Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися в суд із позовом до [PERSON] та [PERSON] , в якому просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що їм на праві спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS] , в якому зареєстровані відповідачі. Відповідачі не проживають у даному будинку з 2016 року, у зв`язку із виїздом на проживання за кордон, будь-які речі, які б їм належали, в будинку відсутні, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не беруть. З цих підстав просять позов задовольнити. Ухвалою судді від 19 лютого 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду. Представник позивача [PERSON] - позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, попередньо подавши заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі належним чином повідомлялися про час та місце судового розгляду, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, в судове засідання не з`явилися, відзиву на позов не надали, тому, згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частці житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування, що стверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, Витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно даних будинкової книги будинку [ADDRESS] , за даною адресою зареєстровані, зокрема відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Акту від 06 лютого 2020 року складеного комісією обслуговуючого підприємства ТОВ «Мрія», в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою [ADDRESS] , за вищевказаною адресою не проживають з 2016 року. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом і втрачають це право, якщо відсутні в ньому без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. При цьому судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідачів у спірному житлі. Абзацом 3 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. Тому, враховуючи те, що судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані в будинку [ADDRESS] , однак більше одного року за вказаною адресою не проживають, останніми не доведено поважності на обґрунтування власної відсутності в житлі, тому позов є підставним та підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved