Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

[PERSON] через свого представника - адвоката Герасименя О.Ю. звернулась до суду із вищевказаним позовом, яким просила визнати недійсним довіреність від 10.07.2014 року, посвідчену Приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Волинської області Сушиком О.В. за реєстровим №351; скасувати в Єдиному реєстрі довіреності реєстрацію вищевказаної довіреності від 10.07.2014 року; визнати недійсним договір дарування від 28.07.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. за реєстрованим №1135; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14731395 від 28.07.2014 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис №6474433 про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] за договором дарування від 28.07.2014 року, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. за реєстровим №1135. В обґрунтування позову зазначалося, що [PERSON] , громадянка США, та згідно договору дарування від 05.02.2002 року, є власницею квартири [ADDRESS] . За цим договором дарування дарувальниками виступили: батько позивачки [PERSON] , її мати [PERSON] , брат [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , [INFO] помер [PERSON] . У травні 2015 року, приїхавши до України, [PERSON] вирішила продати квартиру [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності. Під час збору документів для продажу квартири, їй стало відомо, що згідно договору дарування від 28.07.2014 року, посвідченого Приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А., [PERSON] , нібито, подарувала належну їй квартиру [ADDRESS] , своєму батькові [PERSON] . Зі змісту вказаного договору вбачається, що від імені дарувальника, [PERSON] , виступає її брат, [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від 10.07.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Луцького РНО Волинської області Сушиком О.В. за реєстровим №351. У договорі також зазначалося, що квартира належить дарувальнику на підставі договору дарування від 05.08.2002 року, дублікат якого виданий Першою Харківською державною нотаріальною конторою. Договір дарування від 28.07.2014 року та довіреність від 10.07.2014 року є недійсними, оскільки [PERSON] ніколи не уповноважувала свого брата, [PERSON] , укладати від її імені будьякі договори, зокрема, договір дарування квартири [ADDRESS] . Довіреність від 10.07.2014 року [PERSON] не видавала. Більш того, 10.07.2014 року, в день оформлення довіреності, позивач не перебувала на території України, а знаходилася на території США. Також у договорі дарування вказаний податковий номер [PERSON] - [NUMBER] , який не належить позивачці, оскільки свій податковий номер - [NUMBER] [PERSON] отримала лише 22.05.2015 року. [PERSON] не мала наміру дарувати свою квартиру ані батьку, ані брату, договір дарування не укладала, нікого на це не уповноважувала та довіреність не видавала. Оскільки оспорювані довіреність та договір позивачка не підписувала та не укладала, то вони є недійсними в силу ст.ст.203,215 ЦК України. Також в позові зазначалося, що згідно ч.2ст.36 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Через вказані обставини [PERSON] була вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. На підставі викладеного 19.06.2015 року до суду було подано відповідний позов. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вказав, що його сестра [PERSON] , [INFO] , за договором дарування квартири від 05.08.2002 року набула право власності на квартиру [ADDRESS] . В липні 2014 року його сестра [PERSON] 10.07.2014 року видала довіреність від 10.07.2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Луцького РНО Волинської області Сушиком О.В. за реєстровим №351, якою уповноважила його подарувати належну їй квартиру [ADDRESS] їхньому батькові [PERSON] Довіреність була складена в м. Луцьк, під час її виготовлення [PERSON] присутній не був, а лише пізніше приїхав і забрав її у нотаріуса [PERSON] , із сестрою він не бачився. 28.07.2014 року від імені своєї сестри [PERSON] за довіреністю уклав із своїм батьком [PERSON] договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. Відповідач [PERSON] вказав, що діяв за законом, підстав для визнання довіреності та договору дарування квартири недійсними не вбачає. Рішенням Фрунзенського районного суд м. Харкова від 08.02.2016 року позов було задоволено. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24.05.2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2017 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.02.2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24.05.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.03.2017 року справу було прийнято до провадження та призначено її до розгляду. За клопотанням сторони відповідача ухвалою суду від 18.01.2018 року провадження по даній справі було зупинено для проведення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. Ухвалою суду від 10.07.2018 року провадження у справі було відновлено для відібрання експериментальних зразків почерку позивача [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні 28.09.2018 відібрані вільні експериментальні зразки почерку, а також для проведення експертизи долучено паперові носії почерку позивача. Ухвалою суду від 07.11.2018 року провадження у справі було зупинено для проведення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. 15.03.2019 року до суду надійшло повідомлення судового експерта Абросимова В.Г. від 01.03.2019 року №28116 про неможливість надання висновку. Ухвалою суду від 20.03.2019 року провадження у справі було відновлено та призначено справу до розгляду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені вище, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача Трофименко Р.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, навів нові доводи та міркування, які різняться від пояснень відповідача [PERSON] . Представник [PERSON] пояснив, що позивач [PERSON] , [INFO] , не довела у суді, що її права порушені. Представник відповідача [PERSON] вважає, що позивач [PERSON] , [INFO] , не є тією особою, яка є власником квартири [ADDRESS] . Особа, яка набула право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування посвідченого Першою Харківською державною нотаріальною конторою 05.08.2012 року, і особа, яка видала довіреність 10.07.2014 року посвідченої приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком О.В. за реєстровим №351, є однією і тією ж особою [PERSON] , [INFO] . З огляду на це довіреність від 10.07.2014 року, видана [PERSON] , [INFO] , є дійсною і повністю відповідає вимогам ЦК України. Крім того, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи неможливо встановити, чи належить позивачу підпис в довіреності від 10.07.2014 року посвідченої приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Сушиком О.В. за реєстровим №351. Представник зазначив, що позивач могла незаконним шляхом перетнути кордон України та видати довіреність від 10.07.2014 року. Представник зазначив, що договір дарування від 28.07.2014 року є дійсним, підстав визнавати його недійсним немає. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, просили розглядати справу у їх відсутність. Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положення ст.ст. 11, 15\~ЦК України визначають, що цивільні права і обов`язки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Із свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, вбачається, що [INFO] в Україні в Харківські області в місті Харкові народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ, [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , мати [PERSON] . Вказані свідоцтва про народження вказують, що позивач та відповідач є братом та сестрою. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , видане повторно Київським відділом державної реєстрації актів цивільного станку Харківського МУЮ, [PERSON] 22.08.1992 року зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] ». За договором дарування від 05.08.2002 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS] . Матеріали справи містять копію паспорту [PERSON] , [INFO] , період дії з 16.07.2001 року по 16.07.2011 року, №204959107. Номер даного паспорт, а також строк на який він видавався збігається із номером та строком дії, який був представлений Першій Харківській Державній нотаріальній конторі при укладанні договору купівлі-продажу від 05.08.2002 року квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією виписки з реєстру для реєстрації нотаріальних дій за №2-1843 від 0508.2002 року. Зазначене свідчить, що власником квартири [ADDRESS] 05.08.2002 року стала [PERSON] , [INFO] , яка є позивачем у справі. [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ). На запит суду Приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Волинської області Сушиком О.В. були надані копії довіреності від 10.07.2014 року, реєстровий №351, та документів, які надавалися нотаріусу при її посвідченні. Згідно довіреності від 10.07.2014 року, реєстровий №351, громадянка США [PERSON] (паспорт [NUMBER] , виданий 20.02.2009 року Державним департаментом США), що мешкає за адресою: [ADDRESS] , уповноважила [PERSON] , представляти її інтереси в органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях (їх структурних підрозділах) незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, в системі нотаріату тощо з усіх без винятку питань, пов`язаних з укладанням та підписанням договору дарування всієї належної їй квартири [ADDRESS] [PERSON] , в тому числі при знятті заборони (арешту) на вищевказану квартиру. При посвідченні довіреності нотаріусу було надано паспорт громадянки США на ім`я [PERSON] , [INFO] , місце народження Ньюінгтон, США, номер паспорту [NUMBER] , строк дії паспорту з 20.02.2009 року по 19.02.2019 року. Як вже встановлено судом, власником квартири [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , яка на даний час має паспорт громадянина США із №487010032, період дії з 14.02.2012 року по 13.02.2022 року, яка є позивачем у справі. В той же час, [PERSON] , [INFO] (паспорт [NUMBER] , виданий 20.02.2009 року Державним Департаментом Сполучених Штатів), не є власником квартири [ADDRESS] , та не могла надати довіреність на розпорядження нерухомим майном, яке їй не належить. Крім того, за інформацією Державної прикордонної служби України, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перетинала кордон України: 14.05.2012 року (в`їзд) - 20.05.2012 року (виїзд); 09.07.2012 року (в`їзд) - 21.07.2012 року (виїзд); 12.05.2015 року (в`їзд) - 25.05.2015 року (виїзд). Отже, на час посвідчення Приватним нотаріусом Луцького нотаріального округу Волинської області Сушиком О.В. довіреності від 10.07.2014 року, [PERSON] , [INFO] , державний кордон України не перетинала. Пояснення представника відповідача, що позивач могла незаконним шляхом перетнути кордон України та видати довіреність від 10.07.2014 року, суд розцінює як припущення, відповідних доказів щодо незаконного перетину кордону позивачем до суду не надано. Стаття 81\~ЦПК України\~вимагає від кожної\~сторони довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із договору дарування квартири від 28.07.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.А. за реєстрованим №1135, вбачається, що громадянка [PERSON] [PERSON] ,податковий номер [NUMBER] ,що проживає: [ADDRESS] , від імені якої на підставі довіреності, посвідченої Сушиком О.В., приватним нотаріусом Луцького НО Волинської області, 10.07.2014 року, реєстровим №351, діє [PERSON] , подарував, а [PERSON] , прийняв у дар квартиру [ADDRESS] . Згідно Відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 05.08.2015 року, відповідно до яких [PERSON] , [INFO] , має податковий номер - [NUMBER] , тоді як позивач [PERSON] , [INFO] , має податковий номер - [NUMBER] , який вона отримала 22.05.2015 року. Тобто, на момент укладання договору дарування квартири від 28.07.2014року позивач ще не мала податкового номеру. [INFO] помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ), який 28.07.2014 року склав заповіт, відповідно до якого заповідав [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належать на день смерті і на що він за законом має право. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.07.2015 року №40383960, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Предметом спору у даній справі є недійсність правочинів - довіреності на розпорядження квартирою, виданої 10.07.2014 року на ім`я [PERSON] , а також укладеного 28.07.2014 року на підставі цієї довіреності договору дарування квартири - з тих підстав, що позивач не підписувала довіреність, оскільки в момент її посвідчення нотаріусом не перебувала на території держави Україна та не могла знаходитись у нотаріуса Сушика [PERSON] . [PERSON] , а також що [PERSON] не вправі був розпоряджатися її майном на власний розсуд. Аналіз доказів, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень у судовому засіданні, дають підстави для висновку суду про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними довіреності від 10.07.2014 року, і договору дарування квартири від 28.07.2014 року, укладеного особою, яка не мала на це права, оскільки [PERSON] , [INFO] , не видавала вищевказану довіреність, що, в свою чергу, свідчить про відсунуть наміру позивачки дарувати свою квартиру. Договір дарування квартири вона не укладала та нікого не уповноважувала на її продаж. Тоді як [PERSON] , [INFO] , яка зазначена у довіреності від 10.07.2014 року, не могла видавати довіреність, якою уповноважила [PERSON] , представляти її інтереси в органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах, установах та організаціях (їх структурних підрозділах) незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, в системі нотаріату тощо з усіх без винятку питань, пов`язаних з укладанням та підписанням договору дарування всієї належної їй квартири [ADDRESS] [PERSON] , оскільки не була власником даної квартири. Як вбачається з повідомлення експерта №28116 від 01.03.2019 за наявними документами, надання висновку судово-почеркознавчої експертизи неможливо. Згідно ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. За ч.3ст.244\~ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами. Основною метою довіреності є засвідчення факту уповноваження особи на вчинення певних юридичних дій. Натомість основною метою договору доручення є визначення умов такого уповноваження. Відповідно дост.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Стаття 215 ЦК Українипередбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність паровичну прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність та підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , не видавала та не могла видати довіреність від 10.07.2014 року, якою уповноважила [PERSON] представляти її інтереси, пов`язані з укладанням та підписанням договору дарування всієї належної їй квартири [ADDRESS] [PERSON] . Дана довіреність була видана іншою особою [PERSON] , [INFO] , яка не мала права її видавати, оскільки дана особа не була власником вказаної квартири. Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , не мала наміру дарувати свою квартиру, договір дарування особисто не укладала, нікого на це не уповноважувала та відповідну довіреність не видавала. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Стороною відповідача не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема, що в липні 2014 року позивач [PERSON] , [INFO] , незаконно перебувала на території держави Україна та видала 10.07.2014 року довіреність на розпорядження квартирою [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини, на які сторони послалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні,суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved