Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, мотивуючи це тим, що після смерті [INFO] року матері [PERSON], дружини [PERSON] - [PERSON] - відкрилась спадщина, що складається, зокрема, з земельної ділянки розміром 1,9413 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку [PERSON] має право як спадкоємець за заповітом, а [PERSON] має право на обов'язкову частку, однак через те, що на момент складання заповіту спадкодавцю належало право на земельну частку (пай), в подальшому [PERSON] була виділена земельна ділянка відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, а спадкодавець відповідних змін до заповіту не внесла, позивачі позбавлені можливості оформити свої спадкові права, хоча спадщину прийняли у встановленому законом порядку. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали. Представник відповідача Ізяславської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив справу розглядати за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечував. Представник відповідача Новосільської сільської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив справу розглядати за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечував. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог - відділу Держгеокадастру в Ізяславському районі Хмельницької області - в судове засідання за повторним викликом не з'явився, причин неявки суду не повідомив. Допитавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додана до матеріалів справи. Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного Кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1241 Цивільного Кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). [PERSON] являється сином та спадкоємцем за заповітом померлої [PERSON], прийняв спадщину у встановленому законом порядку, що підтверджується свідоцтвом про народження, записом акта про укладення шлюбу № 6 від 06 березня 1985 року, заповітом, рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області № 2207/2055/2012 від 19 вересня 2012 року, заповітом, копії яких додані до матеріалів справи, листом завідувача Ізяславської держнотконтори № 1316/02-14 від 15 червня 2016 року, доданим до матеріалів справи. [PERSON] має право на обов'язкову частку після смерті [PERSON] як непрацездатний вдівець, що підтверджується записом акта про укладення шлюбу № 6 від 06 березня 1985 року, копія якого додана до матеріалів справи, листом завідувача Ізяславської держнотконтори № 1316/02-14 від 15 червня 2016 року, доданим до матеріалів справи. Згідно ст. 1225 Цивільного Кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 131 Земельного Кодексу України громадяни України мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Повноваження в галузі земельних відносин визначені у главах 2 та 3 Земельного кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 19 липня 2000 року секретарем виконавчого комітету Новосільської сільської ради, за яким заповіла, зокрема, належній їй земельний пай своєму сину [PERSON], що підтверджується заповітом, копія якого додана до матеріалів справи. В подальшому [PERSON] отримала у приватну власність земельну ділянку розміром 1, 9413 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Новосільської сільської ради, на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 11 червня 2007 року, що підтверджується відповідним Державним актом, копія якого додана до матеріалів справи, а оригінал був оглянутий в ході судового розгляду, однак відповідних змін до заповіту не внесла, нового заповіту не склала, що підтверджується відміткою на заповіті. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на спірну земельну ділянку як спадкоємець за заповітом, а [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадщині.

Outcome: approved