Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В позові вказала, що їй на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. У цьому будинку, крім позивача та членів її сім'ї також зареєстрований відповідач, проте фактично там не проживає тривалий час - 11 років. Позивач вказує, що в зв'язку з цим відповідач втратив право користування її будинком, а тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не попередив. Відповідно до ст.224 ЦПК України, враховуючи що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, перелічені обставини дають суду право провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Третя особа - Управління ДМС України у Полтавській області в судове засідання не з'явилося, про час та місце судового розгляду повідомлене належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.09.2005 року позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], після смерті [PERSON] В цьому будинку з 17.11.1999 року зареєстрований відповідач. Згідно акту вуличного комітету від 21.04.2015 року [PERSON] прописаний за адресою: [ADDRESS], та фактично з 2004 року за цією адресою не проживає. Вказане свідчать, що з 2004 року відповідач припинив проживати в будинку належному позивачу, не користується даним житлом, не з'являється в ньому, хоча перешкод в цьому їй ніхто не чинить, не несе жодних витрат по його утриманню, фактично проживає за іншою адресою. Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 47 Конституції України гарантує право кожному на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки відповідач без поважних причин понад рік не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS], дане житло залишив добровільно, не є його співвласником, вказаний будинок є приватною власністю позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позов. Судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору підлягають стягненню на його користь з відповідача, оскільки згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved