Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Адвокат Костроба Т.А. в інтересах [PERSON] 17 вересня 2019 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що остання є власником кв. [ADDRESS] , в якому залишився зареєстрованим член сім`ї попередніх власників цієї квартири [PERSON] . Відповідач не проживає в цій квартирі без поважних причин з 2003 року, тому просить задовольнити її вимоги, визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Представник позивача у заяві на ім`я суду просить розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує. Відповідач, який неодноразово викликався до суду судовими повістками та оголошенням на сайті судової влади, в судове засідання не з`явився, тому суд вирішив справу розглянути за його відсутністю заочно. Відповідно до вимог ч.1 ст.223, ч.2 ст. 247 ЦПК України суд вирішив справу розглянути за відсутності сторін і без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги адвоката Костроби Т.А. в інтересах [PERSON] задовольнити. Відповідно до ст. 391 ЦК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст.ст. 71,72,156 ЖК України колишній власник житлового приміщення може бути визнаним судом таким, що втратив право користування жилим приміщенням, якщо він розпорядився своєю власністю і не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно до положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать\~права володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Докази, які долучені до справи, свідчать про наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 31 травня 2019 року (а.с.8-10) [PERSON] , [PERSON] від свого імені та від імені відповідача [PERSON] продали позивачу [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно домової книги (а.с.11-13), даних відділу адміністративних послуг виконавчого комітету Кремінської міської ради (а.с.15), акту про встановлення фактичного місця проживання (а.с.14) відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі за вищевказаною адресою, але з 2013 року в ній не проживає. Оскільки відповідач [PERSON] у будинку позивача не проживає більше 6 місяців, але у добровільному порядку з реєстрації не знявся, їх місцезнаходження невідоме, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved