Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] пред'явила позов до [PERSON] та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь 166 000 (сто шістдесят шість тисяч) гривень і судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS] у місті Одесі. За умовами зазначеного Договору продаж вчиняється за ціною 296 000 (двісті дев'яносто шість тисяч) гривень, з яких 166 000 (сто шістдесят шість тисяч) гривень [PERSON] сплатила до підписання Договору. Проте з вини [PERSON] Основний Договір купівлі-продажу між сторонами укладено не було. В порушення умов Договору [PERSON] грошові кошти в сумі 166 000 гривень не повертає, що і стало підставою для звернення з позовом до суду. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява, якою останній просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та слухати справу за його відсутністю. Відповідач [PERSON] до судового засідання також не з'явилась, надала заяву про відкладення розгляду справи, посилаючись на необхідність часу для пошуку нового адвоката. Враховуючи відсутність жодного доказу на підтвердження розірвання договору з представниками [PERSON] та [PERSON], а також доказів наявності поважних причин, які перешкодили [PERSON] особисто з'явитись в судове засідання, судом відмовлено у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Справу вирішено судом з урахуванням обставин, викладених у позовній заяві, запереченнях на неї, наявних в матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні доказів, на підставі яких встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи 27 серпня 2012 року між [PERSON] (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено попередній Договір купівлі-продажу 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS] в місті Одесі (далі - Договір). За положеннями Договору [PERSON] та [PERSON], на умовах, погоджених цим договором, зобов'язувались не пізніше 29.11.2013 року укласти Основний Договір купівлі-продажу 1/3 частки вищезазначеного житлового будинку. Відповідно до п. 2.2. Договору, продаж вчиняється за ціною 296 000 гривень, що за домовленістю сторін на день посвідчення цього договору становить 37 000 доларів США, з яких 166 000 гривень, що складає 20 750 доларів США, Покупець отримав до підписання цього договору, а решту в сумі 130 000 гривень, що складає 16 250 доларів США Покупець зобов'язується сплатити до підписання основного договору, тобто до 29.11.2013 року. П. 3.1 Договору встановлено, що у разі, якщо Основний Договір купівлі-продажу частки житлового будинку не буде укладений з вини Покупця, грошова сума зазначена у п. 2.2. цього Договору, тобто 166 000 гривень, що складає 20 750 доларів залишається у Продавця. За умовами п. 3.2. Договору - у разі, якщо Договір купівлі-продажу частки житлового будинку не буде укладений з вини Продавця, він зобов'язаний повернути Покупцю суму зазначену в п. 2.2. цього Договору, тобто 166 000 гривень, що складає 20 750 доларів США. Положеннями п. 4.3. Договору визначено, що будь-яка кореспонденція, що направляється Сторонами одна одній у зв'язку з цим Договором, направляється ними за адресами, вказаними у цьому Договорі кур'єрською службою з повідомленням про вручення. До теперішнього часу Основний Договір купівлі-продажу 1/3 частки житлового будинку [ADDRESS] в місті Одесі між сторонами не укладено. У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України правочин має вчиняться у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 2 ст. 570 ЦК України встановлена презумпція авансу, якщо правочином не визнано, що така сума є завдатком. Суд зазначає, що на відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Отже гроші у розмірі 166 000 доларів США отримані [PERSON] від [PERSON] до підписання Договору від 27.08.2012 року за своєю правовою природою є авансом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За положеннями ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Необґрунтоване ухилення однієї зі сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч. 2 ст. 635 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Аналіз положень статті 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає саме на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Під час судового розгляду відповідачем належними та допустимими доказами не доведена відсутність її вини в порушенні зобов'язання за Договором. Надані відповідачем листи щодо наміру останньої укласти основний Договір судом до уваги не приймаються, оскільки по-перше - деякі з них не містять підпису, а по-друге -жодних доказів того, що вони відправлялися [PERSON] в передбачений Договором спосіб та отримувалися [PERSON] до суду не надано. Положеннями ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ст. 214 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи, про що вказано в Узагальненнях судової практики у справах цивільної юрисдикції щодо практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах, станом на 05 липня 2012 року. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Outcome: approved