Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

[PERSON] у поданій нею до суду до Акціонерного товариства «Українська залізниця» позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в сумі 22863,73 грн, пославшись на непроведення відповідачем у порушення приписів ст.116 КЗпП України з нею розрахунку при звільненні 17.07.2017 з виробничого підрозділу «Дебальцівська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії ПАТ «Укрзалізниця». Судовою ухвалою від 23.01.2020 відкрито спрощене провадження у справі за дійсним позовом з повідомленням сторін (а.с.14-15). У судове засідання позивачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність (за текстом позовної заяви а.с.3). Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.16,18а,32), явку представника у судове засідання не забезпечив. Відповідачем (представник [PERSON] ) на позовну заяву був наданий відзив (а.с.19-20), який у порушення ч.7 ст.178 ЦПК України поданий поза встановленим судом в ухвалі про відкриття провадження у справі п`ятнадцятиденний строк. Так, копію ухвали про відкриття провадження у справі (в якому відповідачу було роз`яснено право протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, та надіслати позивачеві копію відзиву та доданих до нього документів) відповідач згідно з відміткою про направлення копії ухвали на адресу електронної пошти отримав 24.01.2020 (а.с.16) і 03.02.2020 - згідно з карткою рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.18а), а відзив на позовну заяву надійшов на адресу суду 19.03.2020 датою відправлення 03.02.2020 (а.с.31). При цьому, про поважність причин ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк ним не зазначено, клопотання про поновлення порушеного процесуального строку не заявлено, внаслідок чого за приписами ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Судом установлено, що з 04.08.1980 [PERSON] перебувала з відповідачем у трудових правовідносинах. 17.07.2017 звільнена у зв`язку зі скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП. Зазначені обставини підтверджені відповідними записами у трудовій книжці позивачки (а.с.7-10) і не спростовані відповідачем. Постановою Кабінету Міністрів України №938 від 31.10.2018 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило тип з публічного на приватне та повне найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця». З тексту нової редакції Статуту АТ «Укрзалізниця», розміщеного на офіційному сайті Верховної Ради України за посиланням: https://zakon.rada.gov.ua/go/735-2015-n, Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Статтею 43\~Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~статті 110 КЗпП України\~при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із частиною 1\~статті 30 Закону України «Про оплату праці», другою частиною якої встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст.1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на підприємстві відповідача та не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, суд виходив з такого: Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд уважає встановленим той факт, що при звільненні позивачки відповідач не провів з нею повного розрахунку із заробітної плати. Так, з наданої позивачкою в якості доказу довідки (а.с.11) убачається, що за період з березня 2017 року по липень 2017 року позивачці була нарахована заробітна плата: за березень 2017 року всього нараховане 5108,94 грн, сума до виплати 4062,55 грн, за квітень 2017 року всього нараховане 3419,57 грн, сума до виплати 2719,18 грн, за травень 2017 року всього нараховане 3419,57 грн, сума до виплати 2719,18 грн, за червень 2017 року всього нараховане 860,27 грн, сума до виплати 684,06 грн, за липень 2017 року всього нараховане 15855,86 грн, сума до виплати 12678,76 грн. Загальний розмір нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 по липень 2017 року склав 28664,21 грн, до виплати 22863,73 грн. Відомістю на виплату грошей № [NUMBER] підтверджена виплата позивачці в рахунок заробітної плати 2095,28 грн (а.с.23-24). Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, а саме: податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (168.1.1). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (168.1.2.). Згідно з абз.5 п.6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Приймаючи до уваги наведенні положення законодавства та зважаючи на те, що предметом позову є заробітна плата за березень-липень 2017 року, суд уважає, що не є виходом за межі заявлених позовних вимог задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі без урахування податку та інших обов`язкових платежів, оскільки саме ця сума підлягає оподаткуванню під час її виплати та зазначена в поданих на підтвердження заявлених позовних вимог доказах. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати без утримання обов`язкових податків та зборів у загальному розмірі 26568,93 грн = 28664,21 грн 2095,28 грн. Дістаючи висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд виходив з того, що в спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Відповідачем не спростована та обставина, що у спірний період часу позивачка перебував з ним у трудових правовідносинах, за що їй мала бути нарахована та сплачена заробітна плата. Проте, свого обов`язку з оплати праці позивачки відповідач не виконав, факт нарахування позивачці заробітної плати у спірний період часу та невиплати нарахованої заробітної плати відповідачем не спростований. Надана позивачкою довідка на підтвердження розміру заборгованості підписана посадовими особами підприємства відповідача. Повноваження цих осіб відповідачем не спростовані. Доказів про те, що у період з березня 2017 року по червень 2017 року позивачка не виконувала свої трудові функції, відповідачем не надано. Ця довідка видана позивачці у зв`язку із її перебуванням у трудових відносинах з відповідачем, а саме, за період роботи з 18 липня 2016 року по 17 липня 2017 року електромеханіком дільниці виробничого підрозділу «Дебальцівська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідач визнає, що з 16 березня 2017 року припинив нарахування заробітної плати позивачці, але доказів, які б спростовували той факт, що позивачка в період з 16 березня 2017 року по день звільнення 17 липня 2017 року виконувала свої трудові обов`язки, відповідачем суду не надано. З огляду на наведене, окремо на не доведення відповідачем виконання свого обов`язку з оплати праці позивачки у спірний період часу, конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено. Тож, суд уважає, що позов слід задовольнити частково: -в частині вимог за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року позов задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивачки у рахунок заробітної плати за цей період 26568,93 грн, -в частині вимог за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року у задоволенні позову відмовити. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 840,80 грн, виходячи з такого: Відповідно до пп.1\~\~п.1 ч.2\~ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»\~в розрахунку на місяць у розмірі 2102,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 840,80 грн. (2102,00 грн. х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial