Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до суду із позовом до Пісочинської селищної ради (відповідач), в якому просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 2005 року постійно проживає у спірному будинку. 09.08.2015 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого є власником 3/8 частини спірного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд. Інша частина вказаного житлового будинку належала на праві власності [PERSON]. [PERSON] померла [INFO], після її смерті спадкоємцем був батько позивача [PERSON], після смерті якого позивач отримав у спадщину 3/8 частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд. Оскільки крім позивача вказаним житловим будинком ніхто не володіє, він вважає, що може просити суд про визнання за ним права власності за набувальною давністю на решту 5/8 частин будинку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. На пропозицію суду щодо уточнення позовних вимог в частині визнання права власності за позивачем у порядку спадкування за законом, а також щодо витребування даних з нотаріальної контори про коло спадкоємців після смерті батька позивача, представник позивача відповіла відмовою. Відповідач або його представник у судове засідання не з'явився, про час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надавав, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини. [PERSON] постійно проживає у спірному житловому будинку за адресою: [ADDRESS], з 15.06.2005 року, що підтверджується відміткою про реєстрацію у його паспорті. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.08.2014 року, виданого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області Омельницькою Н.В., зареєстровано у реєстрі за №1-668, [PERSON] є власником 3/8 частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд, який знаходиться в [ADDRESS]. Право власності позивача на 3/8 частин спірного будинку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.08.2014 року, що підтверджується Інформаційною довідкою від 27.08.2015 року. Батько позивача [PERSON] відповідно до копії свідоцтва про смерть помер [INFO]. Згідно з листом КП «Харківське районне БТІ» №111 від 04.03.2015 року, право приватної власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] зареєстровано в наступному порядку: - в ? частині на підставі свідоцтва про право власності, виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району 25.07.1978 р., реєстр № 1502 на ім'я [PERSON]; - в 1/4 частині на підставі свідоцтва про на спадщину за законом, виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району 25.07.1978 р., реєстр № 1500 на ім'я [PERSON]; - в 1/4 частині на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району 25.07.1978 р., реєстр № 1500 на ім'я [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання позивача у спірному будинку протягом тривалого часу. Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Підстави набуття права власності за набувальною давністю врегульовано статтею 344 ЦК України, частинами 1, 4 якої визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Отже, обов'язковою умовою для визнання за особою права власності на майно за набувальною давністю є добросовісність володіння особою таким майном. При цьому володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Водночас, як убачається з тексту позову і пояснень представника позивача у судовому засіданні, позивач на момент заселення у спірний будинок у 2005 році знав, що власниками спірного будинку є його бабуся [PERSON] та батько [PERSON], у зв'язку з чим така обов'язкова умова для визнання за особою права власності за набувальною давністю як добросовісність володіння у даному випадку відсутня. Враховуючи, що спадкоємцем після смерті [PERSON] став її син [PERSON] (батько позивача), спадкоємцем після смерті якого у свою чергу є позивач, убачається наявність підстав для визнання за позивачем права власності на спірний будинок у порядку спадкування за законом, у зв'язку з чим позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх цивільних прав. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed