Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 19 вересня 12015 року, мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення на свою користь аліментів на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу)відповідача, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дні пред'явлення позову до повноліття дитини. Також просила стягнути із [PERSON] на своє утримання аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку(доходу) відповідача щомісячно з дня подання цього позову до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку. В обґрунтування доводів позову посилалася на припинення між нею та [PERSON] сімейних відносин внаслідок різних поглядів на життя,шлюб та сім'ю, втрати взаємопорозуміння, у зв'язку із чим вважає подальше збереження сім'ї неможливим. Зазначала, що спільного господарства з відповідачем не веде, примирення не бажає. Посилалася й на те, що неповнолітня дочка знаходиться на її утриманні, а відповідач працює, має нерухоме майно та грошові кошти,і має об'єктивну можливість для виконання свого батьківського обов'язку та забезпечення неповнолітньої дочки та може сплачувати аліменти на її ( позивача) утримання до досягнення дочкою трирічного віку. [PERSON] просила розглянути справу за її відсутністю та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 20 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом [PERSON] та справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні. 11 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов, в якому визнав вимоги щодо розірвання шлюбу. В іншій частині позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що [PERSON] навмисно не зазначено у позові про те, що від першого шлюбу він має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], на утримання якої за рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05.11.2014 року сплачує аліменти в розмірі ј частини всіх видів свого заробітку на користь матері дитини - [PERSON], яка повинна брати участь у цій справі у якості третьої особи без самостійних вимог. Вважає, що заявлений [PERSON] розмір аліментів на її утримання та утримання їх дочки не відповідає чинному законодавству України. У зв'язку із чим вважав доцільним стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно та відмовити у задоволенні позову [PERSON] в частині стягнення на її утримання аліментів у зв'язку із тим, що остання працює повний робочий день, а у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною знаходиться мати позивача. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 11 жовтня 2018 року закінчено підготовче провадження у справі, яка була призначена до розгляду за правилами загального провадження на 09.11.18 року. До суду 09.11.18 року надійшов відзив на позов відповідача [PERSON], який за своїм змістом є аналогічним відзиву на позов від 11.10.2018 року. 20 березня 2019 року [PERSON] подала до суду заяву про зменшення своїх позовних вимог, в якій зазначила, що первісний позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки та на своє утримання не підтримує,оскільки відповідач добровільно сплатив аліменти на утримання дитини, що підтверджується її заявою, посвідченою 07.03.2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу про отримання нею від [PERSON] грошових коштів в розмірі 156096 грн. в рахунок виконання останнім свого обов'язку по утриманню неповнолітньої дочки [PERSON], у зв'язку із чим цей обов'язок вважається виконаним. [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] за заявленими у первісному позові підставами, розглянути цей позов за її відсутністю та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. 20 березня 2019 року [PERSON] подана заява про визнання уточненого позову [PERSON] про розірвання шлюбу та розгляду справи без його участі. Враховуючи вищенаведені заяви сторін, суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені статтею 112 СК України. Як вбачається з наданих доказів шлюбні відносини між подружжям припинені у зв'язку з різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства, що потягло за собою втрату між ними почуття любові та поваги, і доказів можливості відновлення сім'ї до суду не надано. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, на примирення не погоджуються. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв'язку із зазначеним суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідає інтересам подружжя. Спору щодо поділу спільного майна між сторонами в цьому провадженні не виникає. Питання щодо утримання неповнолітньої дитини сторони вирішили в позасудовому порядку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] слід залишити прізвище [PERSON].

Outcome: approved