Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Адвокат Сніжко П.В., який діє в інтересах позивачки [PERSON] на підставі ордеру серії АХ №1025600 на надання правничої (правової) допомоги від 25 вересня 2020 року, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього на користь [PERSON] суму матеріальної шкоди в розмірі 18 614 гривень, спричиненої залиттям квартири [ADDRESS] , та судові витрати. В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що позивачка [PERSON] \~є власником\~квартири [ADDRESS] ,\~на підставі\~свідоцтва про\~право власності\~на нерухоме\~майно від\~18\~березня 2010\~року,\~виданого Червонозаводською\~районною у\~м.\~Харкові радою.\~29\~листопада 2019\~року в\~квартирі [ADDRESS] проводилися ремонті роботи. Так, під час проведення демонтажних робіт було пошкоджено трубопровід холодного водопостачання, що призвело до затоплення квартири позивачки, що встановлено актом КП «Жилкомсервіс» від 29 листопада 2019 року. 10 грудня 2019 року комісією КП «Жилкомсервіс» дільниця №59 складено акт, з якого вбачається, що під час обстеження квартири [ADDRESS] , встановлено, що в коридорі на стелі наявні сліди залиття, на стінах сирі плями, пошкоджено міжкімнатні двері в жилих кімнатах, паркетне покриття, у ванній кімнаті частина плитки обвалилася, а частина плитки відшарувалася від стіни. Згідно з експертним висновком причиною руйнування кахлю на стіні ванної кімнати появи тріщини між панелями фризу та висипання сколів бетону і цементного розчину на натяжній стелі коридору та у кімнаті, суміжної з ванною кімнатою, може бути поступове руйнування водою конструктивних елементів будівлі внаслідок затоплення квартири. Відповідно до звіту про оцінку майна матеріальний збиток внаслідок залиття водопровідною водою квартири [ADDRESS] складає 18614 гривень, який позивачка просить стягнути з відповідача. Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від суду від 23 листопада 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивачки у судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 23 листопада 2020 року враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч.4 ст.223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено,\~що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 березня 2010 року, виданого Червонозаводською районною у м. Харкові радою, володіє на праві приватної власності квартирою [ADDRESS] . 29\~листопада 2019\~року відбулося залиття належної позивачці квартири [ADDRESS] з розташованої поверхом вище квартири [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження від 29 листопада 2019 року та 10 грудня 2019 року, складеними працівниками КП «Жилкомсервіс» Основ`янського району, дільниця №59 у складі: начальник дільниці № 59 Гончаренко Н.Б., інженер дільниці № 59 [PERSON] , слюсар ВДС КП «Харківводоканал» Євтушенко А.В. Як слідує зі змісту акту обстеження житлового будинку [ADDRESS] від 29 листопада 2019 року комісією встановлено, що 29 листопада 2019 у квартирі [ADDRESS] , що розташована в третьому під`їзді, проводились ремонтні роботи, виконане перепланування, розбита цегляна кладка штроби, де проходять стояки трубопроводів гарячого, холодного водопостачання та каналізації, на цегляній кладці штроби відсутня цегла. При огляді штроби з квартири [ADDRESS] на рівні п`ятого поверху виявлено пошкодження трубопроводу холодного водопостачання. З метою запобігання подальшого залиття працівниками КП «Харківводоканал» перекритий кран на стояку холодного водопостачання квартир. Відповідно до акту обстеження від 10 грудня 2019 року під час обстеження квартири [ADDRESS] , що розташована на 4 поверсі в третьому під`їзді, виявлено, що в коридорі на стелі наявні сліди залиття, на стінах на шпалерах сирі плями, піддались залиттю приміщення ванної кімнати та туалету, внаслідок залиття пошкоджені дерев`яні двері у двох житлових кімнатах, паркетне покриття, площею приблизно 2 м2 у кожній кімнаті, на стінах біля дверей є сірі плями на шпалерах. \~ \~ \~ \~21\~лютого 2020\~року працівниками\~КП «Жилкомсервіс»\~Основ`янського району,\~дільниця №59\~у складі\~ начальник\~дільниці №\~59\~ [PERSON] ,\~інженер дільниці\~№ 59\~ [PERSON] ,\~мастер дільниці\~№ 59\~ [PERSON] \~складений акт\~обстеження,\~відповідно до\~якого у\~квартирі [ADDRESS] у ванній кімнаті відсутня частина керамічного кахлю, частина керамічного кахлю відшарувалась від стіни, що, зі слів власника квартири, є наслідками залиття, яке мало місце 29 листопада 2019 року. Зі змісту Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . На замовлення\~позивачки 11\~травня 2020\~року ПП\~«АС-ТЕРРА»\~був виконаний\~звіт про\~оцінку майна,\~відповідно до\~якого розмір\~матеріального збитку,\~спричиненого залиттям\~водопровідною водою\~квартири за\~адресою:\~ [ADDRESS] становить 18614 гривень. Згідно з висновком про технічний стан конструкцій квартири [ADDRESS] , виконаного ТОВ «ТЕРА-ХАРКІВ», основною причиною руйнування кахлю на стіні ванної кімнати, появи тріщини між панелями фризу та висипання сколів бетону і цементного розчину на натяжні стелі коридору та у кімнаті, суміжної з ванною кімнатою квартири [ADDRESS] (4-й поверх) може бути поступове руйнування водою конструктивних елементів будівлі внаслідок затоплення з квартири [ADDRESS] та наступний тривалий ударно-вібраційний вплив, викликаний руйнуванням існуючих стін та утворенням ніші, не передбаченої проектом будівництвом цього будинку, внаслідок проведення ремонтних робіт у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Положеннями частини другої статті 13 ЦК України установлено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом ч. 2 ст. 1166 ЦК України цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З аналізу вказаних правових норм слідує, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2018 року у справі справа № 759/4781/16-ц, дотримуючись зазначеної правової позиції, дійшов висновку, що з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. За правилами ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ч.2 ст.383 ЦК України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, налагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні потерпілому заподіяних збитків грішми, на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Виходячи з аналізу наведених норм, суд приходить до висновку, що повне відшкодування шкоди можливе лише у випадку відшкодування потерпілій стороні всіх витрат, які необхідно понести потерпілій для відновлення її квартири у зв`язку з залиттям. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Пунктом 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 встановлено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого наведена у додатку № 4 до вказаних Правил. Згідно з додатком № 4 вказаних правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) має містити відомості: про дату та місце його складання; склад комісії; адресу, за якою трапилось залиття; описуються подія та наслідки події (що залито, обсяги робіт, ушкодження); причина залиття; висновки та рекомендації комісії; відомості про особу, яка заподіяла шкоду; підписи членів комісії. Крім того, з вказаним актом мають бути ознайомлені мешканці квартир. В Акті про залиття обов`язково описується що трапилося і які наслідки (що залите, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено, чітко зазначається причини залиття (несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.). Тобто, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка, відповідно до укладеної угоди, є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акту присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність. В такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи підписувати складений акт відмовилися та зазначити причини такої відмови. Основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення причин залиття, та осіб, відповідальних за спричинену шкоду. Надані стороною позивача в якості доказів акти обстеження від 29 листопада 2019 року, 10 грудня 2019 року та від 21 лютого 2020 року, складені відповідною комісією КП «Жилкомсервіс», підписані членами комісії, отже можуть бути покладені в основу висновку про причини затоплення квартири позивачки. Тобто, надані позивачкою акти за формою та змістом відповідають встановленій формі, не суперечать іншим доказам у справі, а наведені в них дані відповідачем не спростовані. Враховуючи обставини та висновки, зазначені у актах обстеження від 29 листопада 2019 року, 10 грудня 2019 року та від 21 лютого 2020 року, звіті про оцінку майна, суд приходить до висновку, що позивачка по справі довела той факт, що залиття квартири відбулось з вини відповідача. Суд вказує, що самі по собі акти є одним із доказів, що підтверджують факт заподіяння шкоди, і зазначені в них обставини не спростовані відповідачем, як і не спростовано належними та допустимими доказами вини останнього у залитті квартири позивачки, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Тким чином, судом встановлено факт залиття квартири позивачки та розмір завданої шкоди її майну, що підтверджується належними та допустимими доказами, отже загальний розмір матеріальних збитків, заподіяних позивачці внаслідок залиття її квартири, яке мало місце 29 листопада 2019 року, становить 18614 гривень та підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та необхідність їх задоволення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved