Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до [PERSON], просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити [PERSON] в натурі та визнати за ним на праві особистої приватної власності: квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,1 кв.м; земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території [ADDRESS], яке розташоване в [ADDRESS]; виділити [PERSON] в натурі та визнати за нею на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,20 кв.м., що є предметом позову. 24 січня 2014 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до поданої заяви, позивач просив суд: «Виділити [PERSON] в натурі та визнати за ним на праві особистої приватної власності: квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,1 кв.м; земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території [ADDRESS]; земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,2500 га, забудованих земель, яка розташована на території [ADDRESS], яке розташоване в [ADDRESS]. Виділити [PERSON] в натурі та визнати за нею на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,20 кв.м.». (а.с.51-52) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, пояснив, що з 27 травня 1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. За час спільного сумісного проживання подружжям придбані об'єкти нерухомого майна, а саме: квартира [ADDRESS], загальною площею 50,20 кв.м.; квартира [ADDRESS], загальною площею 43,1 кв.м; земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території [ADDRESS]; земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,2500 га, забудованих земель, яка розташована на території [ADDRESS], яке розташоване в [ADDRESS]. Оскільки сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинено, позивач звертається до суду з вимогою поділити спільне сумісне майно подружжя, попередньо узгодивши з відповідачем порядок поділу, тому просить виділити йому у власність наступні об'єкти нерухомого майна, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,1 кв.м; земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території [ADDRESS]; земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,2500 га, забудованих земель, яка розташована на території [ADDRESS], яке розташоване в [ADDRESS], а відповідачу виділити в натурі та визнати за нею на праві особистої приватної власності квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,20 кв.м.. Позивач наголосив, що загальна вартість нерухомого майна, яка залишається позивачу є співмірною вартості квартири, яка залишається позивачу, не вбачає підстав для проведення оцінки дійсною вартої об'єктів нерухомого майна, що є предметом поділу, зважаючи на позицію відповідача, яка визнала позов в межах даного спору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, просила позов задовольнити, пояснила, що дійсно на даний час шлюб між сторонами припинено, за час спільного сумісного проживання подружжям придбано майно, яке зазначено позивачем у позовній заяві, відповідач визнає, що це майно є об'єктом спільного сумісного майна подружжя, та враховуючи позицію обох сторін, відповідач не заперечує щодо поділу майна спільно нажитого майна шляхом виділу їй особисто квартири [ADDRESS], загальною площею 50,20 кв.м., інші об'єкти нерухомого майна залишити за позивачем, при цьому позивач заперечувала щодо призначення судової експертизи для визначення реальної вартості об'єктів нерухомого майна, що є предметом поділу, також відповідач обізнана про можливість отримання грошової компенсації, у разі якщо вартість майна, яке залишається за позивачем значно перевищує вартість майна, яке залишається у відповідача, однак, враховуючи досягнуті між сторонами домовленості, вважає за можливе відступитись від рівності часток подружжя та не має наміру вимагати у позивача грошової компенсації. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 07 травня 1995 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладання шлюбу. (а.с.6) На підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 7) Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, 06 березня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS], який посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Лазарєвою Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №10-1222, зареєстрована в Київському міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON], про що здійснено запис у реєстрову книгу №у122-101 за реєстровим №30246 19 березня 2001 року. (а.с.12-13) 17 березня 2006 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, на підставі якого [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., зареєстрований в реєстрі за №2646, зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22 березня 2006 року. (а.с.8-9) 16 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, на підставі якого [PERSON] придбала у власність домоволодіння під [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №2693, зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 22 жовтня 2009 року. (а.с.14-15) 16 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, на підставі якого [PERSON] придбала у власність земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №2697. (а.с.19-20) 16 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, на підставі якого [PERSON] придбала у власність земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,2500 га, забудованих земель, яка розташована на території [ADDRESS], який посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №2701. (а.с.21-22) Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Так, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. (ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За вимог ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснено у пунктах 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Згідно положень ст.57 Сімейного кодексу України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Як з'ясовано судом, з 27 травня 1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, за час спільного сумісного проживання подружжям придбані об'єкти нерухомого майна, а саме: квартира [ADDRESS], загальною площею 50,20 кв.м.; квартира [ADDRESS], загальною площею 43,1 кв.м; земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території [ADDRESS]; земельна ділянка, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,2500 га, забудованих земель, яка розташована на території [ADDRESS], яке розташоване в [ADDRESS]. Під час розгляду справи, позивачем та відповідачем визнано той факт, що всі об'єкти нерухомого майна, що є предметом поділу, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані подружжям за час перебування у шлюбі, тому, виходячи з позиції сторін спору, суд враховує, що визнанні сторонами обставини не підлягають доказуванню, як це передбачено ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін у справі, суд вважає допустимим визначити порядок поділу спільного сумісного майна подружжя наступним шляхом: визнати за [PERSON] право власності на об'єкти нерухомого майна: квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,1 кв.м; земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,1822 гектарів ріллі, яка розташована на території [ADDRESS]; земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], площею 0,2500 га, забудованих земель, яка розташована на території [ADDRESS], яке розташоване в [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,20 кв.м.. При цьому, суд враховує позицію відповідача [PERSON], яка визнала позов, підтримала позицію позивача щодо порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, що є предметом поділу, не оспорювала оцінку вартості об'єктів нерухомого майна, та вважала за можливе відступитись від рівності часток подружжя при поділі майна, в порядку ч.4 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, судом роз'яснено сторонам про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, в тому числі призначення у справі судової експертизи для визначення дійсної вартості об'єктів нерухомого майна, та можливості отримання відповідачем грошової компенсації, у разі виділення позивачу майна, вартість якого значно перевищує вартість майна, яка виділяється позивачу у власність в межах даного спору. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд, діючи в межах заявлених позовних вимог відповідно до положень ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, з урахуванням положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, в порядку розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору 3654 грн.00 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду. Враховуючи викладене та

Outcome: approved