Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частки квартири в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 28.03.2017 року). На день смерті він був зареєстрований та проживав з нею і їх сином [PERSON] (відповідач в даній справі) за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - 1/3 частка квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 06.11.2006 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12401672 від 06.11.2006 року. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є вона та син [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини після смерті батька. Інших спадкоємців за законом чи спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині немає. Звернувшись в березні 2020 року до приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В. щодо оформлення своїх спадкових прав, отримала постанову нотаріуса від 03 березня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з ненаданням до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини оформлену належним чином в термін до 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця, а також є інші особи, які спадщину прийняли. На день смерті чоловіка [PERSON] вона постійно проживала з ним та здійснювала догляд і поховала за власні кошти. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216-1218, 1220-1222, 1261, 1268, 1274 ЦК України, прохає суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та прохає їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю та не заперечуює проти їх задоволення. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 28.03.2017 року). На день смерті спадкодавець [PERSON] був зареєстрований та проживав з позивачем і їх сином [PERSON] , відповідачем в даній справі, за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - 1/3 частка квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 06.11.2006 року, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12401672 від 06.11.2006 року (а.с.13, 14). Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є позивач та відповідач [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини після смерті батька. Інших спадкоємців за законом чи спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині немає. Позивач, звернувшись в березні 2020 року до приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Сало В.В. щодо оформлення своїх спадкових прав, отримала постанову нотаріуса від 03 березня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з ненаданням до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини оформлену належним чином в термін до 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця, а також є інші особи, які спадщину прийняли. Відповідно додовідки виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області №1316 від 22.06.2020 року, [PERSON] , який помер [INFO] , на день своєї смерті дійсно постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та разом з ним на день смерті були зареєстровані та проживали син - [PERSON] та дружина - [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved