Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON], уточнивши у судовому засіданні позовні вимоги, просить стягнути з [PERSON] 1500 доларів США та еквівалент 300 доларам США в гривневому перерахунку, що становить 8100 грн. На обгрунтування вимог позивач зазначила, що у лютому 2017 року надала відповідачу в борг 600 доларів США, у березні 8100 грн., еквівалент 300 доларам США, у квітні 100 доларів США, а 17.06.2017 року ще 1000 доларів США. 200 доларів США [PERSON] повернув, а решту віддавати відмовляється, хоча у серпні 2017 року написав відповідну розписку в якій зобовязався повернути ці кошти до третього вересня 2017 року. Проте, взятих зобовязань не виконує, грошей не повернув, від зустрічей ухиляється, що і стало підставою для звернення до суду. Представник позивача за ордером та угодою адвокат [PERSON] підтримала вимоги фактично пославшись на обставини викладені вище. Відповідач [PERSON] позов не визнав і вказав, що ніяких грошей у [PERSON] не брав. Розписка про зобовязання повернути кошти в сумі 1800 доларів США дійсно написана ним власноручно, проте під тиском позивача в період перебування у стресовому стані, який виник внаслідок припинення шлюбних відносин з донькою [PERSON] До того ж вказану розписку він не підписував. Представник відповідача за ордером та угодою адвокат [PERSON] підтримав правову позицію клієнта додавши, що відсутність у розписці підпису відповідача може свідчити лише на не укладеність договору позики, а тому не встановлює жодних зобовязань по виконанню правочину. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши представлені докази, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормами ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. За приписом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України обовязок доказування покладається на сторони. На підтвердження отриманих у борг коштів в сумі 1800 доларів США позивачем представлена розписка від 29.08.2017 року, яка написана власноручно відповідачем, що підтвердив останній у судовому засіданні, наголошуючи на безгрошовість, перебування у стресі під час написання та відсутності його підпису у згаданому документі (а.с.3). Проте, на переконання суду, сам факт написання такої розписки свідчить про визнання заявленого боргу. Передачу певної суми в борг і добровільне написання боргової розписки також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Разом з тим відповідач не скористався правом оспорювання договору позики, передбаченим ст.1051 ЦК України, а наведені ним заперечення, за відсутності належних доказів, слід розцінювати лише як спробу уникнути цивільно-правової відповідальності. За положенням ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19.02.1993 р. №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю, Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 30.05.2007 р. №200, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 р. за №656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29.12.2000 р. №520, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.02.2001 р. за №152/5343) та іншими документами. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобовязання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, при стягненні грошової суми в іноземній валюті слід зазначити про конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Таким чином суд приходить до висновку, що договір позики між сторонами мав місце, а тому кошти повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача саме в тих грошових одиницях у яких отримані 1500 доларів США та 8100 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу загальною сумою 2000 грн. На підтвердження представлені укладена угода про надання правової допомоги, ордер та розписка про отримання адвокатом [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у вказаному розмірі. Проте, суд вважає, що заявлена сума є завищеною виходячи із такого. У ст.1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Із протоколу судового засідання вбачається, що адвокат [PERSON] приймала участь у судовому засіданні 06.11.2017 року 1 годину 25 хвилин. Отже, шляхом арифметичного підрахунку, вартість послуг наданих у судовому засіданні становить 875 грн. ( 1544 грн. х 40% х 85 хв.). Щодо затраченого часу на складання позову, то з урахуванням незначної складності справи слід дійти висновку про достатність 50 хв. максимум на суму 500 грн., що є підставою для зменшення розміру вартості наданих послуг до 1375 грн. З урахування судового збору загальний розмір судових витрат буде становити 2015 грн.

Outcome: approved