Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Маріупольської міської ради про визнання недійсним та скасування наказу органу приватизації та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Обгрунтовуючи подану позовну заяву посилався на те, що в квітні 2019 року у справі за позовом відповідача [PERSON] заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області було визнано позивачку, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Однак, ухвалою цього ж суду від 07 травня 2020 року було скасовано вищевказане заочне рішення. Після цього, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 27 липня 2020 року провадження по справі закрито, в зв`язку з наявністю рішення суду між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки як було встановлено, 04 серпня 2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя вже було розглянуто справу №265/7749/15-ц між цими ж сторонами, з тим самим предметом спору та з тих самих підстав. У даній справі рішенням суду в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 вересня 2016 року у цій же справі апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що «непроживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців та те, що тимчасова відсутність відповідачів у цій квартирі зумовлена рядом об`єктивних та суб`єктивних причин, зокрема неприязними стосунками між сторонами у справі, а також тим, що позивач чинив перешкоди відповідачам у проживанні в спірному житлі». В той же час, відповідач [PERSON] скориставшись тим, що відповідачі не знали про те, що втратили право користування жилим приміщенням, приватизував квартиру [ADDRESS] та оформив на неї Свідоцтво про право власності на житло від 13 грудня 2019 року № [NUMBER] . Враховуючи те, що приватизація спірної квартири була проведена відповідачем без згоди позивачки та згоди інших повнолітніх членів сім`ї з порушенням права на приватизацію житла, вважає розпорядження про приватизацію квартири незаконним, а отримане відповідачем Свідоцтво про право власності таким, що підлягає скасуванню. \~ \~ \~ \~Просить суд: -визнати недійсним з дати видання та скасувати наказ Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 13 грудня 2019 року № 51697/н; -визнати недійсним з дати видання та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13 грудня 2019 року № [NUMBER] , видане Департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради на квартиру за адресою; [ADDRESS] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 серпня 2020 року за клопотанням позивачки забезпечено позов по справі шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2020 року було замінено первісного відповідача по справі належним відповідачем Департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. Заперечуючи проти позовних вимог представник відповідача - Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради надав суду відзив, в якому зазначив, що відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України цим та іншими законами. За положеннями ст.60 вказаного Закону, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть, бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Згідно ст.ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР. утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки\~і жилі\~приміщення в\~інших будівлях,\~що належать\~колгоспам та\~іншим \~ кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово- будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення). Згідно ст.5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішенні, відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянин. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Повноваження щодо підготовки та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир покладено на Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради. Відповідно до п.1.1 Положення про департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради, департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та юридичних обов`язків Департаменту міського майна Маріупольської міської ради. За п.3.8 вказаного Положення, департамент здійснює приватизацію майна, що знаходиться у комунальній власності міста у відповідності до діючого законодавства. Відповідно до п.18-21 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян №72 від 05.08.1994 року, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2.3) та необхідну консультацію. При наявності у наймача або членів його сім`ї пільги на безоплатне одержання займаного житла незалежно від розміру загальної площі, до заяви додається відповідний документ (копія посвідчення, довідка та інше), що підтверджує право на пільгові умови приватизації. Згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку) підтверджується письмово і додається до заяви. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім`ї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сім`ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. Довідкою про склад сім`ї наймача - відповідача [PERSON] та займаних ним приміщень, встановлено, що в квартирі [ADDRESS] одноособово проживає квартиронаймач [PERSON] . У заяві на приватизацію квартири від 10 грудня 2019 року ним зазначено лише одного члена родини - [PERSON] . Відповідно до довідки про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 04-13.07-1539 від 11.12.2019 р. за адресою: [ADDRESS] зареєстровано одну особу, а саме відповідача [PERSON] , [INFO] . Розглянувши надані наймачем [PERSON] документи, Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради не побачив підстави для відмови йому у приватизації квартири [ADDRESS] . Факт проживання [PERSON] у вказаній квартирі нічим не підтверджено. З довідки реєстру територіальної громади міста Маріуполя Донецької області від 22.09.2020 року вбачається, що позивачка [PERSON] знята з реєстрації місця проживання у спірній квартирі з 14.11.2019 року. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 225237954 від 23.09.2020 р., [PERSON] є власником 1/1 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 13 грудня 2019 року. Також, на момент звернення [PERSON] із заявою про приватизацію квартири рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області по справі № 265/2509/19 від 11 жовтня 2019 року про визнання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було чинним і не втратило законної сили. Таким чином, департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради було розглянуто заяву [PERSON] про передачу у приватну власність квартири [ADDRESS] відповідно до чинного законодавства України та винесено наказ від 13 грудня 2019 року № 51697/н, на підставі якого оформлено Свідоцтво про право власності від 13.12.2019 року № [NUMBER] . Враховуючи наведене оскаржуваний наказ від 13.12.2019 року №51697/н та Свідоцтво про право власності від 13.12.2019 року № [NUMBER] є законними та не підлягають скасуванню, а позовні вимоги [PERSON] є такими, що задоволенню не підлягають. Не погоджуючись з доводами представника відповідача - Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради, представник позивачки [PERSON] надав суду відповідь на відзив, в якій зазначав про те, що відповідач [PERSON] скориставшись тим, що відповідачі не знали, що втратили право на користування жилим приміщенням, на підставі ухваленого заочного рішення суду, яке згодом було скасовано, приватизував квартиру спірну квартиру та оформив Свідоцтво про право власності на неї. Таким чином така приватизація порушує права інших співмешканців. Безпосередньо Свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто не породжує виникнення у відповідача - Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради, відповідного права, а лише фіксує факт його наявності. Таким чином, передумовою підстави для скасування Свідоцтва про право власності на приватизоване майно має бути визнання недійсним та скасування рішення органу приватизації на підставі якого було видано вказане Свідоцтво. Позивачка [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність з участю її представника. Представник позивачки [PERSON] при розгляді справи підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що приватизація ним квартири [ADDRESS] відбулася у відповідності до вимог чинного законодавства України, тому є законною. Представник відповідача - Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Черноусов В.С. на розгляд справи до суду не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи в його відсутність. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у наданому відзиві. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 11 жовтня 2019 року визнано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 07 травня 2020 року вищевказане заочне рішення за заявою відповідачки [PERSON] було скасовано. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 27 липня 2020 року провадження по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] було закрито, в зв`язку з наявністю рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки 04 серпня 2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя вже було розглянуто справу №265/7749/15-ц між цими ж сторонами, з тим самим предметом та з тих самих підстав. У даній справі рішенням суду в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 вересня 2016 року у цій же справі апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін. На підставі письмової заяви відповідача [PERSON] 13 грудня 2019 року за №51697/н Департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради видано наказ про приватизацію квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . На підставі вказаного наказу 13 грудня 2019 року Департаментом по роботі з активами Маріупольської міської ради відповідачеві [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст.345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом, зокрема, безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій\~абзацом другим\~статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. За ч.4 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Відповідно до встановленого порядку для приватизації квартири подається, зокрема, заява встановленого зразка, підписана всіма повнолітніми членами сім`ї, які постійно проживають і зареєстровані в квартирі (будинку) та довідка про склад сім`ї наймача і про займані ними приміщення. Верховний Суд у постанові від 29 липня 2020 року по справі № 500/645/14-ц зробив висновки щодо застосування норм права в аналогічних правовідносинах, відповідно до яких згідно з положенням статті 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян\~здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та\~оформлення документів\~про передачу\~у власність\~громадян квартир\~(будинків),\~житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Таким чином, умовою для здійснення приватизації житла є обов`язкова письмова згода всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, яка оформляється спільною заявою, а тимчасово відсутні дають письмове підтвердження. Наслідком порушення вимог частини другої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового Фонду» є визнання приватизації недійсною». Враховуючи наведені вище обставини суд приходить до висновку про те, що приватизація спірної квартири [ADDRESS] неможлива без згоди всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно проживають і зареєстровані в ній, а відповідач здійснивши таку приватизацію без письмової згоди позивачки [PERSON] і згоди інших повнолітніх членів сім`ї порушив їх права на приватизацію житла надавши органу приватизації заочне рішення суду про визнання втратившими всіх повнолітніх членів сім`ї спірною квартирою, яке на момент приватизації було скасованим. За таких підстав наказ Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 13 грудня 2019 року № 51697/н та видане на його підставі Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13 грудня-2019 року № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] підлягають визнанню недійсними з дати їх видання та скасуванню. Щодо заперечення проти позовних вимог представника відповідача - Департаменту по роботі з активами суд зазначає, що суть державної реєстрації прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами. З огляду на це, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідача відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Таким чином, підставою для скасування свідоцтва про право власності на приватизоване майно має бути визнано недійсним та скасовано рішення органу приватизації на підставі якого було видано вказане свідоцтво. Аналогічна позиція відображена Верховним Судом у постанові № 925/797/17 від 27 червня 2018 року.

Outcome: approved