Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

[PERSON] мотивував вимоги тим, що перебував у фактичних шлюбних стосунках із [PERSON] Разом із донькою [PERSON] доглядав [PERSON], яка була у важкому стані після тривалих хвороб і перенесених інсультів, тому 24.12.2012 року [PERSON] заповіла йому свою квартиру [ADDRESS]. В лютому 2013 року [PERSON] знову була госпіталізована в лікарню,а в березні 2013 року на ношах доставлена додому і до дня смерті знаходилась у важкому стані, без свідомості, потребувала постійного стороннього догляду, який здійснювали [PERSON] та [PERSON] 26.03.2013 року за рішенням МСЕК їй визначено 1А групу інвалідності. Невістка [PERSON] [PERSON], відносно якої [PERSON] мала неприязнь, а також онуки - [PERSON] та [PERSON] не відвідували хвору, не надавали їй будь-якої допомоги, в тому числі матеріальної. Проте, в квітні 2013 року [PERSON], всупереч волі [PERSON], використовуючи її безпомічний стан, захопила квартиру, а [PERSON] та його дочку [PERSON] вигнала. 10.05.2013 року за заявою [PERSON] був виданий недійсний паспорт на ім`я [PERSON] із фотокарткою невідомої особи, а 21.05.2013 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] від імені [PERSON] в присутності свідків був посвідчений заповіт, що підписала замість заповідача [PERSON], згідно якого все своє майно спадкодавець заповіла онукам [PERSON] та [PERSON] Не приходячи до свідомості 22.05.2013 року [PERSON] померла. Позивач вважає, що даний заповіт слід визнати нікчемним на підставі ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 1257 ЦК України, оскільки [PERSON] перебувала в родинних відносинах із [PERSON] і одночасно була законним представником свого малолітнього сина - [PERSON], на користь якого складений заповіт, тому не могла вчиняти правочин від імені особи, яку представляла, в своїх інтересах або інтересах іншої особи, представником якої одночасно вона є (а.с. 1-4, а.с. 23-24). Таким чином, заповіт посвідчений з порушенням вимог ст.ст. 237-239, 1248, 1253 ЦК України. Ухвалою суду від 13.05.2016 року позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій нотаріуса щодо посвідчення нікчемного заповіту 21.05.2013 року залишено без розгляду. За клопотанням представника притягнуто приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] в якості третьої особи без самостійних вимог. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали за обставин, що викладені в позові, представник [PERSON] також надав письмові пояснення (а.с. 117-120). Додатково представник повідомив, що [PERSON] перебувала і лежачому стані, не впізнавала оточуючих, тому не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними, а тим більш запросити свідків і прочитати заповіт. Підписуючи заповіт від імені [PERSON] її представник [PERSON] діяла в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON], тому даний односторонній правочин є нікчемним і суперечить ч. 3 ст. 238 ЦК України, а його посвідчення відбулось з порушенням Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також просив врахувати, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 08.04.2015 року вказано, що цей заповіт є нікчемним, тому просив врахувати встановлені судом обставини. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнали. Відповідач [PERSON] повідомила, що перебувала в шлюбі із сином [PERSON], народила 10 дітей. [PERSON] завжди допомагала їм, онуки також проявляли до неї турботу, по черзі доглядали її і між ними існували гарні стосунки, тому бабуся вирішила на молодших онуків зробити заповіт і запропонувала онучці Світлані викликати нотаріуса. [PERSON] була у свідомості, розмовляла із нотаріусом і присутніми свідками, вільно висловила бажання заповісти своє майно і розуміла, що вчиняє заповіт, але оскільки через перенесені інсульти [PERSON] не могла тримати ручку, попросила, щоб заповіт підписала вона. Вважає, що обставини, що викладені в позові, є надуманими, і просила врахувати, що сам [PERSON] останнім часом зловживав алкоголем, вчиняв сварки із [PERSON], в квартирі завів численну кількість котів, позносив сміття, а в березні 2013 року замінив замки, тому вони тривалий час не могли потрапити в квартиру до [PERSON], доглянути і нагодувати її, провести гігієну. Представник відповідача [PERSON] також додав, що нормами ЦК України не заборонено родичам підписувати заповіт замість особи, яка не може цього зробити, при цьому особа, яка підписує, не є стороною правочину, оскільки вчиняє лише механічну дію, тому правила ст. 238 ЦК України не можуть застосовуватись. Заповіт відповідає волі заповідача, посвідчений нотаріусом з дотриманням вимог Закону, тому вважає позов безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню. Третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] заперечила щодо позовних вимог (а.с. 37-38, 134-136), повідомила, що її дії при посвідченні заповіту [PERSON] відповідали вимогам Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст. ст. 1233, 1257 ЦК України. Провівши розмову із заповідачем вона перевірила паспортні дані, дієздатність особи, встановила свідоме і чітке волевиявлення щодо розпорядження майном на випадок смерті, були запрошені свідки, які не є родичами і заінтересованими особами та спадкоємцями. На прохання [PERSON] заповіт підписала [PERSON], яка не є її представником в розумінні ст. 237 ЦК України і не вчиняла правочин від імені [PERSON], а лише вчинила механічну дію щодо підписання. Також додала, що [PERSON] розуміла, що вчиняє заповіт, орієнтувалась в часі і говорила, що онуків у неї багато, проте найменшим вона бажає заповісти своє майно. Бесіда тривала з нею наодинці, сторонніх осіб і будь-якого тиску не було, потім заповіт був прочитаний нею і свідками вголос, підписаний і посвідчений відповідно до ст. ст. 1247, 1253 ЦК України. Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. [PERSON] встановлено, що 22.05.2013 року померла [PERSON] (а.с. 12) і внаслідок її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. 21.05.2013 року [PERSON] за місцем свого проживання склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 445 (а.с. 6). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіла все своє майно в рівних частках онукам [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] В звязку з похилим віком та фізичними вадами рук, неможливістю підписати заповіт, за дорученням [PERSON] в її присутності та присутності нотаріуса, запрошених свідків [PERSON], [PERSON], текст заповіту був вголос прочитаний та на прохання заповідача був підписаний [PERSON]. Особи і дієздатність заповідача, свідків, особи, яка підписала заповіт, були нотаріусом встановлені, про що зазначено в тексті заповіту. Ці обставини підтверджуються копіями документів, на підставі яких посвідчувався заповіт (а.с. 139-145) та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON], який був спадкоємцем за попереднім заповітом (а.с. 6), зазначив, що заповіт від 21.05.2013 року посвідчений з порушенням вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, ч. 4 ст. 1253 ЦК України оскільки підписаний від імені заповідача [PERSON] заінтересованою особою невісткою [PERSON], яка одночасно є законним представником (матірю) спадкоємця за заповітом [PERSON], [INFO], тому в силу до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт є нікчемним. Суд вважає таке обґрунтування безпідставним виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемний. Загальні вимоги до заповіту визначені ст. 1247 ЦК України. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України. Частиною 4 ст. 207 ЦК України встановлено, якщо фізична особа у звязку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідні положення щодо підпису заповіту іншою особою містяться в п. 1.8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок). Також п. 1.9 Порядку визначено, що фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] була інвалідом 1А групи загального захворювання і відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААВ № 525202 від 29.03.2013 року потребувала постійної сторонньої допомоги та догляду. В судовому засіданні особи, що брали участь в справі, визнали, що за станом здоровя та в звязку з фізичними вадами [PERSON] не могла прочитати та підписати заповіт. В звязку з цим підписання заповіту здійснювалось [PERSON] відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України. Нотаріусом в тексті заповіту були зазначені причини, які зумовили необхідність підписання заповіту іншою особою, та посвідчений підпис цієї особи. Суд враховує, що [PERSON] не є спадкоємцем за заповітом і підписавши заповіт від імені [PERSON], [PERSON] не діяла як представник заповідача в розумінні ст. 237 ЦК України і не вчиняла правочин від імені [PERSON] в своїх інтересах або в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] Тому на дані правовідносини не поширюються норм глави 17 ЦК України, в тому числі положення ч. 3 ст. 238 ЦК України і суд вважає таку правову підставу позову [PERSON] необґрунтованою. Відповідно до ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом 3 частини 2 статті 1248 ЦК України і ст. 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою. Свідками можуть бути особи лише з повною цивільною дієздатністю. Перелік осіб, які не можуть бути свідками, визначений ч. 4 ст. 1253 ЦК України. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Відповідно до тексту заповіту він був посвідчений в присутності свідків [PERSON], [PERSON], які не є спадкоємцями за заповітом, членами сімї та близькими родичами спадкоємців за заповітом. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON] показали, що добре знали [PERSON] з дитинства і були запрошені на її прохання бути присутніми при складанні заповіту. [PERSON] була в лежачому стані і говорила, що бажає скласти заповіт на онуків [PERSON] та [PERSON]. Нотаріус залишилась в кімнаті із [PERSON], провела із нею бесіду один на один, а потім, перевіривши паспорти, поїхала в офіс, щоб підготувати текст заповіту. Нотаріус прочитала заповіт вголос, потім прочитали вголос заповіт [PERSON] та [PERSON] В їх присутності [PERSON] знову підтвердила, що бажає заповісти майно онукам, але оскільки не могла тримати ручку, попросила підписати за неї [PERSON] При складанні заповіту сторонніх осіб не було і все відбувалось в їх присутності, без примусу, вони бачили, що [PERSON] розуміла всі події і вільно висловлювалась, тому вони також підписали заповіт. Враховуючи наведені обставини і показання свідків, суд прийшов до висновку, що посвідчення заповіту відповідало вимогам ст. ст. 1247, 1253 ЦК України, главі 8 Положення про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому підстав для визнання його нікчемним відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України немає. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] також повідомив, що на момент складання заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Оскільки [PERSON] позовні вимоги не предявлялись щодо визнання заповіту недійсним на підставі ст. 225 ЦК України, дані обставини в силу ст.ст. 11, 60 ЦПК України не були предметом дослідження. Також безпідставним є твердження представника, що особа заповідача [PERSON] була встановлена нотаріусом по паспорту, що незаконно виданий із фотокарткою іншої особи. В судовому засіданні було встановлено, що компетентним органом рішення щодо незаконності видачі 10.05.2013 року паспорту [PERSON] не приймалось. Також представник позивача зазначив, що нікчемність заповіту вже встановлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 08.04.2015 року при розгляді справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], третя особа служба у справах дітей Вінницької міської ради про визнання заповіту недійсним і за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, тому в силу ст. 61 ЦПК України ці обставини мають бути враховані судом. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до цієї ухвали від 08.04.2015 року було скасоване рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2014 р. та ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 19.01.2015 року у справі в частині позову [PERSON], а справа направлена на новий розгляд (а.с. 56-62, 63-66, 89-91). В подальшому позов [PERSON] був залишений без розгляду (а.с. 55). В ухвалі Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що судові рішення в частині визнання заповіту від 21.05.2013 року недійсним не відповідають вимогам ст. 213 ЦК України щодо законності і обґрунтованості, що є підставою для їх скасування. Обставини щодо нікчемності заповіту від 21.05.2013 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлені не були і в ухвалі від 08.04.2015 року не описані. Відповідно до вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що підстав для визнання заповіту від 21.05.2013 року нікчемним немає, позов [PERSON] є недоведеними, тому в його задоволенні слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок держави.

Outcome: dismissed