Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Київпастранс» (надалі за текстом - відповідач) матеріального збитку в сумі 57875,79 грн., витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 1800 грн.; витрат на телеграму в сумі 325 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 2600 грн., судовий збір в сумі 704,90 грн. В обґрунтуванні своїх вимог зазначив, що 10.08.2017 р. приблизно о 15 год. 30 хв. [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON].) керуючи тролейбусом «ЛАЗ» д.н.з. [NUMBER], в м. Києві по вул. Стеценка, 14, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, чим порушила вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем «Citroen Nemo», д.н.з. [NUMBER], який зупинився попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів. 13.10.2017 р. Постановою Подільського районного суду м. Києва (справа № 758/11136/17) [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України та у зв'язку з порушенням своїх майнових прав, позивач звернувся за захистом порушеного права до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити, додатково надав свої пояснення по суті заявлених вимог. В судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову в повному обсязі та просила відмовити в його задоволенні, суду надала письмовий відзив на позовну заяву. Додатково пояснила, що наданий позивачем звіт з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспорту № 1067 від 25.08.2017 р. - відповідач вважає неналежним доказом на підтвердження розміру спричиненої внаслідок ДТП шкоди, оскільки такий висновок базується на акті огляду транспортного засобу № 1067 від 11.08.2017 р., який було складено за відсутності представника відповідача. Вимоги щодо стягнення витрат на телеграму відповідач також вважає безпідставними, оскільки така телеграма була направлена директору відповідача після проведення огляду транспортних засобів спеціалістом. Факт надання послуг з оцінки майна відповідач вважає непідтвердженим, оскільки позивачем не надано до матеріалів справи відповідного договору, укладеного з суб'єктом оціночної діяльності. Покладення на відповідача витрат на правову допомогу відповідач вважає безпідставним з огляду на відсутність доказів надання такої допомоги саме адвокатом. Окрім того, представник відповідача вважає недоведеним розмір заявлених до стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що договором вартість таких послуг по складанню позовної заяви передбачена в сумі 1800 грн., а доказів надання інших послуг до матеріалів справи позивачем не надано. Фактична сплата послуг з надання правової допомоги по складанню позовної заяви в сумі 2600 грн. не підтверджено позивачем фінансовими документами. Третя особа на призначені судові засідання 06.04.2018 р., 26.04.2018 р. та 18.05.2018 р. не з'явилася, повідомлялася належним чином, свої пояснення щодо позову або відзиву суду не надала. Суд, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши учасників даного судового розгляду, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного. 10.08.2017 р., близько 15 годині 30 хвилин, [PERSON], керуючи транспортним засобом «Лаз» [NUMBER], в місті Києві, по вулиці Стеценка, 14, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції, чим порушила вимоги пунктів 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого скоїла зіткнення з транспортним засобом «Citroen», д.н.з. [NUMBER], який зупинився попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Керування транспортним засобом «Citroen», д.н.з. [NUMBER] здійснював позивач у даній справі. [PERSON] в момент вчинення ДТП здійснювала керування тролейбусом під час виконання своїх трудових обов'язків в КП «Київпастранс». Постановою Подільського районного суду м. Києва від 13.10.2017 р. у справі № 758/11136/17 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 10). Вказана Постанова набрала законної сили, а тому викладені в ній обставини, з огляду на приписи ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. 11.08.2017 р. між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір на проведення оцінки майна, за яким останній зобов'язався виконати роботи з оцінки вартості збитку, завданого власнику КТЗ «Citroen Nemo», д.н.з. [NUMBER]. ФОП [PERSON] має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача від 22.12.2012 р. МФ № 8652. ФОП [PERSON] належним чином виконав свої зобов'язання за договором на проведення оцінки майна від 11.08.2017 р., що підтверджується підписаним обома сторонами договору, Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000758 від 25.08.2017 р. на суму 1800 грн. (а.с. 27). Так, 25.08.2017 р., за замовленням позивача, ФОП [PERSON] склав Звіт з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспорту № 1067 від 25.08.2017 р., відповідно до якого шкода, спричинена власника автомобілю «Citroen», д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП 10.08.2017 р. - складає 57875,79 грн. (а.с. 11-12). Статтею 22 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено поняття збитків: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до положень ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Для відшкодування шкоди необхідно довести склад цивільного делікту, а саме одночасну наявність наступних фактів: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина завдавача шкоди. Як встановлено судом, внаслідок ДТП, з вини [PERSON], яка керувала тролейбусом під час виконання своїх трудових обов'язків з відповідачем - позивачу було завдано шкоду. Окрім того, внаслідок ДТП позивач був вимушений здійснити оцінку пошкоджень власного автомобіля, у зв'язку з чим, йому було спричинено збитки в сумі 1800 грн., як здійсненні витрати з оплати послуг оцінювача. За таких обставин, суд вважає, що позивачем доведено склад деліктного порушення щодо пошкодження відповідачем автомобіля позивача та понесення витрат на автотоварознавче дослідження. Згідно зі Звітом з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспорту № 1067 від 25.08.2017 р., розмір шкоди, спричиненої відповідачем позивачу, становить 57875,79 грн. Судом не береться до уваги, твердження відповідача про те, що вищевказаний Звіт є неналежним доказом, оскільки такий висновок базується на акті огляду транспортного засобу №1067 від 11.08.2017 р., який було складено за відсутності представника відповідача. Адже, Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» такої імперативної вимоги, як участь всіх учасників ДТП при проведення огляду транспортного засобу, не передбачено. Окрім того, за приписами ч. 2 ст. 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінювачі та суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. В матеріалах справи відсутні докази притягнення оцінювача ФОП [PERSON] до відповідальності за недостовірність чи необ'єктивність оцінки майна позивача. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача збитків від пошкодження автомобіля внаслідок ДТП в сумі 57875,79 грн. та витрати за проведення незалежної автотоварознавчої експертизи в сумі 1800 грн., а отже й про задоволення позовних вимог в цій частині. Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитку в сумі 325 грн. за направлення відповідачу телеграми. Адже, в матеріалах справи відсутні докази наявності складу деліктного порушення в цій частині. Так, наданий позивачем чек та повідомлення про відправлення - не свідчать, що витрати позивача в сумі 325 грн. за направлення телеграми понесені ним саме, у зв'язку з проведенням огляду пошкоджень автомобіля чи з інших причин, пов'язаних із ДТП. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. За приписами ч. 2 ст. 60 ЦПК України, під час розгляду справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. З огляду на приписи ст. 16 ЦПК України, дана справа є малозначною, а отже в ній допускається представництво інтересів сторони особою, яка не має статусу адвоката, але відповідає вимогам ч. 2 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ч. ч. 1-2, п. 4 ч. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 2 ст. 140 ЦПК України, розмір витрат, пов'язаних з вчиненням інших дій, пов'язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Отже, інтереси позивача у даній справі може представляти [PERSON], як особа, яка не має статусу адвоката, але відповідає вимогам ч. 2 ст. 60 ЦПК України. З наявних в матеріалах справи договору про надання юридичних послуг № 13/11/2017-ЦС від 13.11.2017 р., додаткової угоди до договору від 13.11.2017 р., актів виконаних робіт від 25.04.2018 р. та квитанції, вбачається, що позивач сплатив на користь [PERSON] кошти в сумі 2600 грн. за надання правової допомоги у даній справі (складання позовної заяви, представництво інтересів в суді). Отже,

Outcome: partial