Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

[PERSON] подала до Івано-Франківського міського суду позов до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки, визнання майна - спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, визнання права власності на 1/2 частину садового будиночку та земельної ділянки Позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, свідків, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з серпня 2007 року по грудень 2014 року сторони почали проживати однієї сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Спочатку [PERSON] та [PERSON] проживали в кімнаті гуртожитку по вул.Сорохтея 41/603 в м.Івано-Франківську, що належала на праві власності позивачу. Вели спільне господарство, єдиний сімейний бюджет, разом працювали. Під час спільного проживання за накопичені кошти було ними придбано: 14.09.2011р. садовий будиночок №197 що знаходиться в с.Павлівка в садівничому товаристві «Машинобудівник» Тисменицького району Івано-Франківської області, вартістю 67195 грн., згідно договору купівлі-продажу (а.с.8-10), 14.09.2011р. земельну ділянку №196 площею 0.0608га, що знаходиться в с.Павлівка в садівничому товаристві «Машинобудівник» Тисменицького району Івано-Франківської області, вартістю 6 234грн., згідно договору купівлі-продажу (а.с.11-12), та земельну ділянку площею 0.0762 га, що знаходиться в с.Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області, вартістю 12692.86 грн., згідно договору купівлі-продажу (а.с.13-14) які придбані на імя [PERSON] Дані обставини проживання однією сімєю та придбання спільно майна підтверджено свідченнями свідків [PERSON], [PERSON]. Однак щодо вільного використання, володіння і розпорядження майном між сторонами є неузгодженість. За вимогами ст..74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У силу статті 60, 63 Сімейного кодексу України та ст.368, 369 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі статтею 70 Сімейного кодексу України в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК та ст. 372 ЦК. Установивши, що на обєкт нерухомого майна садовий будиночок та земельні ділянки набуто право за одним із подружжя, суд приходить до висновку, що це майно є правом спільної сумісної власності подружжя, і тому слід визначити рівні частки на це майно. Як слідує зі ст..372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі вищевикладеного, статтей 368, 369 370, 372 ЦК України, ст..60, 63, 70, 71 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved