Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду із завою, посилаючись на те, що 21.03.2017 в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим померла бабуся [PERSON] [PERSON], 16.12.1943 р. н., яка була зареєстрована та проживала в [INFO]. 22.03.2013 року за життя [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті заповідала все належне їй майно дочці [PERSON], онуці [PERSON] та її неповнолітньому сину [PERSON] Спадковим майном є: житловий будинок в м. Скадовську Херсонської області по вул. Балтазарівська, 145 та житловий будинок в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим по просп. Перемоги, 146/1. 14.09.2017 року заявниця звернулася до Скадовської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та надала свідоцтво про смерть [PERSON], видане 21.03.2017 року відділом реєстрації смертей м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим Російської Федерації, актовий запис № 1279. Державний нотаріус відкрив спадкову справу, проте повідомив, що для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] необхідно надати свідоцтво про смерть, видане в Україні. 14.09.2017 року [PERSON] звернулася до Скадовського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ в Херсонській області із заявою про реєстрацію смерті, але йому відмовили у звязку з невідповідністю форми лікарського свідоцтва про смерть, формі лікарського свідоцтва, встановленій чинним законодавством. Просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], померлої 21 березня 2017 року в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, що має значення для оформлення спадщини. Заявник в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник заявника за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заяву про встановлення факту смерті фізичної особи підтримала, просила задовольнити з підстав, у ній викладених. Представник Скадовського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила про відсутність заперечень. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, в тому числі, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК України і полягає у зясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 16 грудня 1943 року в м. Джанкой, померла 20 березня 2017 року у м. м. Сімферополь Автономної Республіки Крим. Судом встановлено та не оспорювалось сторонами, що [PERSON] була матірю [PERSON], 23.01.1963 р. н., яка померла 22.04.2016 року відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації смертей м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим Російської Федерації, актовий запис № 1793. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] була матірю [PERSON], яка 12.12.2003 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та почала носити прізвище чоловіка [PERSON]. Відповідно до заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Автономної республіки Крим [PERSON], [PERSON] 22.03.2013 року заповіла все належне їй майно, [PERSON], 23.01.1963 р. н., [PERSON], 04.07.1981 р. н., [PERSON], 19.08.2005 р. н., у рівних частках. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті з метою подальшого належного оформлення спадщини. [PERSON] зверталася до Скадовського районного відділу ДРАЦС із заявою про реєстрацію смерті бабусі, але їй було відмовлено, оскільки наданий нею документ не є підставою для проведення державної реєстрації смерті в Україні. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Свідоцтво про смерть [PERSON], видане 21 березня 2017 року відділом реєстрації смертей м. Сімферополя Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим Російської Федерації, не є підставою для реєстрації смерті на території України, оскільки видане органом, створеним всупереч законодавства України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до розяснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факт смерті за умови підтвердження доказами, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Враховуючи викладене, заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню, оскільки документи, що підтверджують факт смерті, встановленого зразка відсутні, реєстрація смерті в органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що має для заявника юридичне значення та надасть можливість отримати свідоцтво про смерть, видане державним органом України. Відповідно до ч.4 ст.257-1 ЦПРК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження, або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховної Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved