overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають троє неповнолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивачка, посилаючись на те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, діти знаходяться на повному її утриманні, просить стягнути аліменти на їх утримання в розмірі по 1/4 частині щомісячного заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, до досягнення ними повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але направила суду письмову заяву, в якій змінила розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини його щомісячного заробітку (доходу). Справу просить розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, але також направив суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, згідний сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини свого щомісячного заробітку (доходу), справу просить розглянути у його відсутності. Оцінюючи докази, дослідженні в судовому засіданні, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення по справі: стан здоров`я і матеріальне становище дітей та платника аліментів. Враховуючи, що платник аліментів, являючись працездатною особою, має постійне місце роботи та стабільний дохід, оскільки працює у ТзОВ «Рівне Агро Плюс», суд в силу ст.183 СК України рахує за можливе визначити розмір аліментів у частці від його заробітку (доходу) - 1/2 частина щомісячного заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення ними повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.02.1991 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], який народився [INFO] Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що сімейне життя між ними не склалося, фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, більше десяти років не проживають разом. За таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить їхнім та їхнього сина інтересам. Повідомили суд, що спори з приводу поділу їх спільного майна відсутні та досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільного сина. Просили їх шлюб розірвати. У судовому засіданні заявники відсутні. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що підтримують заявлені вимоги та обставини зазначені, як підстави для розірвання шлюбу. Просили шлюб розірвати. Правилами ч. 3 ст. 234 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 234 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, на виконання вимог ст. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання про розподіл спільного майна, утримання, місце проживання та виховання сина. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.10.2010 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що подружні стосунки між ними припинилися. Подальше спільне життя між ними не вбачається можливим та буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, а матеріальні претензії один до одного у них відсутні. Також повідомили, що ним досягнуто згоди що їх син після розірвання шлюбу буде проживати з матір»ю, а батько постійно братиме участь у вихованні сина та до досягнення ним повноліття щомісячно буде надавати матеріальну допомогу для забезпечення умов його життя, на підтвердження чого ними 27.10.2017 року укладено договір про визначення місця проживання дитини , розмір аліментів на дитину та про участь у її вихованні, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М., зареєстровано в реєстрі за №5524. Просили їх шлюб розірвати. У судовому засіданні заявники підтримали заявлені вимоги та обставини зазначені, як підстави для розірвання шлюбу. Наполягала на необхідності розірвання шлюбу, зазначивши, що збереження їх шлюбу є неможливим. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Суд, вислухавши заявників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, прийшли до висновку, що подальше спільне життя буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, не мають матеріальних претензій один до одного, на виконання вимог ст.. 109 СК України уклали договір щодо визначення місця проживання їх малолітнього сина, участь батька в його матеріальному забезпеченні та вихованні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 вересня 2013 року, про що у книзі реєстрації шлюбів відділу державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції зроблено запис №265. Спільних дітей не мають. [PERSON] звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що він засуджений до позбавлення волі та відбуває покарання у Шепетівській виправній колонії №98, їхнє сімейне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімю та шлюб, а тому сімейні стосунки припинені. Заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання повторно не зявилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, з огляду на таке. Відповідно до ч. 3\~ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України\~у порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2013 р., про що у книзі реєстрації шлюбів відділу державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції зроблено запис №265. Спільних дітей не мають. Сімейне життя сторін не склалося через протилежні погляди на шлюб та сімю, сімейні стосунки припинені, [PERSON] засуджений до позбавлення волі та відбуває покарання у Шепетівській виправній колонії № 98. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин чи примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 СК України). З огляду на викладене, враховуючи те, що примушування до збереження шлюбу є порушенням права на свободу, суд дійшов висновку, що подальше сумісне сімейне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому шлюб належить розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2002 року. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними фактично припинені та спільне господарство не ведеться. Стверджували, що за таких обставин нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Повідомили суд, що ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей, забезпечення умов їх життя та участі кожного із батьків у вихованні дітей та розмірі аліментів на їх утримання. З цього приводу ними 02.03.2020 року укладено договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні, який був посвідчений нотаріально. Відповідно до умов укладеного договору, діти залишаються проживати з батьком, при цьому мати має право бачитись з ними в порядку, передбаченому зазначеним договором. Просили їх шлюб розірвати. У судовому засіданні заявники відсутні, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, повідомили суд, що заявлені вимоги та обставини зазначені, як підстави для розірвання шлюбу підтримують. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, а правилами статті 109 СК України визначено, що подружжя, яке має дітей , має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, на виконання вимог ст. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання щодо того з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей з приводу чого 02 квітня 2020 року було укладено договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В., зареєстровано в реєстрі за №502.. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.07.2003 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ними припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, переконані, що відновлення подружніх відносин неможливе, а їх спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Повідомили суд, що спори з приводу поділу їх спільного майна відсутні, досягнуто згоди що їх син після розірвання шлюбу буде проживати з матір`ю. Просили їх шлюб розірвати. У судовому засіданні заявники відсутні, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, повідомили суду, що заявлені вимоги підтримують. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, на виконання вимог ст.. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання про розподіл спільного майна, уклали договір щодо визначення місця проживання їх неповнолітнього сина, участь кожного із них в його матеріальному забезпеченні та вихованні. Відповідно до правил статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що заявниця, при реєстрації шлюбу змінила своє прізвище, звертаючись до суду з заявою про розірвання шлюбу просила відновити їй її ж дошлюбне прізвище, а суд за результатами розгляду справи за заявою подружжя [PERSON] та [PERSON] приходить до висновку и про наявність підстав для розірвання їх шлюбу, відповідно підлягає задоволенню і заява [PERSON] щодо відновлення її дошлюбного прізвища, що передбачено правилами статті 113 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.07.2009 року. Від шлюбу мають спільну дочку- [PERSON], [INFO]. Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що сімейне життя між ними не склалося, фактично шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. За таких обставин подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить їхнім та їхньої дитини інтересам. Повідомили суд, що спори з приводу поділу їх спільного майна відсутні та досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні дочки шляхом укладення 11 серпня 2017 року нотаріально посвідченого договору. Просили їх шлюб розірвати. У судовому засіданні заявники відсутні. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, зазначивши, що підтримують заявлені вимоги та обставини зазначені, як підстави для розірвання шлюбу. Просили шлюб розірвати. Правилами ч. 3 ст. 234 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 234 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, на виконання вимог ст. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання про розподіл спільного майна, уклали 11 серпня 2017 року нотаріально посвідчений договір про утримання, місце проживання та виховання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.10.2007 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ними припинені шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, переконані, що відновлення подружніх відносин неможливе, а їх спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. Повідомили суд, що спори з приводу поділу їх спільного майна відсутні, досягнуто згоди що їх син після розірвання шлюбу буде проживати з матір`ю. Просили їх шлюб розірвати. У судовому засіданні заявники відсутні, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, повідомили суду, що заявлені вимоги підтримують. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, на виконання вимог ст.. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання про розподіл спільного майна, уклали договір щодо визначення місця проживання їх неповнолітнього сина, участь кожного із них в його матеріальному забезпеченні та вихованні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 листопада 2001 року. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Заявники звернулися до суду з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться, а тому вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Вони досягли згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дітей того з батьків, хто проживатиме окремо та розмір аліментів на дітей. Просили їх шлюб розірвати. У судове засідання заявники не з`явилися, суду подано клопотання про розгляд заяви за їх відсутності, заявлені вимоги про розірвання шлюбу просили задовольнити. Представник органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про його дату та місце повідомлено заінтересовану особу належним чином. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, кожен із них переконався у неможливості збереження шлюбу, на виконання вимог ст. 109 СК України уклали письмовий договір про те, з ким із них будуть проживати діти, участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2005 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Заявники звернулися в суд з заявою про розірвання їх шлюбу, посилаючись на те, що з четвертого кварталу 2010 року, по ряду причин, фактично не проживають разом, спільне господарство відсутнє, сім»я фактично розпалась, примирення та збереження шлюбу неможливе. З часу, як стали проживати окремо оджин від одного, обоє матеріально забезпечують сина всім необхідним для його фізичного, духовного та морального розвитку, жодні спори та суперечки з приводу визначення місця проживання сина, а також участі кожного з батьків у його вихованні та забезпеченні відсутні. 27 жовтня 2017 року між ними укладені договори щодо матеріального забезпечення сина та участі у вихованні та утриманні дитини, визначено постійне місце проживання сина з матір»ю. Повідомили суд, що спори з приводу поділу їх спільного майна відсутні. Просили їх шлюб розірвати. У судове засідання заявники не з»явилися, суду подано клопотання про розгляд заяви за їх відсутності, заявлені вимоги про розірвання шлюбу просили задовольнити. Правилами ч.3 ст. 293 ЦПК України визначено можливість вирішення судом у порядку окремого провадження питання про розірванню шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню судом у порядку передбаченому ч. 3 ст. 293 ЦПК України, оскільки останні припинили подружні стосунки, проживають окремо, кожен із них переконався у неможливості збереження шлюбу, на виконання вимог ст. 109 СК України вирішили у добровільному порядку питання про розподіл спільного майна, уклали договір щодо визначення місця проживання їх малолітнього сина, а також участі кожного із них у його матеріальному забезпеченні та вихованні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2014 р., про що у книзі реєстрації шлюбів відділу державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції зроблено запис №348. Від шлюбу дітей не мають. [PERSON] звернувся до суду із заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що він засуджений до позбавлення волі та відбуває покарання у Шепетівській виправній колонії № 98, їхнє сімейне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімю та шлюб, а тому сімейні стосунки припинені. Заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомила. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, з огляду на таке. Відповідно до ч. 3 ст. 234 Цивільного процесуального кодексу України у порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.10.2014 р., про що у книзі реєстрації шлюбів відділу державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції зроблено запис №348. Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя сторін не склалося через протилежні погляди на шлюб та сімю, сімейні стосунки припинені, [PERSON] засуджений до позбавлення волі та відбуває покарання у Шепетівській виправній колонії № 98. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин чи примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 СК України). З огляду на викладене, враховуючи те, що примушування до збереження шлюбу є порушенням права на свободу, суд дійшов висновку, що подальше сумісне сімейне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому шлюб належить розірвати. Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved