Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

[PERSON] звертаючись до суду з позовом до [PERSON], просить виселити відповідачку з житлового будинку по [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та вселити позивача до вищевказаного будинку. Заявлені вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить 1/5 частина житлового будинку по [ADDRESS]. Його бабусі [PERSON] належить 4/5 частини того ж будинку. Вказує, що після її смерті він є єдиним спадкоємцем. Однак, після смерті бабусі в будинок самовільно вселилась і проживає відповідач, яка зареєстрована по [ADDRESS]. Зазначає, що остання безпідставно користується та володіє спірним будинком, чим позбавляє його права на користування та розпорядження ним (а.с.2-3). У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, просила його задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві та письмових поясненнях (а.с.60). Відповідач та представник відповідача позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні відповідно до письмових пояснень, які долучено до матеріалів справи (а.с.22-23). Крім того, просили застосувати строк позовної давності. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог та на підставі наявних доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 1/5 частина житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.51, 70). Також із вказаного свідоцтва вбачається, що 4/5 частини того ж будинку належить [PERSON], яка є бабусею позивача. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис №2849 (а.с.4). Отже, на належне їй майно, а саме 4/5 частини будинку по [ADDRESS], відкрилась спадщина. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлені ці обставини. У відповідності до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти та правовідносини. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13.02.2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 09.04.2014 року залишено без змін (а.с.61-65), у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання факту проживання однією сім'єю з [PERSON], зміни порядку черговості одержання права на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено. Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог [PERSON] суд зазначав, що не було доведено належним чином того, що між нею та покійною [PERSON] існували відносини в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України і що вони тривали саме не менше як п'ять років. За таких обставин, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вона відповідно з приписами ч.1 ст.405 ЦК України фактично відноситься до членів сім'ї померлої [PERSON] Крім того, вказаним рішенням суду встановлено, що 24.09.2009 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] Після померлої [INFO] [PERSON] з заявами про прийняття спадщини, до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] звернулися [PERSON], як спадкоємець за заповітом та [PERSON], як спадкоємець за законом за правом представлення. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 11.03.2013 вищезазначений заповіт, виданий на ім'я [PERSON], було визнано нікчемним у зв'язку з порушенням вимог щодо його посвідчення (а.с.66-68). За вказаних обставин, [PERSON] прийняв спадщину в порядку встановленому ст. 1268 ЦК України шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори та прийняв майнові права на 4/5 частин спірного будинку. Відповідачем не заперечується та встановлено з матеріалів справи (а.с.36), що [PERSON] проживає на даний час у спірному будинку, хоча вона зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.18), тобто відповідач зберігає за собою право на проживання та користування іншим житлом. З копії домової книги (а.с.7-10) вбачається, що відповідач ніколи не була зареєстрована у спірному будинку. Відповідно до пояснень відповідача, з травня 2008 року вона не проживала у спірному будинку, а знову стала мешкати у будинку з травня 2009 року зі згоди [PERSON] За вказаними обставинами, вселення відповідача в спірний будинок у 2009 році є самоправним, тобто здійсненим, всупереч ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, без згоди іншого співвласника - позивача. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підстави самоправного вселення в жиле приміщення передбачені статтею 116 ЖК України, а саме: ч.3 вказаної норми зазначає, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. В судовому засіданні не було встановлено правових підстав для проживання у спірному будинку [PERSON] Виходячи з наведеного вище, принципів розумності та справедливості, та враховуючи, що [PERSON] є власником 1/5 частини будинку та прийняв майнові права на 4/5 частини спірного будинку, однак самоправне зайняття жилого приміщення іншою особою, створює співвласнику перешкоди реалізовувати своє право власності, а тому його порушене право підлягає захисту, шляхом виселення [PERSON] зі спірного будинку. При цьому судом не може бути прийнята до уваги заява представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки судом встановлено, що між сторонами починаючи з 2011 року існували судові процеси щодо права на спадкування до майна померлої [INFO] [PERSON], зокрема - 4/5 частини спірного будинку. У той же час суд вважає вимоги позивача про вселення до будинку [ADDRESS] задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст.3 ЦПК України суд здійснює захист порушених прав, а не тих, які можуть бути порушені у майбутньому, а виселенням з даного будинку [PERSON] поновлюються порушенні права позивача щодо користування та розпорядження його майном та додаткового захисту не потребують. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Виходячи з наведеного та

Outcome: partial