Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з нею та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що вона та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] . Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області шлюб між нею та відповідачем розірвано. Дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, що було встановлено рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області у справі за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Вона є фізичною особою-підприємцем, має стабільний дохід, з дочкою, батьками та братом зареєстровані та проживають у [ADDRESS] . В будинку створені всі необхідні умови для проживання, виховання та нормального розвитку дитини, яка відвідує Камінь-Каширський дошкільний навчальний заклад №3 «Казка». На даний час Камінь-Каширським районним судом розглядається справа за її позовом до відповідача про поділ майна подружжя, і останній, не визнаючи позовні вимоги, почав маніпулювати їхньою дитиною, залякуючи, що має повне право відібрати дочку до себе. Відповідач з незрозумілих причин не хоче надавати згоду на виїзд дитини на відпочинок за кордон. У липні 2020 року у зв`язку із необґрунтованою відмовою відповідача надати згоду на виїзд дитини на відпочинок на море в Республіку Туреччина, вона була змушена полетіти одна. Тобто, відповідач чинить перешкоди в оздоровленню та розвитку дитини. Ухвалою судді від 24 жовтня 2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження. 18 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просить зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні з дочкою [PERSON] , і встановити йому такі способи участі у вихованні та спілкуванні з дочкою: побачення щотижня у суботу (або в неділю) з 11 год. до 17 год. чи в інші дні за попередньою домовленістю з матір`ю. В обґрунтування вимог зазначає, що з березня 2018 року шлюбні відносини між ним та [PERSON] фактично припинились, і позивачка разом з дочкою переїхали мешкати окремо від нього. Він не заперечив проти проживання дитини з матір`ю, розуміючи важливість останньої в житті та вихованні дочки. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області з нього стягнуто на користь [PERSON] на утримання дочки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду він виконує, аліменти сплачує вчасно. Щодо доводів про відмову у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон на відпочинок, то раніше він надавав доручення колишній дружині, про термін дії якого не пам`ятає, а в подальшому вона до нього з таким проханням не зверталася. Розпорядженням голови Камінь-Каширської райдержадміністрації № 28 йому було встановлено години спілкування з малолітньою дочкою, а саме, щотижня в суботу (або неділю) з 11 години до 17 години та в інші дні за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, але [PERSON] чинить перешкоди побаченням батька та дочки, не виконує зазначене рішення, не дає йому можливості бачитися з дочкою. Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. 23 листопада 2020 року представником позивачки - адвокатом Жємєлею В.І. подано відзив на зустрічний позов, в якому останній не заперечує проти частково задоволення зустрічних позовних вимог, а саме, у частині встановлення [PERSON] способу участі у виховані та спілкуванні з дочкою, а саме, побачення щотижня у неділю з 11 год. до 17 год., і зазначає, що перешкод у спілкуванні з дочкою позивачка не чинить відповідачу, остання заперечувала проти виходу дитини з будинку лише у дні, коли дочка хворіла і мала температуру, що ніяк не свідчить про створення перешкод, а у суботу 14 листопада 2020 року [PERSON] забрав дитину до себе, однак привіз її вже через декілька хвилин, оскільки дочка не захотіла бути з батьком. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позовній заяві підстав і просила їх задовольнити, а зустрічні позовні вимоги визнала частково, а саме, не заперечила щодо визначення способів участі батька у виховані та спілкуванні з дочкою: побачення з дитиною щотижня у неділю з 11 год. до 17 год. та у святкові дні за попередньою домовленістю з нею, та пояснила, що малолітня дочка проживає з нею, однак відповідач неодноразово висловлював наміри про проживання дитини з ним, а тому місце проживання дитина вона просить визначити рішенням суду, а щодо до участі [PERSON] у виховані та спілкуванні з дочкою, то вона ніколи не чинила останньому у цьому перешкод. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини фактично не визнав, пояснивши, що дитина й так проживає з позивачкою, проти чого він не заперечує, і тому місце проживання визначати не потрібно, а дочка з досягненням повноліття сама зробить вибір про місце свого проживання, і він також би хотів щоб дитина проживала з ним, та уточнив свої зустрічні вимоги і просив зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, встановити такі способи його участі у виховані та спілкуванні з дитиною: побачення щотижня у неділю з 11 год. до 17 год. та у святкові дні за передньою домовленістю з позивачкою. Представник органу опіки та піклування Щерблюк Т.М. у судовому засіданні не заперечила щодо задоволення первісного та зустрічного позовів і пояснила, що підтримує наданий органом опіки та піклування висновок щодо розв`язання спору, місце проживання малолітньої дитини належить визначити з матір`ю, виходячи з інтересів дитини, а також належить задовольнити позовні вимоги [PERSON] , визначити способи його участі як батька у виховані і спілкуванні з дочкою, оскільки він неодноразово звертався до органу опіки і піклування з тим, що позивачка перешкоджає йому спілкуватися з дитиною. Заслухавши пояснення позивачки та відповідача, представника органу опіки та піклування, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що первісні та зустрічні позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 29 (а.с. 10). Згідно з рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 19 лютого 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 11). На підставі рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 січня 2019 року з [PERSON] стягуються в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. З довідки Камінь-Каширського РВ ДВС від 21 жовтня 2020 року № 15317 вбачається, що станом на 21 жовтня 2020 року заборгованість по аліментах відсутня. Малолітня дочка сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю, про що відповідач у судовому засіданні не заперечив. Як вбачається з копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] з 15 вересня 2020 року є фізичною особою-підприємцем. Відповідач [PERSON] працює вчителем фізичного виховання в навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа 1-111 ступенів - гімназія» № 2. Частиною 3 ст. 51 Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 6 ст. 7 СК України рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При цьому під забороною розлучення дитини з своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини належить розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Працівниками служби у справах дітей було здійснено вихід за місцем проживання позивачки за адресою: [ADDRESS] , та під час обстеження встановлено, що умови проживання малолітньої дочки сторін [PERSON] є хорошими, дитина має власну кімнату, обладнану сучасними дитячими меблями, у кімнаті чисто, просторо, затишно, у дитини є багато одягу, взуття, іграшок, художньої літератури, розвиваючих матеріалів, остання забезпечена якісним харчуванням, оточена любов`ю, хорошим доглядом, піклуванням, мати дбає про всебічний розвиток дочки, дитина весела, грайлива, охоче йде на контакти, окрім того під час бесіди малолітня [PERSON] повідомила, що дуже любить свою маму та хоче проживати з нею. Згідно з висновком Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області від 11 листопада 2020 року № 1366/01-26/2-20, райдержадміністрація як орган опіки та піклувння вважає за доцільне визначити проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с. 27-29). Як вбачається з роз`яснень, наведених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Як свідчить практика Європейського суду з прав людини при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Принцип «найкращих інтересів дитини», що випливає також і з Декларації прав дитини, є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та беручи до уваги висновок органу опіки і піклування, суд дійшов висновку, що проживання малолітньої дочки сторін [PERSON] разом із матір`ю, що має місце і на даний час, буде відповідати принципу «найкращих інтересів дитини», який є пріоритетним при вирішенні цієї справи. Згідно з ч. 1 ст. 7, ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 p., дитина має право не розлучатися зі своїми батьками навіть попри їх волі, а у випадку розлучення з одним з них, має право на підтримання на постійній основі особистих відносин і безпосередніх контактів з обома батьками. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Це положення також закріплене і в ст. 157 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі ст. 9 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. За положеннями ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до розпорядження голови Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області від 18 лютого 2020 року № 28 про визначення годин спілкування [PERSON] з його малолітньою дочкою, останньому призначено години спілкування з його малолітньої дочкою [PERSON] щотижня в суботу (або в неділю) з 11 год. до 17 год. та в інші дні тижня з попередньою домовленістю з матір`ю дитини. У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Щерблюк Т.М. пояснила, що відповідач неодноразово звертався після визначення йому розпорядженням способів його участі у вихованні дитини до органу опіки та піклування з приводу вчинення йому перешкод позивачкою у спілкуванні з дочкою. З урахуванням вищезазначеного та думки сторін, суд дійшов висновку, що відповідачу [PERSON] доцільно та необхідно визначити порядок його участі у виховані та спілкуванні з дочкою: побачення щотижня у неділю з 11 год. до 17 год.; а також побачення у святкові дні за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, та зобов`язати останню не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дитиною. Оскільки первісні позовні вимоги задоволено повністю, тому з відповідача [PERSON] належить стягнути на користь позивачки [PERSON] понесені нею судові витрати, що пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 840 грн. 80 коп. З урахуванням задоволення зустрічних позовних вимог у повному обсязі, з [PERSON] належить стягнути на користь [PERSON] понесені останнім витрати по оплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved