Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом в якому просили: зобов*язати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у користуванні ними прибудинковою територією по проходу та проїзду до квартири №4 житлового будинку №22 по вул. Нехаєнка в м.Харкові шляхом відновлення стану земельної ділянки для безперешкодного і вільного задоволення потреб позивачів, та шляхом демонтажу шиферної огорожі, яка встановлена на прибудинковій території житлового будинку № 22 по вул.. Нехаєнка в м.Харкові; зобов*язати відповідача не чинити в подальшому перешкоди у користуванні позивачами прибудинковою територією житлового будинку № 22 по вул. Нехаєнка в м.Харкові; стягнути з відповідача сплачений судовий збір. В обґрунтування позову позивачі вказали, що [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 27.12.2012р. є власником квартири № 4 в житловому багатоквартирному будинку № 22 по вул.. Нехаєнка в м.Харкові. Позивач [PERSON] є матір*ю позивача [PERSON] та користувачем квартири № 4. Відповідач [PERSON] є власником квартири №3 вказаного будинку, яка без будь-якої дозвільної документації захватила частину прибудинкової території та побудувала шиферну огорожу, якою перегородила проїзд до їх квартири з вулиці Нехаєнка. Вказані будівельні роботи, які здійснила відповідач, негативним чином вплинули на умови проживання позивачів в квартирі, зокрема хворої [PERSON], яка часто викликає швидку медичну допомогу, але машина не має можливості під*їзду до квартири позивачів. Інші спеціальні машини також не мають можливості дістатись до помешкання позивачів. Позивачі також зазначили, що через дії відповідача вони позбавлені можливості повноцінно користуватись власною квартирою, відповідач [PERSON] постійно створює перешкоди позивачам у користуванні прибудинковою територією. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на ст.ст. 316,317,321, 391 ЦК України та на порушення відповідачем права позивачів, передбачене ст. 319 ЦК України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з*явилась, надала письмову заяву з проханням слухати справу без її присутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та вказала, що позивачі не надали до суду доказів про порушення з її боку їх права на квартиру, яка є в їх власності. Прибудинкова територія позивачам у власність не передавалась. Крім того, відповідач також вказала, що придбала свою частину будинку разом з огорожею. Представник третьої особи - Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області в судовому засіданні просив винести рішення згідно діючого законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У своїй позовній заяві позивачі посилаються на ст.ст. 321, 391 ЦК України. Вказані статті передбачають права власника та спосіб захисту порушеного права власника. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2012р., зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.12.2012р., належить квартира [ADDRESS]. Вказана квартира згідно наданого технічного паспорту є квартирою посімейного спільного заселення. Квартира [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 04.06.2004р., зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 22.06.2004р.. Позивачами не надано до суду належних та допустимих документів, що підтверджують їх право власності на прибудинкову територію. В наданій до суду копії договору купівлі-продажу немає жодного посилання на те, що до квартири надається частина земельної ділянки коло квартири. Згідно до ст. 42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Статтею 125 ЗК України також передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Ні позивачі ні відповідач не набули права власності на земельну ділянку, де розташована шиферна огорожа, тому, суд не вбачає можливості до вирішення питання про порядок користування прибудинковою територією вирішувати питання про усунення перешкод у користуванні якою-небудь часткою земельної ділянки шляхом зносу огорож, які були зведені. Таким чином, позивачами не надано до суду належних та допустимих доказів та землевпорядних документів про те, що між співвласниками багатоквартирного будинку № 22 по вул.. Нехаєнко в м.Харкові визначений порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок та прибудинковою територією. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України\~у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Таким чином, чинне законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, крім передбаченого ч. 3 ст. 376 ЦК України випадку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Вирішуючи спір між сторонами, суд дійшов до висновку, що огорожа-паркан збудована відповідачем [PERSON] є самочинним будівництвом та не є об'єктом правового захисту. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Доказів того, що вказана огорожа збудована у встановленому законом порядку, матеріали справи не містять. Матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач [PERSON] самовільно захватила частину прибудинкової території біля будинку № 22 по вул.. Нехаєнка в м.Харкові. Виходячи з викладеного вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed