Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

[PERSON] просить суд ухвалити рішення, згідно якому визнати за нею право власності на житловий будинок № 115 літ. «А-1» з прибудовою літ. «а», ганком літ. «а1», загальною площею 40,80кв.м., житловою площею 24,10кв.м., допоміжною площею 16,70кв.м. з надвірними будівлями та спорудами: сараєм літ. «Б», літньою кухнею літ. «Д», тамбуром літ. «д», сараєм літ. «Е», льохом літ. «ж», вбиральнею літ. «З», воротами № 1, огорожею № 2, дворовим водопроводом № 3, що знаходяться по вул. Паркомуни в сел. Васищеве Харківського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON], померлого 15 квітня 1958 року. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 15 квітня 1958 року помер її дід - [PERSON], [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка належить йому на праві власності та складається із житлового будинку № 115 по вул. Паркомуни в сел. Васищеве Харківського району Харківської області. Після смерті [PERSON] фактично прийняв спадщину його син [PERSON], [INFO] (батько Позивача), який постійно проживав в даному будинку, але юридично право власності на спадщину не оформив. Після смерті батька позивача - [PERSON], фактично прийняла спадщину його дружина (мати позивача) [PERSON] та Позивач. [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] проживали в будинку, але юридично право власності не оформлювали. Після смерті матері [PERSON], Позивач фактично прийняла спадщину після матері, продовжуючи проживати в будинку. З 1988 року зі згоди Позивача в успадкованому будинку проживає [PERSON] із своєю сімєю. Факт родинних відносин Позивача з дідом підтверджуються довідкою Відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області № 158/59 від 17.03.2004p., в якій вказано, що [PERSON] народився 14.06.1907р., а [PERSON] є його батько. [PERSON], в свою чергу, є дочкою [PERSON], про що свідчить її Свідоцтво про народження № 223 від 09.09.1953р. 14 листопада 1981 року Позивач уклала шлюб з [PERSON], та після шлюбу отримала його прізвище. На сьогодні інших спадкоємців, крім Позивача, після діда, матері та батька немає. Друга державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області постановою від 21.12.2015р. відмовила Позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], мотивуючи тим, що недостатньо документів, що вказують на родинні відносини спадкодавця та спадкоємця, і рекомендувала звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути за її відсутністю (а.с.56). Представник Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не зявився, але надав заяву, згідно якої просив справу розглядати за відсутністю представника селищної ради та проти позову селищна рада заперечень не має (а.с.42). Відповідач - [PERSON], в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутністю та проти позовних вимог Позивача не заперечує (а.с.57). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає рішення про задоволення позовних вимог, якщо відповідач визнав позов та за наявністю законних на те підстав. Суд, дослідивши докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок за № 115 по вул. Паркомуни в сел. Васищеве Харківського району Харківської області на праві власності зареєстровано за [PERSON] на підставі дублікату Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Васищівської селищної ради 05.04.1972р., Дублікат виданий виконкомом Васищівської селищної ради 30.07.2003р., що підтверджується довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № Л-1101 від 16.11.2015р та копією дублікату Свідоцтва про право власності і копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.07.2003р. за № 1125098 (а.с.11, 21, 22). 15 квітня 1958 року помер [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть останнього (а.с.7). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п.4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК України 1963 року. Згідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] фактично прийняв спадщину його син [PERSON], [INFO] (батько Позивача), який постійно проживав в даному будинку, але юридично право власності на спадщину не оформив. [PERSON] помер 23 липня 1962 року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть останнього (а.с.9). Після смерті батька позивача - [PERSON], фактично прийняла спадщину його дружина (мати позивача) [PERSON] та Позивач. [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] проживали в будинку, але юридично право власності не оформлювали. Після смерті матері [PERSON], яка померла 14 січня 1972 року, що підтверджується її Свідоцтвом про смерть (а.с.10), Позивач фактично прийняла спадщину після матері, продовжуючи проживати в будинку. Інші спадкоємці, крім Позивача, після діда позивача [PERSON], батька позивача - [PERSON] та матері позивача - [PERSON] не має, ніхто до державної нотаріальної контори не звертався, Свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується повідомленням Харківського обласного державного нотаріального архіву від 26.04.2016р. за № 1166/01-21 (а.с.49). 14 листопада 1981 року Позивач уклала шлюб з [PERSON], та після шлюбу отримала його прізвище, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.4). Цивільним кодексом України в редакції 1963 року момент виникнення права власності був передбачений тільки ст. 128 цього Кодексу, де зазначено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. В подальшому, вже Законом України «Про власність» від 07.02.1991 р., а саме ст. 12 були встановлені підстави виникнення права приватної власності, де зазначено, що праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності … на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно вимог ст. 13 Закону України «Про власність» обєктами права приватної власності є жилі будинки… Відповідно до діючої на той час (до 13.12.1995р.) Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником міністру комунального господарства УРСР 31.01.1966р., п. 6 ч. 2 - будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягали реєстрації. Будинок проінвентаризовано, на нього виготовлено Технічний паспорт 03.03.2016р. (а.с.37-40). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати за Позивачем право власності в порядку спадкування за законом, оскільки спірний житловий будинок був зареєстрований за спадкодавцем, входить до спадкової маси та не являється самочинним майном, а позивачем були виконані всі вимоги закону щодо прийняття спадщини у відповідності до вимог ст. 549 ЦК Української РСР. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд залишає за рахунок Позивача.

Outcome: partial