Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

[PERSON] у своєму позові посилається на те, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належать їй на праві приватної власності. За цією адресою також зареєстрований її онук, [PERSON] , [INFO] , хоча фактично у зазначеному будинку не проживає більше 10 років. Будь-яких домовленостей між нею та відповідачем щодо користування житловим будинком не було. На даний час їй невідомо про те, де фактично проживає [PERSON] . У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований за даною адресою у неї виникли труднощі в оформленні субсидії. Просила суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак у прохальній частині позовної заяви просила розглянути справу без її присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] належним чином та завчасно повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не подав відзив на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень позивачки, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Передбачених ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.11.2011 року та копії Витягу про державну реєстрацію прав №32543990 від 16.12.2011 року, [PERSON] є одноосібним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Довідкою №543 від 23.06.2021 року, виданою Василівським старостинським округом Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у [ADDRESS] . Актом обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території Василівського старостинського округу №548 від 25.06.2021 року, складеним комісією у складі: діловода старостинського округу Дудник Ю.М. та інспектора-землевпорядника Мікірін Г.П. та свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , але фактично за даною адресою не проживає більше 10 років. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна має право на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися ним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно преамбули Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV відповідно до Конституції України даний Закон регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Частиною першою ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382-ІV визначено підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, у т.ч. на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частиною другою ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, відповідач фактично не проживає в житловому будинку позивачки без поважних причин та відсутній в ньому більше одного року. За таких обставин, є всі передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в належному позивачці житловому будинку, в тому числі і право на реєстрацію в ньому місця проживання, яка є похідною від наявності у відповідача права на користування житлом. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. На підставі ст.405 ч.2 ЦК України, ст.ст. 141, 263, 265, 268, 273, 280 ч.1, 282, 284, 287 ч.4, 288 ч.2, 289, 354, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд,-

Outcome: approved