Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) 17 червня 2014 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] (надалі відповідач ) та просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини: сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини його заробітку, доходу, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком дитини, проживає окремо від сім'ї, добровільно аліменти на утримання дитини не сплачує, свій бюджет він веде окремо від родини та не надає матеріальної допомоги на утримання сина. В судове засідання позивач, будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце розгляду справи не з'явилася, в письмовій заяві до суду вона на своїх вимогах наполягає, посилаючись на викладені обставини. Відповідач в судове засідання також не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у суді. Письмових заперечень чи пояснень, заяв чи клопотань безпосередньо до суду від нього не надійшло. Суд приймає до уваги, що ухвала суду про судове доручення щодо допиту відповідача за місцем його проживання судом було виконано, відповідач будучи допитаним в судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог, визнав вимоги про сплату аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, просив суд повідомити про дату розгляду справи в суді, однак в судове засідання, будучи належним чином повідомленим на виклик до суду не з'явився та не повідомив про причини неявки. Заперечень проти позову не надіслав до суду. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, а відповідач від такого обов'язку ухиляється. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст. 3-15, 17-20, 75-84, 180-182 Сімейного кодексу України. За змістом ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач є працездатним, здоровим, працює, тому зобов'язаний утримувати дитину до повноліття, однак відповідач від такого обов'язку ухиляється. Приймаючи до уваги матеріальне забезпечення позивача, наявність на утриманні матері неповнолітньої дитини, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. За відсутності доказів про доходи відповідача, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial