Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом, в подальшому уточненому шляхом збільшення позовних вимог, до [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] (надалі - співвідповідачі) про виділ в натурі частки житлового будинку. При цьому в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне. Позивач є співвласником у розмірі 9/20 частки житлового будинку із надвірними будівлями під [ADDRESS] згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2012р. зареєстрованим № 1-250 та Витягу про державну реєстрацію прав від 29.02.2012р. за № [NUMBER]. Також співвідповідачі є співвласниками зазначеного житлового будинку № [NUMBER] у розмірі 11/72 частки [PERSON], 11/144 частки [PERSON], 11/144 частки [PERSON], 11/240 [PERSON], 11/240 [PERSON] згідно довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 14.01.2015р. за № 286 (И-2015) та Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.05.2013р. за № [NUMBER]. При цьому позивач зазначив, що належний йому із співвідповідачами на праві спільної часткової власності житловий будинок № [NUMBER] складається із окремо побудованих об'єктів: двоповерхового житлового будинку літ. «А» загальною площею 164,7 кв.м. на п'ять квартир, одноповерхового житлового будинку літ. «Б» загальною площею 62,8 кв.м. на одну квартиру згідно Довідки про показники об'єкта нерухомого майна від 06.01.2012р. № 8535 і Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № [NUMBER]. Враховуючи наведене позивач пояснив, що відповідно до своєї частки він одноособово користується житловим будинком літ. «Б», а в користуванні співвідповідачів згідно їх часток знаходиться житловий будинок літ. «А» із відповідними квартирами згідно порядку користування, визначеного рішенням Московського районного суду м. Києва від 29.12.1989р. При цьому позивач зазначив, що займаний ним житловий будинок «Б» за площею фактично менший від ідеальної частки позивача у загальній площі всього домоволодіння [NUMBER]. Крім того, до складу домоволодіння [NUMBER] за відповідною адресою входить земельна ділянка площею 1292кв.м., яка знаходиться у спільному користуванні сторін для обслуговування наведеного домоволодіння згідно рішення Виконавчого комітету міської ради депутатів трудящих від 31.07.1956р. за № 1163 із переліком земельних ділянок в кварталі № 2326 по [ADDRESS], та відповідно до Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.05.2013р. за № [NUMBER]. Враховуючи наведене позивач зазначив, що вважає за необхідне виділити в натурі належну йому частку із складу житлового будинку № [NUMBER], шляхом набуття права особистої власності на окремий житловий будинок літ. «Б» із правом самостійно розпоряджатися таким майном, без необхідності отримання згоди співвідповідачів як співвласників. При цьому, оскільки загальна площа житлового будинку літ. «Б» менша за ідеальну частку позивача, то співвідповідачі мають компенсувати останньому різницю у сумі 11486 грн. Крім того, позивач пояснив, що з метою забезпечення йому умов для безперешкодного користування і належного обслуговування виділеного в окремий об'єкт житлового будинку «Б», необхідно визначити порядок і межі користування спільною земельною ділянкою площею 1292кв.м., на якій розташоване домоволодіння [NUMBER] разом із вказаним будинком. Проте, співвідповідачі заперечили та не надали згоду позивачу на виділ в натурі частки позивача із спільного домоволодіння [NUMBER], відмовилися компенсувати позивачу різницю від зменшення частки, а також ухилилися від визначення порядку користування спільною земельною ділянкою для обслуговування виділеної частки позивача. У зв'язку із викладеним позивач, збільшивши позовні вимоги, просив суд: виділити в натурі позивачу на праві особистої власності 9/20 частин домоволодіння [ADDRESS] згідно варіанту № 3 розділу домоволодіння, визначеному у Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 801/14-43 від 27.06.2014р., а саме: будинок під літерою «Б»; стягнути на користь позивача із співвідповідачів грошову компенсацію в розмірі 11486грн. в рівних частинах; визначити порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], згідно варіанту № 1 визначеного у Висновку експерта 2-24/02 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 24.02.2015р. та відображеному на схемі в додатку № 2, а саме: - виділити в сумісне користування позивача та співвідповідачам 93,1 кв.м. - виділити позивачу в користування земельну ділянку площею 565,9 кв.м. Представник позивача і позивач у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечила та просилила відмовити у задоволені позовних вимог повністю. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні та наданих письмових пояснення проти позову заперечили та просилили відмовити у задоволені позовних вимог повністю, оскільки: співвідповідачі не порушували права позивача; рішенням Московського районного суду м. Києва від 29.12.1989р. встановлено сторонам порядок користування домоволодіння [NUMBER], а тому позивачу вже виділено його частку; проведено не повно судову будівельно-технічну експертизу № 801/14-43 від 27.06.2014р.; відповідач [PERSON] не бажає сплачувати та вважає безпідставною компенсацію позивачу різниці від виділення останньому в натурі майна меншого за ідеальну частку останнього у спільному майні; є неповним Висновок експерта 2-24/02 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 24.02.2015р. щодо визначення порядку користування земельною ділянкою. Відповідач [PERSON] повідомлена про дату та час судового розгляду у порядку ст.74 ЦПК України, не з'явилася у судове засідання, про поважність причин неявки не повідомила суд. Відповідач [PERSON] повідомлена про дату та час судового розгляду у порядку ст.74 ЦПК України, не з'явилася у судове засідання, про поважність причин неявки не повідомила суд. Відповідач [PERSON] повідомлена про дату та час судового розгляду у порядку ст.74 ЦПК України, не з'явилася у судове засідання, про поважність причин неявки не повідомила суд. Відповідач [PERSON] повідомлена про дату та час судового розгляду у порядку ст.74 ЦПК України, не з'явилася у судове засідання, про поважність причин неявки не повідомила суд. Врахувавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності у розмірі 9/20 частки належить житловий будинок із надвірними будівлями під [ADDRESS] згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2012р. зареєстрованим № 1-250 (а.с.6, т.1), Витягу про державну реєстрацію прав від 29.02.2012р. за № [NUMBER] (а.с.7, т.1) та Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.05.2013р. за № [NUMBER] (а.с.92, т.1). Вбачається, що житловий будинок із надвірними будівлями під № [NUMBER] належить також на праві спільної часткової власності у розмірі 11/72 частки [PERSON], 11/144 частки [PERSON], 11/144 частки [PERSON], 11/240 [PERSON], 11/240 [PERSON] згідно довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 14.01.2015р. за № 286 (И-2015) (а.с.11, т.2) та Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.05.2013р. за № [NUMBER] (а.с.92, т.1). Згідно Довідки про показники об'єкта нерухомого майна від 06.01.2012р. № 8535 (а.с.9, т.1) і Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № [ADDRESS] (а.с.8, т.1) останній має загальну площу 227,5 кв.м. та складається із окремо збудованих: двоповерхового житлового будинку літ. «А» загальною площею 164,7 кв.м. із квартирами № 1-5 та одноповерхового житлового будинку літ. «Б» загальною площею 62,8 кв.м. із квартирою № 6, а також господарських споруда № 1-6, вбиралень Д, Е. Рішенням Московського районного суду м. Києва від 29.12.1989р. (а.с.5, т.1) було визначено порядок користування співвласникам житловим будинком [NUMBER], згідно якого позивачу як правонаступнику попереднього співвласника передано в користування житловий будинок літ. «Б», а співвідповідача житловий будинок літ. «А», без зміни ідеального розміру часток сторін у праві спільної часткової власності на зазначений житловий будинок [NUMBER]. При цьому позивачем визнано у позові та відповідачем [PERSON] визнано в письмових запереченнях представника, що на день розгляду судом справи у фактичному користуванні позивача перебуває житловий будинок літ. «Б»., а у користуванні співвідповідачів житловий будинок літ. «А». Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того до складу житлового будинку [ADDRESS] входить земельна ділянка площею 1292 кв.м., передана у користування за рішенням Виконавчого комітету міської ради депутатів трудящих від 31.07.1956р. за № 1163 (а.с.63, т. 1) і Переліку ділянок в кварталі № 2326 Кагановичського району м. Києва (а.с. 67, т.1), а також відображена у складі домоволодіння згідно Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № [ADDRESS] від 14.11.2008р. (а.с.8, т.1) та Інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.05.2013р. за № [NUMBER] (а.с.92, т.1). Суд зазначає, що встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 1292 кв.м. для співвласників житлового будинку [NUMBER] не було предметом судового розгляду і не визначено рішенням Московського районного суду м. Києва від 29.12.1989р. Разом з цим із наданих відповідачем [PERSON] усних та письмових пояснень вбачається, що останній як співвласник житлового будинку № [NUMBER] висуває заперечення щодо виділення позивачу в натурі житлового будинку літ. «Б» в рахунок частки останнього у спільному майні, а також компенсації позивачу різниці між розміром його ідеальної частки у загальній площі домоволодіння і фактичною площею майна для виділення в натурі, встановлення порядку користування сторонам спільною земельною ділянкою житлового будинку № [NUMBER]. Також в матеріалах справи відсутні докази надання іншими відповідачами як співвласниками житлового будинку № [NUMBER] згоди на виділення позивачу в натурі його частки із спільного майна, здійснення компенсації позивачу та встановлення порядку користування земельною ділянкою. При цьому, зважаючи на тривале ухилення відповідачів без поважних причин від явки у судове засідання по зазначеній справі,суд оцінює наведене як ігнорування вимог по справі щодо виділу позивачу його частки в натурі. У зв'язку із наведеним суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Разом з цим у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013р. по справі № 6-12цс13 зроблено наступний висновок: «кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі». Положеннями ч. 1 ст. 361 ЦК України визначено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. При цьому в положеннях п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991р. за N 7 роз'яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). В свою чергу, згідно Висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи від 27.06.2014р. за № 801/14-43, складеного Київським НДІ судових експертиз Міністерства юстиції України, виділити в натурі співвласнику [PERSON] 9/20 частин домоволодіння по [ADDRESS] в м. Києві, в існуючому об'ємно-планувальному рішенні технічно можливо (а.с. 169, т.1). Разом з цим суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача [PERSON]що проведено не повно судову будівельно-технічну експертизу № 801/14-43 від 27.06.2014р., оскільки [PERSON] не надано докази на підтвердження доводів щодо неповноти проведення судової експертизи, не зазначено в чому саме полягає неповнота висновку експертизи, більш того [PERSON]не надано жодних заперечень щодо варіанту № 3 виділу, за яким безпосередньо заявлено позовні вимоги по справі. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом та не заявив клопотання про призначення судом додаткової або повторної експертизи по справі із мотивів неповноти чи необґрунтованості висновку судової експертизи. Рецензію на наявний висновок експерта відповідачами також представлено не було. Крім того, суд відхиляє як неналежні доводи відповідача [PERSON] про те, що виділ позивачу в натурі його частки здійснено рішенням Московського районного суду м. Києва від 29.12.1989р., оскільки зазначеним судовим рішенням лише визначено порядок користування жилими будинками літ. «А» і літ. «Б» домоволодіння, без припинення права спільної часткової власності сторін на домоволодіння, без перетворення вказаних жилих будинків в окремий об'єкт на праві самостійної власності кожного із власників. Аналогічну правову позицію зазначено Верховним Судом України у постанові від 03.04.2013р. по справі № 6-12цс13. При цьому Верховний Суд України у постанові від 03.04.2013р. по справі № 6-12цс13 зазначив правову позицію, що визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників і технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У зв'язку із викладеним суд, виходячи із вимог розумності та справедливості, приймає як належний варіант № 3 Висновку експертавід 27.06.2014р. за № 801/14-43 щодо виділу в рахунок ідеальної частки 9/20 позивачу в натурі житлового будинку літ. «Б» із складу домоволодіння № [NUMBER], оскільки зазначений варіант: передбачає найменший відступ від ідеальних часток позивача та відповідачів як співвласників майна, відповідає усталеному між співвласниками порядку користування майном і не призведе до необхідності зміни фактично займаних ними площ, а також відсутня технічна необхідність для сторін здійснювати перепланування чи перебудову домоволодіння № [NUMBER] та нести додаткові витрати на це, адже житловий будинок літ. «Б» окремо збудований і має самостійну вхідну групу. Разом з цим, згідно варіанту № 3 відступ від ідеальної частки позивача у спільному майні, яка не може бути виділена за її повним обсягом, становить у коефіцієнтному вираженні 0,38, що у грошовому показнику вартості відповідає сумі 11486,0 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При цьому Верховним Судом України і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зроблено висновок, що право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому, не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів (перешкоди в користуванні спільним майном (квартирою), забезпечення іншим житлом), з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. (постанова Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зроблено висновок від 18.07.2012р. по справі № 18-409св12, постанова Верховного Суду України від 15.02.2010р. по справі № 6-45954сво10 та від 10.06.2009р.). До того ж у положеннях листа Верховного Суду України «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ» від 01.07.2013р. роз'яснено, що не можна вважати усталеною практику вирішення справ зазначеної категорії з питання, чи є підставою для відмови в позові неможливість співвласників (наприклад, у зв'язку з їх матеріальним становищем) виплатити компенсацію, чи не призведе покладення на них такого обов'язку до звернення стягнення на квартиру і її примусового продажу. Разом із тим зазначеною нормою передбачено, що обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Також суд зазначає, що відповідачами не надано суду докази на підтвердження існування у них скрутного матеріального положення, відсутності засобів до існування для визначення обставин фінансової неспроможності відповідачів чи обтяжливості для останніхвиплати позивачу грошової компенсації за наслідками виділу його частки, із урахуванням рівного розподілу суми наведеної компенсації між всіма відповідачами. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі викладеного суд приходить до висновку, про необхідність виділити позивачув натурі із житлового будинку № [NUMBER] як окремий об'єкт нерухомого майна житловий будинок літ. «Б»,в рахунок ідеальної частки 9/20 позивача у наведеному майні, а також стягнути на користь позивача із співвідповідачів грошову компенсацію в розмірі 11486грн. в рівних частинах. Згідно ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Враховуючи наведене суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). При цьому відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991р. за N 7, одночасно з розв'язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким жилий будинок належить на праві спільної власності. В свою чергу, згідно Висновку експерта № 2-24/02 (а.с. 48, т.2) за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 24.02.2015р. визначено можливі варіанти виділення [PERSON] в користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], м. Київ, з урахуванням варіанту № 3 виділу 9/20 частин домоволодіння [NUMBER] Висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи від 27.06.2014р. за № 801/14-43. Разом з цим суд відхиляє як необґрунтовані доводи відповідача [PERSON] щодо неналежності Висновку експерта № 2-24/02, оскільки [PERSON] не надано докази на підтвердження доводів про невідповідність вказаного висновку, не надано інших експертних висновків щодо можливих варіантів виділення в користування наведеної земельної ділянки, рецензію на спростування висновків експерта представлено не було. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв'язку із викладеним суд, виходячи із вимог розумності та справедливості, приймає як належний варіант № 1 Висновку експерта № 2-24/02 щодо виділення позивачу в користування земельної ділянки площею 565,9 кв.м. оскільки зазначений варіант забезпечує сторонам можливість нормального користування будинками літ. «А» і літ. «Б», здійснення догляду за ними, розташування господарських будівель, споруд, розміщення плодово-ягідних насаджень, можливість проходу з вулиці на подвір'я та безперешкодне переміщення в межах самої земельної ділянки. На підставі зазначеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Разом з цим вбачається, що позивачем здійснено судові витрати на оплату судового збору в сумі 663,56 грн. згідно квитанції від 09.06.2012р. (а.с.1,т.1), а також у сумі 1960,0 грн. на оплату вартості проведення судової експертизи згідно Акту здачі-приймання висновку судового експерта № 801/14-43 (а.с. 168,т.1). У зв'язку із наведеним суд вважає за необхідне стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача кошти у сумі 663,56 грн. з оплати судового збору та кошти у сумі 1960 грн. з оплати вартості проведення судової експертизи.

Outcome: approved