Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] у червні 2018 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обґрунтування якого вказала, що відповідно до договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями від 05 серпня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] вона є власником будинку № 3 по пров. Південний, бувша вулиця Південна, у м. Пирятин Полтавської області. У вказаному будинку зареєстрований крім позивача зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який з червня 2014 року за даною адресою не проживає. Заходи досудового врегулювання спору не проводилися, оскільки позивачу невідоме місце перебування відповідача, ніяких звязків з останнім вона не підтримує. Через реєстрацію відповідача у будинку позивача, в останньої виникають незручності у користуванні майном, зокрема з отримання субсидії, тому вона просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, а саме у будинком № 3 по пров. Південний м. Пирятин Полтавської області. Позивач [PERSON] до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги викладені у позові підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомленийа належним чином, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Представник третьої особи Пирятинської міської ради у судове засідання не зявився до суду направив листа у якому просив розгляд справи проводити без участі представника, заперечень по розгляду справи не має, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.ст. 223,\~280\~ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). 02 жовтня 2018 року згідно зі ст.\~281\~ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків [PERSON] та [PERSON] оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення з огляду на наступне. Статтями 12, 81\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями від 05 серпня 2014 року посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON] [PERSON] є власником будинку № 3 по пров. Південний, бувша вулиця Південна, у м. Пирятин Полтавської області (а.с. 4-5). Відповідно до рішення виконкому Пирятинської міської ради від 23.06.1998 № 392 «Про пере нумерацію житлових будинкув та перейменування вулиць міста» вулиця Південна перейменовано на провулок Південний, що підтверджується довідкою № 02-23/691 від 29.07.2014 ( а.с. 6). У вказаному будинку крім його власника [PERSON] та її доньок [PERSON] та [PERSON] зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] (а.с. 7), що підтверджується довідкою про склад сімї № 9202 від 26.06.2018 виданою центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника (інших осіб, які отримали право\~користування житлом з його згоди)\~у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири (інших осіб) на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Судом встановлено, що відповідач у належному позивачу будинку ніколи не проживав. Таким чином, оскільки відповідач понад чотирьох років не проживає у будинку, що належить позивачу, а його реєстрація у ньому заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися його житлом, позовні вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщення, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, оскільки його реєстрація в належному [PERSON] будинку порушує її право на користування та розпорядження власністю.

Outcome: approved