Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Акціонерне товариство «Альфа-Банк»(надалі - «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач»), третя особа - Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про звільнення з-під арешту нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири загальною площею 36,8 кв.м., жилою площею 18,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що накладений ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції постановою №28274230 від 22.04.2011 року (номер запису в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 11614775 від 16.09.2011) та постановою №46856445 від 28.09.2015 року (номер запису обтяження №29472801 від 28.09.2015 року). Позовні вимоги мотивовано тим, що наявність зазначеного арешту на майно АТ «Альфа-Банк» порушує право Позивача на розпорядження своїм майном. Як зазначено Позивачем в позовній заяві, на підставі положень іпотечного договору, укладеного між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] на забезпечення виконання останнім зобов`язань за кредитним договором №800004047 від 28.05.2008 року, державним реєстратором за АТ «Альфа-Банк», як іпотекодержателем в кредитних правовідносинах, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] було зареєстровано право власності на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,8кв.м., житловою площею 18,6кв.м. Однак, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо даного об`єкта нерухомого майна (квартири [ADDRESS] ) міститься запис про арешт майна на підставі постанови ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції №28274230 від 22.04.2011 року (номер запису в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 11614775 від 16.09.2011) та постанови №46856445 від 28.09.2015 року (номер запису обтяження №29472801 від 28.09.2015 року), що, на думку Позивача, порушує його права як власника майна та іпотекодержателя, який має пріоритетне право на задоволення вимог кредиторів, у зв`язку з чим АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з даним цивільним позовом про зняття арешту з майна. Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач - [PERSON] , - в судове засідання повторно не з`явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення повісток на зареєстровану у встановленому порядку адресу реєстрації місця проживання, що відповідно до вимог процесуального закону вважається належним способом повідомлення сторони у справі. Відзиву на позов від Відповідача до суду не надходило. Третя особа - Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, - явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, подав письмові пояснення на позов, в яких покликається на законність дій державних виконавців при винесенні постанов ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції №28274230 від 22.04.2011 року та №46856445 від 28.09.2015 року, у зв`язку з чим вважає, що державним виконавцем не було допущено порушення прав АТ «Альфа-Банк». Оскільки Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, пояснення Третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 28 травня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) було укладено кредитний договір №800004047, відповідно до умов якого Позичальник на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання отримав у тимчасове користування кредит в сумі 42 700,00 дол. США. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ЗАТ «Альфа-Банк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) 28 травня 2008 року було укладено Іпотечний договір, за умовами якого Іпотекодавець[PERSON] на забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №800004047 від 28 травня 2008 року передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з існуванням заборгованості за вищевказанимикредитнимизобов`язаннями12 грудня 2018 року державним реєстратором за Акціонерним товариством «Альфа-Банк» зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:44639388 від 17.12.2018 (а.с.16). Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Так, як вбачається зі змісту нформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна№149992160 (квартира [ADDRESS] ) міститься запис про обтяження на підставі: - Постанови ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції №46856445 від 28.09.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; - Постанови ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції №28274230 від 22.04.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження При цьому, як встановлено Судом з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором№800004047 від 28 травня 2008 року іпотекодавець[PERSON] передав у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором іпотеки від 28.05.2008 року, укладеним між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] . Обтяження нерухомого майна було зареєстровано банком у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек28.05.2008 року. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити абезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з статтею 37 Закону України «Проіпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. Згідно ч.1 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; наявна письмова згода заставодержателя. Згідно ч.3 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у абзаці шостому пункту 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у разі накладення державним виконавцем арешту на майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, заставодержатель цього майна має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговост іх реєстрації. В спірних правовідносинах обтяження (арешт) спірного нерухомого майна відбулися після державної реєстрації права іпотеки, що позбавляє потенційного власника (на користь якого зареєстровано право власності на майно) можливості фактично розпоряджатися своїм майном, виходячи із пріоритету прав іпотекодержателя. Таким чином, оскільки право іпотекивиникло до винесення постанов ВДВС, на підставі якої накладено решти на спірнене нерухоме майно [PERSON] , яке перебуває в іпотеці, а тому суд приходить до висновку, що з квартири [ADDRESS] , слід зняти арешти, накладені державним виконавцем, для забезпечення та захисту прав Позивача як власника спірної квартири на підставі відповідного рішення державного реєстратора про реєстрацію за Позивачем права власності на відповідну квартиру. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст.15, 16, 319, 321, 391 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 49, 51, 59 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved