Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у розпорядженні майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. В належній йому квартирі зареєстрований колишній власник квартири - відповідач [PERSON], який фактично з моменту відчуження в ній не проживає. Жодних домовленостей між ним та відповідачем стосовно збереження за ним права на проживання в спірній квартирі ні умовами договору купівлі-продажу, ні усною домовленістю не передбачено. Оскільки право на проживання належить членам сім'ї власника квартири, яким відповідач не являється, вважає, що його право власності підлягає захисту з підстав ст.ст. 383, 391 ЦК України. Просить усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. В суді представник позивача позов підтримав, просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечив проти його задоволення. Відповідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи із наведеного суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Матеріалами справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 27 вересня 2016 року [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS], право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач [PERSON], будучи продавцем зазначеної квартири, після укладення договору купівлі-продажу з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] не знявся. Відповідач в зазначеній квартирі не проживає, домовленості між [PERSON] та [PERSON] щодо збереження за відповідачем права на проживання в спірній квартирі між сторонами не було. Відповідач не є членом сім'ї [PERSON] Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За таких обставин суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні рішення суду є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеному житлі. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved