Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті фінанс» (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович (надалі - третя особа-1), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна (надалі - третя особа-2), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків (а.с. 22-23). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальний строк для подання заяв по суті справи (а.с. 31-32). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року вжито заходів забезпечення позову (а.с. 33-35). Ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 21 квітня 2020 року та від 17 листопада 2020 року витребувано докази у справі. Предметом позову є визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича від 06.11.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №5311, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням, оскільки не є безспірним, вчинено без виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, лише на підставі розрахунку, який не є документом, що посвідчує безспірність заборгованості. Крім цього, спірний виконавчий напис вчинено поза межами строку, встановленої в один рік для стягнення неустойки (штрафу, пені). 09 грудня 2020 року від третьої особи-2 на адресу суду надійшли витребувані ухвалою документи, а саме: засвідчена копія виконавчого напису №5311 від 06.11.2019, копія договору №017-064748/13-00938-вкл-к, про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту, укладеного 30 травня 2013 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Третя особа-1 правом на надання пояснень не скористалась. Третя особа-2 правом на надання пояснень не скористалась. В судовому засіданні, яке відбулося 09 лютого 2021 року, позивач не з`явився, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідно до змісту вказаної заяви представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Третя особа-1 в судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань не подавала. Третя особа-2 в судове засідання не з`явилася, заяв та клопотань не подавала. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору №017-064748/13-00938-вкл-к, 30 травня 2013 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір про відкриття відновлювальної лінії у формі овердрафту (надалі - кредитний договір). Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, банк відкриває на картковий рахунок позичальника, на якому обліковуються операції, здійснені з використанням картки VISA Instant Issue № [NUMBER] , на умовах забезпеченості, поворотності, строковості і платності відновлювальну кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту в сумі 22473,21 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентної ставки 54 % річних, а позичальник зобов`язується повністю повернути отримані в рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 31.05.2016 і сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі, порядку й у строки, встановлені цим договором. Відповідно до п. 2.1.1. кредитного договору, протягом періоду кредитування, починаючи з 30.05.2013 і закінчуючи кінцевою датою терміну дії відновлювальної кредитної лінії, тобто 31.05.2016, кредитний ліміт, зазначений у п.2.1. даного договору, щомісяця, в день нарахування процентів, зменшується рівними частинами на суму кожного зменшення у розмірі 607,38 грн., при цьому перше зменшення кредитного ліміту здійснюється у день нарахування процентів у місяці, наступному за місяцем, у якому був встановлений кредитний ліміт. У випадку, якщо протягом періоду кредитування, на дату чергового зменшення кредитного ліміту (у день нарахування процентів), у фактичному користуванні позичальника перебувають кредитні ресурси в розмірі більшому, ніж новий (зменшений) розмір кредитного ліміту відновлювальної кредитної лінії, позивальник зобов`язаний не пізніше дати зменшення кредитного ліміту (у день нарахування процентів) повернути кредитні ресурси в сумі перевищення кредитних ресурсів, що перебувають у фактичному користуванні позичальника, над новим (зменшеним) розміром кредитного ліміту. Відповідно до п. 3.2. кредитного договору, позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, і сплатити проценти за користування кредитними ресурсами до 31.05.2016. Нарахування й сплата процентів унормовано положеннями п. 4 кредитного договору. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 54 процентів річних. Згідно з умовами п. 4.2. кредитного договору, нарахування процентів здійснюється щомісяця, один раз на місяць, у день нарахування процентів, на залишок заборгованості позичальника за період з попереднього по поточний день нарахування процентів. Нарахування процентів проводиться за методом факт/360. Нарахування процентів за день видачі Кредитних ресурсів проводиться як за повний день, а за день повернення не проводиться. Відповідно до п. 4.3. кредитного договору, позичальник сплачує проценти щомісяця, у день нарахування процентів. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування Кредитними ресурсами в період з попереднього по поточний День нарахування процентів. Відповідно до п. 4.4. кредитного договору, позичальник сплачує проценти за останній звітний період не пізніше строку повернення кредитних ресурсів, зазначеного в п. 3.2. цього договору. Відповідно до п. 6.2. кредитного договору, за прострочення повернення кредитних ресурсів і/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 60 відсотків річних від простроченої суми за кожен день прострочення. 06 листопада 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем на підставі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172, було вчинено виконавчий напис № 5311 (надалі - виконавчий напис), відповідно до якого запропоновано стягнути з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №017-064748/13-00938-вкл-к від 30.05.2013, укладеним з Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (код ЄДРПОУ: 9807856) правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 000321-b від 16.02.2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 39508708), заборгованість за кредитним договором №017-064748/13-00938-вкл-к від 30.05.2013. Як вбачається із змісту вказаного виконавчого напису, строк платежу за кредитним договором №017-064748/13-00938-вкл-к від 30.05.2013, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості, згідно виконавчого напису, проводиться за період з 16.02.2018 по 17.09.2019. Сума заборгованості складає 188525,32 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 188 525,32 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 грн.; строкова заборгованість за комісією становить 0,00 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 0,00 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 0,00 грн. Оцінка суду. Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням, оскільки не є безспірним, вчинено без виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, лише на підставі розрахунку, який не є документом, що посвідчує безспірність заборгованості. Крім цього, спірний виконавчий напис вчинено поза межами строку, встановленої в один рік для стягнення неустойки (штрафу, пені). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як вбачається із доданих до пояснення нотаріуса копій документів на момент винесення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса була відсутня вимога до боржника, крім цього, в заяві про вчинення виконавчого напису також не зазначено вимоги в переліку додатків до заяви, та не надано доказів її направлення, що викликає обґрунтований сумнів у тому, що на момент винесення спірного виконавчого напису, приватний нотаріус міг об`єктивно пересвідчитись у наявності безспірності вказаної заборгованості, зіставивши суму, яка вказана у письмовій вимозі та у заяві про видачу виконавчого листа. Аналіз пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подається: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, дав підставу Верховному Суду у справі № 554/6777/17 (ухвала від 15 квітня 2020 року), дійти висновку про те, що у Переліку не розкрито які саме документи підтверджують безспірність заборгованості боржника. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). У зв`язку із цим Верховний Суд у цивільній справі №554/6777/17 дійшов висновку про те, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У цивільній справі, що розглядається в процесі судового розгляду витребуваних судом доказів не встановлено дотримання ні першого, ні другого з етапів. Крім цього, у спірному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 16.02.2018 по 17.09.2019. Сума заборгованості складає 188525,32 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 188 525,32 грн. Однак, відповідно до п. 2.1. кредитного договору, банк відкриває на картковий рахунок позичальника, на якому обліковуються операції, здійснені з використанням картки VISA Instant Issue № [NUMBER] , на умовах забезпеченості, поворотності, строковості і платності відновлювальну кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту в сумі 22473,21 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентної ставки 54 % річних, а позичальник зобов`язується повністю повернути отримані в рахунок відновлювальної кредитної лінії кредитні ресурси в строк до 31.05.2016 і сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі, порядку й у строки, встановлені цим договором. Відповідно до п. 3.2. кредитного договору, позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, і сплатити проценти за користування кредитними ресурсами до 31.05.2016. Як вбачається із матеріалів справи, виконавчий напис вчинено 06 листопада 2019 року, тобто після спливу трьохрічного строку, встановленого для повернення кредиту. відступлення прав вимоги за кредитними договорами 000321-b від 16.02.2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 39508708), заборгованість за кредитним договором №017-064748/13-00938-вкл-к від 30.05.2013. Як вбачається із змісту вказаного виконавчого напису, строк платежу за кредитним договором №017-064748/13-00938-вкл-к від 30.05.2013, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості, згідно виконавчого напису, проводиться за період з 16.02.2018 по 17.09.2019. Крім цього, період стягнення з 16.02.2018 по 17.09.2019 не обґрунтовується випискою, яка у матеріалах справи відсутня взагалі, а обумовлюється лише укладенням Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 39508708) договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 000321-b від 16.02.2018. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р., оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними, також в матеріалах справи відсутні докази дійного переходу прав вимоги за договором до відповідача, тобто докази заборгованість перед стягувачем, крім цього, судом встановлено, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості позивача перед стягувачем, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який не обґрунтовується та не доводиться жодним доказом, щодо меж позовної давності. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні із вказаним позовом було сплачено 768,40 грн. судового збору (а.с. 26). Позовні вимоги задоволені повністю, а тому судовий збір потрібно покласти на відповідача.

Outcome: approved