overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

[PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,045 га на території Іванівської сільської ради, як за спадкоємцем за законом після смерті батька. Позов мотивує тим, що спадкодавець, як власник цієї земельної ділянки, за життя не встиг отримати державний акт на земельну ділянку, без якого вона не може стати членом садівничого товариства та завершити процедуру приватизації ділянки. У письмовій заяві до суду [PERSON] позов підтримала, просила справу розглядати без її участі. Представники відповідачів звернулися з аналогічними клопотаннями, проти позову не заперечували, у вирішенні справи поклалися на розсуд суду. З досліджених судом матеріалів справи встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Батько позивача [PERSON] був членом Товариства, з 2008 року користується земельною ділянкою [NUMBER] площею 0,045 га (а.с. 20). [INFO] він помер (а.с. 18). Внаслідок смерті останнього відкрилася спадщина на все належне йому майно. Позивач - єдиний спадкоємець за законом (а.с. 60). Громада не порушує питання про відумерлість спадщини у порядку ст. 1277 ЦК України. Згідно із ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст.ст. 1296, 1297 ЦК України вбачається, що оформлення права на спадщину, в тому числі на нерухоме майно, проводиться шляхом видачі нотаріусом відповідного свідоцтва проте, спадкування унеможливлюється у зв'язку з відсутністю державного акту на земельну ділянку. Статутом Товариства передбачено, що в разі смерті члена Товариства, право на вступ надається одному із спадкоємців померлого, однак листом від 15.06.2013 Товариство відмовило позивачу у членсві через відсутність державного акту (а.с.56). За положеннями ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування. Спірна земельна ділянка була надана спадкодавцю розпорядженням голови Житомирської РДА №1138 від 20.10.2009 (а.с. 35). За життя позивач виконав усі необхідні дії в розумінні ст.118 ЗК України для виготовлення державного акту, зокрема замовив та виготовив технічну документацію, протокол погодження меж земельної ділянки тощо (а.с. 23-47). З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що спадкодавець за життя був власником спірної земельної ділянки. Наведене кореспондується з роз'ясненнями, що містяться у п.3.5 Листа Пленуму ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». З огляду на зміст глави 84 ЦК України та роз'яснень Пленуму ВСУ у Постанові №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» (п.23), право позивача на отримання у спадок спірної земельної ділянки встановлюється судом. Ураховуючи усі обставини справи у сукупності, а також те, що громада не оспорює право власності спадкодавця, загальні засади цивільного судочинства, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.. Островського, 75, в с. Іванівка, Житомирського району. Вимоги мотивує тим, що у 2009 році за договором купівлі-продажу придбала спірну земельну ділянку, однак відразу право власності на землю не зареєструвала, а після внесення змін до законодавства у сфері речових прав на нерухоме майно зареєструвати право власності у ДРС неможливо. У письмовій заяві до суду [PERSON] позов підтримала, просила справу розглядати без її участі. Відповідачі та третя особа звернулися з аналогічними клопотаннями. Сільський голова та представник ДРС поклалися на розсуд суду, [PERSON] (брат позивача) позов визнав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. 12.01.2009 за договором купівлі-продажу позивачу перейшла у власність спірна земельна ділянка площею 0,10 га разом з розміщеним на ній житловим будинком (а.с. 8). Із витягу з Державного земельного кадастру від 11.10.2013 вбачається, що була виготовлена технічна документація, присвоєні кадастровий номер, визначено межі ділянки, її площа повністю відповідає розмірам за договором (а.с. 11-13). Право власності на будинок №75 позивач зареєструвала (а.с. 10). У відповідності до вимог ЗК України при кожному переході прав на землю новий власник мав отримати державний акт на своє ім'я, чого позивачем зроблено не було. У зв'язку з прийняттям 05.03.2009 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок», з 02.05.2009 отримання державного акта на право власності на земельну ділянку стало необхідним лише у разі набуття права власності із земель державної чи комунальної форми власності (а.с. 19). Отже позивач не може захистити своє порушене право іншим способом, ніж шляхом визнання права власності на земельну ділянку в судовому порядку. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Воно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] правомірно набула право власності на спірні ділянки, а тому воно може бути визнане судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

[PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,4320 га, призначеної для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства в с. Новоселиця, Житомирського району. Вимоги мотивує тим, що у 2004 році за договором дарування отримала спірну земельну ділянку, однак одразу право власності на ділянку належним чином не зареєструвала. У письмовій заяві до суду [PERSON] позов підтримала, просила справу розглядати без її участі. Представник Громади звернувся з аналогічним клопотанням. Позов визнав. Представник Держземагенства, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з»явився. Причини неявки до суду не повідомив, а тому суд визнав таку неявку неповажною. Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. 20.01.2004 за договором дарування позивачу перейшов у власність житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка, на якій він розташований, площею 0,4320 га (а.с. 8). Своє право власності на будинок позивач належним чином зареєструвала, однак державний акт на землю на своє ім'я не отримала. У відповідності до вимог ст.ст.120,125,126, 131 ЗК України набуття права власності на земельну ділянку виникає на підставі цивільно - правових угод, при кожному переході прав на землю новий власник мав отримати державний акт на своє ім'я. У зв'язку з прийняттям 05.03.2009 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок», з 02.05.2009 отримання державного акта на право власності на земельну ділянку стало необхідним лише у разі набуття права власності із земель державної чи комунальної форми власності. Отже позивач не може захистити своє порушене право іншим способом, ніж шляхом визнання права власності на земельні ділянки у судовому порядку. З рішення державного акту серії ІІІ-ЖТ №030008 вбачається, що спірна ділянка площею 0,4320 га належала дарувальнику [PERSON] (а.с. 14). Остання померла [INFO] (а.с. 15). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Воно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] правомірно набула право власності на спірну ділянку, а тому воно може бути визнане судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

[PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну ділянку розміром 3,5368 га на території Коднянської сільської ради, як за спадкоємцем за заповітом. Мотивуючи тим, що заповідач, як фактичний власник цієї земельної ділянки, за життя не встиг отримати витяг з державного реєстру про право власності на неї. У письмовій заяві до суду [PERSON] позов підтримала, просила справу розглядати без її участі. Сільський голова звернувся з аналогічним клопотанням, позов визнав. З досліджених судом матеріалів справи встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог. [PERSON] отримав у спадок спірну земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства (а.с. 5, 8). [INFO] він помер (а.с. 3). Внаслідок смерті останнього відкрилася спадщина на все належне йому майно. Позивач - єдиний спадкоємець за заповітом (а.с. 4, 18). Громада не порушує питання про відумерлість спадщини у порядку ст. 1277 ЦК України. Згідно із ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Зі змісту ст.ст. 1296, 1297 ЦК України вбачається, що оформлення права на спадщину, в тому числі на нерухоме майно, проводиться шляхом видачі нотаріусом відповідного свідоцтва проте, постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку позивачу було відмовлено у зв'язку з реєстрацією права власності спадкодавця вже після смерті останнього (а.с. 19). З витягу із державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що така реєстрація відбулася 26.04.2013, тобто на момент коли правоздатність [PERSON] припинилася (а.с. 9). За положеннями ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування. Відповідно до п.б ч. 2 ст 126 ЗК України (у редакції закону на момент отримання заповідачем спадщини) свідоцтво про право на спадщину відносилося до документів, що посвідчують право власності на землю. А тому суд дійшов висновку, що [PERSON] був власником спірної земельної ділянки, що відноситься до складу спадщини. Та обставина, що заповідач не встиг зареєструвати своє право власності з урахуванням змін до законодавства про реєстрацію речових прав на нерухоме майно, на думку суду, не може бути перешкодою для отримання спадщини позивачем. Наведене кореспондується з роз'ясненнями, що містяться у п.3.5 Листа Пленуму ВССУ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». З огляду на зміст глави 84 ЦК України та роз'яснень Пленуму ВСУ у Постанові №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» (п.23), право позивача на отримання у спадок спірної земельної ділянки встановлюється судом. Ураховуючи усі обставини справи у сукупності, а також те, що громада не оспорює право власності спадкодавця, загальні засади цивільного судочинства, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

[PERSON] просить визнати за нею право власності на спадкове майно - майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія ЖИ-6 № 296020 виданого Піщаницькою сільською радою 2.09.09 року [PERSON], мотивуючи тим, що її чоловік помер [INFO] року і не був включений до списків осіб, які мають право на майновий пай , затвердженого зборами співвласників, які відбулися 01.04.2004 року, і нотаріус спадщину не оформляє. Позивач надала заяву та просить справу розглянути у її відсутності, вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв, клопотань або заперечень на адресу суду не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у заочному розгляді за відсутності сторін, відповідно ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. [PERSON] помер [INFO] року, що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.3). Після його смерті відкрилась спадщина на належне їй майно: майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) (а.с.5) . Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Позивач являється дружиною померлого, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4) і відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, до складу спадщини після смерті [PERSON] ввійшло і її право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат),який був виданий Піщаницькою сільською радою лише 02.09.2009 року, а тому за позивачем слід визнати право власності на вказаний майновий пай . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

[PERSON] просить визнати за нею право власності на спадкове майно - майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серія ЖИ-6 № 352554 виданого Словечанською сільською радою 11.07.14 року [PERSON], мотивуючи тим, що її батько - [PERSON] помер [INFO] і не був включена до списків осіб, які мають право на майновий пай , затвердженого зборами співвласників, які відбулися 24.02.2000 року, і нотаріус спадщину не оформляє. Позивач надав заяву та просить справу розглянути у його відсутність, вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву в якій просить суд справу розглядати без представника сільської ради ,щодо задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. [PERSON] помер [INFO] що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно: майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) . Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. Позивач являється дочкою померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4) і відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, до складу спадщини після смерті [PERSON] ввійшло і її право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат),який був виданий Словечанською сільською радою лише 24.02.2000 року, а тому за позивачем слід визнати право власності на вказаний майновий пай . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

[PERSON] просить визнати за нею право власності у порядку спадкування на 1/3 нерухомого майна, що знаходиться по вулиці Лісовій, 6, села Судче Любешівського району Волинської області. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті її батька [PERSON] 05 жовтня 2015 року залишилось нерухоме майно, спадкоємцем якого за законом у тому числі є і позивач. Через відсутність державної реєстрації успадкованого [PERSON] не може оформити своїх прав. За таких обставин змушена звернутись до суду. На призначену дату попереднього судового засідання позивач не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Від відповідачів надійшли заяви про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. На підставі частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень частини четвертої статті 130 ЦПК при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку статті 174 цього ж Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки викладені у позовній заяві обставини, на які позивач покладається в обґрунтування своїх вимог, сторонами фактично визнаються, то на підставі частини першої статті 61 ЦПК суд визнає їх доведеними. Пунктом 11 частини першої статті 346 Цивільного кодексу України (далі -- ЦК) визначено, що право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. У відповідності до частини першої статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з статтями 1216, 1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1261 ЦК визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частин першої, п'ятої статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналізуючи наявні у справі докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] просить визнати за нею право власності у порядку спадкування на нерухоме майно, що знаходиться по [ADDRESS] Позивач свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] після смерті бабусі - [PERSON] - залишилось нерухоме майно, спадкоємцем якого за заповітом є вона. Через відсутність державної реєстрації успадкованого [PERSON] не може оформити своїх прав. За таких обставин змушена звернутись до суду. Позивач у попереднє судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Від відповідачів надійшли заяви про визнання позову та розгляд справи у їх відсутності. На підставі частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі --ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень частини 4 статті 130 ЦПК при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку статті 174 цього ж Кодексу. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки викладені у позовній заяві обставини, на які позивач покладається в обґрунтування своїх вимог, сторонами фактично визнаються, то на підставі частини 1 статті 61 ЦПК суд визнає їх доведеними. У позовній заяві позивач вказує, що вона у встановлені на момент відкриття спадщини [INFO] спосіб та строк її прийняла, а тому при вирішенні цього спору необхідно застосовувати чинне на той час законодавство. Згідно з статтею 534 Цивільного кодексу Української РСР редакції 1963 року (далі -- ЦК УРСР) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до частини другої статті 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з частинами першою, другою статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи викладене, наявні у справі докази, суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а рішення суду слугуватиме підставою для державної реєстрації прав [PERSON] на нерухоме майно.

Outcome: approved