Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

[PERSON], яка діє за довіреністю від 13.11.2014 року в інтересах [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому зазначила, що фізична особа-підприємець [PERSON] з 1999 року здійснює діяльність з роздрібної торгівлі товаром у власному магазині. На протязі довгого часу відповідач купувала в цьому магазині товар для власного споживання та використання, але в момент його отримання не оплачувала його вартість маючи за домовленістю розстрочення платежу. Станом на 19.07.2013 року відповідач має борг з оплати прийнятого товару в розмірі 14000 грн., добровільно сплатити борг відмовляється, тому посилаючись на положення ст.ст.655, 692 ЦК України просила стягнути з відповідача на користь [PERSON] 14000 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги і пояснила, що станом на листопад 2011 року відповідач [PERSON] як постійний покупець товарів в магазині мала борг з оплати прийнятого нею товару в сумі 14000 грн., який зобов'язалася відшкодувати частинами в розмірі по 2000 грн. щомісяця, про що зазначила в написаній нею розписці, але свої зобов'язання не виконала і борг не сплатила, тому просила задовольнити позовні вимоги на заявлену суму та вирішити питання про судові витрати. Відповідач [PERSON] позов не визнала і пояснила, що на протязі певного часу купувала в магазині [PERSON] різноманітний товар для особистих потреб не сплачуючи продавцю в момент отримання обумовленої ціни переданого товару, при цьому вартість куплених нею товарів фіксувалася продавцем під запис. Не заперечувала факту написання розписки від 14.11.2011 року щодо боргового зобов'язання перед [PERSON] в сумі 14000 грн. оскільки така заборгованість за куплені нею в кредит товари на той час дійсно існувала, але згодом сплатила борг у повному обсязі, однак будь-яких розписок, які б підтверджували сплату нею боргу на вказану в розписці суму, надати не може оскільки таких від продавця не вимагала, тому вважає вимоги [PERSON] про стягнення з неї 14000 грн. надуманими, просила в їх задоволенні відмовити за їх безпідставністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу приписів ч.ч.1-3 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно ст.655, ч.1 ст.656, п.2 ч.1 ст.664 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Згідно ч.ч.1-3 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. В силу приписів ч.1 ст.698, ч.1, ч.4 ст.706 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов'язання. Покупець має право повністю оплатити товар у будь-який час у межах встановленого договором періоду розстрочення його оплати. Матеріалами справи встановлено, що згідно Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER] від 15.12.1999 року [PERSON] зареєстрована фізичною особою-підприємцем і на підставі Свідоцтва про сплату єдиного податку серії [NUMBER] від 15.12.2010 року вона як суб'єкт підприємницької діяльності здійснює роздрібну торгівлю переважно продовольчим асортиментом в с. Новолазарівка Казанківського району Миколаївської області. При здійсненні роздрібної торгівлі товаром, належним підприємцю [PERSON], на протязі декількох років за договорами роздрібної купівлі-продажу, які укладалися між нею як продавцем та її односельчанкою [PERSON], останній було передано товарів з розстроченням платежів (під запис) на відповідні періоди. Станом на листопад 2011 року загальна сума несплаченого боргу покупцем [PERSON] за прийнятий від продавця товар складала 14000 грн., про що та як боржник видала продавцю [PERSON] розписку (борговий документ) від 14.11.2011 року, в якій зобов'язалася виплатити останній вказану суму боргу в розмірі 14000 грн. щомісячними грошовими платежами по 2000 грн. Описані вище обставини з приводу виникнення боргу за прийнятий покупцем товар визнані сторонами, тому в силу вимог ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] не заперечуючи існування боргового зобов'язання перед продавцем [PERSON] в сумі 14000 грн. за куплені нею в кредит товари заявляє про сплату боргу продавцю у повному обсязі, тоді як [PERSON] стверджує, що на час звернення до [PERSON], що мало місце 19.07.2013 року, з питання сплати грошових коштів за товар в добровільному порядку, остання мала борг в сумі 14000 грн., який не сплачено і до теперішнього часу. Зазначені ствердження продавця [PERSON] щодо наявності за покупцем [PERSON] боргу за куплені нею в кредит товари базуються на борговому документі (розписці) від 14.11.2011 року та на визнанні покупцем факту заборгованості, яка існувала на момент видачі боргового документа продавцю, тому доводи позивача щодо існування за відповідачем несплаченого боргу в сумі 14000 грн. суд вважає обгрунтованими. Доводи відповідача [PERSON] про виконання боргових зобов'язань перед продавцем у повному обсязі не підтверджені тими засобами доказування, які визначені ст.545 ЦК України (розписка про одержання виконання зобов'язання частково або в повному обсязі, наявність боргового документа у боржника), і які не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування про виконання своїх зобов'язань. За таких обставин суд приходе висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 14000 грн. в рахунок відшкодування боргу. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при сплаті судового збору в сумі 243,60 грн., належить стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved