Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Адвокат [PERSON] від імені позивача [PERSON] звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», в якому просить визнати припиненим зобов'язання [PERSON] за угодою № 369008 від 12 серпня 2011 року з Додатками № 1, № 2 та Додатком № 3 від 28 вересня 2011 року укладеною між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», посилаючись на те, що 12 серпня 2011 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено угоду № 369008 з додатками №1, № 2 та № 3 (далі - Угода). Відповідно до ст. 1 Угоди предметом цієї Угоди є надання послуг системи «Автотак», спрямованих на придбання автомобіля. Відповідно до ст. 5 Угоди [PERSON] зобов'язався оплатити надані послуги. Згідно з додатком № 1 [PERSON] отримав право на придбання автомобілю «Chery QQ» вартістю 49 760,00 грн. 28 вересня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Авто Просто» було укладено Додаток № 3 до Угоди від 12 серпня 2011 року, відповідно до якого на день підписання цього додатку загальна сума грошових зобов'язань [PERSON] за Угодою становить 85 587,24 грн., з яких станом на 28 вересня 2011 року [PERSON] сплачено 26 389,51 грн. і заборгованість складає 59 197,73 грн. Всього [PERSON] було сплачено за Угодою № 369008 - 117 304,00 грн.. [PERSON] свої зобов'язання за вищевказаною Угодою виконав повністю. Вважає, що укладений між сторонами договір є нікчемний в силу Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 203 ЦК України. Крім того, вважає, що зобов'язання, яке виникло у [PERSON] на підставі Угоди № 369008 у будь-якому разі необхідно визнати припиненим з огляду на наступне. У відповідності до зазначеної угоди [PERSON] мав придбати автомобіль «Chery QQ» вартістю 49 760 грн. Зазначений автомобіль ним було придбано на підставі Договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2011 року укладеному між [PERSON], ТОВ «Запоріжжя Авто» та відповідачем. З листа відповідача № 316 від 21 серпня 2017 року вбачається, що в ході виконання угоди було здійснено заміну автомобілю «Chery QQ» на ЗАЗ Сенс з 01 березня 2014 року у зв'язку з тим, що постачальником припинено імпортування автомобілю «Chery QQ». Але відповідач не повідомив [PERSON] належним чином про заміну автомобілю, його ціну, технічні характеристики та інші властивості, що впливають на поточну ціну та відповідно щомісячні внески та його згоди на заміну автомобіля саме цієї марки, комплектації та ціни не отримав. Свого наміру продовжити Договір на нових умовах він не виказував. Вищевикладені обставини стали підставою звернення з даним позовом до суду. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача. Позовні вимоги підтримують, на їх задоволенні наполягають. Проти ухвалення за позовом заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотання представника позивача про слухання справи за його відсутності та відсутності позивача та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 12 серпня 2011 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» було укладено угоду № 369008 з додатками № 1, № 2, № 3./а.с.8-13/ Згідно з додатком № 1 до Угоди № 369008 від 12 серпня 2011 року [PERSON] отримав право на придбання автомобілю «Chery QQ» вартістю 49 760,00 грн. 28 вересня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Авто Просто» було укладено Додаток № 3 до Угоди № 369008 від 12 серпня 2011 року, відповідно до якого на день підписання цього додатку загальна сума грошових зобов'язань [PERSON] за Угодою становить 85 587,24 грн., з яких станом на 28 вересня 2011 року [PERSON] сплачено 26 389,51 грн. і заборгованість складає 59 197,73 грн. Всього [PERSON] було сплачено за Угодою № 369008 від 28 вересня 2011 року - 117 304,00 грн. [PERSON] свої зобов'язання за вищевказаною Угодою виконав повністю. Система «АвтоТак» формується виключно на кошти учасників програми без залучення коштів ТОВ «Авто Просто». Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками програми і в подальшому учасник, який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам програми, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. На виконання умов Договору № 369008 позивач сплатив періодичні платежі та винагороду в розмірі 117 304,00 грн. Рішення про передачу товару залежить лише від волі відповідача, який на власний розсуд приймає таке рішення і позивач позбавлений можливості вплинути на це рішення, оскільки немає можливості отримати інформацію про фінансовий стан інших учасників групи. Умовами оспорюваного договору на позивача покладено обов'язок суворо дотримуватися умов договору, в той час, як у договорі відсутні умови, які б передбачали настання негативних наслідків для відповідача за невиконання умов Договору, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та є порушення прав позивача. У спірному договорі умова про надання автомобілю залежить від певних обставин, яка може взагалі не настати, а тому така умова є несправедливою та вказує, що правочин не направлений на реальне настання правових наслідків. Крім того, оспорюваний Договір та Додатки до нього укладені в рамках створеної відповідачем системи, яка полягає у створені груп учасників, які бажають придбати товар з розстроченням платежу на досить тривалий час в порядку та на умовах передбачених Договором та Додатками до нього. Така система вводить в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми, що в свою чергу здійснюється за кошти внесені учасниками програми і відповідач без інвестування коштів оплачує товар іншому Учаснику Програми. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 2 статті 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 2 п. 1 ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість отримання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Статтею 216 ЦК України передбачено, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді коли одержане підлягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодовувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до п 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Враховуючи вищевикладене, укладений між сторонами договір є нікчемний в силу Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 203 ЦК України. У відповідності до зазначеної угоди [PERSON] мав придбати автомобіль «Chery QQ» вартістю 49 760 грн. Зазначений автомобіль ним було придбано на підставі Договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2011 року укладеному між ним [PERSON], ТОВ «Запоріжжя Авто» та відповідачем ТОВ «Авто Просто»./а.с.14/ З листа відповідача № 316 від 21 серпня 2017 року вбачається, що ним в ході виконання угоди було здійснено заміну автомобілю «Chery QQ» на ЗАЗ Сенс з 01 березня 2014 року у зв'язку з тим, що постачальником припинено імпортування автомобілю «Chery QQ»./а.с.23-26/ При цьому відповідач не повідомив позивача належним чином про заміну автомобіля, його ціну, технічні характеристики та інші властивості, що впливають на поточну ціну та відповідно щомісячні внески та моєї згоди на заміну автомобілю саме цієї марки, комплектації та ціни не отримав. Свого наміру продовжити Договір на нових умовах позивач не виказував. Порядок та підстави заміни автомобілю передбачені ст. 9 Додатку № 2 до Угоди № 369008, які суперечать низці положень ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так відповідно до частин1, 2, пунктів 3, 9-14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів: 1.Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори Із споживачем умови, які є несправедливими. 2.Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. 3.Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 3)встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 9)установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10)установлення обов'язкових для споживача «умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13)визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14)надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи вищевикладене зобов'язання, яке виникло у позивача на підставі Угоди № 369008 слід визнати припиненими. Що стосується спливу позовної давності, на яку посилається представник позивача як на підставу відмови у задоволенні позову суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України). Водночас законодавець не допускає зміни порядку обчислення позовної давності, встановленого імперативними нормами ст.ст. 253,255 ЦК України. Перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Судом встановлено, що на адресу позивача відповідачем 06 вересня 2017 року, 01 вересня 2017 року, 03 серпня 2017 року були направлені: повідомлення про сплату поточної заборгованості, передбаченої Угодою № 369008, повідомлення про накладення штрафних санкцій, повідомлення про наявну заборгованість та про порядок сплати щомісячних внесків, що свідчить про те, що до цього часу позивач не знав про порушення його прав, а тому суд не знаходить підстав для застосування строку позовної давності та закриття провадження по справі, про що зазначає представник відповідача у своєму запереченні на позов. Крім цього, враховуючи, що позивач, при подачі позову до суду звільнений від сплати судового збору, то з відповідача, на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 762 грн. за вимогу немайнового характеру. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved