Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

[PERSON] у червні 2018 р. звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, від 10.02.2018 р. № НН 478730. Відповідачами за основним позовом [PERSON] , [PERSON] 26.10.2018 р. було подано зустрічний позов до [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом. Свої позовні вимоги позивачіобґрунтовують тим, що вищезазначена квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності, але у зв`язку з конфліктними стосунками, що склалися на даний час, позивачі не мають можливості користуватися спільною квартирою, не мають доступу до неї, та просять вселити їх у спірну квартиру Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 28.11.2019 р. позовну заяву [PERSON] , який віє в інтересах до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійним договору купівлі-продажу у зв`язку з неявкою позивача було залишено без розгляду. В судове засідання [PERSON] та [PERSON] не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити на підставі обсиавин викладених в зустрічному позові. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається з матеріалів справи 10.02.2018 р. між продавцем [PERSON] та покупцями [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , що був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Панченко О.В. (а.с. 58). Відповідно до п. 14 вказаного договору продавець зобов`язується звільнити відчужувану квартиру та передати ключі покупцям до 10.06.2018 року. Проте відповідач за основним позовом [PERSON] та її син [PERSON] ухиляються від виконання п. 14 договору купівлі-продажу квартири, спірну квартиру не звільняють, та перешкоджають у доступі до квартири. Статтею 358 ЦК України установлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками спірної квартири, яким чиняться перешкоди у вільному доступі до квартири, що призвело до порушення їх прав з боку [PERSON] на вільне користування належним їм майном, тому належним способом захисту порушеного права є вселення позивачів у спірну квартиру. На підставі ст.ст. 317, 358, 361, 383, 391 ЦК України та

Outcome: approved