Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач), в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами, визначити місце проживання дитини разом з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовну заяву мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, вони перестали підтримувати подружні стосунки, не ведуть спільного господарства та майже не спілкуються. В подальшому збереження шлюбу є неможливим і він підлягає розірванню. Щодо визначення місця проживання дитини вказує, що вона зареєстрована та проживає разом з дочкою, натомість відповідач зареєстрований та проживає за невідомою для неї адресою, окремо від дитини. У зв`язку із чим у них виникають непорозуміння та спори щодо місця проживання спільної дочки. Вказує, що вона працевлаштована та забезпечена житлом і враховуючи стать та вік дитини, і те, що саме вона займається вихованням дочки, вважає, що є всі підстави для визначення місця проживання дитини разом з нею. Також вказує, що між нею та відповідачем немає спільного погодження щодо способів виконання останнім обов`язку щодо утримання дитини. Відповідач немає постійного місця роботи, однак має задовільний стан здоров`я, інших осіб на утриманні у нього немає, а тому з нього необхідно стягнути аліменти у визначеному нею розмірі. У судове засідання позивач не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується її розпискою. 23 червня 2021 року позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує, просить розірвати шлюб, дитину залишити проживати з нею, однак просить стягнути аліменти з відповідача на її користь в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. 23 червня 2021 року позивач подала доповнення до заяви, в якому щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду, враховуючи, що його місце проживання невідоме, був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою. 23 червня 2021 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Подкаура О.М. подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовної вимоги в частині визначення місця проживання дитини не заперечує та підтримує висновок органу опіки та піклування. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 27 січня 2021 року, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 листопада 2015 року, актовий запис №1862. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Згідно з частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і позивач бажає розлучитися. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини третьої статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 05 травня 2016 року, серії [NUMBER] . Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №1411, яка видана Управлінням забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради 06 травня 2016 року, адресною карткою м. Рівне від 14 липня 2017 року, відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області від 17 лютого 2021 року та копією паспорта позивача. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 24 листопада 2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5731837 від 07 грудня 2004 року 1/6 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] Згідно висновку органу опіки та піклування від 13 травня 2021 року №08-854 [PERSON] має у приватній власності 1/6 квартиру за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрована за вищевказаною адресою разом з дочкою [PERSON] . За даною адресою створені достатні умови для проживання та виховання малолітньої дитини. [PERSON] та [PERSON] займають дві окремі кімнати у п`ятикімнатній квартирі, яка обладнана усім необхідним. [PERSON] працює у ФОП, має стабільний та постійний дохід. Характеризується позитивно. Малолітня [PERSON] є вихованкою ЗДО (ясла-садок) №2 поглибленого інтелектуального розвитку. Відповідно до характеристики ЗДО [PERSON] характеризується позитивно. Вихованням та утриманням [PERSON] займається [PERSON] . Надати оцінку участі батька малолітньої дитини [PERSON] у розвитку, навчанні та вихованні доньки не можливо, так як він приходив у заклад один раз. Місце перебування [PERSON] не відоме, останнє відоме зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Відповідно до листа служби у справах дітей Головинської сільської ради Рівненської області [PERSON] Д.М., відповідно до рішення Костопільського районного суду №564/2433/17 від 18 січня 2018 року, знятий з реєстраційного обліку 06 березня 2018 року. Станом на 21 квітня 2021 року [PERSON] на території Головинської сільської ради не проживає, інформацією про місце його перебування сільська рада не володіє. Питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 12 травня 2021 року. Батько дитини [PERSON] на засідання комісії не з`явився, був попереджений належним чином та заздалегідь, про причини неявки не повідомив. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення матері дитини, комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, прийняла рішення про доцільність залишення [PERSON] на проживання з матір`ю [PERSON] . Враховуючи вищевикладені факти вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Відтак, судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем, їй створені належні умови для проживання, виховання і розвитку, тому суд дійшов висновку, що після розірвання шлюбу, малолітню дитину слід і надалі залишити проживати з позивачем, відповідно позов в цій частині також підлягає задоволенню. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує стан здоров`я дитини та відповідача, відсутність будь-яких відомостей про наявність у них захворювань, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст.141 СК України), суд доходить висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про задоволення позову повністю, оскільки у заяві від 23 червня 2021 року позивач зменшила позовні вимоги та просила про стягнення аліментів з відповідача саме у такому розмірі. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 08 лютого 2021 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дитини, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 08 лютого 2021 року по 07 березня 2021 року. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, слід покласти на відповідача, відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 816 грн. 00 коп. Разом з тим, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved