Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

[PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Органу опіки та піклування КРА ОМР, в якому, з урахуванням уточнень, просив виділити йому у власність, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини - [PERSON], ? частину квартири [ADDRESS], а саме: кімнату площею 9,6 кв.м., кімнату площею 12,3 кв.м. з балконом 0,9кв.м., відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» 16.07.1997року, згідно порядку користування; виділити у власність [PERSON] кімнату площею 17,6 кв.м., балкон - лоджію площею 1,4 кв.м., в спільному користуванні залишити кухню площею 10,0 кв.м., ванну площею 3,0 кв.м., коридор площею 10,6 кв.м., туалетну кімнату площею 1,5 кв.м. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що йому належить на праві приватної власності 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Позивач зазначає, що квартира була придбана ним по договору купівлі-продажу від 05.08.1997року, укладеного на Одеській товарній біржі, журнал реєстрації №21122 від 05.08.1997року, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 06.08.1997року під №400 стр. 194 книга 226пр. Під час придбання квартири, як вказує позивач, він перебував у шлюбі з відповідачкою - [PERSON], який було розірваною рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.01.2008року, а також визначено місце проживання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], разом з ним. Позивач також вказує, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.04.2013року було визнано право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], в рівних частках, тобто по 1/2 частині між ним та відповідачкою. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси віл 18.06.2014року, як зазначає позивач, був встановлений порядок володіння квартирою [ADDRESS], згідно з яким, йому, з урахуванням малолітньої [PERSON], було виділено кімнату площею 9,6кв.м., кімнату площею 12,3кв.м., в користування [PERSON] виділено кімнату площею 17,6кв.м.,в спільному користуванні залишено кухню площею 10,0кв.м., коридор площею 10,6кв.м., ванну кімнату площею. 3,0кв.м., вбиральню площею 1,5кв.м, балкон площею 0,9кв.м. та 1,4кв.м. Позивач вказує, що неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], є інвалідом з дитинства. Також позивач зазначає, що у листопаді 2014 року він закрив на ключі дві кімнати, які йому та доньці були виділені в користування, і засилявся до цих кімнат за допомогою дільничного інспектора, оскільки [PERSON] перешкоджала йому у користуванні кімнатами. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що [PERSON] користується всією квартирою, перешкоджає йому у користуванні кімнатами, спільне проживання з нею неможливе, [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON], звернувся до суду з відповідним позовом про виділення у власність частини квартири. У судове засіданні 15.01.2016 року позивач не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка - [PERSON] про час та місце судових засідань повідомлялася належним чином, у судові засідання не з'явилась, про поважність причин відсутності не повідомила, заперечення на позовну заяву не надала. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання 15.01.2016 року не з'явився, однак надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, а також просив прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів неповнолітньої дитини. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №21122 від 05 серпня 1997року, [PERSON],, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру загальною площею 67,50кв.м., корисною площею 65,2кв.м., що складається з трьох кімнат житловою площею 39,5кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2008року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, місце проживання малолітньої [PERSON] визначено з батьком [PERSON] [PERSON] є інвалідом з дитинства, оскільки народилася з двостороннім гидроурентеронефрозом, нейрогенним мочевим пузирем, кишечник дитини працює тільки за допомогою лактози, також у дитини двостороння п'яточна вальгусна деформація стоп та косолапість. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2013року з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 1/4 частки від заробітку. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2013року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.07.2013року, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] було задоволено частково, визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частках, тобто по ? частині. Крім того, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2014року, яке набрало законної сили 01.07.2014року, було визначено порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: виділено в користування [PERSON] з урахуванням малолітньої [PERSON], кімнату площею 9,6кв.м., кімнату площею 12,3кв.м., в користування [PERSON] виділено кімнату площею 17,6кв.м., в загальному користуванні залишено кухню площею 10,0кв.м., коридор площею 10,6кв.м., ванну кімнату площею 3,0кв.м., вбиральню площею 1,5 кв.м, балкон площею 0,9 кв.м. та 1,4 кв.м., а також зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Як вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної Київського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області від 21 червня 2010року [PERSON] 19 червня 2010року приїхав до м. Одеси з Мальти, для того щоб вирішити питання про розподіл квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить йому та його колишній дружиш [PERSON] [PERSON] прибув за вищевказаною адресою, дзвонив у двері, однак [PERSON], яка знаходилася в квартирі, відмовилася відчиняти двері, впускати його в квартиру. За даним фактом [PERSON] повідомив в міліцію. З [PERSON] була проведена профілактична бесіда, в ході якої вона зобов'язалась впустити [PERSON] в їх сумісну квартиру та в подальшому не чинити його проживанню в квартирі, про що також складений протокол реєстрації офіційного застереження про неприпустимість порушення законодавства та антигромадської поведінки. Відповідно до технічного паспорту, який складений Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації від 16 липня 1997 року, квартира [ADDRESS], складається з 1-а кімната площею 17,6 кв.м., 2-а кімната 9,6 кв.м, 3-а кімната площею 12,3 кв.м., жила площа квартири 39,5кв.м., кухня площею 10,0 кв.м., ванна кімната площею 3,0 кв.м., туалет площею 1,5 кв.м., коридор площею 10,6 кв.м., вбудована шафа площею 0,6 кв.м., балкон (лоджія) 0,9 кв.м., 1,4 кв.м., загальна площа квартири 67,5 кв.м. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.04.2015 року у зазначеній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Однак, згідно повідомлення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №2354 від 20.10.2015 року, експертиза залишається без виконання, оскільки не було забезпечено доступ до об'єкту дослідження. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Статтею 319 ЦК України власникові гарантоване володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При цьому, відповідно до статті 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно зі ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, яке знаходиться у спільній власності може бути виділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. При цьому у відповідності до ч. 2 ст. 367 ЦК України, у випадку поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене, при вирішенні спору суд приймає до уваги, що неповнолітня [PERSON] є інвалідом з дитинства, а рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 січня 2008 року її місце проживання визначено з батьком [PERSON] Таким чином, приймаючи до уваги, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2014року, яке набрало законної сили 01.07.2014року, було визначено порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: виділено в користування [PERSON] з урахуванням малолітньої [PERSON], кімнату площею 9,6кв.м., кімнату площею 12,3кв.м., в користування [PERSON] виділено кімнату площею 17,6кв.м., в загальному користуванні залишено кухню площею 10,0кв.м., коридор площею 10,6кв.м., ванну кімнату площею 3,0кв.м., вбиральню площею 1,5кв.м, балкон площею 0,9кв.м. та 1,4кв.м., суд вважає за можливе виділити з квартири [ADDRESS], в натурі частку, що належить [PERSON], з урахуванням інтересів неповнолітньої [PERSON], у розмірі 1/2, і яка складається з приміщень: кімната площею 9,6кв.м., кімната площею 12,3кв.м., балкон площею 0,9кв.м., у самостійний об'єкт нерухомості. Крім того, суд зазначає, що у позовній заяві позивач посилався на ч. 3 ст. 358 ЦК України, яка передбачає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, та просив суд виділити йому ? частину спірної квартири у власність, що фактично є вимогою про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні його вимоги в частині виділення з квартири [ADDRESS], в натурі частки, що належить [PERSON], оскільки [PERSON] має повну цивільну дієздатність та самостійно може звернутися до суду із відповідною позовною заявою. Також, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні його вимоги в частині залишення в спільному користуванні кухню площею 10,0 кв.м., ванну площею 3,0 кв.м., коридор площею 10,6 кв.м., туалетну кімнату площею 1,5 кв.м., оскільки заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.06.2014року, яке набрало законної сили 01.07.2014року, було залишено в загальному користуванні кухню площею 10,0кв.м., коридор площею 10,6кв.м., ванну кімнату площею 3,0кв.м., вбиральню площею 1,5кв.м. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. підлягає стягненню з відповідачки до державного бюджету України.

Outcome: partial