Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач) про стягнення майнової шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позивач обґрунтовував позов тим, що 26.09.2015 р. з вини відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено його автомобіль. Страхова компанія, у якій була застрахована цивільна відповідальність відповідача, лише частково відшкодувала йому завдані збитки в сумі 6411 грн. 33 коп. Посилаючись на те, що згідно зі звітом оцінки майна вартість збитку становить 17 774 грн. 25 коп., позивач, з урахуванням поданих уточнень позовних вимог, просив стягнути з відповідача різницю, яка не була покрита страховою виплатою, а також витрати на проведення оцінки та судові витрати (а.с.2-3, 112-113). У судовому засіданні, позивач [PERSON] та його представник [PERSON], позов підтримали з підстав, що в ньому викладені. Представник позивача доводила, що відповідач винний у дорожньо-транспортній пригоді, що підтверджено судовими рішеннями. Відповідач завдав своїми діями позивачу збитків внаслідок пошкодження автомобілю, однак страхова сума не покрила усіх збитків. У судовому засіданні, відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали. Представник відповідача стверджував, що позов пред'явлений до неналежного відповідача, оскільки цивільно-правова відповідальність його довірителя була застрахована, а тому саме страхова компанія відповідальна за шкоду. Також представник посилався й на те, що звіт про оцінку майна не може бути належним доказом, оскільки він суперечить звіту страхової компанії та невірно був встановлений коефіцієнт зносу автомобіля, розрахунки проводились не за тим курсом долару і для огляду не запрошувались представники страхової компанії. Ухвалою суду від 12.05.2016 р. до участі у справі як третю особу залучено Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (скорочена назва - ПАТ «НАСК «Оранта») (а.с.46-47), яке подало свої письмові пояснення та заяву про розгляд справи без участі свого представника (а.с.78, 91, 101). Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка [PERSON], перевіривши та дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд встановив наступне. У володінні позивача [PERSON] перебуває транспортний засіб - легковий автомобіль ЗАЗ DAEWOO Т 13110, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] (а.с.5,16). Сторонами визнається та не оспорюється, що 26.09.2015 р. о 19 годині 45 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобілів ЗАЗ DAEWOO, номерний знак [NUMBER], під керуванням позивача та ВАЗ 210994, номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача. Постановою Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05.01.2016 р. відповідача було визнано винним у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди, констатовано порушення ним пунктів 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП з накладенням штрафу в сумі 340 грн. Постановою Апеляційного суду Сумської області від 03.02.2016 р. скасовано зазначену постанову Глухівського міськрайонного суду, а справу закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення (а.с.6). Враховуючи викладене, суд вважає доведеним той факт, що в діях відповідача мається вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.09.2015 р., оскільки це стверджується наведеними судовими рішеннями та не заперечується і визнається сторонами. Цивільна-правова відповідальність обох водіїв була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» і сторони, як учасники дорожньо-транспортної пригоди, 28.09.2015 р. повідомили цю страхову компанію про настання страхового випадку, що підтверджується поясненнями представника ПАТ «НАСК «Оранта» та письмовим повідомленням про страховий випадок (а.с.55, 78-79, 81, 82). 29.09.2015 р. аварійним комісаром ПАТ «НАСК «Оранта» [PERSON] було оглянуто автомобіль позивача у присутності сторін та складено відповідний протокол огляду транспортного засобу, у якому були зафіксовані відповідні пошкодження (а.с.57). Представник ПАТ «НАСК «Оранта» у своїх поясненнях зазначив, що на підставі цього протоколу було складено дослідження № ВМ3725АК-1, яким визначено матеріальний збиток (а.с.79). У дослідженні № ВМ3725АК-1 від 04.11.2015 р., яке проведено за допомогою комп'ютерної програми «Audatex», зазначено, що матеріальний збиток визначений на підставі протоколу огляду автомобіля позивача і складає 6921,32 грн. У дослідницькій частині цього дослідження зазначається, що це попередній розрахунок вартості матеріального збитку (а.с.84-88). На підставі страхового акту, розрахунку страхового відшкодування та заяви позивача ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило останньому виплату матеріального збитку в сумі 6411,33 грн. (а.с.58, 59, 80, 83). Згідно акту огляду транспортного засобу від 20.02.2016 р. експертом-оцінювачем [PERSON] проведено огляд автомобілю позивача і зафіксовано пошкодження, які зазначені у цьому акті (а.с.15). Згідно звіту № 11 про оцінку майна від 25.02.2016 р. вартість збитку, завданого позивачеві в результаті пошкодження автомобіля склала 17774,25 грн. (а.с.8-22). Крім цього, за проведення цього дослідження позивач, заплатив 1000 грн., що підтверджується квитанцією № 11 від 20.02.2016 р. (а.с.36). Допитаний у судовому засіданні за клопотанням сторони відповідача свідок [PERSON] показав, що він працював аварійним комісаром у ПАТ «НАСК «Оранта» та саме він проводив огляд автомобілю позивача після аварії і складав відповідний протокол на підставі якого в подальшому було проведено дослідження з визначення суми збитку. Огляд був візуальний, тобто те, що він побачив. Інші пошкодження можуть бути виявлені в умовах СТО незалежним експертом при розборці автомобілю. Була домовленість з позивачем про повторний огляд, коли буде розбиратись автомобіль, але його на цей огляд не запросили. Зазначає, що у звіті про оцінку майна, яка проведена експертом [PERSON], збігаються всі ті візуальні пошкодження, які він встановив при візуальному огляді, а не збігаються лише ті пошкодження, виявити, які можливо було в умовах СТО. Зауважує, що дослідження було проведене за курсом долару не на день аварії. Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну позивача в результаті дорожньо-транспортної приходи, та визначаючи розмір такої шкоди, суд виходить з наступного. В силу вимог ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, як одну з основних гарантій права на справедливий розгляд справи, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ч.1, 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Позивачем був наданий звіт про оцінку пошкоджень свого майна. У той же час, відповідач, який був представлений у суді професійним адвокатом, на противагу цьому звіту нічого не надав, клопотань про призначення автотоварознавчої експертизи не заявив та не навів вагомих аргументів, які б поставили під серйозний сумнів спроможність цього звіту. Суд приймає як належний доказ звіт № 11 про оцінку майна від 25.02.2016 р., відповідно до якого вартість збитку, завданого позивачеві в результаті пошкодження автомобіля склала 17774,25 грн., оскільки цей звіт було складено професійним оцінювачем, який має відповідне кваліфікаційне свідоцтво. Розрахунки проводились за Медодикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів з урахуванням відповідного коефіцієнту зносу, вартість збитків була визначена у гривнях станом на день проведення дослідження. Наявність розходжень зі звітом страхової компанії була пояснена як свідком [PERSON], який повідомив, що попереднє дослідження було проведене на основі візуального, а не ретельного огляду в умовах СТО і остаточний розмір шкоди мав бути визначений після розбірки автомобілю на СТО, так і самим звітом від страхової компанії, де зазначалось, що це попереднє дослідження, зроблене на основі зовнішнього огляду автомобілю. Також у цьому звіті й враховано коефіцієнт зносу, який навіть був більшим, ніж у попередньому звіті від страхової компанії. Крім того, суд приймає до уваги і пояснення позивача з приводу того, що він, після проведення першої оцінки на основі зовнішнього огляду, намагався домогтись від страхової компанії повторного огляду автомобілю в умовах СТО з подальшим визначенням суми завданих збитків та запрошував представників страхової компанії для проведення такого огляду, однак ці спроби були марними, оскільки страхова компанія вказала йому на те, що розмір збитків вже встановлений і йому виплачено страхове відшкодування. Ця обставина підтверджується листом від ПАТ «НАСК «Оранта», адресованим позивачеві у відповідь на його звернення (а.с.23). Представник відповідача у своїх запереченнях посилався на те, що цивільно-правова відповідальність його довірителя була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», а тому непред'явлення вимог до страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Суд не може прийняти цих заперечень з огляду на наступне. У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. За правилами ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 р. № 6-2808цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить в сумі 17 774 грн. 25 коп., та витрати пов'язані з проведенням оцінки в сумі 1000 грн., підлягають стягненню з відповідача, що за змістом приведеної вище правової позиції Верховного Суду України, не позбавляє можливості завдавача шкоди пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., який був сплачений останнім за квитанцією від 25.04.2016 р. (а.с.1). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 79, ст. 88 ЦПК України витрати на правову допомогу адвоката належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Ці витрати несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачем підтверджено документально понесені витрати на правову допомогу. Зокрема надано витяг з договору про надання правової допомоги, що укладений з адвокатом, яка має відповідне свідоцтво (а.с.62-63). Додані квитанції про сплату гонорару адвокату за підготовку і складання позову та за участь у судових засіданнях на загальну суму 800 грн. (а.с.24, 92), що свідчить про фактичне понесення таких витрат, які повністю узгоджуються з вимогами Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відтак ці витрати в сумі 800 грн. слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного та відповідно до статей 16, 22, 23, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України,

Outcome: approved