Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

[PERSON], як представник позивача [PERSON], 24.11.2017 року звернулася до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказавши, що [PERSON] у період з 2004 року по 2017 рік працювала на різних посадах у відповідача. 30.03.2017 року була звільнена із займаної посади вагаря ПАТ «Азот» на підставі наказу № 152-вл від 27.03.2017 року за власним бажанням. На день звільнення відповідачем не було проведено з нею розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі заробітну плату в сумі 2273,55 гривень. В подальшому вказана заборгованість по заробітній платі була стягнута Судовим наказом від 21.09.2017 виданим Придніпровським районним судом м. Черкаси. Оскільки з вини відповідача мала місце затримка розрахунку при звільненні, [PERSON] вважала, що ПАТ «Азот» має сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2017 року по 24.11.2017 року в сумі 44352,36 гривні. 18.01.2018 року представник позивача - [PERSON] подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просила стягнути з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2017 року по 08.12.2017 року (день виплати заборгованості по заробітній платі) в сумі 38395,62 гривні, а також 640,00 гривень понесених судових витрат у виді судового збору. В судовому засіданні [PERSON], як представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги, підтвердила обставини викладені у позові та заяві про зменшення позовних вимог. Крім того зазначала, що 08.12.2017 року ПАТ «Азот» повністю розрахувалося із [PERSON] та виплатило всю заборгованість по заробітній платі. Не заперечувала щодо необхідності утримання податків та зборів із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку. Однак вважала, що накладення арешту державним виконавцем на рахунки відповідача не могло бути підставою для невиплати заробітної плати [PERSON]. [PERSON] у судовому засіданні наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог, підтвердила пояснення надані її представником. Представники ПАТ «Азот» будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилися, подали письмові заперечення проти позову. У своїх письмових запереченнях від 06.12.2017 року ПАТ «Азот» позов [PERSON], не визнало повністю, посилаючись на те, що невиплата заробітної плати при звільненні [PERSON] сталася не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність обєктивної можливості здійснити таку виплату. Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ «Азот». Вказаною постановою державного виконавця було арештовано всі грошові кошти на банківських рахунках ПАТ «Азот». При цьому жодному з рахунків ПАТ «Азот» ані чинним законодавством, ані постановою державного виконавця не було надано статусу «захищеного», що унеможливило виплату заробітної плати з цих рахунків. Крім цього органами державної виконавчої служби було накладено ряд інших арештів на грошові кошти ПАТ «Азот», що також унеможливило здійснення будь-яких банківських операцій, втому числі і виплату заробітної плати. Вина ПАТ «Азот» щодо невиплати заробітної плати [PERSON]І відсутня. Розмір заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] 2273,55 гривень значно менше, ніж розрахований позивачем середній заробіток за час затримки розрахунку. Також відповідач просив врахувати, що у разі задоволення позовних вимог [PERSON], сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. З урахуванням викладеного ПАТ «Азот» просило повністю відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON]. Суд заслухавши пояснення позивача та її представника, оголосивши письмові заперечення відповідача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до трудової книжки (а.с. 13,14) [PERSON] з 2004 року працювала на різних посадах в ПАТ «Азот», остання посада вагар сектору економічної безпеки служби директора з режиму та безпеки. Наказом № 152-вп від 27.03.2017 року (а.с. 15) [PERSON] звільнена з роботи із 30.03.2017 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до довідки ПАТ «Азот» від 15.09.2017 року № 515 (а.с. 17), - станом на 13.09.2017 року заборгованість ПАТ «Азот» по заробітній платі перед [PERSON] складає 2273,55 гривень. 21.09.2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси видано Судовий наказ про стягнення із ПАТ «Азот» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 2273,55 гривні (а.с. 18). Судовий наказ від 21.09.2017 року набрав законної сили. Згідно довідки ПАТ «Азот» №56 від 19.01.2018 року (а.с. 62) 08.12.2017 року було проведено повний розрахунок по заробітній платі із [PERSON]. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Згідно статті 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» не заперечувало наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] на момент звільнення в сумі 2273,55 гривень та факт затримки розрахунку із позивачем в період з 31 березня по 8 грудня 2017 року. Щодо доводів відповідача про відсутність вини підприємства у невиплаті заробітної плати позивачу, суд звертає увагу що [PERSON] була звільнена з ПАТ «Азот» 30.03.2017 року згідно Наказу від 27.03.2017 року № 152-вп, а постанова про арешт майна боржника ПАТ «Азот» державним виконавцем винесена 29.05.2017 року (а.с. 35), тобто майже через два місяці після звільнення позивача з роботи. За таких обставин доводи відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день її звільнення суд не приймає. За таких обставин стягненню з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2017 року по 08.12.2017 року. Визначаючи розмір середнього заробітку [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2017 року по 08.12.2017 року суд виходить з наступного. Згідно довідки ПАТ «Азот» №659 від 06.12.2017 (а.с. 53) розмір заробітної плати [PERSON] за два місяці, які передували звільненню становить: січень 2017 року 5269,70 грн. за 24 робочих дні; лютий 2017 року 4273,88 грн. за 19 робочих днів. Таким чином, з урахуванням «Порядку обчислення середньої заробітної плати» затвердженого Постановою №100 від 08.02.1995 Кабінету Міністрів України, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 221,94 гривень, із розрахунку (5269,70 + 4273,88) / (24 + 19) = 221,94 грн. За період з 31.03.2017 по 08.12.2017 пройшло 173 робочих дні, а саме березень 2017 року 1 робочий день; квітень 2017 року 19 робочих днів; травень та червень 2017 по 20 робочих днів; липень 2017 21 робочий день; серпень 2017 22 робочих дні; вересень та жовтень 2017 по 21 робочих днів; листопад 2017 року 22 робочих дні; грудень 2017 року 6 робочих днів. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із пятиденного робочого тижня та\~даних викладених у [PERSON] України від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік». Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.03.2017 року по 08.12.2017 року становить 38395,62 гривень (221,94 грн. х 173 дні), який і підлягає стягненню з ПАТ «Азот» на користь [PERSON]. Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то при виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, роботодавець має право здійснити відрахування податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 640 гривень, що підтверджено квитанцією від 23.11.2017 року (а.с. 1).\~ Оскільки позовні вимоги задоволено вказана сума судових витрат підлягає стягненню з ПАТ «Азот» на користь [PERSON].\~ На підставі ст. 47, 115-117 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою №100 від 08.02.1995 Кабінету Міністрів України,

Outcome: approved