Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) просить розірвати шлюб з [PERSON] (надалі відповідач) мотивуючи тим, що відносини в сім'ї не склалися, протягом останніх років вони не підтримують шлюбних стосунків, сім'я фактично розпалася. Від шлюбу мають спільних дітей, повнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітнього [PERSON], [INFO], якого позивач просить залишити проживати з нею. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали заявлений позов з підстав наведених в позовній заяві та просили його задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини з позивачем. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 27 січня 2017, серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 червня 1994 року, актовий запис №602. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - [PERSON], дружині - [PERSON]. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, бажають розлучитися. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають спільних дітей - повнолітнього [PERSON], [INFO], та малолітнього [PERSON], [INFO]. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п.6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року зазначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні сторонами вказано, що ними досягнуто згоди в питанні щодо місця проживання їхнього малолітнього сина - з його матір'ю - позивачем по даній справі. Вирішуючи питання розподілу судових витрати між сторонами, суд враховує, що згідно з частиною першою статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктами 2 та 4 частини третьою статті 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Як вбачається з матеріалів справи позивачем у зв'язку з розглядом справи здійснено сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 640 грн., також здійснено витрати на правову допомогу у розмірі 300 грн., що підтверджується угодою-дорученням про надання правової допомоги та представництво інтересів від 01 лютого 2017 року, укладеної між позивачем та її представником - адвокатом [PERSON], квитанцією від 31 січня 2017 року, якою здійснено оплату витрат за правову допомогу (підготовку позовної заяви про розірвання шлюбу від [PERSON].) в розмірі 300 грн. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати у розмірі 940 грн. Разом з тим, в судовому засіданнні позивач та її представник не заперечували щодо стягнення з відповідача лише половини судових витрат, а іншу частину витрат покласти на позивача, тому з відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 470 грн.

Outcome: approved