Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з жовтня 2004 року по листопад 2015 року перебував з [PERSON] (надалі - відповідач) у зареєстрованому шлюбі і у них народилась дитина - син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з ним. Проте до теперішнього часу він з відповідачем не дійшли згоди щодо місця його проживання. Позивач вважає, що в інтересах сина проживати саме з ним, а не з матір'ю, бо на даний час він має стабільний самостійний дохід, може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, а тому позивач просить визначити місце проживання дитини з ним. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач позов у судовому засіданні зазначила, що проти позову заперечує, проте у своїх поясненнях вказала, що з моменту розірвання шлюбу, дитина проживає разом з батьком, там же ходить до школи і вона не заперечує, щоб дитина жила з батьком. Представник третьої особи заявила, що виконавчий комітет Глухівської міської ради як орган опіки та піклування не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої дитини з її батьком. Дослідивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Стаття 161 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регламентує вирішення судом спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, а в разі відсутності такого спору то вирішення судом справи позбавлено сенсу. Відповідно до частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (стаття 55). Іншими словами право на позов має особа, права, свободи або інтереси якої порушені, а в разі відсутності порушення або невизнання права, відсутня і необхідність його захисту в судовому порядку. Тому при зверненні до суду позивач повинен доводити свою юридичну заінтересованість у справі. Завдяки такому підходу реалізується принцип диспозитивності цивільного процесу, відповідно до якого кожна особа самостійно вирішує: звертатися їй до суду чи ні. Судом встановлено, що вже протягом тривалого часу і в наявний час малолітній [PERSON] проживає разом з батьком, про що заявив сам позивач, не спростовувала та не оспорювала це і відповідач, а також це підтверджено актом обстеження умов проживання (а.с.15). Судом в судовому засіданні не було встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невизнання або порушення відповідачем права позивача на проживання з ним дитини чи створення цьому якихось перешкод. Навпаки в судовому засіданні відповідач фактично пояснила про відсутність такого спору з позивачем, а тому право проживання дитини з батьком не оспорюється і не потребує захисту судом. Посилання позивача на те, що в майбутньому відповідач має намір з дитиною виїхати до Росії чи Криму і не повернутись, суд не приймає, оскільки це можливо лише зробити за згоди самого позивача, і крім того, спори про визначення місця проживання малолітньої дитини можуть розглядатись неоднократно, оскільки умови виховання дитини можуть змінюватись в залежності від різних обставин (стан здоров'я батька (матері) і дитини, можливості догляду за дитиною, поява вітчима (мачухи) і т. д.). А тому коли виникне реальне порушення прав позивача, він не позбавлений можливості звернутись до суду задля їх захисту. Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи лише з інтересів малолітньої дитини, суд вважає, що в судовому засіданні були встановлені усі підстави, які надають суду прийти до однозначного висновку щодо відмови в задоволенні позову у зв'язку з відсутністю спору. На підставі викладеного та у відповідності до статті 15 ЦК України, статті 161 СК України,

Outcome: dismissed