Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] померла [INFO] у віці 69 років в с. Софіївка Новомиколаївського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.12.2014 серії [NUMBER]. Відповідно до заповіту від 11.10.2006 [PERSON] заповіла належну їй земельну ділянку розміром 9,56 га [PERSON], [INFO]. Згідно з Довідкою Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 03.02.2016 № 86 [PERSON] мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 29.10.2011 по день смерті [INFO]. На день її смерті за даною адресою були зареєстровані: дочка [PERSON], онуки [PERSON] та [PERSON]. 09 лютого 2016 року до Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] звернувся [PERSON] Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвої Н.П., в порядку заміщення державного нотаріуса Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області, від 09.02.2016 № 90/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки він не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини у строк, встановлений ст. 1270 ЦК України. Інших спадкоємців [PERSON], які звернулися до нотаріуса з будь-якими заявами, з витребуваних судом матеріалів спадкової справи № 14 за 2015 рік не вбачається. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилом частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною третьою статті 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, суд під час розгляду даної справи враховує правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 04 листопада 2015 року по справі № 6-1486цс15 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 53241368), та зазначає наступне. За змістом статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2). Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За правилом частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). За змістом статті 1272 ЦК України, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Таким чином, саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, передбаченого статтею 1270 ЦК України. З огляду на те, що єдиною зазначеною позивачем причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини була його необізнаність про смерть спадкодавця, суд не знаходить підстав для відступу від вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України. Відтак у зв'язку з відсутністю у позивача поважних причини, через які ним пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд визнає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачами, у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed