Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , в якому на даний час зареєстрований відповідач, який з 2008 року по 2017 року знаходився в місцях позбавлення волі, а після звільнення від відбування покарання виїхав до Одеси, де створив нову сім`ю і там проживає. Крім того, по теперішній час він не приймає участі в утриманні житлового будинку, його ремонті та оплаті житлово-комунальних послуг. У зв`язку з цим, просить визнати його такими, що втратив право користування вказаним житловим будинком, а справу розглядати за її відсутності. Відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, однак своєю заявою від 10 червня 2021 року просить відмовити у задоволенні позову, так як з його вимогами повністю не погоджується, а справу розглядати без його участі. За правилами ч.3 ст.211 та ч.2 ст.247 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зі змісту зазначеної норми закону слідує, що право користування жилими приміщеннями в будинку приватного житлового фонду втрачають саме члени сім`ї власника житла (дружина (чоловік) наймача, діти наймача, батьки наймача та інші особи за умови постійного проживання разом з наймачем і ведення з ним спільного господарства (ч.4 ст.156 ЖК України) у разі відсутності їх без поважних причин понад один рік. Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що позивачка, згідно договору дарування від 28 червня 1988 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 листопада 2004 року, є власником вищевказаного житлового будинку, в якому зареєстровано [PERSON] (а.с.6,11,12). З наданого депутатом міської ради Анісімовим О.А. акту обстеження житлово-побутових умов мешканців Березівської міської ради ОТГ свідчить, що сторони, які зареєстровані по [ADDRESS] , є членами сім`ї (а.с.4). З вказаного акту обстеження також видно, що відповідач проживає окремо, однак про місце, час та причини окремого проживання в ньому не зазначається, що має суттєве значення для вирішення виниклого спору у відповідності до положень ч.2 ст.405 ЦК України. Заперечуючи проти позову в повному обсязі, відповідач до своєї заяви від 10 червня 2021 року додав до справи акт обстеження №1 Березівського УЕГГ АТ «Одесагаз» разом із заявою на ім`я начальника цього управління про проведення перерахування щодо оплати послуг за розподіл природного газу на 2021 рік з посиланням на те, що він дійсно приймає участь у сплаті комунальних послуг за місцем своєї реєстрації (а.с.25-28). В підтвердження факту відсутності відповідача понад встановлений законом строк за місцем реєстрації без поважних причин позивачка не надала жодного належного, достатнього й достовірного доказу. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 ст.77 ЦПК України регламентує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З наведених норм процесуального закону свідчить, що сторона, а в даному випадку позивачка, на яку покладався тягар доказування, повинна була під час розгляду цієї справи обґрунтувати з наданням відповідних належних доказів наявність обставин, що з достовірністю могли б підтвердити предмет позову та наявність необхідних умов, передбачених ч.2 ст.405 ЦК України, для визнання відповідача, як члена сім`ї [PERSON] , таким, що втратив право користування житлом. Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року роз`яснюється, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Незважаючи на встановлений процесуальним законом порядок доказування та не звертаючи увагу на вимоги ст.ст.12,13 ЦПК України, позивачка не обґрунтувала належним чином елементи свого позову, які могли б мати юридичне значення для вирішення справи відповідно до положень ст.263 ЦПК України, та не довела існування факту відсутності відповідача за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може грунтуватися на припущеннях. Слід також зазначити, що згідно положень ст.ст.76,95 ЦПК України, доказами, як це зазначається вище, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які що мають значення для вирішення справи; письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Проаналізувавши матеріали цивільного провадження за позовом [PERSON] , суд дійшов висновку про неможливість його задоволення у зв`язку з недоведеністю тих юридичних фактів, на які вона посилається.

Outcome: dismissed