Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд із позовом до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Білозерський районний сектор Державної міграційної служби України в Херсонській області про стягнення додаткових витрат на дитину, надання дозволу на виготовлення закордонного паспорту для малолітньої дитини без згоди батька та надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька. Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 31 жовтня 2013 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилися проживати з нею. 6 жовтня 2017 року вона уклала шлюб із [PERSON], який офіційно влаштувався на роботу у Республіці Польща, йому відкрито робочу візу та надано тимчасове проживання у [ADDRESS]. Трудовий договір укладений 5 жовтня 2018 року на невизначений термін. Від шлюбу у них [INFO] року народився син [PERSON]. Крім того, її сина [PERSON] (від першого шлюбу) готові прийняти до першого класу державної початкової школи м. Волін. Для того, щоб дитина росла в повноцінній родині та мала змогу на кращу освіту, а також духовний та фізичний розвиток, вона неодноразово зверталася до відповідача, щоб останній надав тимчасовий дозвіл на виїзд сина - [PERSON] за кордон на проживання та навчання, однак [PERSON] безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Незважаючи на те, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню його світогляду та добре позначиться на його інтелектуальному розвитку, а відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд сина за межі України, не надаючи жодних вагомих аргументів, які б пояснювали і обґрунтовували його відмову, просила позов задовольнити, надати їй дозвіл на виготовлення закордонного паспорту для дитини - малолітньому [PERSON], [INFO], уродженцю м. Києва, Україна, без згоди батька [PERSON], [INFO], уродженця м. Києва, Україна, надати дозвіл неповнолітньому [PERSON], [INFO] на право виїзду за кордон України (Республіка Польща) без дозволу (згоди) батька, разом із нею, його матір'ю, [PERSON], [INFO], тимчасово, на строк з 1 травня 2019 року по 1 травня 2020 року. Згідно ухвали суду від 14 березня 2019 року від позивачки [PERSON] прийнято відмову від позову в частині вимог про стягнення додаткових витрат на дитину; провадження у справі в цій частині закрите. У підготовчому судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити повністю, оскільки вважає, що заперечення та небажання відповідача надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон є безпідставними та нічим не підтвердженими. В судове засідання позивачка не прибула, однак її представник [PERSON] спрямувала заяву про розгляд справи без її участа та участі позивачки. Відповідач у судове засідання не прибув, спрямував до суду відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, у задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю, мотивуючи тим, що обставини, викладені у позовній заяві не підтверджені належними доказами. Крім того, він пропонував позивачці на період її перебування у Польщі забрати до себе сина та повернути його одразу за першою її вимогою, на що отримав відмову. Розгляд справи просив проводити у його відсутність. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області Ляшенко І.М. в підготовчому судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, не заперечувала проти їх задоволення. У подальшому спрямувала до суду заяву, в якій просила проводити судовий розгляд справи у її відсутність. Представник третьої особи: Білозерський районний сектор Державної міграційної служби України в Херсонській області в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив. 18 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 14 лютого 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] з 3 лютого 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу у сторін народився син [INFO] року [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачкою. Факт проживання дитини з позивачкою за адресою: [ADDRESS], підтверджується довідкою Білозерської селищної ради Херсонської області від 27 листопада 2018 року за № 6118. На підставі рішення Куликівського районного суду Чернігівської області, ухваленого 28 листопада 2013 року з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], стягнуто на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 вересня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 300 гривень щомісячно, починаючи з 30 вересня 2013 року і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] року. 6 жовтня 2017 року [PERSON], [INFO], уклала шлюб із [PERSON], [INFO], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «[PERSON]» відповідно до свідоцтва про шлюб (серія [NUMBER]). На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, стосовно надання інформації щодо можливого навчання дитини в Республіці Польща, позивачка надала наступні докази, які суд вважає належними та допустимими: довідка про те, що Зінов Ева, в якості роботодавця (трудовий договір від 5 жовтня 2018 року) надає своєму працівникові [PERSON] місце проживання у [ADDRESS]; лист з державної початкової школи ім. Б.Кривоустого у м. Воліні від 8 листопада 2018 року відповідно до якого директор державної початкової школи у м. Воліні підтверджує, що зараховує від 1 вересня 2019 року дитину [PERSON], який народився [INFO] року в м. Києві, до першого класу. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як вбачається із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Одним із питань, яка має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. У Сімейному кодексі України це питання не регламентовано. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами- є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до п. 2 ч. 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 року №152 (в редакції постанови КМУ від 16.11.2016 року №1001), оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою У п. п. 1 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (далі по тексту - Правила), визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. П.п. 2 п. 4 Правил, передбачено, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, необхідне пред'явлення нотаріально засвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини. Постановою КМУ від 25.08.2010 р. № 724 до Правил перетинання державного кордону внесено зміни, відповідно до яких у п. 18 зазначається, що оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників, батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України -27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одною з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Згідно з статтями 7, 155 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статтей 3, 6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, учасником якої є Україна з 27.09.1991, встановлено - в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Стаття 27 цієї Конвенції передбачає - держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд встановив, що дитина постійно проживає разом із матір'ю; відвідує Білозерський ясла-садок №3 Білозерського району Херсонської області; докази, надані позивачкою щодо доцільності виїзду дитини за кордон на навчання у своїй сукупності дають підстави вважати, що виїзд за кордон сприятиме розширенню дитячого світогляду, добре позначиться на її інтелектуальному розвитку. Таким чином, суд вважає, що тимчасовий виїзд дитини разом з матір'ю за межі України (конкретно до країни Республіка Польща та на конкретно визначений період) з метою навчання, всебічного та гармонійного розвитку її особистості, покращення стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, відповідатиме інтересам дитини, оскільки нехтування інтересами дитини може тягнути за собою його психологічне травмування. Також до стягнення з відповідача на користь позивача, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 057 грн 20 коп.

Outcome: approved