Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

[PERSON] ЛідіяКостянтинівна (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу земельноїділянкинедійсним, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем свого чоловіка -[PERSON], померлого 04.12.2007, якому на праві власності належала, зокрема, земельна ділянка площею 2948 кв.м, розташована по вул. Шевченка, 60 в с. Поташ Тальнівського району Черкаської області. Зазначена земельна ділянка вибула із володіння її покійного чоловіка незаконно, на підставі спірної угоди,внаслідок підроблення документів, як встановлено підчас розгляду кримінального провадження № 704/429/16-к, що, на думку позивача, свідчить про те, що угода, за якою зазначена земельна ділянка вибула із власності її покійного чоловіка, має бути визнана недійсною на підставі статей 203, 215-216 ЦК України.Позивач має право на спадкування спірної земельної ділянки, а через зазначені перешкоди вона позбавлена можливості прийняти спадщину за законом після смерті чоловіка, тому просить договір купівлі-продажу земельної ділянки серії ВЕТ №887644 від 11.09.2007, укладений між Відповідачем та [PERSON] визнати недійсним та зобовязати Відповідача повернути Позивачу спірну земельну ділянку, стягнути на користь Позивача понесені судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу був укладений при житті спадкодавця [PERSON], який його не оскаржував, отже право визнання угоди недійсною не перейшло до його спадкоємців, тобто до [PERSON] Крім того, відповідач є добросовісним набувачем відповідно до ст. 388 ЦК України, просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, який розпочався з 2010 року, а саме коли відповідач дізналася про її порушене право під час оформлення права на спадщину. Третя особа до початку розгляду справи подала заяву про те, що в звязку з завантаженістю та відсутністю процесуальної зацікавленості просить розглядати справу за її відсутності. Суд, заслухавши сторони, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, дійшов наступного про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, враховуючи таке. Судом встановлено, що Позивач є спадкоємцем померлого [PERSON],за її заявоюПятнадцятою київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №890/2008 та оформлено право на спадщину, що підтверджується інформаційним листом контори №3963/02-14 від 05.10.2016свідоцтвами про право на спадщину за законом від 18.12.2009 з відповідними витягами з Спадкового реєстру (а.с 42-53).Разом з тим, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2948 кв.м, розташовану по вул. Шевченка, 60 в с. Поташ Тальнівського району Черкаської області через відсутність документу, що підтверджує право власності померлого на це майно, а саме Державного акту про право власності на земельну ділянку. В подальшому позивачці стало відомо про те, що спірна земельна ділянка була відчужена за договором купівлі-продажу за довіреністю. Згідно з довідкою відділу Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області №3576 від 18.08.2009, відповідно до книги записів реєстрації державних актів, 04.07.2006 на імя [PERSON] зареєстровано державний акт серії ЯГ 626556 на право власності на земельну ділянку площею 0,2948 га, розташовану в с. Поташ по вул. Шевченка, 60, для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 11.09.2007 між [PERSON], що проживає в [INFO] і діє від імені [PERSON] по довіреності, посвідченій виконкомом Потаської сільської ради Тальнівського району 20.08.2007 за №93 та [PERSON], що проживає в [INFO], остання купила земельну ділянку площею 2948 кв.м., розташовану в с. Поташ Тальнівського району по вул. Шевченка за №60 для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів №4584490 від 11.09.2007, відчужувачем земельної ділянки з кадастровим номером 7124088600-02-001-0213 розташованої в с. Поташ Тальнівського району по вул. Шевченка №60 є [PERSON], а набувачем - [PERSON]. Відповідно до листа №654/01-16 від 23.09.2016 про надання інформації Приватним нотаріусом Тальнівського районного нотаріального округу, 11.09.2007 за №4012 нотаріусом був посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої за №60 по вул. Шевченка в с. Поташ Тальнівського району Черкаської області. Продавець - [PERSON], покупець - [PERSON]. Договір був підписаний власноручно представником продавця [PERSON] та покупцем [PERSON]. Від імені продавця діяв його рідний дядько [PERSON] по довіреності, посвідченій секретарем виконкому Потаської сільської ради Тальнівського району [PERSON] 20.08.2007 за №93. Продаж земельної ділянки вчинено за 2000 грн. Той факт, що позивачці нічого не було відомо про цей договір, викликали у неї сумнів у тому, що її покійний чоловік вчиняв будь які дії на відчуження цього майна, обумовив її звернення до органів внутрішніх справ з відповідною заявою про вчинення злочину. Відповідно до листа №818 від 12.02.2016, Тальнівським відділенням поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області проводилось досудове розслідування по кримінальному провадженню №12015250240000588 від 10.12.2015 та було оголошено про підозру в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України [PERSON], 10.12.1955 народження, про те, що вона, будучи службовою особою - секретарем Потаської сільської ради Тальнівського району Черкаської області в с. Поташ Тальнівського району в присутності [PERSON] та на прохання останнього, незаконно, протиправно, умисно, а тим самим діючи всупереч інтересам служби, без присутності [PERSON], за допомогою компютерної техніки склала текст довіреності від імені [PERSON] щодо уповноваження [PERSON] продати належну [PERSON] земельну ділянку, роздрукувала його, передала для виконання підпису від імені [PERSON] [PERSON], а близько через десять хвилин, достовірно знаючи, що підпис від імені [PERSON] у виготовлено нею ж паперовому документі підроблений, зареєструвала цю довіреність у журналі реєстрації нотаріальних дій Потаської сільської ради Тальнівського району під номером 93, після чого видала її [PERSON] Обвинувальний акт відносно [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, було направлено до Тальнівського районного суду Черкаської області, він був предметом розгляду у справі №704/429/16-к. Під час розгляду кримінальної справи встановлено, що 20.08.2007 [PERSON], будучи службовою особою - секретарем Потаської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, близько 09 години, знаходячись в службовому кабінеті у приміщенні Потаської сільської ради Тальнівського району Черкаської області в с. Поташ в присутності [PERSON] та на прохання останнього, незаконно, протиправно, умисно, без присутності [PERSON] склала текст довіреності від імені [PERSON], [PERSON], а близько через десять хвилин, достовірно знаючи, що підпис від імені [PERSON] у виготовленому нею ж паперовому документі підроблений, зареєструвала цю довіреність у журналі реєстрації нотаріальних дій Потаської сільської ради Тальнівського району Черкаської області під номером 93, після чого видала її [PERSON] 11.09.2007 приватним нотаріусом Тальнівського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки серії ВЕТ №887644 між [PERSON], який діяв від імені [PERSON], на підставі вищевказаної довіреності, і [PERSON] відповідно до якого [PERSON] купила земельну ділянку за 2000 грн. площею 2948 кв. м. в с. Поташ Тальнівського району Черкаської області по вул. Шевченка, 60, належну [PERSON] Ухвалою Тальнівського районного суду від 27.04.2016 у справі №704/429/16-к [PERSON] підозрювану за ч. 2 ст. 366 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. При цьому [PERSON] вину визнала повністюта не заперечувала проти закриття справи. Свідок [PERSON], 12.12.1938 народження, житель [INFO], в судовому засіданні пояснив, що проживає в с. Поташу сусідньому домоволодінні. На весні 2005 року, перебуваючи на межі будинковолодінь, його покликали з сусіднього домоволодіння, де перебували [PERSON], [PERSON], які й покликали його до себе. [PERSON] повідомив, що продав хату за дві тисячі. Свідок пояснив, що коли він запитав про те, чому так дешево, то він відповів, що ще потрібно витратити гроші на оформлення, що оформляють через [PERSON]. Під час розмови, окрім них, ще були присутні [PERSON] та Петро, але інших чотирьох вже немає в живих, окрім нього. На запитання свідок уточнив, що мова йшла про продаж тільки хати, а не землі. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про те, що правочин, укладений між Відповідачем та [PERSON] у формі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.09.2007 при укладанні якого від імені [PERSON] діяв [PERSON] по довіреності, посвідченій виконкомом Потаської сільської ради Тальнівського району 20.08.2007 за №93, є укладеним з недодержанням вимог встановлених ч. 3 ст. 203 ЦК України, а саме відсутнє волевиявлення [PERSON], що є підставою визнання вищевказаного правочину недійсним. Доводи Відповідача про те, що за спірним правочином вона є добросовісним набувачем, що позбавляє права Позивача витребувати спірне майно, спростовуються наявними у справі доказами, згідно з якими спірне майно вибуло з володіння власника- Ткач [PERSON], не з його волі іншим шляхом, а саме внаслідок службового підроблення довіреності №93 щодо уповноваження [PERSON] продати належну [PERSON] земельну ділянку, а тому суд вважає, що відповідно до ст. 388 ЦК України дане майно підлягає поверненню Позивачу, який є єдиним спадкоємцем власника цього майна. Відповідно до ст. 256 ЦК, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормою ст. 257 ЦК встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Вимога позивача про застосування строків позовної давності не може вважатися законною і обґрунтованою, адже обставини, покладені в обґрунтування позовних вимог (факт службового підроблення) були встановлені і доведені за наслідками розгляду кримінальної справи №704/429/16-к по обвинуваченню [PERSON] за ч. 2 ст. 366 КК України і сталивідомі позивачу з дня винесення ухвали по справі, а саме з 27.04.2016. Таким чином, строк, встановлений ст.257 ЦК для позивача у даній справі за загальним правилом сплине 27.04.2019, позов подано до суду 25.08.2016, отже підстави для застосування строку позовної давності відсутні. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати, що підтверджуються квитанцією №NOMXO35044 від 25.08.2016 в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved