Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

[PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно одержані кошти в сумі 25 000,00 доларів США та три проценти річних у розмірі 4038,34 доларів США, а всього - 29038,34 доларів США, що є предметом позову. 23 вересня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно одержаних коштів та трьох відсотків річних від простроченої суми за користування грошима, та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористалась процесуальним правом та не направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням правової позиції щодо підстав та предмету позову. 10 лютого 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відмову у задоволені клопотання представника відповідала -адвоката Добрової С.К. про витребування доказів. 10 лютого 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та на підставі наявних у справі доказів, додатково пояснили, що позивач та відповідач, маючи намір врегулювати питання розподілу спадкового майна, а саме: квартири [ADDRESS] , яке в майбутньому мало залишитись їм у спадок після смерті батьків, дійшли спільно згоди щодо виплати грошової компенсації за частку у вказаній квартирі, ці відносини оформили у виді письмової розписки датованої 17 квітня 2015 року, що підьтвреджує факту передачі позивачем грошових коштів на користь відповідача в сумі 25000,00 доларів США, в свою чергу відповідач зобов`язувалась знятись з реєстрації та звільнити квартиру до 30 вересня 2015 року. Після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] , відповідач, як спадкоємець першої черги за законом, не подавала заяву про прийняття спадщини, тому свідоцтво про право на спадщину за законом щодо частки квартири отримали інші спадкоємці - позивач та її мати. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , відповідач, будучи обізнаною про смерть матері, порушили попередні домовленості з позивачем та подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини до складу якої входить частка в квартирі [ADDRESS] , тобто незважаючи на отриману грошову компенсацію відповідач має намір отримати у спадок майно в натурі, позивач намагалась врегулювати спірні питання з відповідачем в досудовому порядку, однак відповідач на перемовини не йде, уникає зустрічей з позивачем та повертати отримані кошти за розпискою наміру не має. Позивач вважає, що оскільки відповідач порушили взяті на себе зобов`язання, отримавши грошову компенсацію за частку квартири ще за життя батьків, яким належала ця квартира, після їх смерті висловила намір прийняти спадщину, що дає підстави визнати отримані відповідачем кошти як безпідставно набуте майно та вимагати повернення коштів з урахуванням виплати трьох відсотків річних від простроченої суми відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України. Відповідач в судове засідання не звилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом направлення викликів до суду за адресою, вказаною у позовній заяві, відзив до суду не подала, правом надати докази на підтвердження чи/або спростування заявлених вимог не скористалась. З урахуванням положень ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, у їх сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, які регулюють спірні відносини, суд дійшов до висновків про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правові відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 17 квітня 2015 року [PERSON] оформила власноруч розписку про отримання грошових коштів за частину квартири, за текстом розписки зазначено, що [PERSON] отримала від [PERSON] 25 000,00 доларів США за частину її майбутньої частки у спадщині на квартиру за адресою: [ADDRESS] , розрахунок проведено повністю, претензій до частки у спадщині в квартирі не матиме, зобов`язувалась виписати себе, чоловіка та доньку з квартири, звільнити квартиру до 30 вересня 2015 року. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною 1 ст.202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами 1 та 2 ст.205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч.1 ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України, дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст.11 ЦК України. Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України, звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на пiдставi ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі N 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі N 918/47/18, від 01.04.2019 у справі N 904/2444/18. Предметом спору у цивільній справі є матеріально-правова вимога щодо стягнення коштів в сумі 25000,00 доларів США та три процента річних у розмірі 4038,34 доларів США, позивач посилається, як правову підставу позову, на положення статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України. Аналізуючи зібрані у справі докази, надавши належну оцінку доводами позивача щодо підстав позову, суд приходить до висновку, що відносини між сторонами спору виникли на підставі письмової розписки, за умовами узгодженими сторонами предметом зобов`язання є: передача грошових коштів та підтвердження їх отримання зобов`язальною стороною (відповідачем у справі), обумовлено інші зобов`язання стосовно користування житловим приміщенням відповідачем та третіми особами, що є окремим предметом зобов`язання. Таким чином, відповідач набув кошти за існування достатніх правових підстав, у спосіб, передбачений письмовою розпискою, яка сторонами спору не оспорюється, в той же час до позову не долучено належні та допустимі докази щодо наявності (відсутності) у позивача на праві власності частки в об`єкті нерухомого майна, який зазначений у розписці, чи інших осіб , що унеможливлює надати оцінку фактичним відносинам сторін, пов`язаних з відчуженням об`єкту нерухомого майна на користь одне одного чи третіх осіб, що стало підставою для оформлення письмової розписки про фактичну передачу грошових коштів, як вартість відчуженого майна. Верховний Суд України в постановах від 22.03.2016 у справі N 6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі N 6-100цс15 дійшов до наступних висновків, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Відносно доводів позивача щодо цільового призначення грошових коштів, які передано на підстав письмової розписки, в даному випадку для уникнення спірних відносин щодо поділу спадкового майна, суд зазначена про наступне. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу, згідно зі статтею 1261 ЦК України право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною другою статті 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України). Верховний Суд зазначає, що суб`єктивне цивільне право на прийняття спадщини існує в межах строків, установлених статтею 1270 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Право на відмову від прийняття спадщини існує у спадкоємця лише в межах строку, встановленого для прийняття спадщини, після закінчення якого відмова не допускається і поновлення цього строку законом не передбачено. Верховний Суд у постанові від 26.10.2020 № 132/3826/18 (61-6026св19) наголосив на наступному, що згідно з частиною першою статті 1275 ЦК України перехід частки у спадщині до інших спадкоємців за заповітом можливий лише при наявності такої підстави як відмова від прийняття спадщини, а такої підстави як неприйняття спадщини закон не передбачає, не заслуговують на увагу, оскільки системний аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що неприйняття спадщини і відмова від прийняття спадщини є різними правовими інститутами, які мають різні правові наслідки для спадкоємців, а спадкоємці за законом одержують право на спадкування у разі неприйняття спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Процесуальний закон також містить норми, відповідно до яких судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес (статті 1-4 ЦПК України). З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому за змістом статей 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Надавши належну правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позивачем безпідставно заявлені вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 25000,00 доларів США, з посиланням на положення статті 1212 Цивільного кодексу, за відсутності доведених обставин про набуття відповідачем грошових коштів без достатніх правових підстав. За відсутності встановлених обставин для задоволення вимог в частині стягнення грошових коштів, як безпідставно набутого майна, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 4038,34 доларів США, нараховані за період з 18 квітня 2015 року до 04 вересня 2020 року, оскільки ці вимоги є похідними і безпосередньо залежать від доведення вини боржника, як зобов`язальної сторони, договірних чи деліктних зобов`язань, що є наслідком застосування санкцій цивільно-правової відповідальності, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України) Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ( ст. 89 ЦПК України) Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно одержаних коштів та трьох відсотків річних від простроченої суми за користування грошима є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed