Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) звернувся до суду із вказаною позовною заявою і просить визнати за ним право власності на самочинно збудований житловий будинок №6 по вулиці Київській в селі Мала Чернігівка Овруцького району Житомирської області. Позовні вимоги мотивує тим, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером 1824281300:14:001:0080, площею 0,25 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вулиці Київська,6 в селі Мала Чернігівка Овруцького району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно №48991418 від 03.12.2015 року. На вказаній земельній ділянці в 1999 році ним самочинно, тобто без належного дозволу та затвердженої проектної документації, було збудовано житловий будинок площею 111,5 кв.м. та господарські будівлі і споруди, що вбачається з технічного паспорта. Згідно листа начальника відділу містобудування, архітектури та будівництва Овруцької районної державної адміністрації від 26.11.2015 року №69, самочинно збудований житловий будинок та господарські споруди, які розташовані по вул. Київська,6 в селі Мала Чернігівка Овруцького району Житомирської області, відповідає містобудівній документації та ДБН 360-92**. На його звернення до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області Державної архітектурно-будівельної інспекції України із заявою про прийняття в експлуатацію об»єкта нерухомості, побудованого без дозволу на виконання будівельних робіт, йому було повідомлено, що самочинно побудований житловий будинок необхідно було здати в експлуатацію до 2015 року, або чекати змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Вважає, що ця відмова призводить до порушення його прав, оскільки позбавляє можливості належним чином володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому майном. В судове засідання позивач не зявився, але направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та про те, що свій позов підтримує і просив його задоволити. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, на виклик до суду не з'явився, але надав лист про розгляд справи без представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області в судове засідання не з'явився і не повідомив про причину неявки, про час та місце розгляду справи він повідомлений належно, згідно поштового повідомлення . Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно розяснень, викладених у пунктах 9 та 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. З листа управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області №1006-3-18/3800/17 від 12.12.2017 року (який був направлений позивачу у відповідь на його письмову заяву від 2017 року про прийняття рішення про узаконення закінченого будівництвом будинку) вбачається, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт « від 13 січня 2015 року № 92 - VІІІ та енаказу Мінрегіону № 79 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт», не підлягають прийняттю в експлуатацію. Положення Порядку не визначають термін його дії. Натомність пункт 9 розділу V «Прикінцеві положення « Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює для органів державного архітектурно-будівельного контролю кінцевий термін прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт до 31 грудня 2015 року. Таким чином продовжити термін процедури прийняття в експлуатацію обєктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, можливо лише шляхом прийняття відповідного Закону (а.с.18). Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,25 га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1824281300:14:001:0080, яка розташована по вулиці Київській,6 в селі Мала Чернігівка Овруцького району Житомирської області, на праві приватної власності належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно номер 48991418 від 03.12.2015 року (а.с.14). З копії технічного паспорту від 23.06.2015 року, виданого ФОП [PERSON], вбачається, по вул. Київська, буд. №6 в с. Мала Чернігівка Овруцького району Житомирської області розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок, прибудова, ганок,гараж, сарай, літня кухня, сарай, туалет, колодязь, огорожа загальна вартість нерухомого майна складає 556675 грн. (а.с. 4-8). Відповідно до Закону України «Про основи містобудування» право на забудову (будівництво) виникає щодо земельних ділянок, визначених для містобудівних потреб містобудівною документацією, місцевими правилами забудови. При цьому під правом на забудову (будівництво) розуміється можливість власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво обєктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд. Відповідно до ст. 331 ч. 2 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). В разі якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді: 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво, яке було здійснене: на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності виникає на підставах, не заборонених законом (статті 328-345 ЦК України). Серед них зазначається така підстава, як набуття права власності на новостворене майно (ст. 331 ЦК України), яка передбачає момент виникнення у особи права власності на новостворене нерухоме майно, що підлягає введенню в експлуатацію. Таким моментом відповідно є момент прийняття в експлуатацію об»єкта. Самочинне будівництво обумовлює презумпцію неможливості виникнення права власності на неправомірно збудований об»єкт. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Разом із тим, ч. З ст. 376 ЦК України передбачено можливість визнання права власності за особою, яка здійснила самочинне будівництво об»єкта нерухомості на земельній ділянці яка була у його користуванні і її призначенням було будівництво і обслуговування будівель, збудованих навіть без дозволу та відповідного проекту. Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо не порушує права інших осіб. В матеріалах справи маються заяви від [PERSON] та [PERSON], що проживають в [INFO], є сусідами [PERSON], які не заперечують щодо визнання за [PERSON] права власності на самочинно побудованих житловий будинок з господарськими спорудами, так як це не зачіпає їх інтереси, не порушує їх права як сусідів та не перешкоджає їм користуватися суміжною земельною ділянкою. Лист начальника відділу містобудування, архітектури та будівництва Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 26.11.2015 року №69 свідчить про те, що самочинно збудований житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по вулиці Київській,6 в селі Мала Чернігівка Овруцького району Житомирської області, розташований в межах земельної ділянки відповідає містобудівній документації та ДБН 360-92** (а.с.9). Відповідно до роз»яснень, які містяться у п. 8 постанови № 6 Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 102-1 ЗК) або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 -32 Закону № 3038-УІ. Крім цього визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок позивача не порушить права та законні інтереси інших осіб, що підтверджується письмовими заявами . Таким чином, враховуючи що позивач є власником земельної ділянки, на якій розташовані уже збудовані житловий будинок та господарські споруди, самочинно збудовані об»єкти розташовані в межах земельної ділянки, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, звернення позивача до компетентного державного органу про прийняття забудови в експлуатацію не мали позитивного вирішення, матеріали справи та доводи сторін не містять будь-яких даних, що в разі визнання за позивачем права власності на самочинно збудовані об»єкти будуть порушені права інших осіб, а тому необхідно визнати за позивачем право власності на самочинне будівництво. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, ч.5 ст. 376 ЦК України ,

Outcome: approved