Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

[PERSON] позивається до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Виконавчий комітет Петропавлівської сільської ради Куп`янського району, Харківської області про позбавлення права користування житловим приміщенням - житловим будинком, зняття з реєстрації місця постійного проживання. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 42/100 часин житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель, на підставі договору купівлі-продажу, інші 58/100 частин вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель належать третій особі по справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до Розпорядження Петропавлівського сільського голови № 197/ОД від 30.12.2015 «Про перейменування вулиць» вилиця Радянська перейменована на вулицю Лісна. Право власності на цей житловий будинок з надвірними будівлями або на його частку за відповідачем не визнавалось та не реєструвалось. У вказаному житловому будинку зареєстрована за місцем постійного проживання, окрім неї, позивача, її донька відповідач [PERSON] , [INFO] , але не проживає за вказаною адресою з 12 березня 2015 року. Знаходження відповідача на реєстраційному обліку перешкоджає позивачці, як власнику частки житлового будинку здійснювати право власності на вказану частку житлового будинку, на свій розсуд здійснювати свої права, в тому числі і користуватися субсидією. У добровільному порядку даний спір вирішити не вдалося. Просить суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням - житловим будинком з надвірними будівлями [ADDRESS] , знявши її з реєстрації місця проживання за цією адресою. Ухвалою суду від 19.04.2019 р. провадження у справі відкрито. Позивач [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить суд його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Відзив не надійшов. Від третьої особи [PERSON] до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, заперечення проти позову відсутні, просить позов задовольнити. Згідно положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважав за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, згідно матеріалів справи, за позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.10, 12,13,14). У цьому житловому за вищевказаною адресою значиться зареєстрованою відповідач [PERSON] , яка входить до складу сім`ї позивача - є її донькою (а.с.11,15,19). Факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою місця реєстрації підтверджується актом від 09.04.2019 р., згідно якого комісією у складі депутата Петропавлівської сільради Куп`янського району Харківської області та двох сусідів було обстежено домоволодіння [ADDRESS] і встановлено, що [PERSON] , [INFO] прописана за цією адресою, але не проживає з 12.03.2015 року, а проживає у Росії (а.с.9) Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Як передбачено вимогами частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, які, окрім іншого, передбачають, що правовідносини, пов`язані зі створенням перешкод здійснення права користування своїм майном, регулюються ст. 391 ЦК України, яка встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Доказів щодо домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідача в будинку позивача суду не надано, співвласником житла відповідач не являється, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за ним житла не встановлено. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові ВСУ від 16.11.2016 р. № 688/63/15-ц, порівняльним аналізом статей 383,391,405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що відповідач [PERSON] за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання у житловому будинку [ADDRESS] не проживає понад один рік без поважних причин, самостійно виїхала з будинку в інше місце проживання, при цьому матеріали справи не містять доказів щодо будь-яких перешкод в користуванні житлом відповідачу, їх ніхто не чинив, відсутня домовленість між [PERSON] і співвласниками житла з приводу користування житловим будинком. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви в повному обсязі.

Outcome: approved