Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

[PERSON] «ІНВЕСТ+» звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] нотаріуса Луцького міського нотаріального округу [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтер-Топ» про визнання недійсним договору іпотеки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 жовтня 2014 року між фізичною особою [PERSON] та [PERSON] «ІНВЕСТ+» в забезпечення виконання грошових зобовязань третьої особи [PERSON] «Альтер-Топ» за договором позики від 23.10.2014 року було укладено договір іпотеки нерухомого майна нежитлових приміщень будівлі «Е(1-2)» загальною площею 650, 6 кв.м., що знаходяться у місті Львові по вул.Липинського, В, 36. Вважає такий договір іпотеки недійсним, а дії Директора Товариства щодо його укладення протиправним. Зокрема, протиправність дій відповідача [PERSON] щодо укладення договору іпотеки позивач обґрунтовує тим, що останньому [PERSON] «ІНВЕСТ+» не надавало згоди на укладення іпотеки та не проводило з даного приводу зборів товариства, що передбачено Статутом. Вказує, що директор Товариства здійснює керівництво усією поточною діяльністю товариства та підпорядкований і підзвітний вищому органу управління, яким є Загальні збори Товариства. З огляду на таке зазначає, що в даному випадку відсутнє волевиявлення сторони (позивача [PERSON] «ІНВЕСТ+») на укладення договору іпотеки, що в силу положень ст.203, ст.207, ст.205 ЦК України має наслідком його недійсність. Крім того, підставою недійсності договору іпотеки від 23 жовтня 2014 року позивач вказує відсутність на момент його укладення дійсного зобовязання щодо позики. В обґрунтування такої позиції посилається на те, що договір позики між відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] «Альтер-Топ» було підписано 23 жовтня 2014 року, однак грошові кошти у вказану дату позикодавець не були передані позичальнику. Вказує, що договір позики грошових коштів в розмірі 7000000,00 грн. може вважатись укладеним виключно з моменту передачі позикодавцем позичальникові грошових коштів, тобто з 19.11.2014 року. Вважає, що в силу викладеного на підставі ст.575, ч.4 ст.3 ЗУ «Про іпотеку» договір іпотеки укладений 23 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] «ІНВЕСТ+» таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки на момент його укладення не існувало основного зобовязання. На підставі викладеного, просить суд визнати протиправними дії [PERSON] щодо укладення з [PERSON] від імені [PERSON] «ІНВЕСТ+» договору іпотеки нежитлових приміщень будівлі «Е(1-2) загальною площею 650, 6 кв.м., що знаходяться за адресою: Львівська область , місто Львів, вул. Липинського, В, буд.36 від 23 жовтня 2014 року, визнати недійсним договір іпотеки нежитлових приміщень «Е (1-2) загальною площею 650, 6 кв.м., що знаходяться за адресою: Львівська область, місто Львів, вул. Липинського, В, будинок №36, що укладений 23 жовтня 2014р. між [PERSON] та [PERSON] «ІНВЕСТ+», зобовязати приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу [PERSON] виключити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію обтяження нерухомого майна нежилого приміщення будівлі «Е(1-2) загальною площею 650, 6 кв.м., що знаходяться за адресою: Львівська область , місто Львів, вул. Липинського, В, буд.36 за договором іпотеки від 23 жовтня 2014 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] «ІНВЕСТ+», внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №16704809 від 32 жовтня 2014 року. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених в письмових запереченнях. Представник відповідача [PERSON] відносно задоволення позову заперечив та вказав, що [PERSON] діяв в межах наданих йому повноважень та реалізовував волевиявлення [PERSON] «ІНВЕСТ+» на підставі протоколу Загальних зборів [PERSON] «ІНВЕСТ+» №7 від 23.10.2014р., а відтак підписання Договору іпотеки від 23 жовтня 2014 року було вчинено з відома та згоди товариства, що свідчить про правомірність та законність дій [PERSON] як керівника такої юридичної особи. Відповідач [PERSON] нотаріус Луцького міського нотаріального округу [PERSON] та третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] «Альтер-Топ» в судове засідання не зявились по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належними чином, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки суд не повідомили. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не зявились за наявними матеріалами справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 23 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] «Альтер-Топ» було підписано договір грошової позики. У відповідності до п.1 Договору грошової позики позикодавець зобовязується у строк до 10 листопада надати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 7000000,00 грн., що еквівалентно 540540,54 доларів США станом на день укладення договору (1 долар США = 12, 95 грн.), а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в строк до 31 жовтня 2016 року з врахуванням вимог п.3.5 договору (а.с. 14). Додатковою угодою № 1 від 01 листопада 2014 року. до Договору позики його сторонами було змінено дату надання позики у строк до 31 січня 2015 року та дату повернення позики 30 листопада 2016 року, а також складено новий графік погашення боргу (а.с. ). Статтею ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої ст.1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. З платіжних доручень від 27 жовтня 2014 року, 07 листопада 2014 року, 14 листопада 2014 року, 17 листопада 2014 року, 19 листопада 2014 року вбачається, що грошові кошти за договором позики були перераховані на рахунок позичальника [PERSON] «Альтер-Топ» у період починаючи з 27 жовтня 2014 року до 17 листопада 2014 року. Отже, договір позики, сторонами якого виступили [PERSON] та [PERSON] «Альтер-Топ» через свій реальний характер набрав чинності та породив зобовязання для сторони позичальника [PERSON] «Альтер-Топ» не з моменту його підписання сторонами, а з моменту внесення грошових коштів позикодавцем на рахунок позичальника. 23 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] «ІНВЕСТ+» було укладено договір іпотеки. У відповідності до п.1.1 договору цей договір іпотеки забезпечує виконання зобовязань [PERSON] «Альтер-Топ» (Позичальник) та вимог іпотекодержателя за Договором грошової позики від 23 жовтня 2014 року, укладеного між позичальником та іпотекодержателем, а також усіх додаткових Договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми позики, несплаченої пені, а також відшкодування збитків у повному обсязі («основне зобовязання»). Позика відповідно до вищевказаного Договору позики надається позичальнику позикодавцем іпотекодаржателем на наступних умовах: сума позики 7000000,00, строк повернення позики 31 жовтня 2016 року. Відомості про предмет обтяження було внсенено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення [PERSON] нотаріуса Луцького міського нотаріального округу [PERSON], індексний номер 16707190 від 23 жовтня 2014 року. Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Кодексом. Статтею 575 ЦК України встановлено, що іпотека це застава нерухомого майна, що залишається у володінні застоводавця або третьої особи. Частиною 4 статті 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекою може бути забезпечене виконання лише дійсного зобовязання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Дійсне зобовязання повинне ґрунтуватись на чинних правових підставах виникнення цивільних прав та обовязків, передбачених законом, якими є договір або інший правочин, закон, рішення суду (ст.11 ч.2. ст.509 ЦК України), і повинне бути спрямоване на реальне настання юридичних наслідків. Відповідно до визначення термінів, що містяться у ст.1 Закону України «Про іпотеку», основне зобовязання це зобовязання боржника за договором позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобовязання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Отже, згідно із чинним законодавства іпотекою забезпечується виключно реально існуючі зобовязання або вимоги які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Питання про визначення дійсності правочину повязується з моментом його вчинення відповідно до ст.205-210 ЦК України. Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. А отже, іпотека не може існувати самостійно без зобовязання. Не набрання чинності договору, забезпеченого іпотекою, тягне недійсність договору іпотеки, що укладений в цей момент. Статтею 18 Закону України «Про іпотеку» передбачено обовязкові істотні умови, які повинні мітитись в договорі, за відсутності хоча б однієї з яких договір іпотеки може бути визнаний недійсним. Серед таких істотних умов - зміст та розмір основного зобовязання, ст рок та порядок його виконання та/ або посилання на правочин у якому вказане основне зобовязання. Як встановлено судом, станом на день укладення між позивачем [PERSON] «ІНВЕСТ+» та відповідачем [PERSON] договору іпотеки, 23 жовтня 2014 року основного зобовязання [PERSON] «Альтер-Топ» перед [PERSON] не існувало у звязку з не набранням чинності договору грошової позики. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьої, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 3 цієї ж статті ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом такий правочин може бути визнаний недійсним судом (оспорюваний правочин). Таким чином, суд приходить до висновку, що Договір іпотеки від 23 жовтня 2014 року, укладений між [PERSON] «ІНВЕСТ+» та [PERSON] як похідний від основного зобовязання підлягає визнанню недійсним в звязку з відсутністю станом на 23 жовтня 2014 року основного зобовязання, що ним забезпечувалось. Статтею 593 ЦК України передбачено, що у разі припинення застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Відтак, з огляду на недійсність договору іпотеки від 23 жовтня 2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] «ІНВЕСТ+» суд приходить до висновку про підставність вимоги щодо зобовязання [PERSON] нотаріуса Луцького міського нотаріального округу [PERSON] реєстрації відомостей про припинення іпотеки в Державному реєстрі. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача [PERSON] на позицію, викладену ВСУ в постановах від 15.11.2010 року у справі №3-7гс10, у постанові від 15.11.2010 року у справі 3-8гс10, оскільки характер правовідносин у них відрізняється від тих правовідносин, що стали предметом дослідження у даній справі. Зокрема, предметом дослідження в наведених відповідачем справах стали умови набрання чинності Генеральних договорів щодо кредитування, стороною яких є банківські установи. Правова конструкція таких правочинів відрізняється від договору позики рядом ознак, зокрема Генеральні кредитні угоди не є реальними правочинами в розумінні положень цивільного законодавства, а момент їх укладення та набрання чинності не пов'язаний з передачею грошових коштів, як, наприклад, при укладенні договору позики. Вимогу про визнання протиправними дій директора [PERSON] «ІНВЕСТ+» [PERSON] щодо відсутності повноважень на укладення 23 жовтня 2014 року від імені [PERSON] «ІНВЕСТ+» договору позики суд вважає безпідставною виходячи з наступного. Згідно статуту [PERSON] «ІНВЕСТ+» управління Товариством здійснюється загальними зборами учасників, директором товариства, ревізійною комісією. Виконавчим органом Товариства є директор Товариства; директор здійснює керівництво усією поточною діяльністю Товариства; директор підпорядкований та підзвітний вищому органу управління, рішення якого для нього є обовязковими. Судом встановлено, що 23 жовтня 2014 року відбулись загальні збори учасників [PERSON] «ІНВЕСТ+» за участю усіх засновників такого Товариства. Наслідком розгляду винесених на порядок денний питань стало прийняття протоколу загальних зборів [PERSON] «ІНВЕСТ+» №7 у відповідності до якого [PERSON] «ІНВЕСТ+» надано згоду виступити майновим поручителем по зобовязаннях [PERSON] «Альтер-Топ», що виникнуть у звязку з укладенням між позичальником та позикодавцем договору позики на суму 7000000,00 грн. строком на два роки зі сплатою за користування грошовими коштами 0, 0% річних (безпроцентний).В якості належного виконання зобовязань [PERSON] «Альтер-Топ» передати в забезпечення (Іпотеку) позикодавцю майно Товариства нежитлові приміщення в будівлі, літера «Е (1-2), загальною площею 650, 6 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, місто Львів, вул. Липинського, В, 36. Такий протокол зборів жодним з учасників оскаржений не був, не визнаний судом недійсним, а відтак в суду немає підстав не брати його до уваги надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами. На підставі протоколу загальних зборів учасників [PERSON] «ІНВЕСТ+» №7 від 23 жовтня 2014 року суд встановив, що [PERSON] при укладенні від імені [PERSON] «ІНВЕСТ+» договору іпотеки від 23 жовтня 2014 року діяв за наявності згоди товариства на укладення такого правочину. Відтак, вимога про визнання протиправним дій директора [PERSON] «ІНВЕСТ+» щодо укладення від імені [PERSON] «ІНВЕСТ+» договору іпотеки від 23 жовтня 2014 року є безпідставною, а викладені в позові підстави для визнання таких дій протиправними, а саме відсутність згоди Товариства на укладення договору не знайшли свого підтвердження та повністю спростовуються наявним в матеріалах справи протоколом загальних зборів [PERSON] «ІНВЕСТ+» №7 від 23 жовтня 2014 року, поясненнями сторін. Поряд з цим, суд встановив, що загальні збори учасників [PERSON] «ІНВЕСТ+», що відбулись 23 жовтня 2014 року уповноважили [PERSON] на передачу в забезпечення позикодавцю майна Товариства в межах суми боргу 7000000,00 грн. без сплати процентів (безпроцентна позика). Як вбачається з договору іпотеки від 23 жовтня 2014 року директор [PERSON] «ІНВЕСТ+» в інтересах Товариства діяв на підставі протоколу №7 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ+» від 23 жовтня 2014 року. Будь-яких інших протоколів загальних зборів [PERSON] «ІНВЕСТ+», що стосувались укладення договору іпотеки в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] «Альтер-Топ» перед [PERSON] та його умов (обсягу майнової відповідальності [PERSON] «ІНВЕСТ+», збільшення суми в межах якої відбуватиметься майнова порука, погодження умов додаткових угод до договору позики) ні стороною позивача, ні відповідачами суду не надано. Збільшення основного зобовязання або процентів за ним у розумінні Закону України «Про іпотеку» має наслідком виникнення нового основного зобовязання, якщо в договорі, яким визначається це зобовязання, не встановлені критерії такого збільшення. Зазначене вбачається з аналізу норм ч.4 та ч.2 ст.7 цього Закону, відповідно до яких іпотекою може бути забезпечене лише виконання дійсного зобовязання, або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підстав договору, що набрав чинності. Якщо вимога за основним зобовязанням підлягає виконанню в грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобовязання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобвоязання. При цьому навіть окреме застереження в іпотечному договорі щодо згоди на майбутні зміни обсягів зобовязання, за відсутності зазначених вище критеріїв, не усуває невизначеності обсягів майбутньої відповідальності іпотекодавця та не є вимогою, яка може виникнути в майбутньому, виконання якої забезпечується іпотекою, оскільки порядок та інші необхідні умови такої вимоги на майбутнє повинні бути конкретизовані на момент укладення договору іпотеки. Така позиція узгоджується з Листом Верховного суду України від 01.02.2015 року «Аналіз судової практики застосування судами законодавства, що регулює іпотеку як заставу нерухомого майна». Відтак, на підставі змісту протоколу загальних зборів [PERSON] «ІНВЕСТ+», положень ст.3, ст.7 ЗУ «Про іпотеку» суд приходить до висновку, що директор [PERSON] «ІНВЕСТ+» [PERSON], діючи в інтересах товариства щодо укладення договору іпотеки від 23 жовтня 2014 року, вийшов за межі повноважень, наданих згідно протоколу загальних зборів [PERSON] «ІНВЕСТ+» №7 від 23 жовтня 2014 року в частині розміру грошового зобовязання [PERSON] «Альтер-Топ» перед [PERSON], в межах якого [PERSON] «ІНВЕСТ+» виступив майновим поручителем. За вказаним протоколом загальних зборів, - [PERSON] «ІНВЕСТ+» лише надало згоду на передачу в заставу нерухомого майна в межах суми боргу у розмірі 7000000, 00 грн. Положення п.1.1. Договору іпотеки від 23 жовтня 2014 року в частині формулювання: «.. а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми позики, несплаченої пені, а також відшкодування збитків у повному обсязі («основне зобовязання») є такими, що суперечать волевиявленню [PERSON] «ІНВЕСТ+», вираженому у формі протоколу загальних зборів №7 від 23.10.2014 року щодо розміру грошового зобовязання, що забезпечується за рахунок предмета застави. Поряд з цим позивач такі обставини не вказував як підставу вимог щодо визнання протиправними дій [PERSON] щодо укладення з [PERSON] від імені [PERSON] «ІНВЕСТ+» договору іпотеки нежитлових приміщень будівлі «Е(1-2) загальною площею 650, 6 кв.м., що знаходяться за адресою: Львівська область , місто Львів, вул.Липинського, В, буд. 36 від 23 жовтня 2014 року. Обставини ж, на які посилався позивач в обґрунтування вищевказаної вимоги (відсутність згоди на забезпечення грошових вимог [PERSON] «Альтер-Топ» за договором позики від 23.10.2014 року) не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених судових вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. А тому, з відповідача [PERSON] в користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2756,00 грн.

Outcome: partial