Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Адвокат Воронко Віталій Васильович, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору - [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що позивач є наймачем житлового приміщення (двокімнатної квартири) за адресою [ADDRESS] . Разом з позивачем за вказаною адресою зареєстровані відповідач та третя особа. Відповідач - [PERSON] фактично не проживає у вказаному житловому приміщенні з 2014 року. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, до початку розгляду справи по суті представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву, в якій розгляд справи просила проводити без її участі , позовні вимоги просила задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 02.11.2020 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що у відповідності до копії ордеру №98, виданого 25.03.1981 року Виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради народних депутатів, [PERSON] дозволено зайняти за обміном з громадянином [PERSON] , квартиру [ADDRESS] ). Список осіб, які в`їжджають згідно ордеру: [PERSON] , [PERSON] - дружина, [PERSON] - син. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №863. Згідно з довідкою про склад сім`ї №12231 від 19.08.2020, за адресою: [ADDRESS] , окрім позивача, зареєстровані донька - [PERSON] та онук - [PERSON] . Позивач стверджує, що відповідач не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , з 2014 року, не приймає участі у сплаті за комунальні послуги, квартирою не користується та те, що він залишився зареєстрованим у вказаній вище квартирі перешкоджає позивачу в реалізації її права на приватизацію вказаної квартири. Також згідно з актом Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м.Сєвєродонецька» від 16.06.2015, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2014 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 72 Житлового кодексу України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем його реєстрації, тому суд вважає, що він втратив право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] , створює перешкоди позивачу у користуванні вказаним майном, та у реалізації права на його приватизацію. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 0.0.1813873814.1 від 25.08.2020 у сумі 840,80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved