Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до\~ [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 169\~355,00 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між нею та адвокатом Різак Наталією Михайлівною відбулась усна домовленість про надання правової допомоги з умовою подальшого укладання письмової угоди. Також була усна домовленість про сплату авансу в рахунок майбутніх послуг в розмірі 169\~355,00 грн. 31 березня 2018 року вона сплатила на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] в касі відділення ПриватБанку аванс в рахунок майбутніх послуг в загальному розмірі 169 355,00 грн. Проте, відповідач подальші дії з укладання письмового договору не здійснила, свої зобов`язання з надання послуг не виконала, письмового договору укладено так і не було. Крім того, між ними не було узгоджено переліку необхідних послуг з правової допомоги (предмету договору) та повної їх вартості (ціна договору). Зазначене свідчить, про те, що сторонами не було дотримано істотних умов договору, і такий можна вважати неукладеним. Оскільки\~договірні зобов`язання\~відсутні,\~ на\~думку позивача \~наявні всі\~підстави для\~повернення сплачених\~ \~відповідачу \~грошових коштів,\~так як\~ вони\~були набуті\~ відповідачем\~ \~без достатньої\~ правової\~підстави,\~а відтак\~просить стягнути такі на її користь, \~як\~ безпідставно\~ отримані\~на\~ підставі\~ ст.\~1212\~ЦК\~України. Процесуальні дії по справі Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження про що повідомлено сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано в Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) інформацію, що підтверджує сплату [PERSON] коштів в розмірі 169 355,00 грн. в касу відділення ПриватБанку за адресою: 01042, м. Київ, бульвар Дружби Народів, 25, що мало місце о 10.22 год. 31 березня 2018 року (касир [PERSON] ) із зазначенням реквізитів банку, призначення платежу, рахунку отримувача та власника зазначеного карткового рахунку № [NUMBER] станом на 31 березня 2018 року, а також копію (дублікат) касового чеку про здійснену операцію. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. При цьому, представник позивача адвокат Редик В.М. подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Окрім цього, просить розглянути справу без позивача та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про її виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення, розгляд справи за її відсутності та відзиву не подавала. У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Крім того, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За таких обставин, у відповідності до ч.1 ст.280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подала відзиву, тому враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що між [PERSON] та адвокатом Різак Наталією Михайлівною відбулася усна домовленість про надання правової допомоги з умовою подальшого укладання письмової угоди. Згідно копії чеку від 31 березня 2018 року вбачається, що платником зазначено: [PERSON] , одержувачем: [PERSON] , дебет рахунку [NUMBER] , а загальна сума переказу 169\~355 грн. З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 07.02.2021р. вбачається, що картка [NUMBER] належала [PERSON] РНОКПП [NUMBER] . На вказану картку через касу відділення Києво-Печерське столичної філії АТ КБ «ПриватБанк» 31.03.2018 12:22 було зараховано/перераховано 169\~350,00 грн. поповнення карти готівкою (а.с. 43). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Застосоване законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи За змістом ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 15 ЦК України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частинами 1 та 2 статті 11\~Цивільного кодексу\~України унормовано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За загальними правилами викладеними у ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір набирає чинності з моменту його укладення (частина друга\~статті 631 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 27 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Як зазначає у позовній заяві позивач, з вини відповідача сторони всупереч вимогам законодавства не уклали між собою договір в письмовій формі ні протягом трьох днів після усної домовленості, ні протягом всього наступного часу. Відповідач, крім того, не вчинила жодної дії з надання правової допомоги, як того передбачали попередні усні домовленості. Відповідно до ч. 1 ст.\~1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Стаття 1212\~Цивільного кодексу\~України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Згідно статті 1212\~ЦК України зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України\~об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Відповідно до статті 1212\~Цивільного кодексу\~України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212\~Цивільного кодексу\~України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторонни в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212\~Цивільного кодексу\~України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленному порядку скасована, визнана недійсно, змінена, припинена або булла відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Згідно із частиною першою, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509\~Цивільного кодексу\~України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212\~Цивільного кодексу\~України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання\~грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою\~статті 11 ЦК України. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Відповідно до частини першої статті 1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (стаття 1213 цього Кодексу). Позивач заперечує факт укладення договору з відповідачем [PERSON] про надання адвокатських послуг. Крім того, жодних доказів, на спростування доводів позивача відповідачем до суду надано не було. Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження існування між сторонами будь-яких договірних правовідносин, на підставі яких у позивача існує обов`язок по перерахуванню відповідачу грошових коштів, відповідач є особою, яка набула майно(грошові кошти) без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 ЦК України, і, як наслідок, зобов`язана повернути потерпілому (позивачу) це майно (кошти). Матеріали справи не містять доказів повернення перерахованих коштів на загальну суму 169 355,00 грн., а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 169 355 ,00 грн. підставні. Відповідно до ч.1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.7 ст.81\~ЦПК України суд не може збирати докази що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 89\~ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1 693,55 грн., сплаченого судового збору.

Outcome: approved