Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що після смерті [INFO] її батька - [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 5.03 га, що розташована на території Анатолівської сільської ради Березівського району Одеської області. У встановлений законом строк до нотаріуса вона не змогла звернутись у зв'язку з відсутністю державного акту на землю, який був втрачений батьком до своєї смерті. Оскільки на даний час копію державного акту з відділу Держкомзему вона отримала, тому просить встановити факт належності їй спірної земельної ділянки та визнати за нею право власності на вказане спадкове майно. Представник Анатолівської сільської ради Березівського району Одеської області, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, але своїм листом №496/221 просить справу розглядати без його участі та позовні вимоги підтримує. Представник відділу Держземагентства у Березівському районі Одеської області вимоги позову не визнав та пояснив, що вони є безпідставними, оскільки позивачкою, яка протягом встановленого законом строку не зверталась до нотаріуса для оформлення спадщини, не доведений факт прийняття цієї спадщини. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Здійснення права на спадкування передбачається главою 87 ЦК України, в ст.ст.1268-1270 якої містяться положення про те, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив про відмову від неї, та спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати особисто нотаріусу заяву про прийняття спадщини у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 30 травня 2008 року роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Судом встановлено, що власником вищевказаної спірної земельної ділянки, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, є померлий [INFO] [PERSON], який є рідним батьком позивачки, що підтверджується ксерокопією її свідоцтва про народження (а.с.4,5,7). Із витягу зі Спадкового реєстру №32624008 убачається, що [PERSON] звернулась фактично до нотаріуса з приводу прийняття спадщини 4 грудня 2012 року, тобто після спливу встановленого законом шестимісячного строку (а.с.10). Як свідчить з пояснень позивача, правовстановлюючий документ на земельну ділянку [PERSON] за життя своє був загублений, але за її зверненням до відповідного місцевого земельного органу з приводу втрати державного акту на землю вона належним чином завірену копію його отримала, тому була вимушена подати цей позов до суду. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. З огляду на наведене, суд вважає, що вимоги щодо встановлення факту належності саме позивачки земельної ділянки є безпідставними, оскільки спірна земельна ділянка належить, згідно вищезазначеного державного акту на землю, померлому [PERSON]. Крім того, слід звернути увагу, що у непозовному цивільному судочинстві розглядаються судами справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, але не справи з вимогами щодо встановлення фактів належності особі того чи іншого майна, яке фактично їй не належить. Також слід нагадати, що до компетенції суду входить вирішення питання щодо поважності пропуску строку для прийняття спадщини та надання спадкоємцеві додаткового строку, достатнього для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. У п.2 вищевказаної постанови Пленуму Верховного суду України міститься ще таке роз'яснення, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Таким чином, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що визнавати право власності за позивачкою не представляється можливим за відсутністю на те правових підстав.

Outcome: dismissed