Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] мотивувала вимоги тим, що 11.04.2008 року за рішенням третейського суду придбала у [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 0520682803:02:002:0137 по вул. Ружилівській в с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області, яка належала попередньому власнику на підставі державного акту ЯА 397587, виданого 14.10.2005 року [PERSON] районним відділом земельних ресурсів. На підставі рішення суду [PERSON] одержала державний акт ЯЖ № 268172, виданий 27.05.2008 року управлінням земельних ресурсів у [PERSON] районі Вінницької області. В червні 2014 року вона дізналась, що її ділянка накладається з іншою ділянкою, яка належить [PERSON] Так, 29.07.2005 року [PERSON] за нотаріально посвідченими договорами придбала ділянку № 92 по вул. Д.Нечая в м. Вінниці, площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510100000:03:059:0058, що належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності, виданого [PERSON] міською радою народних депутатів 18.05.1998 року на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів № 1416 від 25.12.1997 року, а також придбала ділянку № 93 по вул. Д.Нечая в м. Вінниці, площею 0,1000 га, кадастровий номер 0510100000:03:059:0059, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН, виданого [PERSON] міською радою народних депутатів 16.08.1999 р. на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів № 1143 від 04.11.1997 року. На підставі вказаних договорів [PERSON] отримала державний акт на право власності на всю земельну ділянку серії ЯА № 923250, виданий [PERSON] міським управлінням земельних ресурсів 15.11.2005 р. Позивач [PERSON] вважає, що земельні ділянки № 92 і № 93 по вул. Д.Нечая в м. Вінниці попередні власники [PERSON] та [PERSON]М одержали неправомірно. Так, на час прийняття рішень виконкомом [PERSON] міськради № 1416 від 25.12.1997 року та № 1143 від 04.11.1997 року діяв [PERSON] України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року, згідно якого питання розпорядження земельними ділянками вирішувалось виключно на пленарних засіданнях рад, а повноваження виконавчих комітетів були звужені. Стаття 33 Закону має вичерпний перелік повноважень, що належали виконавчим органам сільських, селищних, міських рад, а в питаннях розпорядження землею виконавчий комітет мав лише дорадчі функції (підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування) та виконавчі функції (видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею). Оскільки право власності набуте [PERSON] та [PERSON] незаконно, вони не мали права відчужувати земельні ділянки, в зв`язку з чим оскаржувані договори купівлі-продажу є недійсними відповідно до ст. 215 ЦК України. Через ці обставини державний акт, виданий [PERSON], підлягає скасуванню. Крім того, 20.05.2016 року [PERSON] доповнила підстави позову, і вважає, що державний акт [PERSON] також є недійсним через те, що виданий без погодження меж із суміжними землекористувачами, зокрема із Луко-Мелешківською сільрадою, а в протоколі обстеження та погодження межі земельної ділянки від 29.08.2005 року відсутній підпис і печатка голови квартального комітету. Позивач [PERSON] просила визнати незаконним рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів № 1416 від 25.12.1997 р. про надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки № 92 площею 0,1000 га, розташованої в м. Вінниці по вул. Д.Нечая, та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії ВН, виданий [PERSON] міською радою народних депутатів 18.05.1998 року на підставі цього рішення. Визнати незаконним рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів № 1143 від 04.11.1997 року про надання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки №93 площею 0,1000 га, розташованої в м. Вінниці, вул. Д.Нечая, 93 та скасувати державний акт на право приватної власності на землю серії ВН, виданий [PERSON] міською радою народних депутатів 18.05.1998 року на підставі цього рішення. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 92 по вул. Д.Нечая в м. Вінниці, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] 29.07.2005 року за реєстровим № 4598. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 93 по вул. Д.Нечая в м. Вінниці, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] 29.07.2005 року за реєстровим № 4594. Скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 923250, виданий [PERSON] міським управлінням земельних ресурсів [PERSON] міської ради 15.11.2005 р. [PERSON] на земельну ділянку № 92, № 93 по вул. Д.Нечая в м. Вінниці, кадастровий номер 0510100000:03:059:0058, 0510100000:03:059:0059. Ухвалою суду від 18.04.2016 року залучено до участі в справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], а також третіх осіб без самостійних вимог [PERSON], [PERSON] Ухвалою суду від 25.07.2016 року залучено управління Держгеокадастру у м. Вінниці в якості співвідповідача у справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила також врахувати, що виконком [PERSON] міської ради розпорядився ділянками, які ще з 90-х років належали мешканцям села Лука-Мелешківська [PERSON], [PERSON], [PERSON] Земля оброблялась та на ній були розташовані багаторічні насадження і будівлі і вона не могла передаватись у власність іншим особам. Земельні ділянки, власниками яких стала [PERSON], були виділені [PERSON] та [PERSON] із порушенням, оскільки делегування повноважень від [PERSON] міської ради її виконавчому органу на підставі рішення від 05.11.1994 року суперечило Закону України «Про місцеве самоврядування». Через те, що [PERSON] набула у власність земельні ділянки неправомірно, просила визнати недійсними відповідні договори купівлі-продажу та державні акти. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, оскільки право міської ради на передачу повноважень виконавчим органам було визначене Земельним кодексом України в редакції 1990 року, який був чинним на момент виникнення правовідносин. В зв`язку з цим 05.11.1994 року [PERSON] міська рада передала виконкому повноваження щодо передачі ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому ст.ст. 17, 19 ЗК України, видачі державних актів на право власності та постійного користування, укладення договорів оренди тощо. Межі земельної ділянки м. Вінниці були визначені державним актом на право користування землею, виданого виконавчим комітетом [PERSON] обласної ради депутатів трудящих від 15.12.1962 року, а також постановою Верховної Ради України від 19.06.2003 року № 1014-ІV про зміну меж м. Вінниці. Надала письмові заперечення (а.с. 108-109). Представник відповідача [PERSON] міської ради - [PERSON] позов не визнав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, подав письмові заперечення (а.с. 58-59, 162-163). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала письмові заперечення (а.с. 136-137). Представник управління Держгеокадастру у м. Вінниці Вінницької області [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала письмові заперечення на позовну заяву. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] позов підтримав, суду пояснив, що він з 90-х років обробляє ділянку, яку йому виділила Луко-Мелешківська сільрада як учаснику бойових дій, а в 1998 році він приватизував свою ділянку. На ній розташовані дерева, садові будівлі, проведена електрика, ділянка огороджена парканом. Сусідами по ділянці є [PERSON] та [PERSON], а [PERSON], [PERSON] і [PERSON] він ніколи не бачив і не знає. В 2014 році він дізнався, що земельна ділянка [PERSON] повністю накладається на його ділянку, оскільки рішенням виконкому незаконно була виділена [PERSON] та [PERSON], тому він звертався до міської ради з метою вирішення спірної ситуації, проте його заява не задоволена. Просив захистити його права і права позивача. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] позов підтримала, просила його задоволити. Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до рішення третейського суду від 11.04.2008 року у справі № 3/62-08 [PERSON] набула право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га по вул. Ружилівській в с. Лука-Мелешківська Вінницького району Вінницької області, кадастровий номер 0520682803:02:002:0137. Ділянку вона придбала у [PERSON], останній ділянка належала на підставі рішення Луко-Мелешківської сільради від 25.01.2005 року, про що виданий державний акт ЯА № 397587. 27.05.2008 року управлінням земельних ресурсів у [PERSON] районі [PERSON] був виданий державний акт ЯЖ268122. Відповідно до рішення виконкому [PERSON] міської ради № 1416 від 25.12.1997 року громадянці [PERSON] була передана безоплатно у приватну власність земельна ділянка № 92, площею 0,1000 га по вул. Д.Нечая в м. Вінниці, яка надана їй була згідно з рішенням від 27.06.1996 року № 504 для будівництва і обслуговування житлових будинків. 18.05.1998 року [PERSON] міською радою був виданий [PERSON] державний акт. Відповідно до рішення виконкому [PERSON] міської ради №1143 від 04.11.1997 року громадянину [PERSON] була передана безоплатно у приватну власність земельна ділянка № 93 по вул. Д.Нечая в м. Вінниці, площею 0,1000 га, яка надана була йому для будівництва і обслуговування житлових будинків згідно рішення № 586 від 20.07.1997 року. 16.08.1999 року [PERSON] міською радою був виданий [PERSON] державний акт. 29.07.2005 року [PERSON], за договорами купівлі-продажу № 4598 від 29.07.2005 року та № 4594 від 29.07.2005 року, посвідченими нотаріусом, придбала у [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки по вул. Д.Нечая, № 92 та № 93, кадастрові номери 0510100000:03:059:0058, 0510100000:03:059:0059 відповідно та 15.11.2005 ро ку отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,2000 га. 18.11.2015 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № ОС 180 [PERSON] торгово-промисловою палатою (експерт [PERSON]Є.) у справі № 127/9859/16-ц експертом було встановлено, що земельна ділянка [PERSON] частково суміщається з земельною ділянкою 0520682803:02:002:0137, площею 0,1000, що належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЖ № 268172 від 27.05.2008 року, площа суміщення 415 кв.м. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що в 2014 році [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання недійсним та скасування рішення Луко-Мелешківської сільради від 25.01.2005 року в частині затвердження технічної документації та видачі державного акту [PERSON] і визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА № 397587, виданого на ім`я [PERSON] та державного акту ЯЖ 268172, виданого на ім`я [PERSON] Справа № 127/9859/16-ц перебуває в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області і рішення у справі за позовом [PERSON] не ухвалене. Разом з тим, позивач вважає що і її права порушені [PERSON] та [PERSON] міською радою. Підставою для визнання незаконними рішень виконкому [PERSON] міськради від 25.12.1997 року, від 04.11.1997 року про передачу земельних ділянок у власність [PERSON] та [PERSON] відповідно позивач зазначила, що виконком не мав повноважень на розпорядження землями, оскільки на час прийняття цих рішень діяв [PERSON] України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року, згідно якого питання розпорядження земельними ділянками вирішувалось виключно на пленарних засіданнях рад, а повноваження виконавчих комітетів були значно звужені, тому делегування повноважень виконавчому органу не допускалось. Проте, суд враховує, що на момент прийняття рішень виконкомом про передачу у власність ділянок [PERSON] та [PERSON] діяв Земельний кодекс України від 18.12.1990 року (в редакції від 13.03.1992 року), в статті 3 якого визначено, що розпоряджаються землею ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування і вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Тому 05.11.1994 року на 2 сесії 22 скликання [PERSON] міська рада передала виконкому міської ради повноваження щодо передачі земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому ст. 17 та 19 Кодексу, видачі державних актів на право власності та постійного користування та укладення договорів оренди тощо. Станом на 12.06.1997 року набув сили [PERSON] України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до ст. 26 якого питання регулювання земельних відносин вирішувалось виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Разом з тим, рішення [PERSON] міської ради від 05.11.1994 року не оскаржене, тому підстав для визнання незаконними рішень виконкому [PERSON] міської ради № 1416 від 25.12.1997 року, № 143 від 04.11.1997 року немає. Таким чином, виконавчий комітет діяв виключно в межах повноважень та згідно чинного на той час Земельного кодексу України. В підтвердження позовних вимог в частині неправомірності рішень виконавчого комітету [PERSON] міської ради позивач надала висновок науково-правової експертизи при Інституті держави і права ім. В.М. Корецького НАН України, відповідно до якого право розпорядитись землями територіальної громади м. Вінниці та прийняти рішення про передачу у власність [PERSON], [PERSON] земельних ділянок мала право виключно [PERSON] міська рада, а не її виконавчий комітет відповідно до ст.ст. 33, 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також про те, що [PERSON] міська рада не мала права делегувати свої повноваження щодо питань регулювання земельних відносин виконавчому комітету, а мала в сесійному порядку прийняти власні рішення з означених питань. Суд приймає до уваги висновок, наданий науковцями, проте вважає, що він є одним із доказів у справі і оцінка йому надається відповідно до ст. 212 ЦПК України. При наданні висновку на замовлення представника позивача [PERSON] експертами не були враховані інші матеріали справи і конкретні обставини справи, зокрема наявність рішення [PERSON] міської ради від 05.11.1994 року, що має значення для кваліфікації правовідносин. Крім того, пунктом 13 постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 18.12.2009 року визначено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі в справі. Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача. [PERSON] міська рада і її виконавчий комітет є окремими юридичними особами. В позовній заяві позивач [PERSON] заявила вимоги до виконавчого комітету [PERSON] міської ради, проте під час судового засідання не заявила клопотання про залучення належного відповідача, хоча питання про коло осіб, які повинні брати участь у справі вирішувалось судом 18.04.2016 року. Наведені обставини є підставою для відмови в задоволенні позову в частині визнання незаконними рішень виконкому [PERSON] міської ради № 1416 від 25.12.1997 року та № 1143 від 04.11.1997 року. При вирішенні спору суд також враховує, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Разом з тим, позивач [PERSON]В не довела, що її право порушене відповідачами. Суд враховує, що [PERSON] набула право власності на спірну ділянку за рішенням суду 11.04.2008 року і 27.05.2008 року отримала державний акт. Попередній власник [PERSON] набула право власності на цю ж ділянку 25.01.2005 року, проте належних доказів, з якого часу ділянка перебувала в користуванні [PERSON], позивач не надала. В судовому засіданні 18.10.2016 року представник позивача [PERSON] повідомила, що на момент розпорядження землями виконавчим комітетом [PERSON] міської ради ці території за розпорядженням обласної ради народних депутатів № 59 від 24.10.1994 року перебували у віданні Луко-Мелешківської сільради і 18.04.1996 року рішенням сільради відведено ділянку із земель запасу сільради в розмірі 40 га під індивідуальну забудову жителям с. Лука-Мелешківська, працівникам районних служб та пільгових категорій жителів м. Вінниці і з того часу ділянками користувались [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а з 2008 року [PERSON]В.). Тому виконком розпорядився землями, які не належали територіальній громаді міста і на час надання земельних ділянок [PERSON] і [PERSON] вони вже перебували в користуванні інших осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], тому рішення міської ради також суперечить ст.ст. 19, 31, 32 ЗК України (в редакції 1990 року). Разом з тим, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Відповідно до ст. 27 ЦПК України до початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом надання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Оскільки підстави позову були усно змінені лише перед судовими дебатами, дані обставини не становили зміст позовних вимог, вони не досліджувались і не були предметом доказування протягом всього часу розгляду справи, оцінку даним обставинам суд не надає. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] про недійсність договорів купівлі-продажу від 29.07.2005 року № 4598, № 4594, а також скасування державного акту ЯА № 923250, за якими [PERSON] набула право власності на ділянки № 92, № 93 по вул. Д.Нечая в м. Вінниці, є похідними від вимог щодо незаконності рішень виконкому [PERSON] міської ради від 25.12.1997 р., від 04.11.1997 року, такі вимоги теж не підлягають задоволенню. Твердження позивача про незаконність державного акта [PERSON], оскільки він виданий без погодження меж із сусідніми землекористувачами та без погодження голови квартального комітету теж є безпідставним. Державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] видавався на підставі договорів купівлі-продажу від 29.07.2005 року № 4598, № 4594. Відповідно до наказу Держкомзему від 04.05.1999 року № 43 складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об`єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановних документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. П. 1.14 передбачено, що довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику або землекористувачу ділянки, про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, підписується власником або користувачем земельної ділянки, виконавцем робіт і представником районного (міського) відділу (управління) земельних ресурсів Держкомзему України. В матеріалах технічної документації зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] є протокол обстеження та погодження межі земельної ділянки, який погоджений представником міської ради і підписаний суміжними землекористувачами. Крім того, попередні власники [PERSON] і [PERSON] при оформленні ділянок у власність в 1997 році межі ділянок погодили в установленому порядку, про що складені відповідні акти. На момент видачі попереднім власникам ділянок державних актів вимог щодо підпису голови квартального комітету нормативно-правовими актами не передбачалось. При визначенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про граничні розміри компенсації за правову допомогу» і приймає до уваги докази понесення судових витрат, які надані сторонами. Так, представником відповідача адвокатом [PERSON], який відповідно до ст. 42 ЦПК України представляв інтереси [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги (а.с. 140), наданий розрахунок витрат на оплату правової допомоги від 22.09.2016 року і квитанція до прибуткового касового ордера № 217 від 22.09.2016 року, згідно яких загальна вартість робіт (послуг) становить 2900 грн. В звязку з тим, що в задоволенні позову [PERSON] відмовлено повністю, судові витрати в сумі 2900 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON]

Outcome: approved