Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Адвокат Ратушна Р.П. звернулась до суду з вищезазначеним позовом в інтересах [PERSON] та просить суд стягнути з ПрАТ «ІнГЗК» на його користь, у якості відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 120000,00 грн. та 3000,00 грн. в якості відшкодування судових витрат на правничу допомогу. В обґрунтування вказаних вимог представник позивача зазначила, що [PERSON] внаслідок роботи на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих факторів, отримав професійне захворювання. Оглядом МСЕК йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 60% (радикулонейропатія - 50%, ХОЗЛ - 10%) з 05.05.2020 року безстроково та встановлено третю групу інвалідності з 05 травня 2020 року безстроково. У зв`язку з ушкодженням здоров`я, з вини відповідача, позивач зазнає моральних страждань. Так, протягом тривалого періоду часу він звертається до медичних установ за медичною допомогою для покращення стану свого здоров`я, оскільки отримане професійне захворювання постійно його турбує. Але з року в рік стан його здоров`я тільки погіршується, хвороба є невиліковною, хронічною і лише прогресує у часі. Змінилося його життя, погіршилася його якість. Його турбують обмежені рухи в шийному і попереково-крижовому відділі хребта, в плечових, колінних та в ліктьових суглобах, періодичне оніміння лівої гомілки і стопи, головний біль, шум у голові, загальна слабкість, швидка втомлюваність, підвищення артеріального тиску. При ходьбі і фізичному навантаженні біль збільшується. У зв`язку з тим, що він відчуває постійний біль у суглобах не може підняти більше 5 кг, що викликає труднощі у здійсненні покупок в магазинах. Не може обійтися без сторонньої допомоги. Крім того, у нього постійно німіє ліва нога. Перебуваючи у громадських місцях, транспорті, відчуваючи приступ кашлю, часто бачить на власні очі, як на нього звертають увагу оточуючі, помилково вважаючи, що він хворіє на інфекційні хвороби, а відтак становить загрозу для перехожих. Це негативно впливає на його психоемоційний стан здоров`я, він замикається у собі. У зв`язку з хворобою позивач змушений багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності. Розуміння цього негативно впливає на його психологічний стан, принижує його чоловічу честь та гідність, тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі повністю та просять його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримує обставини, викладені у відзиві, проти задоволення позову заперечує. Так, 18.08.2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що: -виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах, не є протиправною за умови дотримання работодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст.5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України, а у ПрАТ «ІнГЗК» діє система управління охороною праці і щороку впроваджуються нові методи і засоби щодо її реалізації; -тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника, і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, тому у виникненні професійного захворювання є вина і самого позивача; -надані суду документи підтверджують лише факт встановлення йому втрати професійної працездатності і, ніяким чином, не можуть бути незаперечними доказами заподіяння моральної шкоди; - [PERSON] є застрахованою особою, тому відшкодування витрат покладається за законом на Фонд соціального страхування; -позивачем не надано обґрунтованого розрахунку визначеного розміру моральної шкоди. Розмір, який він просить стягнути, є необґрунтовано завищеним; -витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та витраченим часом на надання таких послуг. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних матеріалів. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 06.03.2003 року по 14.05.2003 року працював учнем дробильника, основна виробнича дільниця дроблення, ДФ, ВАТ «ІнГЗК», а з 14.05.2003 року по 24.05.2020 року - дробильником (а.с.11-13). Його загальний стаж роботи на ПрАТ «ІнГЗК» - 16 р. 11 міс. При цьому, працюючи дробильником, [PERSON] підпадав під шкідливу дію пилу, вібрації та несприятливого мікроклімату, що перевищує ГДК і ГДР. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13.02.2020, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: радикулопатія полісигментарна шийна С5, С6 та попереково-крижова L5, S1, переважно зліва, ускладнена лівобічною парамедіанною грижею диска С5-С6 з дискодуральним конфліктом, медіанною грижею диска L4-L5 з вторинним стенозом хребтового каналу на рівні L4-L5, стійкий виражений больовий синдром та статико динамічні порушення, з нейродистрофічними проявами у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ першого-другого ступеня (з гіпотрофією м`язів плечового поясу), остеоартрозу та періартрозу ліктьових с-бів, ПФ першого ступеня, остеоартрозу та періартрозу колінних суглобів, ПФ другого ступеня, периферичним нейросудинним синдромом з порушенням трофіки кистей. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А. Легенева недостатність першого ступеня (а.с.22-27). Згідно пункту 17 згаданого Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи дробильником веде процес крупного, середнього й дрібного подрібнення сировини, матеріалів, напівфабрикатів сухим та мокрим способом на дробарках, подрібнювальних агрегатах, продуктивністю понад 1500 т/г. Здійснює спостереження за технічним станом обладнання та масло-господарством; огляд і чищення обладнання; прийняття й подавання сигналів, пуск і зупинку дробарок, живильників, конвеєрів, що живлять дробарку; регулювання подання води на зрошування, рівномірного завантаження та швидкості, продуктивності, зазорів між робочими механізмами дробарок залежно від виду сировини, матеріалів та їхньої величини; контроль за якістю сировини, матеріалів (за зовнішніми ознаками або ситовим аналізом), рівномірною вологістю шахти, системою змащування обладнання, системою автоматичного контролю та регулювання. Виконує дистанційне керування роботою дробарок, керування підіймально-транспортним обладнанням під час сортування і вилучення негабаритів, сторонніх предметів, неякісної сировини з дробарок. Визначає закінчення процесу подрібнення та розподілення подрібненого матеріалу за бункерами залежно від сортності. Передає подрібнену сировину, матеріали на повторне дробіння, наступне оброблення або зберігання; прибирає просип у зоні обслуговування. Виконує стропальні роботи. Пунктом 18 Акту визначено, що причина виникнення хронічного професійного захворювання: Рівень загальної вібрації згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» складає 96-99 дБ при ГДР - 92 дБ; Пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони 6,0-16,3 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; 10,2 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3 за ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиненические требования к воздуху рабочей зоны». У відповідності до п. 19 Акту з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнь) Генеральному директору ПРАТ «ІНГЗК» [PERSON] запропонований ряд заходів, з встановленням термінів їх запровадження. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, [PERSON] 19.05.2020 пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 60% (радикулонейропатія - 50%, ХОЗЛ - 10%) з 05.05.2020 року та безстроково, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, серії 12 ААА №078995 (а.с.28). Крім того, довідкою МСЕК серія 12ААБ №627007 від 19.05.2020 року [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності з 05 травня 2020 року безстроково (а.с.29). Постановами Фонду соціального страхування України №0405/24939/24939/1 від 10 червня 2020 року та №0405/24939/24939/2 від 10 червня 2020 року, [PERSON] призначено одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності та призначено щомісячну грошову виплату (а.с.30,31). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписками з історії хвороби, виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з встановленим діагнозом (а.с.32-54). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 60%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває стійкий біль та важкість у грудній клітці, загальну слабкість, підвищену втому, перебої в роботі серця, підвищення артеріального тиску, головний біль, задишку при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, кашель, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача протягом 16 років 11 місяців в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, в зв`язку з професійним захворюванням, однак в подальшому його стан здоров`я не поліпшився, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на його житті, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 90 000 гривень. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю. При цьому, виходячи з викладеного вище, суд до уваги не приймає доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця - відповідача по справі. У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності і це не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 гривень. Крім того, матеріалами справи належним чином підтверджені понесені позивачем витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., які, відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України є судовими витратами, пов`язаними із розглядом справи, та, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: partial