Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON] у липні 2018 року звернувсь з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартини [ADDRESS], укладеного 20 січня 2016 року між нею та відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Сарело Т.П. за реєстровим №47. В обґрунтування позову посилалась на те, що їй на праві власності належала двокімнатна кв.[ADDRESS]. 20 січня 2016 року між нею та її онуком [PERSON] було укладено договір дарування цієї квартири. Однак вона мала намір укласти договір довічного утримання, оскільки є людиною похилого віку, інвалідом 2 групи, непрацездатною, матеріально незабезпеченою так як отримує пенсію, якої не вистачає ні на ліки ні на харчування а тому потребує постійної сторонньої допомоги. Спірна квартира є її єдиним житлом і після укладення договору вона продовжує проживати в квартирі та вносити плату за отримані комунальні послуги і фактична передача квартири не відбулась, а [PERSON] відмовляється надавати їй допомогу про яку вони домовлялись. При укладенні договору дарування вона не усвідомлювала фактичних наслідків і природи договору який було укладено і в дійсності очікувала зовсім інше. З часом зрозуміла, що допустила помилку через неправильне сприйняття обставин правочину. Тому позивач вважає договір дарування недійсним, внаслідок укладення через помилку на підставі ч.3 ст.203, ст.229 ЦК України. Ухвалою Старокостянтинівського райсуду від 29 жовтня 2018 року залучено третьою особою на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог на предмет спору - приватного нотаріуса Старокостянтинівського районного нотаріального округу Сарело Т.П. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю просили їх задовольнити, з вищенаведених підстав. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечив проти їх задоволення, посилаючись на те, що позивач при укладенні договору дарування усвідомлювала природу договору, перебувала у здоровому глузді та ясній пам'яті, її волевиявлення було вільне без будь-якого примусу і перед укладенням договору дарування нотаріусом було роз'яснено природу договору. Після укладення договору дарування відповідач не вимагав, щоб позивач звільнила квартиру, а також як надавав так і надає їй матеріальну допомогу. Також, позивач пропустив строк позовної давності, визначений в один рік, тому слід застосувати позовну давність при вирішенні справи та відмовити у позові. Представник третьої особи на стороні відповідача без заявлення самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Старокостянтинівського районного нотаріального округу Сарело Т.П. в дане судове засідання не з'явилась, будучи своєчасно повідомленою про час та місце розгляду справи і від неї не надійшло заяви про відкладення розгляду справи. Суд заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. З роз'яснень, які викладено в п.19 постанови Пленуму ВС «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009 №9, убачається, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту ст.ст.203, 717 ЦК, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Та відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Так, судом встановлено, що 20 січня 2016 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS], про що було укладено договір дарування квартини, посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Сарело Т.П. за реєстровим №47 (а.с.4-5). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №51854486 від 20.01.2016р. власником квартири [ADDRESS] на підставі, вищевказаного договору дарування, є [PERSON] (а.с.6). Разом з тим, судом встановлено, що дарувальник - [PERSON] після укладення договору дарування і на даний час проживає у [ADDRESS] і там же зареєстроване місце її проживання, оплачує витрати, пов»язані з наданням комунальних послуг за водопостачання, водовідведення, газопостачання, електропостачання, що підтверджується поясненями позивача, даними її паспрота [NUMBER] (а.с.9), даними розрахункових книжок (а.с.14) та визнається представником відповідача. Також, судом встановлено, що на час укладення оспорюваного договору дарування - 20 січня 2016 року, позивач була особою похилого віку мала вік понад 79 років - народилась [INFO] року (а.с.9); була і на даний час є інвалідом 2 грп., що підтверджується даними довідки МСЕК АВ №0317681 від 13.12.2013р.; потребувала та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується даними довідок ЛКК Старокостянтинівської ЦРЛ №461 від 23.06.2015р. (а.с.11) та №996 від 05.12.2018 (а.с.131); перебувала з 02.10.2015р. та перебуває по даний час на обліку відділення соцдопомоги вдома Територіального центру соцобслуговування виконкому Старокостянтинівської міськради, що підтверджується даними довідки Територіального центру соцобслуговування виконкому Старокостянтинівської міськради №203 від 10.12.2018р. (а.с.130), показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Наведене свідчить, про наявність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання. Натомість сам факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз»яснення нотаріусом суті договору, не може вважатись безумовними обставинами, які б виключали підстави для визнання договору дарування недійсним, внаслідок укладення його під впливом помилки. Враховуючи, вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позивачем повністю доведено факт укладення правочину під впливом помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, а саме волевиявлення позивача було направлене на укладення договору довічного утримання, а не договору дарування. Не спростовують такі висновки суду і показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], даними в судовому засіданні. За вищевказаних обставин, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та слід визнати недійсним договір дарування квартини [ADDRESS], укладеного від 20 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Сарело Тетяною Петрівною за реєстровим №47. Також, відповідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки, а оспорюваний договір дарування укладено 20 січня 2016 року, тому відсутні підстави для застосування позовної давність при вирішенні справи та відмови у позові. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути 750,57 грн. судового збору, оскільки позивач, як інвалід 2 грп. звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved