Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

[PERSON], який діє в інтересах [PERSON] подав до суду позов з вимогами до відповідача про визнання за [PERSON] право користування жилим приміщенням кімнати [ADDRESS] мотивуючи тим, що [PERSON] з 24.09.2009 року фактично проживає у гуртожитку, що знаходиться за вказаною адресою до якого вселилася разом із своїм цивільним чоловіком [PERSON], на підставі ордеру №24 від 24.09.2009 року виданого на його ім'я ЗАТ «Красень», як працівнику товариства. На час заселення ЗАТ «Красень» був розпорядником та балансоутримувачем зазначеного гуртожитку та згідно до вимог законодавства був наділений правом надання ордерів на заселення працівників товариства у жилі приміщення гуртожитку [NUMBER]. Гуртожиток з 2010 року перебуває у комунальній власності м.Херсона та знаходиться у розпорядженні Херсонської міської ради. У 2011 році [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. У встановленому порядку [PERSON] звернувся до КП «Таврійський» із заявою про реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS], однак вказану заяву була залишена без відповіді. [INFO] року [PERSON] помер. Результатом звернення позивача із заявою про укладення договору найму житлового приміщення до Херсонської міської ради, стало повідомлення про необхідність зібрання [PERSON] пакету документів для розгляду такого питання, серед яких було зазначено довідку про реєстрацію місця проживання та склад сім'ї, яку позивач з об'єктивних підстав, зазначених вище, отримати не може. У зв'язку із цим та враховуючи, що в іншому порядку захистити соє право на користування житловим приміщенням позивач не може, остання просить суд визнати за нею право користування жилим приміщенням кімнати [ADDRESS] Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку. Надали суду заяви, у яких просили справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання надав заяву, у якій при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Представник КП «Таврійський» у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Заяв, клопотань на адресу суду не надсилав. Суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності(ст. 157,158 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що спірна кімната № 2 знаходиться у житловому будинку по [ADDRESS] в м. Херсоні, який до травня місяця 2010 року перебував у державній власності та обліковувався на балансі ЗАТ «Красень» і використовувався останнім як гуртожиток для забезпечення житлом працівників підприємства, з наданням йому відповідного статусу гуртожитку на підставі рішення виконкому Херсонської міської ради №241 від 15.11.1988 року. Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради №295 від 18.05.2010 року затверджено акт прийняття-передачі багатоквартирного будинку по [ADDRESS] балансу ЗАТ «Красень» до комунальної власності Херсонської міської територіальної громади. На час розгляду справи вказаний житловий будинок має статус житлового і знаходиться на балансі департаменту житлово-комунального господарства Херсонської міської ради. Ці обставини та відповідні їм факти встановленні судами першої та апеляційної інстанції, а тому додатковому доказуванню не підлягають. За приписами ст.ст.127-129 ЖК України та ст. 9,10 Примірного положення про гуртожитки для проживання робітників у період роботи можуть використовуватись гуртожитки, жила площа в яких надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету. На підставі зазначеного рішення особі видається спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану житлову площу. Вселення в гуртожитки робітників проводиться в установленому порядку на підставі виданого адміністрацією підприємства ордеру. Тому хто вселяється вказується надана жила площа. Громадяни, які проживають у приміщеннях що перебувають у їх відособленому користуванні вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім'ї в указані приміщення допускається зі згоди адміністрації підприємства та ін. (ст.14,17 Примірного положення). Згідно ордеру № 24 від 24.09.2009 року, виданого адміністрацією ЗАТ«Красень» [PERSON] вселився до кімнати [ADDRESS] та зареєструвався за вказаною адресою, що підтверджується довіреністю серійний №ВРМ 933237 виданою 03.10.2011 року на ім'я [PERSON] Отже судом встановлено, що [PERSON] вселився в гуртожиток на підставі ордеру та проживав у кімнаті №2 розташованої у житловому будинку за зазначеною адресою, тобто на законних підставах, що узгоджується з порядком надання житлової площі у гуртожитках, передбаченим Примірним положенням про гуртожитки. Отже, вселення [PERSON] у спірну кімнату гуртожитку відбулося на підставі житлового законодавства і права на проживання у помешканні його ніхто не позбавляв. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 05.08.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського районного управління юстиції у м.Херсоні, актовий запис № 186, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Відповідно до заяви [PERSON] від 26.10.2011 року поданої директору КП «Таврійський» Морозову Р.С., останній звертався з проханням зареєструвати [PERSON] за адресою свого проживання та реєстрації, як члена сім'ї наймача на підставі свідоцтва про шлюб. Вказана заява, зареєстрована за № 01-20/208 26.10.2011 року, залишилася без відповіді та будь-якого реагування власника житла. Відповідно до акту-перевірки, складеного 29.03.2013 року комісією у складі головного спеціаліста відділу по обліку та розподілу житлової площі, головного інженера, інженера КП «Таврійський», депутата Добровольського А.М., у приміщенні за адресою: м.Херсон, [ADDRESS] на час обстеження в кімнаті перебували [PERSON] та його дружина [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 264. З акту б/н від 04.03.2014 року, складеного комісією у складі лінійного мастера КП «Таврійський» та мешканців будинку [ADDRESS] у м.Херсоні, вбачається, що [PERSON] з 2009 року проживає за місцем реєстрації свого чоловіка - [PERSON] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач вселилася в кімнату [ADDRESS] у м.Херсоні та проживала у ній, як дружина наймача [PERSON]. З часу вселення та до дня смерті [PERSON] позивач проживала у вказаній кімнаті, без реєстрації у зв'язку із не розглядом заяви наймача про реєстрацію у жилому приміщенні члена його сім'ї. З огляду на відсутність відповідного рішення про надання дозволу на реєстрацію [PERSON] у спірному приміщенні як його законної дружини, на вимогу наймача, суд приходить до висновку про безпідставну бездіяльність розпорядника та балансоутримувача житлового будинку, що згодом призвело до порушення прав позивача та відсутність можливості [PERSON] на теперішній час, відповідно до вимог діючого законодавства здійснити дії пов'язанні із правом користування жилим приміщенням, а саме: укладанням договору найму жилого приміщення [ADDRESS] розташованого за зазначеною адресою з власником будинку та закріплення у встановленому законом порядку права користування у жилим приміщенням. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Ст. 106 ЖК України передбачає право будь-кого яз членів сім'ї наймача на укладення договору найму житлового приміщення у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту прав та інтересів можуть бути, у тому числі: визнання права та примусове виконання обов'язку в натурі. З правової природи визначення поняття правомочності користування вбачається, що останнім є право особи вилучати корисні якості певної речі, яка на законних підставах перебуває у неї. Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією(а в разі її відсутності-відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім'я якого видано ордер. З аналізу вказаних норм встановлюється, що оскільки [PERSON] вселилася в жиле приміщення як член сім'ї наймача, та набула рівного з ним права користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] однак не здійснила реєстрацію, з обставин викладених вище, та враховуючи те, що на час розгляду цієї справи її чоловік [PERSON] є померлим і здійснити визначені законом дії не надається можливим, а для належного оформлення права користування спірною жилою площею позивачу необхідно надати відомості про реєстрацію свого місця проживання у спірному приміщенні, суд приходить до висновку про відсутність у позивача іншого способу захисту своїх прав, окрім як у судовому порядку. За приписами ст. 64 ЖК України, ст. 816, 817 ЦК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що виникають з договору найму жилого приміщення. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорам України, або підставою їх обмеження. П. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року №9 роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не можуть бути підставою для визнання права на користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача(власника)приміщення, або для відмови їй у цьому. Відповідно до ч. 1 статті 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи ( причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч.1,3,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача у спірному жилому приміщенні, за наявності встановлених судом фактів, не свідчить про те, що позивач не набула право користування жилим приміщенням, та враховуючи, що іншого способу захисту прав у позивача не має, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved