Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

[PERSON] мотивував позов тим, що відповідно до рішення Вінницької міської ради від 05.09.1996 року № 682 йому надано в постійне користування земельну ділянку площею 400 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], за рахунок земельної ділянки [PERSON], [PERSON], актом від 25.09.1996 року вказана ділянка відведена в натурі. Також він з 1996 року використовував ділянку Вінницької міської ради, що розташована поруч, площею 712 кв.м. В 2003 році ДП «Поділлягеодезкартографія» виготовило кадастровий план на цю ділянку і він по встановленим межам огородив її парканом, а рішенням Вінницької міської ради № 279 від 31.03.2003 року ця частина ділянки надана йому в користування. 22.03.2003 року його сусідка продала свій будинок [ADDRESS] [PERSON] і вже 27.03.2003 року [PERSON] подала безпідставний позов до суду про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою і 17.09.2003 року судом було постановлене неправосудне рішення на підставі неправильного висновку експерта № 208 від 29.08.2003 року, відповідно до якого було встановлено, що він змінив межу на 9,45 м в напрямок ділянки [PERSON] Ухвалою Верховного Суду України рішення від 17.09.2003 року і ухвала апеляційного суду Вінницької області від 09.11.2006 року, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін, були скасовані, і ухвалою Ленінського райсуду м. Вінниці від 14.11.2007 року позов [PERSON] за її заявою залишений без розгляду. Але під час судової тяганини 06.11.2006 року [PERSON] отримала державний акт АБ № 705752 на право власності на земельну ділянку, площею 960 кв.м. по [ADDRESS] на підставі рішення Вінницької міської ради № 1789 від 20.02.2006 року і виконкому Вінницької міської ради № 2378 від 27.10.2005 року, проте рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.12.2012 року дані рішення в частині передачі земельної ділянки в приватну власність [PERSON] були скасовані. Внаслідок таких незаконних дій [PERSON] встановила паркан і фактично заволоділа його земельною ділянкою, площею 220 кв.м. 02.07.2013 року позивач [PERSON] уточнив позовні вимоги (а.с. 247-254 т. 1) і зазначив, що на підставі п. 7 рішення Вінницької міської ради № 948 від 30.03.2007 року відповідачка [PERSON] отримала в користування ділянку, площею 1139 кв.м. за адресою [ADDRESS], проте дана ділянка також незаконно частково захоплює ділянку [PERSON], площею 400 кв.м. Також позивачу стало відомо, що на підставі рішення Вінницької міської ради № 2439 від 26.06.2009 року відповідачу [PERSON] передано у власність земельну ділянку, площею 1000 кв.м., по [ADDRESS] і він отримав державний акт ЯИ № 045401 від 12.11.2009 року. Оскільки частина ділянки [PERSON] також незаконно захоплює його ділянку, державний акт і рішення підлягають скасуванню. Крім того, 25.11.2011 року незаконним рішенням Вінницької міської ради № 536 [PERSON] передано у власність шляхом продажу земельну ділянку, площею 99 кв.м. по [ADDRESS] і 29.02.2012 року з нею укладений незаконний договір купівлі-продажу цієї ділянки, посвідчений нотаріусом. 16.05.2012 року [PERSON] отримала на цю ділянку державний акт ЯМ № 333078, але оскільки ділянка захоплює його ділянку, дані правовстановлюючі документи також підлягають визнанню недійсними і скасуванню. Враховуючи те, що три земельних ділянки, загальною площею 2099 кв.м, дві з яких - 960 кв.м. і 99 кв.м. належать [PERSON], а 1000 кв.м. - [PERSON] незаконно захоплюють ділянку [PERSON] по [ADDRESS], позивач просив суд: 1) визнати недійсним державний акт від 06.11.2006 року серії ЯБ №705752, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 010600101096 від 06.11.2006 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 960 кв.м., що розташована по [ADDRESS]; 2) визнати недійсним державний акт серії ЯМ № 333078 від 16.05.2012 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 051010001002958 від 16.05.2012 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 99 кв.м, що розташована по [ADDRESS]; 3) визнати недійсним державний акт від 12.11.2009 року серії ЯИ № 045401, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010906800841 від 12.11.2009 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 1000 кв.м., що по [ADDRESS]; 4) скасувати рішення Вінницької міської ради від 25.11.2011 року № 536 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення», а також додаток № 1 до нього в частині [PERSON]; 5) скасувати рішення Вінницької міської ради від 26.06.2009 року № 2439 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу земельних ділянок у власність і оренду та внесення змін до п. 3 додатку № 3 рішення міської ради від 04.07.2008 року № 2030, п. 12.2 рішення міської ради від 25.12.2007 р. № 1691, п. 7 додатку № 1 рішення міської ради від 15.05.2009 р. № 2389, п. 34 рішення міської ради від 19.09.2008 р. № 2094» та Додатку №1 до цього рішення, в частині, що стосується відповідача [PERSON]; 6) визнати недійсним правочин - договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 99 кв.м. по [ADDRESS] від 29.02.2012 року, укладений між Вінницькою міською радою і [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 7) зобов`язати управління Держземагенства у Вінницькому районі, ДП «Центр Державного земельного кадастру» і Реєстраційну службу Вінницького міського управління юстиції внести відомості до Державного земельного кадастру, а також до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і скасувати актові записи щодо реєстрації права власності [PERSON] на земельні ділянки, площею 960 кв.м, площею 99 кв.м., [PERSON] - на земельну ділянку, площею 1000 кв.м., що розташовані по [ADDRESS]; 8) зобов`язати відповідачів [PERSON], [PERSON] усунути перешкоди в користуванні ділянкою, площею 1112 кв.м., навколо будинку [ADDRESS] шляхом знесення огорожі, побудованої відповідачами в 2004 році на бетонному фундаменті із плаского шиферу і повернути самовільно зайняту частину ділянки та відновити зруйновану огорожу довжиною 58 м на цій межі; 9) зобов`язати відповідачів [PERSON], [PERSON] відновити стан ділянки, який існував до порушення прав позивача у 2003 році. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнений позов підтримав і пояснив, що він володіє земельною ділянкою, площею 1112 кв.м., а після того, як власником сусідньої ділянки стала [PERSON], вона почала чинити перешкоди в користуванні цією ділянкою: в 2004 році на бетонному фундаменті установила паркан із плаского шиферу, порушивши межу в його бік, і тим самим затінила його ділянку; незаконно отримала у власність земельні ділянки, в тому числі на підставі рішення суду від 2003 року, яке скасоване. Просив задоволити позов повністю. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги і пояснив, що всі три державні акти на право власності на земельні ділянки, площами 960 кв.м., 99 кв.м., 1000 кв.м., і відповідні рішення Вінницької міської ради про передачу ділянок у власність, є незаконними, оскільки порушують права [PERSON] на користування ділянкою, що була відведена йому, тому шляхом знесення паркану підлягає відновленню стан земельної ділянки [PERSON], що існував до порушення. Відповідачка [PERSON] заперечила щодо позовних вимог [PERSON] (а.с. 59-67 т. 1) і просила відмовити в позові. Представник відповідачки [PERSON] заперечив щодо позовних вимог [PERSON], оскільки вважає, що позивач не довів, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] порушили його права і інтереси. В 1996 році позивач отримав в постійне користування ділянку, площею 400 кв.м., проте на підставі ст.ст. 22, 23 ЗК України в редакції 1990 року не одержав документа (державного акта), що посвідчує це право. Крім того, рішення Вінницької міської ради від 31.03.2003 року № 279 про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, площею 1112 кв.м., в тому числі ділянки, площею 400 кв.м., було скасоване 04.07.2006 року за протестом прокурора в зв`язку з наданням недостовірних відомостей при виготовленні документів [PERSON] і двічі порушено кримінальні справи за фактом підроблення документів. За таких обставин, [PERSON] не набув прав на ділянку, площею 1112 кв.м., тому і не вправі ставити питання про усунення перешкод в її користуванні і скасування рішень міської ради та державних актів. Відносно вимог про скасування державного акта від 06.11.2006 року ЯБ № 705752, виданого [PERSON] на ділянку, площею 960 кв.м., просив застосувати строк позовної давності, оскільки позивач дізнався про порушення свого права ще в 2006 році при розгляді адміністративної справи. Крім того, у висновку № 43 від 28.02.2014 року експерт надав відповідь про те, що земельна ділянка [PERSON], площею 400 кв.м., не суміщається із земельними ділянками відповідачів, площами 960 кв.м., 99 кв.м., 1000 кв.м., а відповідь експерта на питання № 3 і висновок щодо суміщення 137 кв.м., є необґрунтованими, оскільки вихідними даними для такого висновку були кадастровий план 2004 року та дані технічного паспорту станом на 2002 та 2004 роки, без врахування акту і схеми відведення. Спір щодо відновлення межі взагалі не належить до компетенції суду. Представник управління Держземагенства у Вінницькому районі Павловська О.Л. позов в частині вимог до управління не визнала, подала письмові заперечення (а.с. 110 т. 1) в решті - покладалась на думку суду. Представник Вінницької міської ради Шалагінов А.С. позов не визнав, оскільки рішення міською радою приймались відповідно до вимог Закону, а тому скасувати державні акти неможливо. Також позивач не довів, що у його законному володіння перебуває ділянка, площею 1112 кв.м. Представники Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції і ДП «Центр Державного земельного кадастру» в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність представників відповідачів. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] користується земельною ділянкою, площею 400 кв.м., по [ADDRESS], яка була надана йому для будівництва і обслуговування житлового будинку рішенням виконкому Вінницької міської ради № 682 від 05.09.1996 року за рахунок земельної ділянки [PERSON], [PERSON] по [ADDRESS] (а.с. 19). Дана ділянка відведена в натурі, що підтверджується актом від 25.09.1996 року і схемою відведення (а.с. 20, 71, 72 т. 1). Відповідачка [PERSON] є власницею земельної ділянки, площею 960 кв.м., по [ADDRESS], що підтверджується державним актом ЯБ № 705752, виданим 06.11.2006 року на підставі рішення Вінницької міської ради від 20.02.2006 року № 1789 (а.с. 103 т.1); а також власницею земельної ділянки, площею 99 кв.м. по [ADDRESS], що підтверджується державним актом ЯМ № 333078, виданим 27.04.2012 року на підставі рішення Вінницької міської ради № 536 від 25.11.2011 року (а.с. 65 т. 2). [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 1000 кв.м., по [ADDRESS], що підтверджується державним актом ЯИ № 045401, виданим 12.11.2009 року на підставі рішення Вінницької міської ради від 26.06.2009 року № 2439 (а.с. 104 т. 1). Із встановлених в судовому засіданні обставин вбачається, що між сторонами виникли земельні правовідносини, а тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Земельного кодексу в редакції 1990 року, що діяли на момент отримання в користування ділянки [PERSON] та Земельного кодексу в редакції 2001 року, а також відповідні норми глави 16 ЦК України що регулюють вчинення правочинів. Відповідно до ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 214, 215 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду, а якщо були, то ким. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні ділянкою, площею 1112 кв.м., шляхом знесення огорожі, побудованої відповідачами у 2004 році, а також щодо визнання недійсними державних актів ЯБ 705752, ЯМ 333078, ЯИ 045401 і скасування відповідних рішень Вінницької міської ради про передачу у власність відповідачам даних земельних ділянок, позивач стверджував, що порушене його право на користування даною ділянкою, площею 1112 кв.м. Проте, в судовому засіданні було встановлено, що фактично в користуванні позивача перебуває ділянка, площею 983 кв.м. (додаток № 19 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 43 від 28.02.2014 року (а.с. 76 т. 2). Частина цієї ділянки, площею 400 кв.м., була надана позивачу в користування на підставі рішення № 682 від 05.09.1996 року. Решта площі земельної ділянки зайнята [PERSON] самовільно. Посилання позивача на правовстановлюючий документ - рішення Вінницької міської ради від 31.03.2003 року № 279 про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки, площею 1112 кв.м., не може бути прийнято судом до уваги, оскільки за протестом прокурора п.п. 21, 21.1, 21.2 щодо надання [PERSON] дозволу на складання проекту відведення цієї ділянки, визнані такими, що втратили чинність (а.с. 95 т. 1). Таким чином, оскільки в законному користуванні позивача перебуває ділянка, площею 400 кв.м., його право на користування ділянкою, площею 1112 кв.м. захисту не підлягає, тому позов про усунення перешкод в користуванні ділянкою, площею 1112 кв.м, шляхом знесення огорожі і відновлення зруйнованої огорожі, довжиною 58 метрів, а також щодо зобов`язання відновити стан ділянки, що існував до порушення його прав у 2003 році не може бути задоволений. З метою визначення, чи суміщається земельна ділянка [PERSON], площею 400 кв.м., із земельними ділянками [PERSON], площами 960 кв.м., 99 кв.м. і [PERSON], площею 1000 кв.м., судом була призначена будівельно-технічна експертиза. 28.02.2014 року експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз» [PERSON] був складений висновок № 43, відповідно до якого при наданні відповіді на питання № 15, 16, 17, експерт визначив, що земельні ділянки, які перебувають у приватній власності [PERSON] та [PERSON] відповідно до державного акту ЯЮ № 705752 від 06.11.2006 року, державного акту ЯМ № 333078 від 16.05.2012 року, державного акту ЯИ № 045401 від 12.11.2009 року не суміщаються із земельною ділянкою, площею 400 кв.м., яка розташована по [ADDRESS] та яка надана [PERSON] в постійне користування згідно рішення виконкому Вінницької міської ради від 05.09.1996 року № 682 з врахуванням схеми відведення, погодженої з управлінням містобудування і архітектури 25.09.1996 року (додаток № 20) (а.с. 53, 77 т. 2). З метою роз`яснення і доповнення висновку експерт [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що надаючи відповідь на питання № 15, 16, 17 він використовував матеріали інструментальних обмірів станом на час проведення дослідження, рішення виконкому № 682 від 05.09.1996 р. і схему відведення, погоджену з управлінням містобудування і архітектури 25.09.1996 року. При складанні додатку № 6 до висновку і наданні відповідей на запитання 3, 4, 5, 6, в тому, що відбулось зменшення ділянки [ADDRESS] на 137 кв.м., він враховував кадастровий план ДП «Поділлягеодезкартографія» станом на 2003 рік, матеріали інструментальних обмірів станом на час проведення дослідження та матеріали інвентаризаційної справи № 22674. Додаток № 6 не враховує рішення виконкому Вінницької міської ради від 05.09.1996 року № 682 та схему відведення від 25.09.1996 року. Приймаючи до уваги роз`яснення, надані експертом в судовому засіданні і те, що кадастровий план від 2003 року та матеріали інвентаризаційної справи за 2002, 2004 роки не є тими документами, що посвідчують право особи на користування земельною ділянкою, а такими документами є лише встановлені землевпорядними організаціями межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ст.ст. 22, 23 ЗК України в редакції 1990 року), суд вважає висновок, наданий експертом по питанням № 15-17, обґрунтованим, а відповідь на питання № 3 суд оцінює критично. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до додатку № 20 висновку експерта № 43 від 28.02.2014 року, експерт визначив, що земельна ділянка, якою фактично користується [PERSON], на плані накладається на ділянку, яка була виділена [PERSON] і [PERSON] відповідно до рішення Вінницької міської ради № 968 від 05.12.1996 р., загальною площею 2099 кв.м., із розміщенням самочинних будівель [PERSON] (а.с. 77 т. 2). Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України в редакції 2001 року, землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Способи захисту прав визначені в ч. 3 ст. 152 ЗК України. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що права позивача на користування ділянкою, площею 400 кв.м., не порушені, його твердження щодо незаконності і скасування рішень Вінницької міської ради від 25.11.2011 року № 536, від 26.06.2009 року № 2439 та державних актів серії ЯБ № 705752 на ділянку [PERSON], площею 960 кв.м., серії ЯМ № 333078 на ділянку [PERSON] площею 99 кв.м. і серії ЯИ № 045401 на ділянку [PERSON] площею 1000 кв.м. є безпідставними і надуманими. Крім того, підставою для скасування державного акту ЯБ № 705752 на земельну ділянку [PERSON], площею 960 кв.м., позивач визначив те, що рішення № 1789 Вінницької міської ради від 20.02.2006 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність і надання дозволу на складання проекту відведення» в частині, що стосується [PERSON] та земельної ділянки по [ADDRESS], було скасоване рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.12.2012 року, залишеним в цій частині в силі постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.03.2013 року (а.с. 34-37 т.1). Проте, слід зазначити, що підставою для скасування рішення № 1789 було те, що дане рішення Вінницькою міською радою було прийняте в період заборони суду вчиняти дії та приймати рішення щодо цієї земельної ділянки (ухвала суду про забезпечення позову від 21.11.2005 року у справі № 2-6744/05 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про право на самовільно зайняту частину земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, про повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки, про відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, про додержання правил і обов`язків добросусідства і про відшкодування майнової (матеріальної) і моральної шкоди). В подальшому ухвала суду від 21.11.2005 року була скасована апеляційною інстанцією 12.05.2006 року (а.с. 151-152 т. 1). Зі змісту ухвали апеляційного суду вбачається, що ухвала від 21.11.2005 року постановлена незаконно, оскільки застосований судом вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позивачем вимогами. В результаті розгляду справи рішенням Ленінського райсуду м. Вінниці від 06.12.2006 року в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено, рішення набуло чинності відповідно до ухвали апеляційного суду від 20.03.2007 року (а.с. 99-100 т. 1). Враховуючи викладені обставини і підстави, за яких було скасоване рішення Вінницької міської ради № 1789, суд вважає, що позивач тим самим не довів, яке його суб`єктивне право чи інтерес порушені шляхом видачі [PERSON] державного акту ЯБ № 705752, а скасування державного акту за вимогою позивача лише на підставі того, що скасоване рішення Вінницької міської ради № 1789 від 20.02.2006 року, суд вважає необґрунтованим. Щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 99 кв.м. по [ADDRESS] від 29.02.2012 року, укладеного між Вінницькою міською радою та [PERSON], то слід зазначити, що правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, визначених Цивільним кодексом (ч. 1-5, 5, 6 ст. 203, ст. 215, 218-235). Оскільки позивач не визначився із правовою підставою позову щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу і не довів своїх позовних вимог, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Враховуючи викладені обставини, не можуть буди задоволені вимоги щодо зобов`язання управління Держземагенства у Вінницькому районі, ДП «Центр Державного земельного кадастру» і Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції внести відомості до Державного земельного кадастру, а також до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і скасувати актові записи щодо реєстрації права власності [PERSON] на земельні ділянки, площею 960 кв.м, площею 99 кв.м., [PERSON] - на земельну ділянку, площею 1000 кв.м., що розташовані по [ADDRESS]. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору (а.с. 17 т.1), суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави, проте з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3500 грн., сплата якої підтверджена квитанцією від 28.10.2013 року № 101943.591.1.

Outcome: approved