Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася з цивільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажної компанії «Софіївська» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 липня 2018 року вона, була прийнята на роботу на посаду заступника головного бухгалтера до Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажної компанії «Софіївська» на підставі наказу № 75 від 24.07.2018 року, що стверджується записом трудовій книжці з № 63. 29 січня 2019 року її було звільнено з посади заступника головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажної компанії «Софіївська» відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно штатного розпису на підставі наказу № 20 від 29.01.2019 року, що стверджується записом моєї трудової книжки за № 64. Підставою для звільнення, зазначено наказ № 146 від 29.11.2018 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників» та доповідну записку головного бухгалтера Балтіної Т. Г., яку головний бухгалтер подала на ім`я директора ТОВ за її ж вказівкою. Позивачка вважає, що її звільнення із зазначеної посади відбулося без законної підстави та з порушенням вимог чинного законодавства України про працю. Незважаючи на те, що протягом всього часу її роботи вона сумлінно працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю будівельно монтажній компанії «Софіївська», не вчиняла жодних дисциплінарних проступків, не порушувала трудової дисципліни та належним чином і в повному об`ємі виконувала всі свої посадові обов`язки, визначені посадовою інструкцією, претензій до якості роботи зі сторони адміністрації та безпосереднього керівництва не було, жодного разу до неї не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, однак підставою для внесення змін до штатного розпису відповідача та її звільнення стала доповідна записка головного бухгалтера без номеру та не датована з вказівкою про виведення зі штатного розпису посади заступника головного бухгалтера, в якій немає необхідності, та щодо введення посади бухгалтера. В подальшому за розпорядженням директора ТОВ БМК «Софіївська» Собко Т. С . на підставі зазначеної доповідної записки був виданий наказ № 146 від 29 листопада 2018 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників» про скорочення з 29.01.2019 року на підприємстві посади заступника головного бухгалтера та виведення її зі штатного розпису на поточний рік. Крім того, незважаючи на те, що зазначена доповідна записка містить вказівку на необхідність введення до штату відповідача посади бухгалтера, їй дану посаду чи будь - яку іншу з наявності вакантних посад, відповідач не пропонував, чим порушив вимоги ст. 492 КЗпП України. Водночас, з боку відповідача їй не було запропоновано й іншу роботу по її професією чи кваліфікацією. При звільненні з посади відповідачем не було проведено зі позивачкою розрахунку по заробітній платі та не надано жодних відомостей про виплату належних їй при звільненні сум у відповідності до ст. 116-117 КЗпП України. Виплату належних сум відповідач здійснив лише після неодноразових моїх вимог 14 лютого 2019 року, що стверджується довідкою АТКБ «Приватбанку» від 18.02.2019 року. В порушення приписів ст. 49 КЗпП Українивказаної статті, у видачі мені відповідної довідки відповідачем було відмовлено, хоча я протягом місяця неодноразово зверталася з проханням про її видачу. Відповідно форми ОК-5 «Індивідуальні відомості про застраховану особу», сформованої Пенсійним фондом України 27.02.2019 року нарахована позивачці заробітна плата за листопад - грудень 2018 року становить 32000 грн. за 42 робочі дні (22 р. дн. у листопаді та 20 р. дн. у грудні). Розмір моєї середньоденної заробітної плати складає: (32000) / 42 = 761,90 грн. Таким чином, оскільки відповідач не провів розрахунку в день звільнення 29 січня 2019 року, а лише 14 лютого 2019 року, до відшкодування відповідачем належить стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по 14 лютого 2019 року у сумі 12190 грн. 40 коп. (761,90 грн. Х 16 днів). Тому позивачка просить: Визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажної компанії «Софіївська» № 20 від 29 січня 2019 року про звільнення її з посади заступника головного бухгалтера ТОВ БМК «Софіївська» за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Поновити її на посаді заступника головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажної компанії «Софіївська». Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажної компанії «Софіївська» середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 29 січня 2019 року по 14 лютого 2019 року в розмірі 12190 грн. 40 коп. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажної компанії «Софіївська» середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні представник позивачки підтримала вимоги позовної заяви у повному обсязі та пояснила, що позивачці під час звільнення не було запропоновано іншу посаду, яка була вільною. У пропозиції не зазначена заробітна плата. Також з нею при звільненні не був проведений повний розрахунок, чим порушені її права. Представник відповідача позовні вимоги заперечила у повному обсязі, надала відзив на позовну заяву та повідомила, що у зв`язку з тим, що підприємство мале, має мінливий прибуток, було вирішено скоротити посаду заступника головного бухгалтера. Позивачка була своєчасно, за два місяці, під розпис повідомлена про звільнення. Крім того їй була запропонована посада бухгалтера, з заробітною платою 13000 грн., що на три тисячі менше, ніж на попередній посаді. Після звільнення [PERSON] посада бухгалтера залишалась вакантною близько місяця. Під час розгляду справи були встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: 25 липня 2018 року позивачка - [PERSON] , була прийнята на роботу на посаду заступника головного бухгалтера до Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажної компанії «Софіївська» на підставі наказу № 75 від 24.07.2018 року, що стверджується записом у трудовій книжки за № 63 (а.с.8) та наказом (а.с. 27). Таким чином з між сторонами був укладений безстроковий трудовий договір відповідно до ст.ст. 21, 23 КЗпП України. З наказу № 146 від 29.11.2018 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників» та доповідної записки головного бухгалтера ТОВ «Софіївська» Балтіної Т. Г. (а.с.31,32) судом встановлено, що 29 листопада 2018 року директором ТОВ БМК «Софіївська» було вирішено скоротити на підприємстві посаду заступника головного бухгалтера з 29 січня 2019 року та вивести цю посаду з штатного розпису. З зазначеним наказом [PERSON] того ж дня була ознайомлена під розпис. 29 листопада 2018 року [PERSON] директором ТОВ БМК «Софіївська» була здійснена пропозиція (а.с. 35) відповідно до якої у зв`язку з внесенням змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників [PERSON] запропоновано з 29 січня 2019 року працювати на посаді бухгалтера ТОВ БМК «Софіївська». Зроблена відмітка про відмову [PERSON] від підпису та пропозиції в присутності двох свідків, підписи яких є у письмовій пропозиції. Факт отримання пропозиції та наявної можливості працевлаштування на посаду бухгалтера стороною позивача заперечений не був. Сторона позивача лише наполягала у невідповідності форми цієї пропозиції, щодо не зазначення розміру заробітної плати. 29 січня 2019 року наказом №21 директора ТОВ БМК «Софіївська» (а.с. 33) був затверджений штатний розпис (а.с. 34). У зазначеному штатному розписі введена посада бухгалтера з посадовим окладом 13000 грн. 29 січня 2019 року позивачку [PERSON] звільнено з посади заступника головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажної компанії «Софіївська» відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно штатного розпису, на підставі наказу № 20 від 29.01.2019 року (а.с.30). Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. За таких обставин, суд не знаходить порушення зазначених вимог КЗпП України, щодо попередження про вивільнення та отримання пропозиції [PERSON] щодо працевлаштування на іншій посаді - по цій же спеціальності на посаді бухгалтера. Крім того, суд доходить висновку, що дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, за період перед реорганізацією була відсутня посада бухгалтера, натомість були посади головного бухгалтера та його заступника, за таких обставин були наявні дві посади керівників без наявності штатних бухгалтерів, що дає підстави для змін штатного розпису. За таких обставин, відповідач належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. За змістом ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд доходить висновку, що всупереч зазначеним вимогам чинного законодавства, при звільненні [PERSON] з посади відповідачем не було проведено розрахунку по заробітній платі та не надано жодних відомостей про виплату належних при звільненні сум. Виплата була здійснена 14 лютого 2019 року, що стверджується довідкою АТКБ «Приватбанку», випискою по надходженням по картці/рахунку від 18.02.2019 року (а.с. 12). Відповідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У відповідності з ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Відповідно форми ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу, сформованої Пенсійним фондом України 27.02.2019 року (а.с.13) нарахована заробітна плата за листопад - грудень 2018 року становить 32000 грн. за 42 робочі дні (22 р. дн. у листопаді та 20 р. дн. у грудні). Розмір середньоденної заробітної плати складає: (32000) / 42 = 761,90 грн. Таким чином, за період з 29 січня 2019 року, по 14 лютого 2019 року, сума складає 12190 грн. 40 коп. (761,90 грн. Х 16 днів). За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме підлягають задоволенню в частині стягнення 12190 грн. 40 коп., середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у решті позовних вимог, а саме визнанні незаконним та скасувати наказу Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажної компанії «Софіївська» № 20 від 29 січня 2019 року про звільнення з посади заступника головного бухгалтера ТОВ БМК «Софіївська» за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку зі скороченням штату працівників, поновленням на посаді заступника головного бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю будівельно монтажної компанії «Софіївська», середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити у зв`язку з необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: partial