Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

[PERSON] у березні 2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, вказавши, що з 22.07.1955 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу в них народилось двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Вона, її чоловік [PERSON], діти [PERSON] і [PERSON] та матір чоловіка [PERSON] отримали квартиру за адресою [ADDRESS], в якій і проживали. В подальшому діти знялися з реєстрації за вказаною адресою. [INFO] року помер її чоловік [PERSON] 22.04.1993 року вона та мати її покійного чоловіка скористались правом на приватизацію та приватизували квартиру за адресою [ADDRESS] і таким чином набули права спільної власності на квартиру в рівних частках. З моменту приватизації вона та [PERSON] разом проживали та вели спільне господарство, підтримували порядок та чистоту у квартирі, оплачували комунальні послуги. [INFO] року [PERSON] померла. Починаючи з 14.01.1971 року позивачка зареєстрована у [ADDRESS] Після смерті [PERSON] вона продовжує проживати у вказаній квартирі, добросовісно та безперервно володіє і відкрито користується нею, доглядає за квартирою та утримує її постійно проводячи поточний та капітальний ремонти. [PERSON] заповіту не залишила. Її діти [PERSON] та [PERSON], які є онуками померлої [PERSON], не прийняли спадщину. Оскільки вона відкрито володіє квартирою [ADDRESS], постійно в ній зареєстрована та проживає з 1971 року, то просила визнати за нею право власності на всю квартиру за набувальною давністю. Ухвалою від 22.03.2018 позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Позивач у визначений судом строк усунула недоліки позовної заяви. 30.03.2018 року [PERSON] подала уточнюючу позовну заяву, а саме в якості відповідачів по даному позову зазначила [PERSON], [PERSON], Черкаську міську раду та просила визнати за собою право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю. Ухвалою суду від 04.05.2018 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 15.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду про суті. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Додатково суду пояснила, що її син [PERSON] дійсно до 2000 року постійно проживав разом з нею та померлою [PERSON], ніс витрати по утриманню квартири та здійснював ремонтні роботи у спірній квартирі. У відповіді на відзив Черкаської міської ради [PERSON] посилалась на те, що твердження викладені у відзиві Черкаської міської ради є необґрунтованими та безпідставними, оскільки до моменту смерті [PERSON] вони разом утримували та володіли даною квартирою, що належить їм на праві спільної часткової власності. Після смерті [PERSON] вона відкрито користувалась даним майном, постійно там проживає. Тому просила позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Додатково суду пояснив, що у 1950 році було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] від шлюбу в них народилось двоє дітей. В 1993 році квартиру [ADDRESS] було приватизовано на двох осіб - позивачку та матір її чоловіка [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла. Спадщину після її смерті ніхто не прийняв. [PERSON] постійно проживала в даній квартирі і після смерті [PERSON] утримувала та користувалась всією квартирою, що належить їй та померлій [PERSON] на праві спільної часткової власності. Вважає, що позивачка таким чином за набувальною давністю набула право власності на ? частину квартири, яка належала [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов не визнав та заперечував проти його задоволення. У відзиві на позов [PERSON] заперечував проти задоволення позову [PERSON] посилаючись на те, що вказана квартира була отримана його батьком [PERSON] на склад сім'ї з 5 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], бабу [PERSON] та діда [PERSON], що підтверджується ордером №0501 від 09.04.1971 року. Таким чином з 1971 року він був зареєстрований та постійно проживав в даній квартирі. У зв'язку із навчанням та проходженням служби в армії він був виписаний з квартири і не проживав в ній. У 1989 році його було комісовано по хворобі зі служби в армії та він повернувся на постійне місце проживання в м. Черкаси та продовжував жити в квартирі [ADDRESS]. Однак для того щоб перебувати на квартирній черзі, не став реєструватися у батьківській квартирі, а зареєструвався у будинку своєї тітки [PERSON] та дядька [PERSON] за адресою [ADDRESS]. В той же час з 1989 року фактично проживав в квартирі за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю [PERSON] та бабою [PERSON] У приватизації квартири матір'ю та бабою в 1993 році він не приймав участі, оскільки в той час перебував на квартирному обліку та сподівався отримати квартиру від держави. На час смерті [PERSON] [INFO] року, він постійно мешкав в даній квартирі і продовжував там проживати до 2000 року включно, робив ремонти, давав кошти на сплату комунальних послуг. Оскільки він після смерті своєї баби [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, то є таким, що прийняв спадщину, а отже позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю не можуть бути задоволені. У 2000 році він переїхав проживати до своєї дружини [PERSON] за адресою [ADDRESS], де проживає на даний час. Однак не зважаючи на це, він постійно, надає кошти на утримання квартири по вул. Петровського та сплату комунальних послуг. У квартирі залишаються його речі, він часто там буває і в майбутньому планує переїхати туди на постійне проживання разом зі своєю сім'єю. Представник відповідача [PERSON], адвокат [PERSON], заперечував проти задоволення позову [PERSON] посилаючись на те, що [PERSON] проживав в [ADDRESS] з моменту її отримання. У період з 1981 року по 1989 рік [PERSON] не проживав в квартирі та був знятий з реєстрації у зв'язку з навчанням та проходженням служби в армії. Отримавши травму під час служби в збройних силах, [PERSON] було комісовано та він повернувся проживати в квартиру [ADDRESS], де постійно проживав до 2000 року. Оскільки він перебував на квартирному обліку, то не став реєструватися разом з матір'ю та бабою, а зареєструвався по місцю проживання своєї тітки, хоча фактично там ніколи не проживав. З причин перебування на квартирному обліку він не приймав участі в приватизації квартири [ADDRESS]. На час смерті [PERSON] та відкриття спадщини, що лишилась після її смерті, [PERSON] постійно проживав в даній квартирі і продовжував в ній проживати до 2000 року. Він здійснював ремонт в квартирі, оплачував комунальні послуги. На даний час [PERSON] бажає оформити спадщину після смерті баби [PERSON], яку фактично прийняв, оскільки проживав в даній квартирі, відкрито володів та користувався часткою квартири, що належала спадкодавцю. Відповідач [PERSON] підтримав викладене у відзиві на позов відповідача [PERSON] та пояснення надані адвокатом [PERSON]. Підтвердив, що його брат [PERSON] на час смерті їх баби [PERSON] проживав разом з нею та їхньою матір'ю [PERSON] за адресою [ADDRESS]. В цій квартирі він проживав до 2000 року. Представник Черкаської міської ради Луговський О.С. заперечував проти задоволення позову [PERSON], вважаючи що підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру за набувальною давністю відсутні. У відзиві на позов Черкаська міська рада посилалась на те, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено, що вона володіє зазначеним майном добросовісно, відкрито та те, що майно належало іншій особі, не залучено свідків для підтвердження факту проживання та не надано відповідного документа, який би підтверджував факт проживання з померлою. Крім того Черкаська міська рада звертала увагу, що нею не було порушено права та законні інтереси [PERSON]. Суд заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача Черкаської міської ради Луговського О.С., допитавши свідка, дослідивши письмові докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи мирно володіти своїм майном. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Згідно з частинами 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч.4 ст. 344 ЦК). Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7 лютого 2014 року, - при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Отже, задоволення вимог про визнання права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Аналогічні по суті роз'яснення містяться і у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Згідно Ордера №0501 від 09.04.1971р. виданого Виконавчим комітетом Черкаської міської ради (а.с. 106), - [PERSON] отримав право на зайняття квартири [ADDRESS] на склад сім'ї із 5 чоловік: дружина [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], вітчим [PERSON], мати [PERSON] [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджено Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.08.1991р (а.с. 11). Згідно Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 22.04.1993 року виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому м. Черкаси (а.с. 10) право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00019572501 від 13.02.2018 року (а.с. 12). Відповідно до довідки КП «Придніпровська СУБ» Черкаської міської ради №510 від 23.01.2018 (а.с. 11) [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] і разом з нею на день її смерті була зареєстрована невістка - [PERSON] [INFO]. Відповідно до заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О., зареєстрованої в реєстрі №1549 від 04.07.2018р (а.с. 93) та заяви [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О., зареєстрованої в реєстрі №1550 від 04.07.2018р (а.с. 94) вказаними особами засвідчено, що [PERSON] починаючи з 1989 року по 28.01.2000 року був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. Фактично [PERSON] проживав зі своєю бабусею - [PERSON] та мамою - [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], [PERSON] до 2000 року проводив поточні ремонти та фактично утримував квартиру [ADDRESS]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила, що [PERSON] є її племінником, та з 1989 року по 2000 рік був зареєстрований в її будинку за адресою [ADDRESS], але фактично проживав за адресою [ADDRESS] разом зі своєю матір'ю [PERSON] та бабою [PERSON]. Факт перебування [PERSON] з 1990 року по теперішній час на квартирній черзі підтверджено Довідкою Департаменту ЖКК Черкаської міської ради від 11.09.2018 року (а.с. 117). Таким чином після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема ? частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року), який був чинним на момент відкриття спадщини, - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року), який був чинним на момент відкриття спадщини, - для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, (1963 року), який був чинним на момент відкриття спадщини, - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За повідомленням Другої черкаської державної нотаріальної контори від 21.09.2018 №3189/01-16 (а.с. 122) після смерті [INFO] року [PERSON], до нотаріуса ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. В той же час [PERSON] наполягав на тому, що прийняв спадщину після смерті своєї баби [PERSON], оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, - квартирою [ADDRESS]. Даний факт визнали [PERSON], [PERSON], підтвердила свідок [PERSON] та не заперечував представник Черкаської міської ради. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Під час розгляду даної справи у суду відсутні підстави для обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставини прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та добровільності визнання даної обставини іншими учасниками справи. Відповідно до технічного паспорту на спірну квартиру (а.с. 33-34) вона складається з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень. Загальна площа квартири 62,6 кв.м., житлова - 42,4 кв.м.. Оскільки [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], її проживання у даній квартирі та користування нею, не свідчить про заволодіння чужим майном та не є правовою підставою передбаченою ст. 344 ЦК України для визнання права власності на частину квартиру, яка належала [PERSON]. Докази сплати [PERSON] коштів за житлово-комунальні послуги та укладання договорів щодо утримання квартири (а.с. 18-32) можуть бути враховані при вирішенні її позову до інших співвласників квартири про відшкодування витрат понесених на утримання квартири, оскільки відповідно до ст. 360 ЦК України, кожен із співвласників, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. В той же час внесення співвласником квартири коштів на оплату житлово-комунальних послуг та ремонт квартири не є підставою для визнання за ним права власності за набувальною давністю на частину цієї ж квартири, яка успадкована іншою особою. За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати понесені позивачем відшкодуванню не підлягають. На підставі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 316-319, 321, 344 ЦК України, ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963),

Outcome: dismissed