Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

[PERSON], місце проживання якого: [ADDRESS], звернувся до суду з позовною заявою до Бахмутської міської ради Донецької області, місцезнаходження якої: [ADDRESS] в якій просить: визнати за ним, [PERSON], [INFO], право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями та побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] який складається з житлового будинку «А-аа1», погребу «В», сараю «Б», убиральні «Г». В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 листопада 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої бахмутської державної нотаріальної контори Шелларом В.Л., позивач після своєї мачухи [PERSON], яка померла [INFO] року, у відповідності до заповіту від 22 грудня 1989 року успадкував 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці розміром 514,00 кв.м. Артемівської (Бахмутської) міської ради. Вказаний будинок складається з житлового будинку «А-аа1», погребу «В», сараю «Б», убиральні «Г», огорожи - № 1-3, водопроводу - № 4, та належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 листопада 1989 року, зареєстрованого в КП «Артемівське БТІ» 28 листопада 1989 року. Іншу 1/2 частину вказаного будинку мачуха позивача заповіла своїй дочці [PERSON], яка померла [INFO] року та у право спадкування за заповітом не вступила, у встановлений строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась, у зв'язку з чим в силу положень частини 2 статті 553 ЦК УРСР, що діяв на момент відкриття спадщини, є такою, що спадщину не прийняла. В свою чергу, донькою померлої [PERSON] [PERSON], [INFO], складено заяву, посвідчену нотаріусом нотаріального округу міста Димитровград і Мелекесського району Ульянівської області Російської Федерації Козиревою Г.І. 16 вересня 2017 року, згідно якої заявник підтвердила, що їй відомо про відкриття спадщини після померлої 18 липня 1998 року [PERSON] та померлої [INFO] року її матері - [PERSON], однак до суду з приводу поновлення строку для прийняття спадщини звертатись не бажає, фактично в управління спадковим майном не вступила, не заперечує щодо отримання свідоцтва про право на спадщину позивачем. З огляду на викладене, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщину на іншу 1/2 частину вказаного житлового будинку, однак постановою нотаріуса від 05 грудня 2017 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через те, що вказана 1/2 частина житлового майна не може бути успадкована позивачем, оскільки він не є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], тому навіть неприйняття спадщини спадкоємцем за законом [PERSON] не надає позивачу можливості оформити спадкові права на 1/2 частину не успадкованого житлового будинку. Наразі виникла ситуація, коли вказана частина житлового будинку ніким не може бути успадкована та нікому на праві приватної власності не належить на протязі майже 20 років, проте фактично у вказаному будинку позивач проживав та був зареєстрований з дня його народження тобто з [INFO] і по 07 листопада 1978 року, а в подальшому - після смерті мачухи - з [INFO] року продовжував фактично проживати у вказаному будинку, підтримував його у належному стані та сплачував комунальні платежі. З огляду на викладене, позивач вважає, що є усі правові підстави для визнання за ним права власності на зазначене майно за набувальною давністю, що можливо вирішити лише у судовому порядку, у зв'язку з чим він звернувся до суду з зазначеною позовною заявою. До підготовчого засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з клопотанням, в якому зазначив, що просить справу розглядати за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача [PERSON] також до підготовчого засідання не з'явилась, надала суду клопотання, в якому зазначила, що просить розглянути справу за його відсутності та не заперечує щодо задоволення позовних вимог. У зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування підготовчого судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 22 грудня 1989 року [PERSON] складено заповіт, посвідчений цього ж дня Першою Артемівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3889, згідно якого вона заповіла належний їй житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному. Враховуючи, що вказані обставини встановлені рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2017 року, вони у відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. [INFO] року померла заповідач [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 16). Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 липня 2017 року позивачу визначено додатковий тримісячний строк для подання ним заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], померлої [INFO] року (а.с. 17). 29 листопада 2017 року державним нотаріусом Першої бахмутської нотаріальної контори Шелларом В.Л. посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Першою Артемівською нотаріальною конторою 22 грудня 1989 року, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна (1/2 частини жилого будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 514 кв.м.) [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] року, є [PERSON], [INFO] (а.с. 18). Право власності на зазначене майно також підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 50072825 від 29 листопада 2017 року (а.с. 19) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 105539044 від 29 листопада 2017 року (а.с. 20), а також сформованою 30 січня 2018 року судом Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 112126375 (а.с. 57-58). 16 вересня 2017 року [PERSON], [INFO], складено заяву, посвідчену нотаріусом нотаріального округу міста Димитровград і Мелекесського району Ульянівської області Російської Федерації Козиревою Г.І., згідно якої заявник підтвердила, що їй відомо про відкриття спадщини після померлої 18 липня 1998 року [PERSON] та померлої [INFO] року її матері - [PERSON], однак до суду з приводу поновлення строку для прийняття спадщини звертатись не бажає, фактично в управління спадковим майном не вступила, не заперечує щодо отримання свідоцтва про право на спадщину позивачем (а.с. 21). В свою чергу, 05 грудня 2017 року державним нотаріусом Першої бахмутської державної нотаріальної контори Шелларом В.Л. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на решту 1/2 частини жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, через те, що він не є спадкоємцем за законом, а інша 1/2 частина спадкового майна, яке не прийняла спадкоємець за заповітом [PERSON], переходить до спадкоємців за законом, до яких відповідно до статей 1261-265 ЦК України позивач не відноситься (а.с. 22). З копії доданої до позовної заяви позивачем домової книги для реєстрації громадян, проживаючих [ADDRESS] вбачається, що з [INFO] по 07 липня 1969 року позивач був зареєстрований у вказаному домоволодінні як постійний мешканець (а.с. 7-10). Відповідно до копії довідки, виданої головою квартального комітету № 25 [PERSON] 08 грудня 2017 року, позивач проживав за адресою: [ADDRESS] з дня свого народження ([INFO]) по 07 листопада 1978 року (згідно домової книги) та в подальшому - після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, підтримував порядок у будинку, сплачував всі комунальні рахунки, що підтверджують сусіди: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23). Факт сплати позивачем вартості комунальних послуг, які надавались за адресою: [ADDRESS], підтверджуються наданими позивачем копіями квитанцій та рахунків (а.с. 24-36). Згідно статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК Цкраїни, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад десять років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком разом із господарськими будівлями та спорудами, розташованих за адресою: [ADDRESS], суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю. Оскільки в позовній заяві позивачем заявлено клопотання, в якому він просить судові витрати покласти на нього, суд, вважає за доцільне задовольнити вказане клопотання та не присуджувати з відповідача понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у вигляді судового збору в сумі 640 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved