Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] звернулась до суду з позовом до територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне територіальне управління юстиції у м.Києві в особі Першої київської державної нотаріальної контори, [PERSON], про визнання за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/18 частину квартири [ADDRESS] за кожним, у порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO], яку останній прийняв у спадщину після [PERSON], померлого [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона та [PERSON] є відповідно дружиною та сином [PERSON], померлого [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме 1/6 частини квартири [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON], померлим [INFO], який є батьком [PERSON] За своє життя [PERSON], отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири, після свого батька [PERSON], державну реєстрацію права власності не здійснив. При цьому, за своє життя [PERSON] заповіту не залишив. Спадкоємцями за законом крім позивачки [PERSON] та її сина [PERSON] є матір [PERSON] - [PERSON] З метою прийняття спадщини [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] звернулась у встановленому законом порядку до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, на підставі яких було заведено спадкову справу, а потім із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом. Разом з тим, оскільки постановою державного нотаріуса [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що право власності на частину квартири за спадкодавцем [PERSON] не зареєстровано, тому [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду подав письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності. Треті особи в судове засідання не з'явились, своїх представників до суду не направили, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було. Відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, а тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [INFO] [PERSON], який є чоловіком [PERSON], батьком [PERSON] та сином [PERSON], помер у м.Києві у віці 44 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Тобто, [INFO] за адресою: [ADDRESS] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі свідоцтва про право власності на житло вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], померлому [INFO]. Разом з тим, відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 19.07.2012 року, вказані свідоцтва видані дружині та синам [PERSON] - [PERSON] на 1/6 частину квартири, [PERSON] на 1/6 частину квартири та [PERSON] на 1/6 частину квартири. Судом встановлено, що за своє життя [PERSON], отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири, після свого батька [PERSON], державну реєстрацію права власності не здійснив. Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Враховуючи, що [PERSON] за своє життя заповіту не залишила, а тому згідно з положеннями ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно до зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], а також [PERSON] як спадкоємці після смерті [PERSON] за законом, з метою прийняття спадщини звернулись у встановленому законом порядку до державного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, на підставі яких 03.04.2014 року було заведено спадкову справу № 392/2014, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи. Відповідно до ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] звернулась у встановленому законом порядку до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS], яка фактично належала померлому [PERSON] Разом з тим, постановами державного нотаріуса від 26.08.2014 року [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з тим, що право власності на частину квартири за спадкодавцем [PERSON] не зареєстровано, було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS], як на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] Положення пункту 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у яких вказано, що процесуальне правонаступництво у спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини ґрунтується також на нормах ст. 1276 ЦК України, відповідно до змісту якої якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 30.01.2013 року в справі № 6-168цс12 майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. При цьому, згідно роз'яснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, у разів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Одним із способі захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], як спадкоємець першої черги на спадкування за законом після смерті [PERSON], звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1269 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], при цьому, останній за життя, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, не встиг здійснити державну реєстрацію права власності спадкового майна, а саме 1/6 частини квартири [ADDRESS], що свідчить про входження права на неї до складу спадщини [PERSON], а отже зумовлює перехід права на вказану частину квартири до [PERSON] та [PERSON], суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, а саме визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/18 частину квартири [ADDRESS] за кожним, у порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO], яку останній прийняв у спадщину після [PERSON], померлого [INFO].

Outcome: approved