Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], звернулась в суд із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.11.2001 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та з того часу почала проживати з чоловіком у будинку його матері - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року у подружжя народилася старша дочка [PERSON], а [INFO] року - молодша дочка [PERSON] З часу свого народження та по даний час обидві дочки проживають разом з батьками, хоча за адресою вказаного житла вони були зареєстровані лише 28.08.2009 року. 14.01.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, за яким позичальник отримав 150 000 грн. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 14.01.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» був укладений іпотечний договір № VO20GI0000002824, за умовами якого в іпотеку банку було передано житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Про укладення зазначених договорів [PERSON] дізналася лише у вересні 2013 року, після отримання ухвали Шацького районного суду Волинської області у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення осіб з житлового будинку, у тому числі і малолітніх дітей. [PERSON] зазначає, що отримані її чоловіком кредитні кошти були витрачені без її участі, поза інтересів сім'ї та дітей. Згоди на передачу в іпотеку житлового будинку, де проживають діти, ні вона з чоловіком, ні орган опіки та піклування не надавали. Тому, позивач вважає, що можливе виселення малолітніх дітей є необґрунтованим порушенням їх житлових прав, що пов'язане з укладенням відповідачами по справі іпотечного договору з порушенням норм чинного законодавства. З огляду на те, що банк заперечує факт проживання малолітніх дітей у зазначеному житловому будинку на момент укладення іпотечного договору, позивач просить суд встановити факт проживання малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] у житловому будинку, що належить на праві власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та визнати недійсним іпотечний договір № VO20GI0000002824 від 14.01.2008 року, укладений між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк». В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із зазначених у заяві підстав, просили позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, просила їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними, просила у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Шацької районної державної адміністрації Волинської області в попередньому судовому засіданні позов визнала та просила його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Суд вважає, що визнання позову відповідачем [PERSON] та представником третьої особи суперечить вимогам закону, тому їм слід відмовити у прийнятті визнання позову. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей» для вчинення будь - яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. З наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено обов'язкову вимогу отримання згоди органу опіки та піклування у випадку, коли батьки (або особи, що їх замінюють) мають намір розпорядитися нерухомим майном, яке повністю або частково належить дитині або ж яким вона має право користуватися. Виходячи з ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та позивач одружились 09.11.2001 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 7. Після одруження прізвище позивача змінилось на [PERSON]. Від даного шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 6-8). Судом встановлено, що 14.01.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № VO20GI0000002824, за умовами якого банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 150 000 грн. на поліпшення якості житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] з терміном погашення не пізніше 14.01.2028 року. Позичальник зобов'язувався сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки визначені цим договором (а.с. 9-13). З метою забезпечення належного виконання зобов'язання [PERSON] зазначеного договору про іпотечний кредит, 14.01.2008 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено іпотечний договір № VO20GI0000002824, посвідчений приватним нотаріусом Шацького районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 45. За умовами даного договору [PERSON] (іпотекодавець) передала банку (іпотекодержателю) в іпотеку житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, загальною площею 65,9 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,20 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-16). Згідно п. 3.2 вказаного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, передбачених цим договором, договором про іпотечний кредит або чинним законодавством, іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством. Відповідно до п. 5.3 іпотечного договору, іпотекодавець гарантує, що документи та інформація, надані ним при укладенні цього договору, існують тільки в тій редакції, в якій вони надані іпотекодержателю, і що ці документи є чинними, а інформація є повною і достовірною. Іпотекодавець усвідомлює, що у разі надання іпотекодержателю нечинних документів та/або недостовірної інформації, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності згідно з нормами Кримінального кодексу України. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 08.10.2007 року Пульмівською сільською радою Шацького району Волинської області житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 553228, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.09.2007 року № 1617, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,20 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-19). Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України, права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом, діти - члени сім'ї власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником. Відповідно до абз. 7 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Згідно з п. 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку та піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів. Згідно рекомендацій Міністерства юстиції України, наданих у листі № 19-50-556 від 25.07.2006 року «Щодо отримання згоди органів опіки і піклування» нотаріуси, для встановлення факту користування нерухомим майном, витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину. Такі дані також встановлюються з будинкової книги, до якої згідно з Примірним регламентом з оформлення документів та контролю з питань реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, затвердженим наказом МВС України № 96 від 03.02.2006 року, вносяться відомості про місце проживання або перебування осіб. Тобто, право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги. Отже, згода органу опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником) житла, або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.44 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити з того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь - які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що з дня народження і по даний час малолітні діти [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS]. Також зазначив, що довідки про склад сім'ї та місце реєстрації осіб видаються громадянам на підставі будинкової книги. Згідно будинкової книги встановлено, що малолітні діти позивача: [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] 28.08.2009 року, тобто після укладення іпотечного договору (а.с. 22-29). З довідки Пульмівської сільської ради Шацького району Волинської області № 1564 від 24.12.2013 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] з 28.08.2009 року (а.с. 30). Відповідно до довідки № 01-16/206 від 20.12.2013 року, виданої Пульмівською загальноосвітньою школою I-III ступеня, вбачається, що [PERSON] навчається в школі з 27.08.2012 року по даний час, а [PERSON] з 29.08.2008 року по даний час (а.с. 20). В судовому засіданні встановлено, що позивач надавала згоду на укладення позичальником ([PERSON]) договору застави нерухомого майна № VO20GI0000002824 від 14.01.2008 року, про що підписала відповідну згоду (а.с.56). В довідці № 215 від 20.02.2008 року, виданої Піщанською сільською радою Шацького району Волинської області, зазначено, що [PERSON] і її діти [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані в [ADDRESS] (а.с. 57). З довідки Пульмівської сільської ради Шацького району Волинської області № 986 від 04.12.2007 року вбачається, що сімейний стан [PERSON] наступний: [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - син, [PERSON] - невістка (а.с. 58). Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] не було надано суду належних доказів, які б підтверджували правомірність заявлених позовних вимог, а тому останні, на думку суду, задоволенню не підлягають. Суд вважає, що оспорюваний позивачем іпотечний договір від 14.01.2008 року було укладено у відповідності до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, положень Законів України «Про іпотеку», «Про нотаріат», а тому підстав для визнання його недійсним немає. На підставі ст.ст. 203, 215, 224 ЦК України, ст.ст. 1, 6, 18 Закону України «Про іпотеку», ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»,

Outcome: dismissed