Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом позивач) звернулася до суду із позовом, в якому прохала стягнути з [PERSON] (надалі за текстом відповідач) кошти в сумі 1140 доларів США отриманих за договором позики. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 21 жовтня 2010 року між нею та відповідачем було укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав від позивача кошти в сумі 1140 (одна тисяча сто сорок) доларів США. Відповідно до умов договору позики від 21 жовтня 2010 року відповідач зобовязувався повернути отримані кошти в сумі 1140 (одна тисяча сто сорок) доларів США до 21 грудня 2010 року. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, прохали суд стягнути з відповідача кошти в сумі 1140 доларів США, що станом на 03.03.2016 року еквівалентно 30 563 грн.40 коп. В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали, прохали у задоволенні позовних вимог відмовити обґрунтовуючи тим, що відповідач повернув позивачу отримані за договором позики кошти. Також, відповідач зазначав, що в період отримання коштів в позику він разом з позивачем проживали однією сімєю, а тому вважав, що вказані кошти є їх спільною сумісною власністю. Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. 21 жовтня 2010 року між нею та відповідачем було укладено договір позики відповідно до якого відповідач отримав від позивача кошти в сумі 1140 (одна тисяча сто сорок) доларів США. Відповідно до умов договору позики від 21 жовтня 2010 року відповідач зобовязувався повернути отримані кошти в сумі 1140 (одна тисяча сто сорок) доларів США до 21 грудня 2010 року. Факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики та отримання відповідачем коштів в сумі 1140 (одна тисяча сто сорок) доларів США підтверджується складеною та підписаною особисто відповідачем розпискою від 21 жовтня 2010 року. В судовому засіданні відповідач підтвердив факт отримання у позивача коштів в сумі 1140 (одна тисяча сто сорок) доларів США. Доводи відповідача про те, що він повернув позивачу отримані у нього за договором позики кошти в сумі 1140 (одна тисяча сто сорок) доларів США є необґрунтованими та не заслуговують на уваги, оскільки жодного доказу повернення коштів відповідачем суду не надано. Також, не заслуговує на увагу твердження відповідача про те, що отримані ним у позику кошти є спільною сумісною власністю відповідача та позивача, оскільки вони проживали однією сімєю. Чинне законодавство України не забороняє укладати правочини між особами, які проживають однією сімєю, а укладення договору позики між позивачем та відповідачем свідчить проте, що кошти належали позивачу саме на праві приватної власності. Жодних доказів того, що отримані за договором позики кошти в сумі 1140 (одна тисяча сто сорок) доларів США належать відповідачу та позивачу на праві спільної сумісної власності, відповідачем не надано. Частиною 1 статті 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з частиною 2 статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк, що встановлений договором. Оскільки відповідач кошти, отримані за договором позики у встановлений строк позивачу не повернув, у позивача виникло право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення 1140 доларів США. Згідно з офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленого Національним банком України на 03.03.2015 року, курс гривні до долара США становить 26,81 грн. за 1 долар США. Таким чином, 1140 доларів США на день винесення рішення еквівалентно 30 563 грн.40 коп. Крім того, позивач уклала з адвокатом договір № 9/13 від 14 жовтня 2013 року на представництво інтересів у цивільній справі. Відповідно до вказаного договору та розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу позивач сплатила адвокату 500 гривень. Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Частиною 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved