Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, у якому просять стягнути з ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг» солідарно на користь позивачів кошти в розмірі 1340456,60 грн., з яких: реальні збитки в сумі 1036539 грн., упущена вигода в сумі 241200,00 грн., пеня в сумі 12717,60 грн. та моральна шкода в сумі 50000,00 грн. (а.с. 28-32). Вимоги мотивовані тим, що 29 серпня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали з ТОВ «Еверест Плюс» договір №535/ЕМ купівлі продажу майнових прав на квартиру в ЖК Флагман, адреса: [ADDRESS], кількість кімнат - 2 кімнати, загальна площа 60,56 кв.м., 18 поверх, секція 3. [PERSON] повністю сплатив кошти в сумі 423 920 гривень, в тому числі ПДВ як плату, що складає 100 % вартості майнових прав на цей об'єкт нерухомості 16 липня 2014 року було укладено додаткову угоду про заміну сторони у зобов'язанні, відповідно до якої ТОВ «Еверест Плюс» було замінено на ТОВ «Еверест - Буд-Інжиніринг». Згідно п. 2.7 Договору купівлі майнових прав, плановий термін введення в експлуатацію будинку 4 квартал 2014 року. Вказаний будинок фактично не був збудований і введений в експлуатацію. Відповідно ухвали Печерського районного суду по справі № 757/17833/16-к, яка є у відкритому доступі на сайті судових рішень, у провадженні Головного слідчого управління НП України проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 12012110060000120, внесеному до ЄРДР 26.11.2012 за фактами вчинення службовими особами групи компаній «Укогруп» кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 356, ч. 3,4 ст. 197-1, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 358, ч. 1, 2 ст. 382, ч. 1 ст. 364-1, ч. 2 ст. 364, ч. 1, 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209, ч. 1 ст. 212, ч. З ст. 190 КК України. Досудовим розслідуванням по вказаному кримінальному провадженню встановлено, що впродовж 2012-2014 років службові особи групи компаній «УКОГРУП», в тому числі ТОВ «ЕВЕРЕСТ ПЛЮС» та інших, за попередньою змовою групою осіб, самовільно, всупереч встановленому порядку, на території міста Києва зайняли земельні ділянки, в т.ч. вул. Лобачевського, 7, та ін. і незаконно розпочали на них самовільне будівництво житлових та офісно-торгово-житлових комплексів. На земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER], що розташована по [ADDRESS], яка на даний час є арештованою на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва, здійснюється самовільне будівництво по об'єкту нерухомого майна житлового комплексу «Флагман», будівельна адреса якої м. Київ, [ADDRESS]. При цьому будь-які дозвільні документи на проведення будівельних робіт відсутні, роботи проводяться із грубим порушенням будівельного законодавства, що можуть в подальшому призвести до тяжких наслідків. За даними Центру моніторингу забудови Києва (monitor.mkk.kga,gov.ua), будівництво ЖК «Флагман» по [ADDRESS] в м. Києві є самочинним. Враховуючи вищенаведене, станом на сьогодні ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг» свої зобов'язання не виконав за вказаним договором №535/ЕМ купівлі продажу майнових прав на квартиру. З урахуванням зазначеного, у зв'язку з невиконанням відповідачем істотних умов договору купівлі-продажу майнових прав, позивачі солідарно зазнали збитки. Реальні збитки в сумі 1036539 грн. згідно п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, що представляють собою витрати, які позивачі мусять солідарно зробити для відновлення свого порушеного права, як подружжя, на отримання житлової нерухомості в місті Києві. Внаслідок порушення договору відповідачем, позивачі зазнали реальних збитків у вигляді витрати, які позивачі зараз мусять зробити для відновлення свого порушеного права, оскільки позивач сплатив продавцю 423920 грн., що за середнім курсом купівлі готівкового долара на цю дату 8,11 грн. за 1 долар США становило 52271 доларів США. Для розрахунків з продавцем, позивач здійснив продаж необхідної суми в доларах США та перерахував продавцю еквівалент цієї суми в гривнях. У зв'язку із коливанням курсу національної валюти, позивач зазнав збитків в сумі 1036539 грн, що становить курсову різницю в гривнях від знецінення національної валюти. Упущену вигоду згідно п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України в сумі 241200 грн., що дорівнює середній вартості оренди двокімнатної квартири в Дніпровському районі міста Києва 6700 грн. на місяць за 36 місяців, яку позивач міг би отримувати здаючи в оренду вказану квартиру, яку він не отримав у зв'язку із невиконанням свого зобов'язання продавцем по поставці квартири. Пеня в сумі 12717,60 грн. згідно ч. 5 ст. 10 Закону «Про захист прав споживачів». Моральну шкоду, відповідно до ст. 23 ЦК України та ст. 22 Закону «Про захист прав споживачів», що полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, яку позивач оцінює в 50000,00 грн. В судове засідання позивачі не з'явились, представник позивача [PERSON] [PERSON] подав суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд не повідомлено, своїм правом надати відзив на позовну заяву не скористався. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. Судом встановлено, що 29.08.2013 року між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Еверест Плюс» було укладено договір №535/ЕМ купівлі продажу майнових прав, за умовами якого позивачі купують майнові права на об'єкт нерухомості, а саме квартиру за будівельним № 526 в об'єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] (проектна адреса [ADDRESS]) орієнтовною загальною вартістю майнових прав на об'єкт нерухомості в день підписання договору у розмірі 423920,00 грн., в тому числі ПДВ 20% 70653,33 грн.(надалі по тексту - договір, а.с. 6-11). Порядок проведення розрахунків визначено у розділі 4 договору. 16.07.2014 р. між ТОВ «Еверест Плюс», [PERSON],[PERSON] та ТОВ«Еверест-Буд-Інжиніринг» укладено додаткову угоду про заміну сторони у зобов'язанні до Договору купівлі-продажу майнових прав №535/ЕМ від 29.08.2013 р., відповідно до якого ТОВ «Еверест Плюс» замінено на ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг»(а.с. 12, 13). Як вбачається з довідки про 100% фінансування згідно Договору №535/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 29.08.2013 р. [PERSON] та [PERSON] сплатити продавцю грошові кошти в розмірі 423920,00 грн., в тому числі ПДВ 20%70653,33 грн., що складає 100% вартості майнових прав на об'єкт нерухомості за адресою: м.Київ, [ADDRESS], проектна адреса: [ADDRESS], а продавець прийняв їх, та після завершення будівництва гарантує передачу двокімнатної квартири 526 на поверсі 18 в секції 3, загальною площею 60,56 кв.м. (а.с.14). З копій паспортів позивачів вбачається, що 28.08.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с. 33-37). Відповідно п. п. 2.6, 2.7 договору купівлі-продажу майнових прав, плановий термін закінчення будівництва - 3 квартал 2014 року, плановий термін прийняття в експлуатацію - 4 квартал 2017 року. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 ЦК). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Позивачі посилаюся на невиконання відповідачем умов договору, при цьому підстави та способи відповідальності щодо неналежного виконання договірних зобов'язань безпосередньо передбачено в договорі, а у разі їх невизначеності на підставі відповідних норм чинного законодавства, які регулюють ці відносини. При обґрунтуванні вимог щодо стягнення з відповідача реальних збитків позивачі посилаються на реалізацію свого права на житло, яке було порушено у зв'язку з не веденням об'єкта інвестування в експлуатацію. Відповідно до договору № 535/ЕМ купівлі продажу майнових прав позивачі здійснили купівлю саме майнових прав на об'єкт нерухомості. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна, як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Разом з тим судом встановлено, що укладений між сторонами договір не розривався, недійсним не визнавався, строк виконання зобов'язань триває. У зв'язку з вище зазначеним, вимога позивачів щодо стягнення з відповідача реальних збитків є необґрунтованою та безпідставною. Відповідно частин 2, 4 ст. 623 ЦК України, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Посилаючись на завданні позивачам збитки, останні вказують, що такими збитками є упущена вигода, які б позивачі могли отримати у зв'язку зі здачею квартири в оренду, збитки оцінюють у розмірі 241200,00 грн., що є ринковою вартістю оренди квартири за 36 місяців, яку позивачі визначили шляхом порівняння цін у мережі Інтернет. Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача. Суд критично ставиться до даних розрахунків, оскільки останні є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір доходу, який могли б і повинні були отримати позивачі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів про стягнення за рахунок відповідача упущеної вигоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачами не наведено ґрунтовних підстав для відшкодування за рахунок відповідача збитків, які пов'язані з можливою реалізацією позивачами наміру здавати в оренду двокімнатну квартиру. При цьому суд враховує приписи вищенаведених норм ст. 623 Цивільного кодексу України стосовно обов'язку позивача доказувати наявність збитків, їх розміру та загальні принципи теорії права щодо наявності причинного зв'язку між неправомірними діями заподіювача шкоди та настанням самої шкоди, як результату таких дій. Крім того, при обґрунтуванні вимоги щодо стягнення реальних збитків, позивачі зазначали, що інвестували кошти в об'єкт будівництва з метою реалізації свого права на житло, що ставить під сумнів дійсну мету придбання спірного об'єкта нерухомості. Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. За своєю правовою природою договір №535/ЕМ купівлі продажу майнових прав від 29.08.2013 р. породжує зобов'язальні правовідносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями самого укладеного договору. Таким чином, до правовідносин між сторонами, які виникли з приводу виконання договорів, Закон України «Про захист прав споживачів» застосується лише в частині, що не врегульована умовами договору та нормами ЦК України. Зазначені позивачами норми Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються до правовідносин сторін, оскільки порядок, обсяг та умови за яких нараховуються штрафні санкції за невиконання певних умов договору №535/ЕМ купівлі продажу майнових прав від 29.08.2013 р. визначені сторонами у договорі, і саме умовами вказаного правочину передбачено порядок та строки повернення коштів, відповідальність сторін, строк дії та порядок розірвання договору. Відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення пені відповідно до частини 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Ще позивачами заявлені вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50000 грн. Згідно ст. ст. 23,1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як роз'яснено п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року від № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням вищезазначеного суду не доведено належними і допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв'язку щодо винних дій відповідача у заподіянні позивачам шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, тому вимоги у частині стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню. За вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю за недоведеністю. Згідно ст. 141 ЦПК України, у разі якщо в задоволенні позову відмовлено судові витрати, пов'язані з розглядом справи покла даються на позивача та враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок держави.

Outcome: dismissed