Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач позов підтримала і суду пояснила , що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.06.2012 року їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, с. Парище, вул.Шевченка,буд.82. У вказаному будинку також зареєстрований відповідач з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі і який розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду від 29.07.2015 року. З 2012 року він не проживає за вказаною адресою. Факт реєстрації відповідача у спірному жилому будинку створює їй перешкоди у реалізації прав користування та розпорядження належним їй майном. Тому, посилаючись на норми\~ст.405 ЦК України просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за вказаною адресою. Відповідач в судове засідання не з*явився з невідомих суду причин. Про час і місце слухання справи повідомлений вчасно, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача ,дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.60 ЦПК України, і на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна особа зобов*язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку ,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено ,що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.10.1982 року і який розірвано згідно рішення Надвірнянського районного суду від 29.07.2015 року. Перебуваючи у шлюбі , вони побудували житловий будинок №82 по вул.. Шевченка в с.Парище Надвірнянського району Івано-Франківської області Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.06.2012 року , виданого Парищенською сільською радою за позивачем визнано право власності на домоволодіння , розташоване за адресою: Івано-Франківська область, Надвірнянський район, с. Парище, вул.Шевченка,буд.82. В судовому засіданні встановлено, що спірний жилий будинок придбано сторонами по справі під час перебування у шлюбі за рахунок спільної праці і коштів подружжя. Дані обставини визнала позивач по справі. Враховуючи наведене суд вважає,що будинковолодіння №82 по вул..Шевченка в с. Парище Надвірнянського району Івано-Франківської області належить сторонам по справі на праві спільної сумісної власності. У відповідності із ст.319 ЦК України власник володіє,користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам,свободам та гідності громадян,інтересам суспільства. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності (частина перша статті 66 СК України). В судовому засіданні встановлено ,що в домоволодінні №82 по вул.. Шевченка в с.Парище Надвірнянського району Івано-Франківської областізареєстрований відповідач, який з 2012 року в ньому не проживає,що підтверджено довідкою про склад сім*ї №821 від 12.10.2015 року, виданою Парищенською сільською радою і актами обстеження матеріально побудових умов від 27.06.2016 року,,03.02.215 року,07.05.2015 року,12.10.2015 року, складеними депутатом Парищенської сільської ради. Відповідно до ч.1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення , яке вони мають право зайняти , визначається його власником. У відповідності до ч.2\~ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік. Враховуючи наведене суд вважає , що відповідач як співвласник спірного житла, а не як член сім*ї власника житла, незважаючи на те, що не проживає у спірному домоволодінні понад один рік не втрачає права на користування житлом . При таких обставинах в позові слід відмовити. На підставі ст.ст. 368, 369, 405 ЦК України,

Outcome: dismissed