Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] «про збільшення розміру аліментів на утримання матері», яким просить: збільшити розмір аліментів на утримання позивача [PERSON] , визначений рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 червня 2014 року; стягувати з відповідача [PERSON] , на користь позивача [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і довічно; враховуючи майновий стан позивача відстрочити сплату судового збору до ухвалення рішення у справі; стягнути з відповідача на користь позивача сплачені витрати на правову допомогу в сумі 2000 гривень. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.06.2014 року стягнуто з відповідача [PERSON] , яка є її рідною донькою, аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 100 гривень щомісячно, до смерті позивача. В період з винесення даного рішення по час звернення із позовом до суду, у позивача суттєво змінилися життєві обставини. Єдиним доходом позивача є її пенсія, яка дорівнює 1470,59 грн. на місяць, з якої вона купує харчі, медикаменти, сплачує комунальні послуги. За віком вона є особою похилого віку, так як їй 80 років. Відповідачка з нею не спілкується, не турбується і не цікавиться про стан її здоров`я та життя. Вона враховуючи погіршення стану здоров`я, перенесення операцій, потребу в подальшому лікуванні та підтриманні стану здоров`я, вимушена купувати ліки, вартість яких є неприйнятною для неї, враховуючи наявний в неї матеріальний стан, фактично знаходячись в тяжкому матеріальному становищі. Тому враховуючи що рішення яким зобов`язано відповідачку її рідну доньку на її утримання сплачувати аліменти в розмірі 100 гривень на місяць, прийняте в 2014 році, за цей час збільшилися ціни на продукти харчування, комунальні послуги, товари, а тому визначений розмір аліментів в 100 гривень, не є достатнім для підтримання належного рівня проживання для позивачки. Зі свого боку, позивачка самостійно зверталася до доньки з проханням про надання їй матеріальної допомоги, але донька не бужує цього робити добровільно і тому вона вимушена звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не прибула, подав письмові пояснення (а.с. 49-52) із проханням, враховуючи її вік - 80 років, стан здоров`я, провести розгляду справи за її відсутності, врахував її письмові пояснення. Представник позивачки - [PERSON]. позовні вимоги [PERSON] підтримала та суду пояснила, що вона, як представник позивачки, спілкуючись із нею, свідчить ,що позивачки живе в скрутному становищі, має поганий стан здоров`я, враховуючі як вік позивачки, якій 80 років, так і те, що позивачка перенесла операцію, має ряд захворювань, потребує сторонньої допомоги та піклування. Але, не зважаючи на пристарілий вік та стан здоров`я позивачки, відповідачка, будучи рідною донькою [PERSON] , ухилилася від своїх обов`язків щодо своєї пристарілої матері, та з 2014 року більш 2-х років, не спілкується з матір`ю, не піклується нею, а лише перераховує призначені 100 гривень за рішенням суду, що враховуючи скрутне становище позивачки та її моральний стан, є неприйнятним. Просить суд врахувати, що за своє життя, позивачка [PERSON] була матір`ю, яка піклувалася донькою, та іншими членами родини, в тому числі і дітьми відповідачки. Завжди позивачки допомагала [PERSON] , в тому числі і матеріально. Позивачка разом з чоловіком проживали у 3-х кімнатній квартирі в м [ADDRESS] , як продали, так як донька потребувала матеріальної допомоги, переїхав до м. Дніпродзержинська, де жила їх донька - відповідачка, придбав 2-х кімнатну квартиру, а отриманими від продажу квартири грошима допоміг матеріально своїй доньці - [PERSON] .. Також вона, зі своїм чоловіком, взяла на себе обов`язки [PERSON] щодо вихованні її доньки від першого шлюбу [PERSON] , так як [PERSON] вдруге вийшла заміж, та із вітчимом у її онуки [PERSON] не склалися стосунку, тому онука - донька відповідачки, стала проживала з нею, та знаходилася на її вихованні та утриманні. Після смерті чоловіка позивачки, була продана 2-х кімнатна квартира у м. Дніпродзержинську, в якій вона жила з чоловіком, та за отриманні гроші від продажу її квартири, родина доньки придбали однокімнатну квартиру, але оформили її ні на позивачку, а на онуку, таким чином позбавив її будь-якого власного житла. Частину грошей від продажу квартири вона передала доньці - [PERSON] , яка їх витратила на свої потреби, придбав автомобіль. В цій однокімнатній квартирі, яка їй не належить, позивачка одна без допомоги близьких і була залишена. Позивачка є пенсіонеркою, її пенсія дорівнює 1247 гривень на місяць, з якої вона несе витрати на придбання ліків, продуктів харчування, комунальних послуг, та враховуючі ціни на зазначені витрати пенсії позивачці не вистачає на покриття мінімальної частини потреб. 100 гривень були присуджені як аліментні зобов`язання відповідачці ще у 2014 році, але враховуючи зростання цін, вони втратили своє значення, та є невідповідними. Відповідачка є працездатною особою, має самостійний дохід, хоча працює не офіційно, має матеріальне забезпечення належного рівня, а тому вважає що збільшення розміру аліментів з 100 гривень на 400 гривень на місяць є прийнятним для відповідачки. На підставі чого, підтримує позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі та прохає їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги [PERSON] не визнає, вважає достатнім рівень допомоги якій вона надає матері у розмірі 100 гривень на місяць. Вона не оспорює, що матір за своє життя її ростила та виховувала, приймала участь у вихованні її доньки, що продала свою квартиру, на гроші від чого була придбана однокімнатна квартира, оформлена на її доньку [PERSON] , але фактично там проживає її матір одна. Вважає що пенсія у матері є достатньою для сплати витрати які вона несе, в тому числі мати отримує субсидію на оплату комунальних послуг. Про те що мати хворіє вона знала, але ці документи які надані стороною позивачки, стверджують що мати хворіла ще до звернення із первісним позовом до суду про стягнення з неї аліментів. Вона добросовісно сплачує призначені за рішенням суду аліменти в розмірі 100 гривень, та враховуючи що вона працює але не офіційно та її рівень доходу не покриває її витрати, не має можливості сплачувати щомісяця 400 гривень на утримання матері. Вона проживає з чоловіком, який пенсіонер, сама потребує лікування. У позивачки є також син, який також може їй допомагати, але чому мати просить аліменти з неї їй не зрозуміло. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Вислухав представника позивача, відповідачку, дослідив докази надані сторонами, суд приходить до наступного: Згідно до вимог ч. 1 ст. 10 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до ч. 2 ст. 10 ЦПК України визначено, що Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд під час судового розгляду даної справи наголошував та роз`яснював сторонам на право заявляти клопотання, представляти свої інтереси як особисто так і за участю представника, надавати докази, роз`яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Як встановлено під час судового розгляду, позивачка - [PERSON] є матір`ю відповідачки [PERSON] , що підтверджено поясненнями представника позивача, визнано відповідачкою, та доказується свідоцтвом про народження (а.с. 11). Згідно до рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.06.2014 року (а.с. 13), з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 100 гривень, починаючи з 20.02.2014 року, щомісячно до смерті [PERSON] .. Так, у відповідності до вимог ст.. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Як вбачається з роз`яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.21 Постанови від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Таким чином, право на утримання має той з батьків, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги. Позивачка - [PERSON] , [INFO] , є особою похилого віку та має вік 80 років, що підтверджено копією паспорта (а.с. 4-5), та не оспорювалося відповідачем. [PERSON] є пенсіонеркою за віком, що підтверджено пенсійним посвідченням (а.с. 10), та її доходи складаються із пенсійних виплат, які дорівнюють на місяць суму 1470 гривень 59 копійок, що підтверджено довідкою Кам`янського ОУПФУ Пенсійного фонду України (а.с. 14). Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. А тому, у розумінні ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», [PERSON] є непрацездатною особою. Щодо критеріїв визначення непрацездатності позивача та її потреби у матеріальній допомозі, суд вважає за можливе з урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при вирішенні даного спору, виходити з критеріїв, закріплених у ч. ч. 3,4 ст. 75 СК України. Так, непрацездатними вважаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідами 1,2 чи 3 групи. Позивач є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком, тобто, згідно приписів закону вона вважається непрацездатною (а.с. 8). Застосовуючи критерії ч. 4 ст. 75 СК України, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні. Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи, що [PERSON] має дохід на місяць у розмірі 1470 гривень 59 копійок, що підтверджено довідкою Кам`янського ОУПФУ Пенсійного фонду України (а.с. 14), є доходом на рівні прожиткового мінімуму. За станом здоров`я, [PERSON] в період з 2014 року по час розгляду справи, має погіршення стану здоров`я, перенесла гострий інфаркт міокарду у 2015 році, що підтверджено поясненнями представника позивача, та медичними документами (а.с. 15-22, 63-76), та не оспорювалося відповідачкою. Зі своєї пенсії, [PERSON] несе витрати на придбання ліків, сплату комунальних послуг, придбання харчів та забезпечення базових потреб для проживання. Як встановлено, відповідачка [PERSON] не спілкується із позивачкою - своєю рідною матір`ю [PERSON] , більш 2-х років, що визнано самою відповідачкою під час судового розгляду. Чоловік позивачки [PERSON] , [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 12). Як встановлено під час судового розгляду, позивачка за життя мала власне житло, яке було продано за ініціативою онуки [PERSON] , доньки відповідачки, після смерті чоловіка позивачки [PERSON] , та за отримані гроші від продажу квартири позивачки була придбана квартира онучці [PERSON] , яка є донькою відповідачки. Саме в зазначеній квартирі [PERSON] і проживає одна, та самостійно несе витрати з оплати комунальних послуг квартири [ADDRESS] , що не оспорювалося відповідачкою, та підтверджено письмовими поясненнями позивачки викладеними у позові (а.с. 1-3) та письмових поясненнях у заяві на ім`я суду (а.с. 49-52). Також позивачка самостійно несе витрати на придбання ліків, вартість яких за середньою оцінкою за містом Кам`янське складає в середньому більш 400 гривень на місяць (а.с. 77). А тому, враховуючи матеріальний стан позивачки, її вік, стан здоров`я, склад сім`ї, витрати які несе позивачка, рівень цін на ліки, комунальні послуги, продукти харчування, які за час винесення Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.06.2014 року збільшилися у рази, то [PERSON] є особою яка потребує матеріальної допомоги. Як встановлено в ході судового розгляду, з пояснень відповідачки [PERSON] , вона не оспорювала факт того, що її мати [PERSON] не маючи інших джерел доходів крім пенсії, проживаючи одна, потребує її допомоги як доньки, та не заперечувала свій обов`язок щодо участі в матеріальному забезпечені матері. Суд враховує, що за кошти матері - позивачки [PERSON] , її онуці [PERSON] яка є донькою [PERSON] , придбана квартира у приватну власність, також на частину грошей від продажу квартири позивачки та батька позивачки, було передано [PERSON] , які в тому числі, був придбаний автомобіль який використовується на потреби сім`ї відповідачки, склад сім`ї відповідачки [PERSON] , члени якої мають самостійний дохід, який є вищим за прожитковий мінімум. Також судом враховується, що [PERSON] , [INFO] , є працездатною особою, але офіційно не працевлаштовується, маючи при цьому дохід, який не оподатковується та з якого не проводяться обов`язкові відрахування, що підтвердила відповідачка [PERSON] , під час судового розгляду, та те що цей дохід є вищим за прожитковий мінімум. Наявність медичних показань на лікування наявних у [PERSON] захворювань, не позбавляє її обов`язку приймати участь в догляді та матеріальній підтримці матері, яка має вік 80 років. Але як встановлено під час судового розгляду, [PERSON] вважає достатнім свою участь в житті матері, у вигляді перерахувань щомісяця 100 гривень на користь матері, при цьому не спілкуючись, не цікавлячись її здоров`ям та життям матері, що підтверджено поясненнями відповідачки під час судового розгляду, та тим фактом,що про перенесений матір`ю інсульт [PERSON] дізналася під час судового засідання від представника позивача. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, могли б скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним належним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Вирішуючи питання за позов [PERSON] про збільшення аліментів на її утримання, до сплати яких зобов`язана відповідачка, суд виходить з того, що відповідно до ст.192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Тому виходячи з вищенаведеного, враховуючи обсяг доказів наданих сторонами як підтримку та обґрунтування своєї позиції, так і на спростування позиції протилежної сторони, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON] , які підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, вимоги п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору, а тому з відповідача підлягає стягнення судового збору на користь держави у визначеному розмірі, що дорівнює 640 гривень. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь понесені нею витрати на правову допомогу, а саме складання позовної заяви, то суд виходить з того, що згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, згідно до вимог ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу. Враховуючи, що позивачка [PERSON] документально підтвердила понесені судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 2000 гривень, актом прийняття виконаних робіт від 10.02.2017 року (а.с. 25), договором від 06.02.2017 року (а.с. 23-24), то ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, згідно до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved