Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Адвокат Горбенко І.В., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 11 січня 2020 року (надійшла до суду 17 січня 2020 року), уточнивши вимоги, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] ; здійснити розподіл судових витрат. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. У належному їй житловому приміщенні значаться зареєстрованими її рідний син [PERSON] , його дружина [PERSON] , їх донька [PERSON] . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судовим рішенням встановлено, що з грудня 2015 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На теперішній час [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживають окремо, створивши нову сім`ю. Оскільки зняти з реєстраційного обліку місце проживання [PERSON] в досудовому порядку вона не має можливості, в той час як реєстрація відповідача обмежує її права як одноособового власника житлового приміщення та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів. Ухвалою суду від 14 лютого 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Правом на участь позивач та її представник не скористались, подавши клопотання про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Відповідач про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, однак не з`явилась, причини неявки не відомі, відзив на позовну заяву у встановлений строк не подала. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача та її представника проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , належної їй на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу ВРС №159748, ВРС №159749 від 15 травня 2012 року. Право власності зареєстроване за нею КП «Криворізьке БТІ» 14 грудня 2012 року, запис №272 в книзі 21П-272 (а.с.12, 13). Як вказувала позивач, що підтверджується довідкою КОМ ДІС «НОВА КОМ» №126 від 10 грудня 2019 року (а.с.15) довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №01.16-13/6/155 від 21 січня 2020 року, в житловому приміщенні з 16 грудня 2013 року та по теперішній час значиться зареєстрованою [PERSON] , [INFO] . Як слідує з рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2016 року (а.с.16), [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] - сином позивача [PERSON] з 14 лютого 2009 року, шлюб між ними розірвано в судовому порядку у грудні 2016 року. Відповідно до акта від 10 січня 2020 року, засвідченого ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.17), [PERSON] не проживає в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , понад 3 роки, її особисті речі в житловому приміщенні відсутні. Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та колишнім членом її сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житловому приміщенні не проживає понад 1 рік, добровільно обравши собі інше постійне місце проживання після припинення шлюбних стосунків з сином позивача, перешкод в користуванні квартирою їй ніхто не чинив, в той час як реєстрація місця проживання відповідача створює позивачеві перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON] , яка вимушена сплачувати за відповідача додатково комунальні послуги, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог негаторного позову [PERSON] та необхідність їх задоволення із визнанням [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . При цьомусуд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є достатньою правовою підставою для зняття її з реєстрації місця проживання. Положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь [PERSON] 840 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.7).

Outcome: approved