Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 16 вересня 1978 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, від якого 21 квітня 1979 року народився син [PERSON] 29 грудня 1997 року медико-соціальна експертна комісія встановила їй безстрокову інвалідність II групи. 31 липня 2015 року шлюб з [PERSON] було розірвано. Після інсульту з травня 2010 року вона проживає окремо від свого чоловіка та рідного сина, які фактично випровадили її з належної їм квартири. На даний час вона отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1049 грн., яка не забезпечує необхідний рівень проживання, інших доходів не має та постійно потребує догляду з боку лікарів та своєї сестри. За час окремого проживання її син [PERSON] декілька разів у нетверезому стані приходив до неї та вчиняв сварки, матеріально їй не допомагає, тому просить стягувати щомісячно з відповідачів на її утримання аліменти по 1/3 частині з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подання позову довічно. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і в обґрунтування своїх заперечень пояснив, що останній не може матеріально забезпечувати свою матір у звязку зі звільненням з роботи. [PERSON] з вимогами позову також не погодився і пояснив, що його матеріальне становище не дозволяє здійснювати допомогу колишній дружині, оскільки отримує заробітну плату за місцем роботи у розмірі приблизно 3700 грн. та витрачає кошти на комунальні послуги. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст.ст.75,76 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Однак для покладання обовязку на утримання одного з подружжя згідно зазначеної норми закону необхідно декілька умов, а саме: наявність зареєстрованого шлюбу, непрацездатність одного з подружжя, якщо одного із подружжя не забезпечують його доходи до рівня прожиткового мінімуму, що встановлений законом та спроможність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. Статтями 202,203 та 205 СК України також передбачено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Судом встановлено, що 16 вересня 1978 року між позивачкою та [PERSON] був укладений шлюб, про що свідчить повторне Свідоцтво про шлюб, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції Одеської області, який за рішенням суду від 24 вересня 2001 року фактично розірвано 31 липня 2015 року, про що складено відповідний актовий запис за №17 (а.с.5,37,38). Із свідоцтва про народження, яке було видане Вікторівською сільською радою Одеської області, убачається, що від шлюбу з [PERSON] позивачка народила 21 квітня 1979 року сина [PERSON] (а.с.6). На даний час позивачка, яка є матірю [PERSON] і колишньою дружиною [PERSON], являється інвалідом II групи за загальним захворюванням безстроково (а.с.7,10). Єдиним джерелом доходу позивачки є пенсія по інвалідності у розмірі 1049 грн., яку, згідно довідки управління Пенсійного фонду України у Березівському районі Одеської області, вона отримує з грудня 2014 року (а.с.11). З довідки Вікторівської сільської ради та ксерокопії трудової книжки видно, що син позивачки, тобто [PERSON] має на утриманні неповнолітню доньку та звільнений з останнього місця роботи (а.с.29,44). Однак, заперечуючи проти позову, [PERSON] поясняв, що отримує заробітну плату у розмірі 3700 грн., але за вимогою суду він надав довідку про доходи, з якої слідує, що заробітна плата його складає фактично не 3700 грн., а від 6290 до 9140 грн. щомісяця (а.с.43). Відповідно до ст.ст.79,80 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» установлено, що прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, а саме для осіб, які втратили працездатність, складає з 1 вересня 2015 року у розмірі 1074 грн. Враховуючи наведене, суд приймає до уваги вищевикладене та вважає за необхідне стягнути з відповідачів на утримання позивачки аліменти щомісячно з кожного по 1074 грн.

Outcome: approved