Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 3 062,00 грн. Свої позовні вимоги мотивували тим, що після укладення договору позики між позивачами та чоловіком відповідачки, [PERSON] , який помер - відповідачка виступала як поручитель за вказаним договором, однак не виконала свій обов`язок щодо повернення боргу, у зв`язку з чим позивачі змушені звернутись до суду з вказаним позовом про відновлення порушених прав. В судовому засіданні позивачі позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та її представник позов не визнали та просили відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] , жінкою якою є відповідачка [PERSON] , з іншої сторони, на підставі угоди про надання професійної правничої допомоги, надавали правову допомогу [PERSON] , внаслідок чого у [PERSON] утворилась заборгованість щодо сплати послуг позивачів. На забезпечення виконання зобов`язання щодо повернення грошових коштів 13 серпня 2018 року [PERSON] складена розписка щодо повернення грошових коштів у сумі 3 000 гривень, яка підписана особисто [PERSON] . Крім того, у вказаній розписці є власноручний запис [PERSON] , що зобов`язується повернути 3 000,00 грн. до кінця 2018 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.01.2019 року, [PERSON] помер [INFO] . Оскільки [PERSON] помер, а тому, позивачі вважають відповідачку поручителем за вказаною розпискою - їхні вимоги щодо звернення заборгованості за вказаним договором звернуті до [PERSON] . Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми ( договори). Відповідно до частини першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Норми статті 553 ЦК України закріплюють поняття поруки, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно зі статтею 626 ЦК України порука створює права для кредитора та обов`язки для поручителя, безпосередньо на права та обов`язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов`язань не впливає, оскільки зобов`язання боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. За змістом поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Вимога до поручителя може бути пред`явлена виключно за умови настання обставин, передбачених абзацом 2 частини першої статті 553 ЦК України, - у випадку порушення зобов`язання боржником. Факт порушення зобов`язання (невиконання або неналежного його виконання) боржником як підстава позову (вимоги) до поручителя має встановлюватися у кожній справі. Судом встановлено, що [PERSON] надав [PERSON] та [PERSON] письмову розписку про фактичне отримання ним позики, тому між ними був укладений договір позики з кінцевим терміном повернення до 06.09.18 року, передбачений статтею 1046 ЦК України. За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, крім випадків, коли поручитель зобов`язався відповідати за виконання зобов`язання частково (частина друга статті 553, частина друга статті 554 ЦК України). Разом з тим, договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до частини другої статті 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Порука є видом забезпечення виконання зобов`язань, і водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та II книги п`ятої ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з вимогами частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається із змісту розписки від 13 серпня 2018 року, що зобов`язання щодо повернення заборгованості в розмірі 3 000 гривень взяв на себе [PERSON] , після його підпису під текстом розписки наявний підпис відповідачки з зазначенням її прізвища та ініціалів та зазначено, що вона зобов`язується повернути 3000 грн. до 2018 р., однак із змісту розписки не зрозуміло кому, за що і на яких умовах потрібно повернути грошові кошти. Як вже зазначалось вище, ст. 553 ЦК України передбачено, що під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку, тобто це двосторонній правочин, для укладення якого достатнім є волевиявлення кредитора і поручителя. Тобто, єдиною підставою виникнення поруки є саме договір. Одностороннє зобов`язання особи відповідати за невиконання або неналежне виконання боржника не може бути визнано підставою виникнення правовідносин поруки. Значення поруки не можуть мати листи, характеристики, рекомендації, розписки та інші документи. Вимоги щодо стягнення грошових коштів із [PERSON] , як особи до якої перейшли права спадкодавця, в даному випадку після смерті [PERSON] , позивачами не заявлялись та відповідні докази до суду не надавались. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що спірна розписка не містить істотних умов договору поруки, зокрема, предмета договору та інших умов, що визначені законом і є необхідними для договору поруки, суд дійшов висновку про те, що указаний позивачем договір поруки є недійсним в силу закону (нікчемним), у зв`язку із чим зобов`язання щодо поруки між учасниками даної справи не виникли, а позов задоволенню не підлягає. Виходячи з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на те, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач є поручителем [PERSON] відповідно до розписки від 13 серпня 2018 року, а тому суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тож, оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, судовий збір відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed