Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Третьої Херсонської державної нотаріальної контори, [PERSON], в якому просили зняти арешти з їх майна, який був накладений Третьої Херсонською державною нотаріальною конторою 04.01.1996 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачам на теперішній час стало відомо про арешт належного їм будинку, накладений нотаріальною конторою, на підставі договору застави укладеного [PERSON] (колишнім власником 2/5 частини спірного будинку). Позивачі вважають, що будь-які підстави накладення арештів на їх майно відсутні, а його наявність порушує їх права на власний розсуд розпоряджатись своїм майном. Позивачі та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 10.12.2002 року належить 3/5 частини будинку №11/5 по вул. Вахтангова, м. Херсон. [PERSON] (дошлюбне прізвище Чернобай) [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 01.08.1996 року належить 2/5 частини вказаного будинку. На моменти укладання вказаного договору купівлі-продажу будь-яких заборон на відчуження вказаної частини житлового будинку були відсутні, що підтверджується п. 4 вказаного договору. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна 04.01.1996 року Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою на будинок № 11/5 по вул. Вахтангова у м. Херсоні було накладено арешт, на підставі договору застави [PERSON] (на той час власника 2/5 частини будинку, що була придбана згодом [PERSON]О). Відповідно до вимог ч.ч. 1 та 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність невиконаних зобовязань саме у позивачів, що підтверджували б обґрунтованість існування арешту на їх будинок, ту обставину, що на час накладення арешту [PERSON]В належала лише 2/5 частини будинку, суд вважає арешт накладений на весь будинок є неправомірним та порушує права позивачів. Отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved