON] натравив свою собаку породи «німецька вівчарка» на заявника [PERSON] , внаслідок чого собака покусала [PERSON] , і остання отримала тілесні ушкодження. [PERSON] визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні. Суд погоджується з доводами заявника про те, що обставини здійснення заінтересованою особою відносно заявника психологічного насильства об`єктивно не передбачали присутності свідків та можливості фіксації нею протиправних дій кривдника, враховуючи обґрунтовані побоювання заявника, що такі її дії можуть спровокувати кривдника до більш радикальних та непередбачуваних дій, які можуть становити небезпеку її здоров`ю та життю. З огляду на те, що заявника слід вважати постраждалою особою у відповідності з вимогами п.8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», згідно якого особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі, - суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для вжиття спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а саме видачі обмежувального припису стосовно кривдника. Оскільки встановлено, що заявник та заінтересована особа проживають на спільному подвір`ї у різних житлових будинках, суд відмовляє у накладенні першої заборони щодо перебування у місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] та частково задовольняє другу заборону, що стосується наближення до місця проживання [PERSON] на відстань не 50 метрів, як просила заявник, а 10 метрів. Згідно ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі наведеного, відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial