Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про повернення майна. Позовна заява мотивована тим, що 14.05.2014 року між [PERSON] з однієї сторони та ТОВ «Флінтранс» в особі директора товариства [PERSON] з другої, укладено договір купівлі-продажу на суму 140983,76 грн., предметом якого являвся причіп-самоскид-Е марки PANAV, модель РV24, 2012 р.в., кузов [NUMBER]. У подальшому, 25.02.2015 року за [PERSON] на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, зареєстровано право власності на вищевказаний причіп, державний номерний знак [NUMBER], що вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 25.02.2015 року серії [NUMBER]. Придбаний позивачем причіп зберігався на території підприємства «STARTRACKS», що розташоване по вул. Юності, 30 с. Лукашівка Літинського району Вінницької області, однак, 26.05.2014 даний причіп-самоскид з території вказаного підприємства вивезено, як встановлено СВ Літинського РВ УМВС України у Вінницькій області - відповідачем по справі, що проживає у [ADDRESS], у зв'язку з наявністю перед останнім боргових зобов'язань ТОВ «Флінтранс» - колишнім власником причепа. [PERSON] не має відношення до боргових зобов'язань ТОВ «Флінтранс», а причіп ним придбано за власні кошти. Не дивлячись на це, [PERSON] відмовляється повернути причіп, який належить [PERSON] на праві приватної власності. [PERSON] вважає, що 26.05.2014 [PERSON] заволодів незаконно його причепом - самоскидом - Е марки PANAV, модель РV24, 2012 р.в., кузов [NUMBER], тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, а саме, з позовом про повернення майна з чужого незаконного володіння. 06.06.2016 року у справі №127/8256/16-ц Вінницьким міським судом Вінницької області ухвалено заочне рішення, яким позов задоволено та зобов'язано [PERSON] повернути причіп - самоскид - Е марки PANAV, модель РV24, 2012 р.в., кузов [NUMBER] його власнику [PERSON] в належному та справному і придатному для експлуатації стані, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 551,20 гривень. За заявою відповідача про перегляд заочного рішення ухвалою суду від 14.12.2016 року зазначене заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися, [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив суд його задоволити. Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про розгляд справи були повідомлені завчасно та належним чином. Відповідно до ст. 169 п.4 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та його представника, оскільки в справі достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Справу суд розглядає в загальному порядку, без застосування вимог ст.ст. 224 - 226 ЦПК України, враховуючи те, що представник позивача у своїй заяві заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову враховуючи наступне. Судом встановлено, що 13.05.2014 року загальними зборами учасників ТОВ «Флінтранс» прийнято рішення про зняття з обліку у МРЕО для подальшої реалізації автотранспортного засобу причепа - самоскида-Е марки PANAV, модель РV24, 2012 р.в., шасі [NUMBER], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією протоколу №2 від 13.05.2014 року (а.с.62). 14.05.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Флінтранс» в особі директора товариства [PERSON] укладено договір купівлі-продажу на суму 140 983,76 грн., предметом договору є самоскид-Е марки PANAV, модель РV24, 2012 р.в., шасі [NUMBER] (а.с.10). Покупець [PERSON] отримав вищезазначений самоскид за видатковою накладною № 2 від 14.05.2014 року (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 25.02.2015 року [NUMBER] причіп самоскид-Е марки PANAV, модель РV24, 2012 р.в., державний номерний знак [NUMBER], шасі [NUMBER] зареєстровано за позивачем по справі [PERSON] (а.с.12). З наведеного вище вбачається, що [PERSON] зареєстрував у визначеному законом порядку своє право власності на спірний причіп. Договір купівлі - продажу причепа від 14.05.2014 року є чинним (протилежного судом не встановлено), а тому позивач правомірно набув право власності на предмет спору, у встановленому законом порядку здійснив державну реєстрацію права власності на причіп, а тому є повноправним власником спірного майна. Придбаний позивачем причіп зберігався на території підприємства «STARTRACKS», що розташоване по вул. Юності, 30 с. Лукашівка Літинського району Вінницької області, однак, 26.05.2014 даний причіп-самоскид з території вказаного підприємства вивезено, як встановлено СВ Літинського РВ УМВС України у Вінницькій області, [PERSON], у зв'язку з наявністю перед останнім боргових зобов'язань ТОВ «Флінтранс» - колишнім власником причепа (а.с.6-9). Факт перебування спірного причепа у фактичному володінні відповідача по справі [PERSON], станом на час вирішення спору судом також вбачається із внесеного на розгляд суду в якості зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] та ТОВ «Флінтранс», у прийнятті якого до спільного розгляду з первісним ухвалою суду від 30.05.2017 року - відмовлено (а.с. 108 - 109). З матеріалів справи також вбачається, що відповідач, вважаючи спірне майно предметом застави, звертався до суду з позовом про визнання за ним права власності на спірне майно, проте рішенням Господарського суду Вінницької області від 16.10.2014 року у справі №902/1230/14, яке залишено в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 року, в задоволенні позову ФОП [PERSON] до ТОВ «Флінтранс», третя особа [PERSON] про визнання договору застави дійсним, визнання права власності на заставне майно - причіп самоскид-Е марки PANAV, модель РV24, 2012 р.в., шасі [NUMBER], відмовлено (а.с.63-70). Відповідно до листа директора ТОВ «Флінтранс» від 15.02.2017 року будь-який договір застави товариством стосовно причепа - самоскида-Е марки PANAV, модель РV24, 2012 р.в., державний номерний знак [NUMBER], шасі [NUMBER] не укладався (а.с.61). Тобто, рішеннями судів встановлено, що [PERSON] не набув право власності на спірне майно, а навпаки, у встановленому законом порядку, право власності на це майно зареєстровано за [PERSON] Вказані обставини в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. [PERSON] відмовляється повернути причеп, який належить [PERSON] на праві приватної власності, незважаючи на те, що [PERSON] є власником причепу - самоскиду - Е марки PANAV, модель РV24, 2012 р.в., кузов [NUMBER] та підстава набуття ним права власності станом на час розгляду цієї справи не скасована. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Частиною першою ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічну за своїм змістом норму містить також ст. 321 ЦК України. Відповідно до пункту 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, ще застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст. 387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження права власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише-власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею. Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування і незаконність володіння майном відповідачем повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне (правомірне) володіння чужим майном, якщо інше не випливає з закону або не встановлене рішенням суду ( ч. 3 ст. 397 ЦК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивач, посилаючись як на підставу своїх вимог в тому числі на ст. 387 ЦК України, на підставі ст. 16 ЦК України, обрав спосіб захисту свого порушеного права у виді зобов'язання [PERSON] повернути причіп самоскид-Е марки PANAV, модель РV24, 2012 р.в., державний номерний знак [NUMBER], шасі [NUMBER]. Зважаючи на те, що позивач вільний у виборі способу захисту порушеного права, суд розглядаючи позов у межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України), вважає за можливе застосувати той спосіб захисту про який просить позивач, а саме зобов'язати відповідача повернути спірний причіп. (ч. 2 ст. 16 ЦК України). З врахуванням зазначених норм ЦК України, в судовому засіданні встановлено, що відповідач незаконно утримує в себе спірний причіп-самоскид, власником якого є позивач, права позивача діями відповідача порушені та мають бути захищені, тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуюче задоволення позову, судові витрати понесені позивачем у справі, а саме судовий збір в розмірі 551,20 гривень, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З врахуванням наведеного,

Outcome: approved