Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Іванівської районної ради Херсонської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Комунальний заклад «Іванівська центральна районна лікарня» (далі- КЗ «Іванівська ЦРЛ») в якому просять визнати за ними права на приватизацію житлового приміщення - квартири №5, що розташована за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати Іванівську районну раду Херсонської області надати згоду на приватизацію цієї квартири. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що позивач [PERSON] з 04.10.2006 року по переводу прийнятий на посаду завідувачем акушерсько-гінекологічним відділенням Іванівської центральної районної лікарні, де він працює і по теперішній час. З часу призначення позивача на цю посаду він разом зі своєю дружиною [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS]. У 2006 році дана квартира була надана позивачу з правом проживання як фахівцю та з подальшим правом приватизації. Власником даної квартири є територіальна громада селища та сіл Іванівського району в особі Іванівської районної ради (Іванівська центральна районна лікарня), форма власності - комунальна. У 2017 році позивач [PERSON] звернувся до Іванівської районної ради Херсонської області із заявою про надання дозволу на приватизацію вищезазначеної квартири, проте рішенням ХVІІІ сесії Іванівської районної ради Херсонської області VІІ скликання від 30.05.2017 року йому було відмовлено у надання дозволу на приватизацію цієї квартири. Позивач [PERSON] вважає, що відповідач своїм рішенням фактично позбавив його на реалізацію гарантованого ст.ст.47,48 Конституції України права на житло. Вищевказане житло є квартирою в житловому будинку та відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не відноситься до житла, що не підлягає приватизації. Просять суд визнати за ними право на приватизацію вищезазначеної квартири та зобов'язати Іванівську районну раду Херсонської області надати згоду на приватизацію квартири. 10 жовтня 2017 року позивачі надали до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с.57), згідно якої, просять визнати за ними право на приватизацію житлового приміщення (квартири) та безоплатно у рівних частках передати у спільну часткову власність житлове приміщення - квартиру №5, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 41,20 кв.м., яка складається з двох жилих кімнат та знаходиться на другому поверсі двохповерхового будинку. Ухвалою Іванівського районного суду Херсонської області від 06 листопада 2017 року Комунальний заклад «Іванівська центральна районна лікарня» залучено у справі в якості співвідповідача. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові, додавши, що раніше не були учасниками безоплатної приватизації. Просили позов задовольнити повністю. Представник позивачів [PERSON] підтримала позов своїх довірителів та просила задовольнити в повному обсязі. Представник Іванівської районної ради Херсонської області [PERSON] під час підготовчого судового засідання первісні позовні вимоги позивачів визнавала частково, тільки позовні вимоги про визнання за позивачами права на приватизацію квартири; позовні вимоги про зобов'язання Іванівську районну раду надати дозвіл на приватизацію вважає необґрунтованими, оскільки при прийнятті подібних рішень районна рада виступає як колегіальний орган, який приймає рішення більшістю голосів. В судове засідання відповідачі не з'явилися. Від представника Іванівської районної ради Херсонської області надійшла заява, в якій він просить розглядати справу без його участі, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує (а.с.47,75). Від представника Комунального закладу «Іванівська центральна районна лікарня» надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с.56,62). Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], з 04.10.2006 року прийнятий по переводу на посаду завідувачем акушерсько-гінекологічним відділенням Іванівської центральної районної лікарні Херсонської області (далі - Іванівська ЦРЛ), де він працює по теперішній час, що підтверджується наказом Іванівської центральної районної лікарні №113 від 04.10.2006 року та записами трудової книжки на ім'я позивача (а.с.16-21). Адміністрацією Іванівської ЦРЛ, в усній формі, було надано позивачу [PERSON] право (дозвіл) на проживання в квартирі [ADDRESS] (а.с.118). Дана квартира була придбана Іванівською ЦРЛ на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2006 року, що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.07.2006 року та Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 13.07.2006 року (а.с.11-12). Згідно витягу з Генічеського державного бюро технічної інвентаризації від 10.08.2006 року (а.с.13), власником квартири [ADDRESS] є територіальна громада селища та сіл Іванівського району в особі Іванівської районної ради (Іванівська центральна районна лікарня); форма власності комунальна. Згідно із довідками, виданими Іванівською селищною радою Херсонської області 01.09.2017 року №2483 та від 23.01.2018 року №02-28/142, [PERSON], 1955 р.н., та його дружина [PERSON], 1968 р.н., зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] (а.с.9, 127). Згідно рішення ІІ сесії Іванівської районної ради VІ скликання від 23.12.2010 року №39, з 26.04.2011 року Іванівська центральна районна лікарня перейменована на Комунальний заклад «Іванівська центральна районна лікарня» (а.с.20). 27 березня 2017 року [PERSON] звернувся до Іванівської районної ради Херсонської області із заявою про надання дозволу на приватизацію двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.27). За результатами розгляду даної заяви, Іванівська районна рада Херсонської області не надала позивачу дозволу на приватизацію спірної квартири, оскільки рішення районною радою з цього питання не прийнято (а.с.126). Що також підтверджується витягом з протоколу XVIII сесії Іванівської районної ради Херсонської області VII скликання від 30.05.2017 року (а.с. 88-91), зі змісту якого вбачається, що на сесії Іванівської районної ради Херсонської області 30.05.2017 року розглядалося питання «Про надання лікарю [PERSON] дозволу на приватизацію квартири за адресою: [ADDRESS], що знаходиться у спільній власності територіальних громад району». В результаті відкритого поіменного голосування, яке передбачене ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення з вищезазначеного питання не було прийнято (рішення сесії районної ради вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більшість від загального складу районної ради). Голоси розподілились наступним чином: за - 10, проти - 0, утрималися - 6, не голосували - 0, відсутні - 10 (а.с.76). Згідно із статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно із ч. 1 ст. 4 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом. Частиною 1 ст. 5 ЖК Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). За змістом ч.3 ст.9 ЖК Української РСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій (ч.5). Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-XII (далі - Закон № 2482-XII). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України №2482-ХІІ суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. За змістом ст. 2 Закону №2482-ХІІ до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Указана норма містить вичерпний перелік об'єктів, які не підлягають приватизації. Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Частинами 4, 5 ст. 5 Закону №2482-ХІІ передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать, зокрема, дружина наймача, їх діти і батьки. Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами статей 1, 6, 9, 61 ЖК Української РСР, ст. 29 Цивільного кодексу, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності, а отже і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] зареєстрований та проживає у спірній квартирі з 12 жовтня 2006 року, що підтверджується відповідним записом у його паспорті (а.с.4). При цьому, його дружина, позивачка [PERSON], проживає у цій квартирі з 06 жовтня 2009 року, яка вселилася у вказане житло, як член сім'ї [PERSON] (а.с.5-8). Позивачами житлові чеки раніше не використовувались. Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 15 ЖК Української РСР виконавчі комітети районних, міських, районних у містах рад, в тому числі, приймають рішення про включення жилих приміщень до числа службових. За змістом ст. 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Як встановлено в судовому засіданні, спірна квартира не віднесена в установленому порядку до службового житла, оскільки відповідного рішення, згідно ч.1 ст.118 ЖК Української РСР, Іванівською районною радою Херсонської області не приймалося, що також підтверджується листом Іванівської районної ради Херсонської області №01-33/5 від 23.01.2018 року, зі змісту якого вбачається, що спірна квартира не має статусу службового житла (а.с.124). Статтею 345 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності у порядку, встановленому законом. Статтею 8 Закону №2482-ХІІ встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян оформлюється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. У залежності від того, до чиєї власності або управління належить державний житловий фонд, буде залежати обов'язок утворювати приватизаційний орган: місцевої державної адміністрації спільно з органами місцевого самоврядування або державного підприємства (організації, установи). Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, передача у власність приватизованого житла відбувається на підставі рішення органу приватизації, оформляється свідоцтвом про право власності на житло, яке реєструється органом приватизації. Слід зауважити, що Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами, до числа яких суд не належить. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Оскільки позивачі постійно проживають у квартирі [ADDRESS], вказане приміщення є жилим, підлягає приватизації, оскільки не відноситься до службових, належить на праві власності державі в особі територіальної громади селища та сіл Іванівського району в особі Іванівської районної ради (Іванівська центральна районна лікарня), тому позивачі відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України , ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» мають право на приватизацію спірного житла. Разом із тим, не підлягають задоволенню вимоги позивачів про передачу їм безоплатно у спільну часткову власність вказаної квартири, оскільки, як було зазначено вище, законом визначено інший порядок та спосіб набуття мешканцями квартир права власності на житлові приміщення, а суд не може перебирати на себе функції органів приватизації, місцевого самоврядування та визнавати право власності на житлові приміщення. У разі незгоди з рішенням, діяльністю або бездіяльністю відповідного органу, громадянин має право оскаржити рішення, діяльність або бездіяльність відповідного органу, у передбаченому законом порядку. На підставі викладеного та

Outcome: partial