Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

[PERSON]. звернулася з позовною заявою до суду, вимоги якої нею та її представником неодноразово змінювались, уточнювались та доповнювались (т.с. 1 а.с. 46 - 47; т.с. 2 а.с. 9 - 10; т.с. 3 а.с. 22 - 24. 82 - 83, 138 - 139), та в якій позивачка просила суд визнати недійсною виписку з протоколу № 1 від 03 лютого 2003 року загальних зборів колективу КП «Агрострой», надану державному нотаріусу для оформлення договору купівлі-продажу 19/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (далі - спірне житлове приміщення), укладеного 25 березня 2003 року між КП «Агрострой» та відповідачкою [PERSON]; визнати недійсним зазначений договір купівлі-продажу; виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] із спірного житлового приміщення та вселити її та членів її сім'ї - доньку [PERSON], її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] року народження, [PERSON], [INFO] року народження [PERSON],[INFO] року народження у спірне житлове приміщення. В поданому до суду позові позивачка вказує на те, що вона та її донька [PERSON] (третя особа у справі [PERSON]), зареєстровані та постійно проживали з 1987 року в [ADDRESS] В кінці 90-х років вони з донькою тимчасово виїхали у Російську Федерацію, оскільки її престаріла мати [PERSON].,[INFO] року народження, за своїм станом здоров'я потребувала постійного догляду. Вона неодноразово приїздила в м. Арциз та здійснювала оплату за займане ними житлове приміщення та заборгованість станом на 01.01.2003 р. склала 82,96 грн. В квітні 2005 року вона приїхала в м. Арциз погасити заборгованість по квартплаті та здійснити ремонт житла, однак по приїзду з'ясувала, що 25.06.2003 р. вони з донькою зняті з реєстраційного обліку, а на їх житловій площі проживає відповідачка [PERSON] 03.08.2006 р. за її скаргою записи про зняття з реєстраційного обліку були анульовані, тому вони є зареєстрованими в спірному житловому приміщенні до цього часу. На підставі рішення загальних зборів КП «Агрострой» від 03.02.2003 р. державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори був посвідчений договір купівлі-продажу спірного житлового приміщення, укладений між КП «Агрострой» та відповідачкою [PERSON], хоча КП «Агрострой» мав право продавати лише одну кімнату зазначеної квартири площею 15,6 м2, оскільки дві інші кімнати площею 10,5 м2 та 17,6 м2 були надані їм з донькою. Зазначений договір купівлі-продажу позивачка вважає недійсним в силу ст. 48 ЦК України (1963 року), оскільки він укладений з порушенням ст. ст. 224, 228 ЦК України (1963 року). Крім того, на думку позивачки цей договір порушив вимоги ст.ст. 109, 116, 125 ЖК України, оскільки наслідком цього договору стало незаконне виселення позивачки та членів її сім'ї з займаного ними житлового приміщення, яке в силу п. 7 ст. 71 ЖК України зберігалося за її донькою, яка перебувала у місцях позбавлення волі та її малолітніми дітьми. Крім того, позивачка вказала на те, що зазначений правочин порушив публічний порядок, оскільки був направлений на порушення конституційних прав людини і громадянина, незаконне позбавлення права на житло, а тому цей правочин суперечить інтересам суспільства, особистості та державі, у зв'язку з чим у відповідності зі ст. 49 ЦК України (1963 року), має бути визнаний недійсним. Недійсною виписку з протоколу № 1 від 03 лютого 2003 року загальних зборів колективу КП «Агрострой», надану державному нотаріусу для оформлення договору купівлі-продажу спірного житлового приміщення позивачка вважає вказуючи на те, що вона за формою та змістом не відповідає протоколу № 1 від 03 лютого 2003 року загальних зборів колективу КП «Агрострой», Так, у п. 1 резолютивної частини протоколу ідеться про реалізацію квартир, які не приватизовані жильцями, не працюючими в колективі за ринковими цінами, а відповідачка на той період часу працювала у підприємстві та була членом колективу, тому даний пункт протоколу до неї не відноситься. У п. 2 резолютивної частини протоколу ідеться про надання спірного житлового приміщення відповідачці [PERSON] лише після рішення суду про виселення [PERSON] В той час як у виписці з оспорюваного протоколу, наданої нотаріусу ідеться про продаж спірного житлового приміщення в рахунок зменшення майнового паю. Крім того, позивачка вказала, що у судовому засіданні встановлено, що виписку з оспорюваного протоколу секретар [PERSON] не підписувала, про що вона заявила суду. Отже на думку позивачки оспорювана виписка не наділена властивістю допустимості доказу, чим порушено ст.ст. 57 - 59 УПК України. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] заявлені [PERSON] позовні вимоги не визнала, та заявила зустрічний позов, в якому просила суд визнати відповідачку [PERSON] та [PERSON], що виступає третьою особою у справі, такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням та право реєстрації місця проживання у спірному житловому приміщенні, а також зобов'язати відділ сектору громадянства та реєстрації фізичних осіб Арцизького РВ ГУМВС України в Одеській області (після уточнення позовних вимог - Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області) зняти [PERSON], [PERSON] з реєстрації місця проживання у спірному житловому приміщенні. В поданому до суду зустрічному позові [PERSON] посилається на те, що вона згідно договору купівлі-продажу 25 лютого 2003 року придбала у КП «Агрострой» спірне житлове приміщення, яке в наявний час перебуває у її приватній власності. На момент придбання нею спірного житлового приміщення, у квартирі ніхто не проживав, там збиралися наркомани, вікна та двері квартири були побиті, квартира була у жахливому стані. Вона три роки робила ремонт цієї квартири, на що були втрачені значні кошти. Але з часом з'ясувалось, що за цією адресою залишились зареєстрованими [PERSON] та [PERSON], які, як їй відомо, ще у 1996 році виїхали до Російської Федерації та жодного разу за весь час її проживання в квартирі, до квартири не приходили та про їх існування вона навіть не здогадувалась. На думку позивачки за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] та [PERSON] втратили право користування спірним житловим приміщення, оскільки протягом більш ніж 12 років в спірній квартирі не проживають без поважних причин, і випадки їх відсутності не підпадають під дію п.п. 1 - 7 ст. 71 ЖК України. У судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити позов повністю з підстав, що викладені у позовній заяві та доповненнях до неї. При цьому позивачка [PERSON] пояснила суду, що виїхала до Росії у 1997 році у зв'язку з необхідністю догляду за хворою матір'ю, яка померла у [INFO] році, але вона вносила квартирну плату до 2002 року. Коли вона покидала Україну спірне житлове приміщення мало статус гуртожитку. В м. Арцизі залишалась проживати її донька [PERSON], але не у спірній квартирі, а вона наймала інше житло. Про свій від'їзд вона власника житла не попереджала і не просила, щоб житло за нею зберігали на час її відсутності. У 2002 році вона приїздила в м. Арциз і в спірній квартирі ніхто не мешкав, а вже у 2005 році коли вона у черговий раз приїхала в Арциз, то дізналася, що її квартиру продано [PERSON] В період з 2002 року по 2005 рік вона квартплату не сплачувала. Коли вона виїжджала із спірної жилплощі, в квартирі залишалися деякі її речі, зокрема кухонний стіл, дитяча гойдалка, тощо. З КП «Агрострой» листів з пропозицією придбання спірної квартири вона не отримувала і в наявний час вона має бажання продовжити проживати у спірній квартирі. Крім того, позивачка підтвердила в судовому засіданні, що останній раз коли вона навідувалася до квартири у 2002 році в одній із кімнат було вибито скло у вікні, але вхідні двері до квартири були. Зустрічну позовну заяву [PERSON] [PERSON] та її представник [PERSON] не визнали, вказавши на те, що позов є необґрунтованим, оскільки [PERSON] та [PERSON] були відсутніми на спірній жилплощі з поважних причин. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, заявлені [PERSON] не визнала, просила відмовити [PERSON]. в задоволені позову та пояснила суду, що в КП «Агрострой» працювала з 1989 року. У 2003 році загальними зборами колективу підприємства було прийнято рішення про продаж їй спірної житлової площі, після чого було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений нотаріально після оплати нею вартості квартири. За придбану квартиру вона сплатила КП «Агрострой» готівкою, однак приходний касовий ордер в КП «Агрострой» не зберігся, оскільки бухгалтерська документація після трьох років зберігання була знищена. На момент придбання нею спірного житлового приміщення, у квартирі ніхто не проживав, вікна та двері квартири були побиті, протікали труби, квартира була у жахливому стані. Вона зробила ремонт цієї квартири, на що були втрачені значні кошти. Але з часом з'ясувалось, що за цією адресою залишились зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] Як їй відомо [PERSON] та [PERSON] ще у 1996 році виїхали до Російської Федерації та жодного разу за весь час її проживання в квартирі, до квартири не приходили. На її думку [PERSON] та [PERSON] втратили право користування спірним житловим приміщення, оскільки протягом більш ніж 12 років в спірній квартирі не проживають без поважних причин, тому мають бути визнані такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, письмовою заявою (т.с. 3 а.с. 79) заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, що відповідає положенням ч. ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Представник відповідача КП «Агрострой» Пеліван Є.К. в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що спірна квартира належала КП «Агрострой». У 1996 році позивачка [PERSON] поїхала в Росію за місцем проживання матері, квартиру залишила без нагляду, та не повідомила адресу свого місця знаходження. З 1996 року по 2003 рік позивачка в квартирі не проживала, тільки до 2002 року частково сплачувала квартплату. Квартира знаходилась в жахливому стані та потрібно було вирішувати питання з цією квартирою. КП «Агрострой» неодноразово надсилав позивачці листи про викуп квартири, про це також повідомлялася її донька [PERSON], але [PERSON] ніяк не реагувала та не проживала в квартирі. В 2003 році на підставі рішення загальних зборів квартира була продана [PERSON], яка є добросовісним набувачем. 05.07.1988 р. було прийнято рішення народним судом Арцизького району про виселення сім'ї [PERSON], та на підставі цього рішення [PERSON] та членів її сім'ї було знято з реєстрації місця проживання у спірному житловому приміщенні, після чого з [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної жилплощі. Також представник відповідача вказав, що помилка у оспорюваній позивачкою виписці зроблена через юридичну необізнаність особи, яка її складала, але у книзі реєстрації протоколів загальних зборів є запис про саме продаж [PERSON] спірної жилплощі, про що також зазначено у протоколі. Паювання майна в КП «Агрострой» до цього часу не проводилось. Тому [PERSON] викупила спірне житлове приміщення у КП «Агрострой» за грошові кошти. Позовні вимоги зустрічного позову [PERSON] представник КП «Агрострой» вважав такими, що підлягають задоволенню, оскільки позов є обґрунтованим та заявленим на законних підставах, оскільки [PERSON] та [PERSON] дійсно будучи тривалий час відсутніми за місцем реєстрації свого місця проживання без поважних причин втратили своє право користування спірним житловим приміщенням. Третя особа на стороні позивачки за первісним позовом [PERSON] - [PERSON], позов [PERSON] підтримала, вважаючи його таким, що підлягає задоволенню. При цьому [PERSON] дала пояснення про те, що з того часу як мати поїхала до Росії вона в спірній квартирі не проживала. У 1999 році вона поїхала до Росії, а у 2002 році приїхала в м. Арциз, квартира була в нормальному стані але вона в ній не жила та їй ніхто не повідомляв про те, що квартиру мають намір продати або про те, що їх зняли з реєстрації. З травня 2002 року по травень 2007 року вона знаходилася у місцях позбавлення волі в Росії, тому вважає, що за нею зберігалося право користування спірним житловим приміщенням. Зустрічну позовну заяву [PERSON] [PERSON] не визнала вважаючи позов безпідставним. Державний нотаріус Арцизької районної державної нотаріальної контори в судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що підстав для визнання договору недійсним немає, пояснивши, що 25.02.2003р. до нього звернувся керівник КП «Агрострой» [PERSON]. про продаж квартири по [ADDRESS] [PERSON] Йому було надано свідоцтво про право власності на будинок, довідка з БТІ, витяг з протоколу № 7 від 22.10.2002 р. загальних зборів КП про обрання головою Іванова А.Х., витяг з протоколу загальних зборів № 1 від 03.02.2003 р. про продаж квартири [PERSON], довідка про залишкову балансову вартість, яка склала 2422 грн., ним було перевірено про наявність або відсутність арешту на квартиру - арешту не було, тому у нього не було підстав для відмови у вчинені нотаріальної дії та ним був посвідчений договір купівлі-продажу між КП «Агрострой» та [PERSON], якій було продано спірне житлове приміщення. При посвідченні договору продавець підтвердив, що покупець повністю розрахувалася за придбане нерухоме майно. Представник відповідача відділення громадянства та реєстрації фізичних осіб Арцизького РВ ГУМВС України в Одеській області, яке в ході судового розгляду було замінено на Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, [PERSON] пояснила, що на скільки їй відомо [PERSON] та [PERSON] були зняті з реєстрації на підставі рішення народного суду Арцизького району про їх виселення, але в наявний час документів про зняття з реєстрації не збереглося, оскільки вони зберігаються три роки. В подальшому представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області письмовою заявою просила суд розглядати справу за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, його положення застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Також згідно з ч. 1 ст. 5 цього ж ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Таким чином, враховуючи, що договір купівлі-продажу спірного житлового приміщення було укладено 25 лютого 2003 року, тобто до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року, суд вважає за необхідне при вирішенні спору між сторонами про визнання зазначеного правочину недійсним керуватися положеннями ЦК України 1963 року. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії протоколу № 1 від 03 лютого 2003 року загальних зборів КП «Агрострой» присутніми на засіданні членами колективу підприємства було вирішено реалізувати квартири, які не приватизовані жильцям, не працюючим в колективі за ринковими цінами, а також надати [ADDRESS] [PERSON] після рішення суду про виселення [PERSON], оскільки вона втратила право на це житло (т.с. 1 а.с. 27 - 28). Визнати недійсною виписку з протоколу № 1 від 03 лютого 2003 року загальних зборів колективу КП «Агрострой», надану державному нотаріусу для оформлення договору купівлі-продажу спірного житлового приміщення позивачка просила суд вказуючи на те, що вона за формою та змістом не відповідає протоколу № 1 від 03 лютого 2003 року загальних зборів колективу КП «Агрострой», оскільки у виписці з зазначеного протоколу, наданої нотаріусу ідеться про продаж спірного житлового приміщення в рахунок зменшення майнового паю. За своєю природою протокол це документ, в якому фіксують хід обговорення питань та прийняття рішень на зборах, нарадах, засіданнях, конференціях. Виписка ж з протоколу являє собою точну копію частини тексту справжнього протоколу, що відноситься до того питання порядку денного, по якому готують виписку. Виписка відтворює всі реквізити бланка, вступну частину тексту, питання порядку денного, по якому готується виписка, і текст, відображав обговорення питання і прийняте рішення. Виписку з протоколу підписує тільки секретар, він же її посвідчує. Засвідчувальний напис пишеться від руки, складається зі слова «Вірно», вказівки посади особи, котрий завіряє копію (виписку), особистого підпису, прізвища, ініціалів та дати. Як вбачається з копії виписки з протоколу № 1 від 03 лютого 2003 року загальних зборів КП «Агрострой» вона дійсно відтворює не всі реквізити бланка протоколу № 1 від 03 лютого 2003 року, зокрема вона частково містить вступну частину його тексту (відсутні відомості про присутніх), вона містить питання порядку денного, по якому готувалася виписка, але не містить тексту, відображаючого обговорення питання, у виписці міститься прийняте рішення, але воно не відповідає рішенню, яке прийнято зборами, як воно вказане у повному тексті протоколу № 1 від 03 лютого 2003 року. Виписка з протоколу підписана посвідчена секретарем. Суд не бере до уваги твердження позивачки [PERSON] та її представника про те, що виписка є недійсною, оскільки вона не підписувалася секретарем [PERSON] Такі твердження позивачки [PERSON] та її представника ґрунтувалися лише на їх усних поясненнях та усних поясненнях свідка [PERSON], даних нею в судовому засіданні. А відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а отже дійсність підпису секретаря зборів на виписці із протоколу має доводитись письмовими доказами, зокрема в даному випадку висновком експертизи. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи з метою підтвердження своїх доводів ні позивачкою, ні її представником не заявлялися, а суд виходячи з принципу змагальності та диспозитивності судового процесу не вправі з власної ініціативи призначати таку експертизу. Суд пов'язує помилкове складання виписки з протоколу з необізнаністю секретаря [PERSON] у правильності складання такого документу, але на думку суду неправильне складання виписки з протоколу ніяким чином не впливає на прийняте загальними зборами колективу рішення про реалізацію спірної житлової площі [PERSON] Більш того, основним документом, який став підставою для укладення оспорюваного позивачкою [PERSON] договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 лютого 2003 року є протокол № 1 від 03 лютого 2003 року загальних зборів КП «Агрострой», про який і згадано нотаріусом у зазначеному договорі, а не виписка з нього, оскільки вона сама по собі не змінила суті прийнятого рішення. Тому суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] про визнання недійсною виписку з протоколу № 1 від 03 лютого 2003 року загальних зборів колективу КП «Агрострой», надану державному нотаріусу для оформлення договору купівлі-продажу спірного житлового приміщення. Як вбачається з копії домової книги (т.с. 1 а.с. 4 - 5) позивачка [PERSON]. та її донька [PERSON] (третя особа у справі [PERSON]) 25.06.2003 р. були зняті з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] Згідно рішення народного суду Арцизького району Одеської області від 05.07.1988р. (т.с. 1 а.с. 19) [PERSON], [PERSON] були виселені зі всіма проживаючими з ними особами з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення на підставі ч. 2 ст. 132 ЖК УРСР. Згідно листа судового виконавця у зв'язку з тим, що [PERSON]. розірвала шлюб з [PERSON], є матір'ю-одиначкою, на утриманні якої знаходяться двоє неповнолітніх дітей, у відповідності до ст. 125 ЖК УССР вона не може бути виселена без надання іншого житлового приміщення (т.с. 1 а.с. 61). Однак в судовому засіданні позивачка [PERSON]. не надала доказів, що підтверджували б її положення матері-одиначки, які б давали їй відповідні пільги, чим не виконала вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Судом також встановлено, що і в наявний час позивачка [PERSON]. такого статусу не має. Рішення народного суду Арцизького району від 05.07.1988 року про виселення в тому числі позивачки [PERSON] не було скасоване та чинне до наявного часу. Сторонами у справі була визнана та обставина, що статус гуртожитку за зазначеною вище адресою переведено в статус житлового будинку, тому у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 61 ЦПК України ця обставина доказуванню не підлягає і слід вважати, що кімната [ADDRESS] в наявний час є 19/100 частинами житлового будинку [ADDRESS] Як зазначалося вище, згідно протоколу № 1 загальних зборів КП «Агрострой» від 03 лютого 2003 року колективом підприємства було вирішено реалізувати квартири, які не приватизовані жильцям, не працюючим в колективі за ринковими цінами, а також надати [ADDRESS] [PERSON] після рішення суду про виселення [PERSON], оскільки вона втратила право на це житло (т.с. 1 а.с 27 - 28). На підставі зазначеного протоколу загальних зборів, як вбачається з договору купівлі-продажу від 25.02.2003 р., посвідченого державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області, КП «Агрострой» продало, а [PERSON] купила 19/100 часток житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] які складаються з: коридору 7-1 площею 8,5 м2; кімнати житлової 7-2 площею 17,6 м2; кімнати житлової 7-3 площею 15,6 м2; коридору 7-4 площею 4,7 м2; кімнати житлової 7-5 площею 10,5 м2; кухні 7-6 площею 11,8 м2; ванни 7-7 площею 4,2 м2; коридору 7-8 площею 1,7 м2; туалету 7-9 площею 2,0 м2, загальною житловою площею 43,7 м2, що належали КП «Агрострой» на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Арцизькою міською Радою народних депутатів Одеської області 07.05.2001 року, на підставі рішення виконкому Арцизької міської Ради народних депутатів Одеської області від 03.05.2001 року та зареєстрованого в Арцизькому БТІ 07.05.2001 року в реєстрову книгу № 15 за реєстровим № 313 (т.с. 1 а.с. 29 - 30). Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07.05.2001 року, виданого Арцизькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Арцизької міської ради № 205 від 03.05.2001 року 71/100 частина яка розташована в [ADDRESS] належало КП «Агрострой» на праві колективної власності і в цілому складалася з 1 будинку (т.с. 1 а.с. 183). Як вбачається з довідки-характеристики Арцизького БТІ від 31.01.2003 року житловий будинок у [ADDRESS] зареєстровано в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 15 під реєстровим №313 та за власником цього приміщення - КП «Агрострой» (у числі інших власників будинку) на 31.01.2003 року значиться 39/100 частин вказаного житлового будинку. На зворотній сторінці цього ж самого документу вказано, що за заявою власника відчужується з житлового будинку літ. А: корід.7-1 пл. 8,5 кв.м ,кімната житлова 7-2 пл. 17,6 кв.м., кімната житлова 7-3 пл.15,6 кв.м. коридор. 7-4 пл. 4,7 кв.м., кімната житлова 7-5 пл.10,5 кв.м, кухня 7-6 пл.11,8 кв.м, ванна 7,7 пл.4,2 кв.м, коридор 7-8 пл. 1,7 кв.м, туалет 7-9 пл. 2,0 кв.м., житлова площа складає 43,7 кв.м. і складають 19/100 ідеальної частки (т.с. 1 а.с. 184). Згідно довідок №№ 17, 18 від 18.02.2003 року, виданих КП «Агрострой» [PERSON] заборгованість за покупку квартири [ADDRESS] в сумі 2422,00 грн. погашена повністю, балансова вартість зазначеного житла за даними бухгалтерського обліку складає 2422,00 грн. (т.с. 1 а.с. 185). Відповідно довідки Арцизької районної державної нотаріальної контори від 25.02.2003 року №757876-2152 згідно Єдиного реєстру заборон житловий будинок за адресою [ADDRESS], власником якого є колективне підприємство «Агрострой» на 12 год.39 хв.48 сек. 25 лютого 2003 року під забороною не перебуває (т.с. 1 а.с. 188). На підставі зазначених документів державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори 25.02.2003року було посвідчено договір купівлі-продажу спірного житлового приміщення, укладений між КП «Агрострой» та [PERSON] 22 квітня 2003 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на спірну квартиру, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 423879 від 22.04.2003 року (т.с. 1 а.с. 30). Конституція України гарантує непорушність права власності, зокрема, ст. 41 Конституції України встановлює, що право власності є непорушним, а ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про власність», який діяв на час укладення оспорюваного [PERSON] правочину, передбачала, що власник має право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Така ж норма містилася у ст. 86 ЦК України (1963 року), відповідно до якої власнику належить право володіння, розпорядження та користування майном. Як зазначалося вище на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 07.05.2001 року, виданого Арцизькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Арцизької міської ради № 205 від 03.05.2001 року власником спірного житлового приміщення на час укладення оспорюваного [PERSON] договору купівлі-продажу, було КП «Агросрой», а отже саме це підприємство мало право розпоряджатись належною йому нерухомістю на підставі ст. 4 діючого на той час ЗУ «Про власність», а також ст. 86 ЦК України (1963 року). Заявляючи вимогу про визнання договору купівлі-продажу спірного житлового приміщення від 25 лютого 2003 року позивачка посилалася на порушення у момент укладення договору норм ст. ст. 224, 228 ЦК України (1963 року), тому договір є недійсним в силу ст. ст. 48, 49 ЦК України (1963 року), як такий, що направлений на порушення конституційних прав людини і громадянина, незаконне позбавлення права на житло, суперечить інтересам суспільства, особистості та державі. Відповідно до ст. 224 ЦК України (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 225 ЦК України (1963 року) право продажу майно надавалося лише його власнику, крім випадків його примусового продажу. Продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами (ст. 225 ЦК України (1963 року)). Відповідно до ст. 227 ЦК України (1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст. 48 ЦК України (1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Ст. 48 ЦК України (1963 року) застосовується при порушенні встановленого порядку вчинення громадянами і організаціями дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав і обов'язків, при ущемленні угодою особистих або майнових прав неповнолітніх дітей, а також в інших випадках їх невідповідності вимогам чинного законодавства, якщо для них не встановлені особливі правила визнання угод недійсними (ст. ст. 45 - 47, 49 - 58 ЦК України (1963 року)). Статтею 49 ЦК України (1963 року) передбачено, що якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦК України (1963 року) угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. При цьому відповідно до Постанови № 3 Пленуму Верховного суду України від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зазначалося, що під обманом у таких випадках слід розуміти умисне введення в оману учасника угоди шляхом повідомлення відомостей, що не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мають істотне значення для угоди, що укладається. Судом в судовому засіданні не було встановлено жодної з перелічених позивачкою та її представником обставин для визнання договору купівлі-продажу спірного житлового приміщення від 25 лютого 2003 року недійсним. Навпаки судом встановлено, що зазначений договір укладався між власником та покупцем за досягнення усіх істотних його умов та з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, що підтверджено було самим договором, а також поясненнями державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області Бучацького В.Я., який посвідчував договір та пояснив, що підстав для відмови у посвідченні договору у нього не було. Правомірність придбання спірного житла також підтвердив свідок [PERSON]. який пояснив суду, що чоловік [PERSON] був у нього у підпорядкуванні, працював в СПМК, йому надавався гуртожиток (спірне житло) і у зв'язку з його звільненням він та члени його сім'ї були виселені із спірного житла. Він працював головою правління КП «Агрострой». Відповідачка [PERSON] працювала економістом, але з якого по який час він не пам'ятає. Він був присутнім на засіданні загальних зборів колективу підприємства, протокол якого вела [PERSON] та під час якого колективом було вирішено питання про продаж спірної житлової площі [PERSON] за рахунок зменшення майнового паю, але на підприємстві відповідні сертифікати не видавали і їх немає до наявного часу, але [PERSON] сплатила гроші за квартиру, як то зазначеного в договорі купівлі-продажу. Таке рішення було прийнято у зв'язку з тим, що квартиру розкрадали, в ній збиралися безпритульні. Він підписував договір купівлі-продажу спірної жилплощі у нотаріуса. Для посвідчення договору нотаріусу були надані усі витребувані ним документи. Договір було укладено на підставі рішення загальних зборів колективу підприємства. Таким чином, за таких встановлених судом обставин, враховуючи відсутність порушень діючого під час укладення договору купівлі-продажу законодавства та його виконання, принципу неприпустимості позбавлення права власності, презумпції законності правочинів, суд не вбачає підстав для визнання договору купівлі-продажу спірного житлового приміщення від 25 лютого 2003 року недійсним з підстав, що зазначені позивачкою [PERSON], тому ця позовна вимога задоволенню також не підлягає. Судом встановлено, що спірне житлове приміщення є об'єктом приватної власності [PERSON] і режим проживання в ньому регулюються нормами ЖК України. Частина 3 ст. 9 ЖК України передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 ст. 116 ЖК України передбачено підстави, за існування яких громадян може бути виселено без надання іншого житлового приміщення, зокрема якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Крім того, ч. 3 зазначеної норми передбачає можливість виселення без надання іншого жилого приміщення осіб, які самоправно зайняли житлове приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення можливе лише за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, яке надане власнику житлового приміщення. Позивачка [PERSON]. не є власником спірного житлового приміщення, тому у відповідності до ч. 1 ст. 116 ЖК України не наділена правом вимагати виселення [PERSON] - власника житлового приміщення та [PERSON] із спірного житлового приміщення. Крім того, судом не було встановлено підстав для виселення відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON], тому враховуючи відсутність обставин, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 116 ЖК України, а також відсутність у [PERSON] права вимагати їх виселення, суд не може постановити рішення про виселення відповідачів за первісним позовом із спірного житлового приміщення, яке належить [PERSON] на праві приватної власності. Вирішуючи питання про вселення позивачки [PERSON] та членів її сім'ї у спірне житлове приміщення судом враховується, що рішенням народного суду Арцизького району від 05.07.1988 року [PERSON] була виселена із спірного житла зі всіма членами її сім'ї, це рішення суду не скасоване та має законну силу. Зазначене рішення суду прийнято у зв'язку з тим, що [PERSON] (чоловік [PERSON]), якому Арцизьким райагростроем був наданий цей гуртожиток, звільнився з роботи за власним бажанням, тому у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 132 ЖК України, він міг бути виселений з членами його сім'ї без надання іншого житлового приміщення. Судом не беруться до уваги надані позивачкою [PERSON] на підтвердження позовної вимоги про вселення її та членів її сім'ї довідки КП «Агрострой» № 60 від 26.07.2006 року та № 69 від 18.08.2006 року (т.с. 1 а.с. 48 - 49) згідно яких [PERSON] проживала в гуртожитку [ADDRESS] загальною житловою площею 46,7 кв. м., з яких вона займала 29,1 кв.м., оскільки [PERSON] не надала суду доказів про те, на якій підставі їй було надане це житло, хто з нею проживав там. Вказані довідки не підтверджують вимоги позивачки, оскільки в них не зазначено який час [PERSON] та хто з членів сім'ї проживав у цей період з нею, крім того вбачається відмінність в площі квартир: в довідці вказано - 46,7 кв.м., а згідно договору купівлі-продажу площа спірної квартири складає 43,7 кв.м. На думку суду не можуть також підтвердити вимоги [PERSON] копія домової книги про прописку на спірній жилплощі її та членів її сім'ї, лист Арцизького РВ ГУМВС України в Одеській області від 03.08.2006 року №46/8099 (т.с. 1 а.с. 50) про те, що [PERSON] та її донька за адресою: [ADDRESS] з реєстраційного обліку Арцизьким РВ ГУМВС України в Одеській області не були зняти в установленому законом порядку, тому на теперішній час вони є зареєстровані, копії квитанцій про часткову сплату [PERSON] квартплати, а також пояснення свідка [PERSON], яка пояснила суду, що працювала у паспортному столі, [PERSON] та члені її сім'ї на підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 05.06.1988 року були зняті з реєстрації місця проживання, але після скарги [PERSON] за висновком вищого керівництва реєстрацію її місця проживання було поновлено, оскільки, як вже зазначалося, [PERSON] та члени її сім'ї виселені із спірного житлового приміщення і сама по собі їх реєстрації за цією адресою, а також часткова сплата квартплати не можуть бути підставою для їх вселення, оскільки це буде суперечити прийнятому 05.07.1988 року судом рішенню. Судом не приймаються до уваги свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] року народження, [PERSON] [INFO] року народження [PERSON], [INFO] року народження, свідоцтво про державну реєстрацію права від 16 квітня 2002 року, довідка про перебування [PERSON] на обліку у жіночій консультації та медичне свідоцтво про народження, оскільки ці документи не містять фактичних даних на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги позивачки [PERSON] і не містять інформації щодо предмета доказування у наявній справі. Розглядаючи зустрічну позовну заяву [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування спірною квартирою та зняття їх з реєстраційного обліку, суд вважає, що ці позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Вона та [PERSON] зареєстровані за зазначеною адресою, що підтверджено відповідними штампами у їх паспортах (т.с. 2 а.с. 27 - 28). Згідно довідки від 13.01.2009 року №15, виданої КП «Агрострой» [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 16 травня 2003 року до наявного часу. З листа Арцизького ГУМВС України в Одеській області від 03.08.2006 року №46/8099 (т.с. 1 а.с.50) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є зареєстрованими у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], яке було переведено в статус житлового будинку, що було визнано сторонами і [PERSON] та [PERSON], вважаються зареєстрованими за адресою: [ADDRESS]. Як видно з акту, наявного у т.с. 1 на а.с. 62 мешканці будинку [ADDRESS] підтвердили, що [PERSON] не проживала у спірній квартирі з невідомих причин. Відповідно до акту від 24.02.2003 року опису майна, що знаходиться в [ADDRESS], в зазначеній квартирі знаходилося: зламані диван, кухонні стіл та шафа, розібраний холодильник, двері до ванної кімнати та кухні відсутні, відсутня ванна, всі двері зламані, на вікнах відсутнє скло на 60%, квартира сира, зірвані розетки, вмикачі, освітлення не працює (т.с. 1 а.с. 31). Свідок [PERSON] пояснила, що проживає з [PERSON] по-сусідству. Вона багато років працює в КП «Агрострой». Їй відомо, що чоловіку [PERSON] надавався гуртожиток (спірне житло) і у зв'язку з його звільненням він та члени його сім'ї були виселені із спірного житла. Після того, як [PERSON] поїхала, в квартирі ніхто не проживав більш ніж п'ять років, там збиралися наркомани, алкоголіки, там не працювала каналізація, були вибиті вікна, квартира була у жахливому стані. При цьому [PERSON] не повідомляла про свій від'їзд в Росію та не повідомляла свою адресу. Тоді зібралася комісія та склали відповідний акт обстеження за участю депутатів, вхідні двері забили, а потім квартиру продали [PERSON], яка зробила в ній ремонт. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працювала в КП «Агрострой», у якого на балансі перебувало два гуртожитка, в одному з яких проживала [PERSON] Після того, як [PERSON] виїхала, в квартирі ніхто не проживав дуже тривалий час, там збиралися наркомани, алкоголіки, були вибиті вікна, квартира була у жахливому стані. При цьому [PERSON] не повідомляла про свій від'їзд в Росію, а вона в свою чергу писала їй листи про наявність заборгованості по квартплаті, які поверталися у зв'язку з непроживанням [PERSON], а також повідомляла про це доньці [PERSON] - [PERSON]. Рішенням загальних зборів колективу підприємства було прийнято рішення про продаж квартири [PERSON], яка зробила в ній ремонт. Протокол цих зборів вела вона та підписала його, але виписку з цього протоколу для надання її нотаріусу наскільки вона пам'ятає не готувала та не впізнає в ній свій підпис. Пунктами 1 - 7 ч. 3 ст. 71 ЖК України передбачено виключний перелік підстав збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Ч. 5 ст. 71 ЖК України передбачено, що у випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] як на підставу своїх заперечень проти позову вказувала на те, що була відсутньою за місцем свого проживання з поважної причини, оскільки доглядала за хворою матір'ю, яка потребувала постійного догляду, на підтвердження чого надала суду відповідні довідки (т.с. 1 а.с. 12, 60). Разом з тим, [PERSON] пояснила суду, що її матері немає у живих з 2005 року, чим підтвердила свою відсутність, починаючи з зазначеного часу, за місцем реєстрації свого місця проживання без поважних причин. Факт смерті [INFO] року матері [PERSON] - [PERSON] також підтверджено свідоцтвом про смерть (т.с. 2 а.с. 76). Крім того, згідно наявного в матеріалах справи (т.с. 3 а.с. 62) повідомлення начальника відділення ОУФМС РФ по Пермському краю в м. Александровську № 1353 від 06.06.2011 року, громадянка [PERSON] отримала вид на проживання іноземного громадянина, зареєстрована 28.10.2009 року за адресою: [ADDRESS]. Зазначена інформація підтверджує, що [PERSON] постійно мешкає на території Російської Федерації, зареєструвала там своє проживання, і відсутня за зареєстрованим місцем свого проживання в Україні без поважних причин. На підтвердження своїх заперечень проти зустрічного позову [PERSON] відповідачка [PERSON] вказувала на те, що перебувала в Росії у місцях позбавлення волі, де відбувала покарання, тому причини її відсутності за зареєстрованим місцем проживання є поважними. Однак суд не може погодитися з такими твердження відповідачки за зустрічним позовом [PERSON], оскільки як вбачається з інформації Генерального консульства України в Ростові-на-Дону [PERSON] (в наявний час [PERSON]) відбувала покарання у ВК-3 ГУВП РФ по Краснодарському краю з 21.05.2002 року по 20.05.2007 року. Строк свого звільнення [PERSON] також сама підтвердила в судовому засіданні. Час звільнення [PERSON] зазначений у довідці про звільнення (т.с.1 а.с. 162). Однак, як до свого ув'язнення - з дев'яностих років і до 21.05.2002 року [PERSON] у спірній квартирі без поважних причин не проживала, так і з початку часу свого звільнення [PERSON] до зареєстрованого місця свого проживання в Україні не повернулася, доказів такого факту [PERSON] суду не надала, чим не виконала вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України, тому суд приходить до висновку, [PERSON] була відсутньою за зареєстрованим місцем свого проживання понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Ч. 1 ст. 382 ЦК України визначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідачки за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] не проживали в спірній квартирі та не користувалися житловою площею зазначеної квартири більше шести місяців без поважних причин, також їх відсутність понад шість місяців не відповідає випадкам, передбаченим пунктами 1 - 7 ст. 71 ЖК України, що відповідно передбачають, збереження права користування житловим приміщенням за відсутніми протягом шести місяців від дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Більш того, судом встановлено, що за час своєї відсутності ні [PERSON] ні [PERSON] не застосовували відповідних заходів для збереження житла у приданому для проживання стані і квартира була приведена у непридатний стан, особисті речі жильців в квартирі були відсутніми, що вказує на відсутність наміру відповідачок за зустрічним позовом повертатися до зареєстрованого місця свого проживання в Україні, що було підтверджено поясненнями свідків, позивачки [PERSON], актом обстеження та актом опису майна, а також переліченими вище письмовими доказами. Суд вважає, що, враховуючи той факт, що відповідачки [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі більш ніж шість місяців без поважних причин, то їх можна визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] а тому суд вважає, що позовні вимоги позивачки за зустрічним позовом [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання ГУ ДМС України в Одеській області зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], виходячи з того, що згідно ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В даному випадку реєстрація місця проживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі, що належить [PERSON] на праві приватної власності може обмежувати права [PERSON], як власника житла здійснювати вільне володіння та розпорядження належним їй майном. Крім того слід врахувати неоднозначну позицію органу реєстрації місця проживання осіб щодо реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON], яких спочатку зняли з реєстраційного обліку на підставі рішення суду про їх виселення, а потім скасували зняття з реєстрації та останні залишилися бути зареєстрованими у квартирі, що належить [PERSON], тому право [PERSON] підлягає захисту судом у спосіб, що заявлений нею. Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право реєстрації місця проживання у спірному житловому приміщенні, оскільки вони визнаються судом такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням і ГУ ДМС України в Одеській області зобов'язується зняти їх з реєстрації місця проживання, а нова реєстрація місця проживання можлива лише зі згоди власника житла, тобто в даному випадку [PERSON] Зі змісту ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України випливає, що за захистом свого цивільного права до суду може звернутися кожна особа у разі порушення цього права, невизнання або оспорювання. Іншими словами, особа може звернутися до суду за захистом цивільного права і це право підлягає захисту судом лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом не встановлено, що право [PERSON] та [PERSON] реєстрації місця проживання у спірному житловому приміщенні будь яким чином порушує або може порушити право власності [PERSON] на спірне житло, тим більш, що таке їх право вони зможуть реалізувати лише зі згоди власника житла - [PERSON], тому суд приходить до висновку про безпідставність цієї позовної вимоги та відмову [PERSON] у задоволенні цієї частини зустрічного позову. Таким чином, аналізуючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що у відповідачки за первісним позовом [PERSON] на відповідній правовій підставі знаходиться у приватній власності спірне житлове приміщення, а позовні вимоги позивачки [PERSON] є безпідставними тому їй у позові слід відмовити. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на можливість часткового задоволення зустрічного позову [PERSON]

Outcome: partial