Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Одеської міської ради, третя особа [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер 30 червня 2017 року. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що вона є спадкоємцем першої черги за законом, звернулася до нотаріальної контори в строк прийняття спадщини, однак у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів та неможливості визначення місця відкриття спадщини нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, що і стало підставою для звернення до суду. Представника позивача адвокат [PERSON] та позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідач, Одеська міська рада, про дату та час судового засідання неодноразово повідомлялася належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без їх участі. Третя особа [PERSON] про дату та час судового засідання неодноразово повідомлялася належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовну заяву підтримувала та просила задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, дослідивши та оглянувши наявні в матеріалах справи письмові докази суд встановлює наступні факти та обставини. 30 червня 2017 року помер [PERSON], [INFO], який проживав за адресою: ФРН, Карлсруе, Софієнштрасе, 9. Спадкоємцями після смерті є [PERSON], яка була дружиною померлого відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖД № 004381 від 20 травня 2005 року та [PERSON], яка є донькою померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 290179 від 03.11.2011 року. [PERSON] змінила прізвище з «Северенчук» у звязку з укладенням шлюбу, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00009662614 від 03.11.2011 року в якому в відомостях про дружину вказано про зміну прізвища. До спадкової маси входить 263/1000 частин квартири під номером 509 (505-508) у будинку 48-А по вул. Генерала Петрова в м. Одесі, що підтверджується Договором дарування частини квартири від 18.11.2002 року на належить на праві приватної власності [PERSON]. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на все його майно у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером 1/2018, яка знаходиться за адресою: вул. Варненська, 2/2, м. Одеса, 65070, що підтверджується витягом із спадкового реєстру № 50693461 від 26.01.2018 року. До приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] була подана заява про прийняття спадщини в 6-ти місячний строк після смерті спадкодавця, як передбачено ст. 1270 ЦК України. Інший спадкоємець [PERSON] в 6-ти місячний строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звернулася, спадщину не прийняла. Однак спадкоємці [PERSON] дійшли згоди щодо спадкового майна та [PERSON] було компенсовано [PERSON] грошові кошти за її частку у спадковому майні. У свою чергу [PERSON] зобовязалася не поновлювати строк прийняття спадщини. Вказані обставини підтверджуються розпискою [PERSON] від 24 березня 2018 року. В той же час, судом встановлено, що листом № 31/02-14 від 06.04.2018 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] відмовила в видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у звязку з тим, що на її думку, до нотаріуса не було надано документів, які підтверджують факт смерті спадкодавця; документів, щодо проживаючих (зареєстрованих) осіб за адресою: ФРН, Карлсруе, Софієнштрасе, 9 (девять) та документів, які підтверджують право власності на майно спадкодавця. Відповідно до п. 1 [PERSON] 13 Наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом. Однак, як встановлено судом, нотаріус надав спадкодавцям лист № 31/02-14 від 06.04.2018 року, однак проаналізувавши даний лист суд приходить до висновку, що нотаріус вказує на те, що не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (а саме свідоцтва про смерть, документ, що підтверджує спадкове майно спадкодавцю та інше). У звязку з вищевказаними обставинами та відсутності таких документів нотаріус видає спадкоємцям лист в якому фактично відмовляє у вчиненні нотаріальних дій, хоча відповідно до норм чинного законодавства має дати постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, суд вважає, що лист 31/02-14 від 06.04.2018 року є достатньою підставою вважати, що права спадкодавця порушені. В той же час, [PERSON] помер 30 червня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане ЗАЦС м. Карлсруе в ФРН, яке апостильоване в Федеративній Республіці Німеччини та перекладена на українську мову перекладачем [PERSON] підпис якої посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Відповідно до п. 1.12 Наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» якщо спадкодавець, якому належало майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України «Про міжнародне приватне право». Згідно з ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Таким чином, спадкування майна проходить відповідно до законодавства України. Інший порядок законодавством не встановлений. Однак, відповідно до п. 1.12 вищевказаного Наказу якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна. Якщо обєктів нерухомого майна декілька і їх місцезнаходження різне, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження одного із обєктів цього майна на вибір спадкоємця(ів).4 У звязку з тим, що до спадкової маси входить 263/1000 частин квартири під номером 509 (505-508) у будинку 48-А по вул. Генерала Петрова в м. Одесі, яка знаходиться в Малиновському районі м. Одеси, то місцем відкриття спадщини є Малиновський район. У звязку з вищенаведеним, суд погоджується з позицією позивача по справі щодо того, що документи стосовно осіб, які проживають (зареєстровані) за адресою: ФРН, Карлсруе, Софієнштрасе, 9 (девять) не є необхідними для вирішення питання щодо встановлення місця відкриття спадкової справи. Крім того, відповідно до абзацу 1 п. 1.13. Наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. У звязку з тим, що останнє місце проживання спадкодавця знаходиться поза межами території України на яку не розповсюджується повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради та фізично отримати будь-яку довідку щодо осіб, які проживають за адресою: ФРН, Карлсруе, Софієнштрасе, 9 (девять) не можливо через відсутність таких довідок в законодавстві ФРН, то нотаріус мав застосувати положення п. 1.12 вищевказаного Наказу щодо місця відкриття спадщини за місцезнаходження нерухомого майна. Таким чином, у нотаріуса відповідно до норм чинного законодавства була можливість визначити місце відкриття спадщини і надання довідок щодо зареєстрованих осіб за адресою: ФРН, Карлсруе, Софієнштрасе, 9 (девять) не є необхідних для встановлення вищевказаних обставин. Крім того, у спадкодавців відсутні оригінали правовстановлюючих документів на 263/1000 частин квартири під номером 509 (505-508) у будинку 48-А по вул. Генерала Петрова в м. Одесі. Відсутність таких документів позбавляє нотаріуса права видати свідоцтво про право власності на спадкове майно, що і стало підставою для звернення позивача до суду. В той же час, право власності спадкодавця підтверджується договором дарування частини квартири від 18.11.2002 року та витягом про реєстрацію права власності, відомості про які були також отримані судом з КП «БТІ» ОМР на ухвалу суду про витребування доказів. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Відповідно ст.1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Так, у першу чергу, як передбачено ст.1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві. У відповідності до ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус перевіряє склад спадкового майна. Згідно порядку вчинення нотаріальних дій видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Не подання документів, що необхідні для вчинення нотаріальної дії, у відповідності до ст.49 ЗУ «Про нотаріат» є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку, оскільки після смерті спадкодавця отримати правовстановлюючий документ на нерухомість не можливо, що і стало підставою для звернення позивача до суду. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 3.1. Листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). У звязку з тим, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, то спадкоємець звернувся до суду з позовною заявою про визнання за ними права власності в порядку спадкування. Відповідно до ст.ст. 8, 41 [PERSON] України [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати їй. [PERSON] України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі [PERSON] України гарантується. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно ст.6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішив спір щодо його прав обовязків цивільного характеру. Виходячи із правил ст.6 ч.1 Конвенції і практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, невідємною частиною права на справедливий судовий розгляд є доступ до суду. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі. Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Outcome: approved