Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищезазначеним позовом, який мотивують тим, що [INFO] помер їх чоловік та батько відповідно - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . [PERSON] успадкував вказаний будинок за заповітом за мамою [PERSON] , яка, у свою чергу, прийняла такий у спадщину фактом спільного проживання із чоловіком, батьком [PERSON] , - [PERSON] , який помер [INFO] та був забудівником вказаного будинку. Оскільки вони фактом спільного проживання із спадкодавцем прийняли спадщину, однак нотаріусом у оформленні такої їм було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок [ADDRESS] , тому просять визнати по 1/2 частці на вказаний будинок за кожним. У підготовче судове засідання позивачі не з`явилися, однак подали до суду заяви, в яких просили розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не вирішувати питання розподілу понесених ними судових витрат. Представник Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача у підготовче судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі та не заперечила щодо задоволення позовних вимог. У підготовче судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [INFO] помер батько [PERSON] та чоловік [PERSON] - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Дубриницькою сільської Радою народних депутатів Перечинського району 28 травня 1988 року (а. с. 19, 20, 21). Також встановлено, що згідно довідки виконкому Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 330 від 07 травня 2019 року [PERSON] був забудовником та головою домогосподарства [ADDRESS] (а. с. 24, 25). Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності. Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася [INFO] і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним застосувати до даних правовідносин норми ЦК УРСР. Згідно ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Однак, відповідно до ст. 548 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до довідки виконкому Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 336 від 10 травня 2019 року [PERSON] на день смерті був зареєстрований та постійно проживав у будинку [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] (а. с. 23, 24). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 56552744 від 18 червня 2019 року та повідомлення Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 05-02/178 від 25 червня 2019 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , відсутня (а. с. 50, 53, 54). Враховуючи вищенаведене та те, що [PERSON] як спадкоємець першої черги протягом строку, встановленого ст. 549 ЦК Української РСР, фактично вступила в управління спадковим майном, так як була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем на момент його смерті, згідно ст. 553 цього Кодексу від прийняття спадщини не відмовилася, тому вважається такою, що прийняла її одноосібно. Так, [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] своєму сину [PERSON] , 1962 року народження, про що свідчить заповіт від 21 грудня 1998 року, посвідчений секретарем виконкому Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 29 (а. с. 17). [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 12 грудня 2000 року (а. с. 18, 21). Згідно довідки виконкому Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 335 від 10 травня 2019 року [PERSON] на день смерті була зареєстрована та постійно проживала у будинку [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , [INFO] (а. с. 22); спадкова справа стосовно неї, як спадкодавця, не заводилася (а. с. 50, 52, 54). За таких обставин, відповідно до норм ст. 549 ЦК Української РСР, із врахуванням ст. 553 цього Кодексу [PERSON] одноосібно успадкував вищевказаний будинок після смерті мами [PERSON] у порядку спадкування за заповітом (а. с. 22, 52, 54). Однак, [INFO] чоловік [PERSON] та батько [PERSON] - [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 22 листопада 2018 року (а. с. 8-15). Враховуючи те, що спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася [INFO] , тому відносини спадкування регулюються правилами ЦК України. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що на момент смерті [PERSON] разом з ним у спадковому будинку були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON] , що підтверджується довідкою виконкому Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 333 від 10 травня 2019 року (а. с. 16). При цьому, третя особа [PERSON] , яка є донькою спадкодавця, на час відкриття спадщини із останнім постійно не проживала, нотаріусу або уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України строк не подала, тому за наведених обставин вважається такою, що спадщину за покійним батьком [PERSON] не прийняла. Вказане підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 56552677 від 18 червня 2019 року та повідомленням Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області №05-02/178 від 25 червня 2019 року, згідно яких спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася (а. с. 50-51, 54). Разом з цим, відповідно до повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 129/01-16 від 28 травня 2019 року позивачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок [ADDRESS] , відсутній (а. с. 40). Крім цього, відомості щодо реєстрації права власності на зазначений житловий будинок також відсутні в матеріалах технічної інвентаризації, виготовлених РКП «Бюро технічної інвентаризації» Перечинської районної ради, що стверджується повідомленням Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 361 від 17 травня 2019 року (а. с. 39). Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи вищенаведене та те, що [PERSON] і [PERSON] постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилися від неї, а наявність інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено (а. с. 16, 50-51, 54), відтак позивачі прийняли таку по 1/2 частині кожен. Оскільки у них існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанцій № 2982850003 та № 2982850005 від 28 травня 2019 року позивачами [PERSON] та [PERSON] сплачено по 560,50 грн. судового збору (а. с. 1, 2). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданих позивачами заяв, останні, з врахуванням принципу диспозитивності, просять не вирішувати питання розподілу понесених ними судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке їх волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved