Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

\~[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу посилаючись на те, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, що призводило до постійних сварок. Сторони з не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Оскільки відповідач відмовляється розривати шлюб через органи РАЦСу, тому позивач вимушена була звернутись з даним позовом до суду. Також позивач просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище-Міщенко. Позивач та відповідач у засідання не зявилися, були повідомлені належним чином. В матеріалах справи є заява позивача про підтримання позовних вимог, в якій вона також просила розглядати справу у її відсутності. Від відповідача також надійшла заява про визнання вимог та розгляд справи без його участі. В своїх заявах сторони зазначили про неможливість примирення між ними. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 08 жовтня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1464 (а.с.3). Причиною розпаду сімї стало відсутність взаєморозуміння, у звязку з чим сторони не підтримують подружні відносини. Від шлюбу дітей подружжя не має. В силу ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи, що у сторін сімя розпалася, відповідач погодився на розірвання шлюбу, суд вважає, що надавати строк для примирення недоцільно, тому що це суперечить моральним засадам суспільства. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо розірвання шлюбу обґрунтовані і доказані, а шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Як було судом встановлено, під час укладення шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище «Міщенко» на подвійне «Міщенко-Максименко», що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Заявлена вимога про відновлення позивачу дошлюбного прізвища «Міщенко» задоволенню не підлягає, оскільки така вимога в порядку позовного провадження не розглядається. Про вибір прізвища в рішенні суду зазначається під час розгляду справ окремого провадження, коли звертаються за спільною заявою подружжя, відповідно до ч.3 ст.234 та ч.8 ст.235 ЦПК України. Крім того, необхідно звернути увагу, що згідно пп.22 п.3 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом №52/5 від 18 жовтня 2000 року Міністерством юстиції України, той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен письмово заявити про це у відділі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Тобто, враховуючи те, що спір розглядається в порядку позовного провадження, а не в окремому провадженні, вирішення питання стосовно відновлення дошлюбного прізвища відноситься до компетенції відділу ДРАЦС, і коли буде здійснюватися реєстрація розірвання шлюбу, для зміни прізвища «Міщенко-Максименко» на дошлюбне «Максименко», позивачу необхідно написати заяву до відділу ДРАЦС.

Outcome: partial