Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позову вказали, що 06 лютого 2015 року вони придбали у [PERSON] квартиру [ADDRESS], однак по цей момент не можуть в повному обсязі розпоряджатись придбаною нерухомістю, оскільки відповідач залишається зареєстрованим за вказаною адресою, що порушує їх права власників. В судове засідання представник позивачів - адвокат [PERSON] (а.с.23, 24, 25) надала клопотання (а.с.33) про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON], повідомлений належним чином про розгляд справи, в порядку встановленому п.5 ч.5 ст. 74 ЦПК України (а.с.22, 30), в судове засідання повторно не з'явився. Поважних причин неявки суду не повідомив. Заперечення проти позовної заяви суду не надав. Суд розцінює його неявку - без поважної причини, та згідно ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 06 лютого 2015 року (а.с.7), посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №145, [PERSON] та [PERSON] придбали [PERSON] квартиру [ADDRESS] ([PERSON] - 2/3 частки квартири, [PERSON] - 1/3 частку квартири). У той же день, 06 лютого 2015 року [PERSON] і [PERSON], відповідно до ч.1 ст. 182, ч.4 ст. 334 ЦК України зареєстрували своє право власності на вказану квартиру (а.с.8, 9, 32). Згідно п.9. договору купівлі-продажу від 06 лютого 2015 року (а.с.7зв.), [PERSON] зобов'язалась до 06 березня 2015 року знятися та зняти з реєстраційного обліку осіб, зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526, ст. 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону тощо. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.11, 13). Статтею 15 ч.1 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку і (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку (квартири) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником будинку (квартири) і ведуть з ним спільне господарство. З огляду на ст. 156 ЖК УРСР, право членів сім'ї (зокрема колишніх членів сім'ї) власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку, що право члена сім'ї власника квартири на користування житлом існує лише за умови, що ця особа залишається власником житла. Оскільки житлові права членів сім'ї власника квартири є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою, а тому [PERSON] втратив право користування квартирою, оскільки [PERSON] не є її власником. Питання щодо відшкодування судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України у позові не заявлено, у зв'язку з чим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України, судом не вирішується.

Outcome: approved