Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження на підставі ч.3 ст. 293 ЦПК України, вказуючи, що перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.10.2018, мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні відносини припинені з березня 2021 року, спільне господарство сторони не ведуть. За таких обставин вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Вказують, що ними досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини тим з батьків, хто проживатиме окремо, та розмірі аліментів на дитину. Посилаючись на вищевикладене, заявники просять суд розірвати шлюб. Крім того, 26.11.2021 до суду надійшла заява, в якій [PERSON] просила не міняти їй прізвище на дівоче. Ухвалою суду від 25.10.2021 провадження у справі відкрито в порядку окремого провадження. У судове засідання заявники не з`явилися, в прохальній частині заяви просили розглядати справу без їх участі. На підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу без присутності осіб, що не з`явились. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду спільну заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.10.2018, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане 27.10.2018 Харківським міським ВДРАЦС ГТУЮ у Харківській обл., про що зроблено відповідний актовий запис за №5369. Подружжя має малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 19.02.2019 Зарічним районним у місті Суми ВДРАЦС ГТУЮ у Сумській обл., згідно якого в графі «батько» вказаний - [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] . Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть. Сім`я припинила своє існування остаточно, подальше її збереження неможливе. Майновий спір не заявлявся. Син за домовленістю заявників залишається проживати разом з матір`ю. На підтвердження досягнення згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо та розмірі аліментів на дитину, заявниками подано копію відповідного договору від 18.10.2021, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ільїною І.М. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з`ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також у з`ясуванні відповідності умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Зважаючи на вищевикладене та на встановлені дійсні причини, що спонукають заявників наполягати на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що заява подружжя є обґрунтованою, а подальше проживання заявників однією сім`єю та їх спільне життя як подружжя, збереження шлюбу, суперечило б їх інтересам, а також інтересам їх дитини, що має істотне значення, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, шлюб сторін необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 СК України, після розірвання шлюбу суд залишає прізвище сторін - « [PERSON] ».

Outcome: approved