Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини. [PERSON] просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідач 18.01.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Радивилівського районного управління юстиції у Рівненській області за актовим записом №3 та стягувати із відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 700 гривень щомісячно. Позивач у судове засідання не з'явилася, в позовній заяві просить суд розглянути справу у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.9). Відповідач [PERSON], згідно з даними органу місцевого самоврядування, зареєстрований за місцем проживання в [ADDRESS] (а.с.12). Відповідач [PERSON] в судове засідання на судовий розгляд справи 23.05.2018 року не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку ч.11 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) (а.с. 17). Про причини неявки в суд відповідач [PERSON] не повідомив, заперечень проти позову суду не надав. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, будучи належним чином повідомленими про час судового засідання, на судовий розгляд справи не з'явився і про причини неявки суд не повідомив, та не подав до суду відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі та з'ясувавши інші обставини, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з постановленням заочного рішення з наступних підстав. У відповідності до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.01.2012 року, між громадянами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 18.01.2012 року у відділі державної реєстрації актів за актовим записом №3. Після укладення шлюбу, дружині було присвоєно прізвище чоловіка, а саме [PERSON] (а.с.4). Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя суперечить їхнім інтересам, збереження шлюбу є неможливим, тому його необхідно розірвати. Відповідно до норм ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Позивач та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України (далі СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181,ч.1 ст.184 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно досліджених судом письмових документів, неповнолітня дочка [PERSON] проживає з позивачкою [PERSON] в місті Радивилів Рівненської області вулиця Мазепи будинок №55 (а.с. 6,7). Приймаючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітини, суд бере до уваги норми ст.182 СК України. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів. Таким чином, вважаючи на дослідженні докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до пункту 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільняються від сплати судового збору під час розгляду цивільної справи позивачі у справах щодо стягнення аліментів. Норми ч.6 ст. 141 ЦПК України вказують, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. У відповідності із п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Підлягає задоволеню вимога позивачки щодо стягнення з відповідача сплаченого нею судового збору, при зверненні до суду з вимогою про розірвання шлюбу. В матеріалах справи в наявності письмові докази, які підтверджують сплату позивачкою судового збору за подання позовної вимоги про розірвання шлюбу (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved