Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

[PERSON] (надалі також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, та процентів на рівні облікової ставки НБУ. Позивачем подано заву про розгляд справи у його відсутності, в якій він просив позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовими конвертами з рекомендованими повідомленнями про вручення, які направлялись на адресу зареєстрованого у встановленому порядку місця проживання Відповідача та повернувся на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву представника Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З матеріалів позовної заяви вбачається, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 16.12.2014 року у справі №344/12610/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та судових витрат, вимоги задоволено повністю та стягнуто в користь позивача 6500 грн. боргу за договором позики від 29.05.2014 року та 243,60 грн. суд. збору. ( а.с.6). Зазначене рішення суду, яке набрало законної сили 26.12.2014 року [PERSON] не виконане та кошти не сплачені, у звязку з чим Позивач просить стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 6175 грн. 11 коп., з яких 3594 грн. 50 коп. за весь час прострочення грошового зобовязання з урахуванням встановлених індексів інфляції, 291 грн. 70 коп. 3% річних від простроченої суми, процентів за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 2288 грн. 91 коп. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1,3 ст. 1049 ЦК України, Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Оскільки умовами договору позики від 29.05.2014 року не передбачено інших умов щодо визначення процентів за користування грошовими коштами, то їх нарахування здійснюється на рівні облікової ставки НБУ. При цьому індекс інфляції,3% річних від простроченої суми та проценти за позикою у розмірі облікової ставки НБУ підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Позивач в позовній заяві покликається на те, що у звязку з невиконанням [PERSON] грошового зобовязання за договором позики від 29.05.2014 року в сумі 6500 грн., нарахування сум боргу за встановленими індексами інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання у розмірі 3594,50 грн., процентів на рівні облікової ставки НБУ за весь строк користування грошовими коштами у розмірі 2288,91 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 291,7 грн. є обгрунтованим та правомірним. В силу ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З матеріалів справи випливає, що Відповідач свої зобовязання щодо повернення коштів не виконав. Доказів, які б спростовували вищевказані обставини, Відповідачем суду надано не було, а Судом таких доказів не встановлено. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Будь-яких доказів, які б спростовували надані Позивачем докази заборгованості за вказаним договором позики, Відповідачем не надано. Як випливає з матеріалів справи, станом на час розгляду даної справи, заборгованість Відповідача за договором позики грошових коштів становить 6175,11 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості ( а.с.7-9). Вказана обставина не спростована належними засобами доказування. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і, на відміну від пені, не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.\~Таким чином,\~три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 6 175,11 грн. в користь Позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved