Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звертаючись до суду зі спільним позовом до Київської міської ради з вимогами визнати за [PERSON] право власності, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], на ? частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], на ? частину квартири [ADDRESS], що є предметом позову. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні, яке проведено в режимі відео конференції, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що [INFO] померла [PERSON], яка за життя залишила заповіт, яким заповідала належну їй на праві важності квартиру [ADDRESS], в рівних частках, [PERSON] та [PERSON], позивач у справі. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивачі [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці за заповітом, звернулись з відповідними заявами до Десятої Київської нотаріальної контори, однак державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивуючи тим, що спадкоємцями не надано оригінал правоустановлюючого документу на квартиру, що входить до складу спадкового майна, враховуючи, що позивачі не мають можливості отримати дублікат правовстановлюючого документу на квартири та відповідно отримати у встановленому порядку свідоцтво про право на спадщину, вимушені звернутись за захистом своїх прав до суду з вимогою визнати право власності на спадкове майно у судовому порядку. Представник відповідача - Київської міської ради, судове засідання не з'явився, до суду надішли письмові пояснення по суті предмету спору, просили суд на підставі поданою стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та провести розгляд справи у відсутності представника відповідача. (а.с.57-58) Заслухавши пояснення представника позивачів [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 02 лютого 2016 року (актовий запис №224). (а.с.9) За життя [PERSON] залишила заповіт датований 04 січня 2008 року, яким на випадок своєї смерті зробила розпорядження: належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] заповідала [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. (а.с.12) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить квартира [ADDRESS], факт виникнення права власності підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру від 01 вересня 1999 року, видане на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації від 21 липня 1999 року за №627-С. (а.с. 18) Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. 03 лютого 2016 року [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці за заповітом, звернулись до Десятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі заяв спадкоємців [PERSON] та [PERSON], державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Гаєвською О.О. заведена спадкова справа № 92/2016 щодо майна померлої [INFO] [PERSON], яка в ксерокопії залучена до матеріалів цивільної справи. (а.с. 89-119) Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняття спадщину або не прийняти її. Спадкоємець ,який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого статтею 1270 цього Кодексу ,він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ,який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. 27 грудня 2016 року державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Гаєвською О.О. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на підставі якої відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю [PERSON], оскільки не подано оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, що входить до складу спадкового майна. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців ,які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися ,якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленим цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Відповідно до положень частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України, встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення ,перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підставі відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення ,переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно положень п. 1 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються права на житлові будинки, розташовані на земельній ділянці ,переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Відповідно до п.п.10 п. 27, п. 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22 червня 2011 року, передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та технічний паспорт на такий об'єкт. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] набула права власності на квартиру [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру від 01 вересня 1999 року. Після смерті [PERSON] право власності вищевказану квартиру перейшло в порядку спадкування спадкоємцям за заповітом [PERSON] та [PERSON], які у встановленому порядку заявили про намір прийняти спадкове майно, однак не мають змогу отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, за відсутності у спадкоємців оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру. В той же час, обставин, які б вказували, що [PERSON] за життя набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивачів, які спадкоємцями за заповітом, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, судом не встановлено. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved