Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

[PERSON] у грудні 2020 року звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він, разом із [PERSON] у період з 2005 року по червень 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON] , 2005 року народження. Після розірвання шлюбу, [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення з нього аліментів. За рішенням суду від 03.08.2007 року на її користь з нього стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ј частки його доходу. У період з 04.07.2007 року по 30.03.2010 року [PERSON] отримувала аліменти за вказаним рішенням суду. На початку 2009 року вони почали спільно проживати однією родиною, [INFO] у них народилась друга донька [PERSON] . 30.03.2010 року виконавче провадження щодо стягнення з нього аліментів було завершено, державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу за її заявою, оскільки вони проживали однією родиною, мали спільний сімейний бюджет. В період з 2009 року по січень 2017 року він, разом із [PERSON] та їх дітьми проживали у кв. [ADDRESS] . Доньки ходили до трьох років у дитячий садок «Сонечко» у смт. Великий Бурлук, потім до січня 2017 року у Великобурлуцьку ЗОШ (Софія з 2011 року, а Анна з 2016 року). У січня 2017 року вони переїхали до м. Харкова та проживали у кв. [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності. З січня 2017 року, після переїзду до м. Харкова, доньки навчаються у школі № 94 м. Харкова. У 2018 році вони купили сусідню квартиру [ADDRESS] , яку оформили на [PERSON] . Під час спільного проживання він із [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом виховували та утримували дітей, допомагали тещі будувати будинок, робили ремонт у квартирі, у 2011 році купили автомобіль, який оформили на [PERSON] , спільно купляли побутову техніку, меблі у квартиру, як під час проживання у смт. Великий Бурлук Харківської області, так і у м. Харкові. Зазначає, що [PERSON] працювала до липня 2014 року на посаді помічника та керівника апарату Великобурлуцького районного суду Харківської області, при цьому після народження доньки три роки знаходилась у декретній відпустці (з грудня 2009 року по грудень 2012 року), з 2014 року по 2017 рік [PERSON] не працювала. З 2017 року по грудень 2018 року [PERSON] працювала у господарському суді. З грудня 2018 року по серпень 2019 року вона знову не працювала. З серпня 2019 року [PERSON] працює у Харківському апеляційному адміністративному суді. Під час знаходження у декретній відпустці та коли [PERSON] не працювала, лише він забезпечував родину. З 2009 року по 2014 рік він працював у Великобурлуцькому РВ ГУМВС України в Харківській області, з 2014 року по 2015 рік проходив службу у Луганському прикордонному загоні в/ч [NUMBER] у зоні АТО, з 2015 року по 2016 рік проходив службу у Великобурлуцькому районному військоматі, з 2016 року по цей час проходить службу за контрактом в в/ч [NUMBER] Національної Гвардії України. За період участі в антитерористичній операції постійно пересилав гроші родині. Під час спільного проживання із [PERSON] , разом утримували дітей, забезпечували їх харчуванням, одежею, необхідними навчальними матеріалами, ліками, купляли техніку та мобільні телефони. Фактично весь цей час жили як одна родина, виховували доньок. У вересні 2019 року вони припинили шлюбні відносини та спільне проживання, при цьому [PERSON] разом із доньками залишилась проживати у кв. [ADDRESS] . 11.11.2019 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГУЮ у Харківській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим Великобурлуцьким районним судом Харківської області на виконання рішення суду від 03.08.2007 року про стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] . Було зроблено розрахунок заборгованості по аліментам за період з 11.11.2009 року по 11.11.2019 року у сумі 128158 грн. 98 коп. Вважає, що [PERSON] не має права на утримання заборгованості з аліментів за період з 11.11.2009 року по вересень 2019 року, бо весь цей час донька проживала разом із ним також і він в повному обсязі брав участь у її утриманні та виконував свої обов`язки батька. Просив встановити факт проживання його та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2009 року по вересень 2019 року; встановити факт перебування на його утриманні дітей [PERSON] та [PERSON] під час проживання однією сім`єю з [PERSON] з січня 2009 року по вересень 2019 року; звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів на утримання [PERSON] за період з січня 2009 року по вересень 2019 року. \~ \~ \~ \~Відповідач у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надала відзив, в якому заперечила проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначила, шо вона перебувала із [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2004 року по 23.06.2007 року, від якого мають доньку [PERSON] , 2005 року народження. За рішенням суду від 03.08.2007 року з [PERSON] стягуються аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] . На початку 2009 року вони поновили стосунки та деякий час проживали разом, у них народилась друга донька [PERSON] , 2009 року народження. Під час навчання [PERSON] в школі міліції у м. Запоріжжі, у нього з`явилась інша жінка, з якою він мав намір вступити у шлюб, що стало причиною розірвання їх шлюбних відносин. Їх стосунки мали періодичний характер. З грудня 2009 року [PERSON] змінював своє фактичне місце проживання і вона ініціювала повернення виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] . У період з грудня 2009 року по січень 2017 року вони не перебували у фактичних шлюбних відносинах, не були прописані на одній житловій площі, не вели спільне господарство, не було спільного бюджету, навіть не було спільних друзів та компанії. Договора про надання комунальних послуг оформлені на її ім`я. Вона постійно працює з 2001 року і ніколи не утриманні у [PERSON] не перебувала. Після народження доньки [PERSON] , вона вийшла на роботу раніше ніж скінчився строк перебування у відпустці по догляду за дитиною. Їй надавались відпустки як одинокій матері. У деклараціях про доходи, майно, витрати і зобов`язання фінансового характеру, вона не зазначала [PERSON] . За проведеною перевіркою не було встановлено, що нею надано недостовірні відомості. Жодної фінансової допомоги [PERSON] за період з 2009 року по 2019 рік не надавав, тому що проживав окремо та мав інші стосунки. Її доходи дозволяли утримувати двох дітей. При продажі їй квартирі, [PERSON] не поступився в ціні. З суми, отриманої від продажу кімнати, не були надані кошти на утримання дітей. Доньок він не відвідував, навіть не телефонував, кишенькових грошей також не надавав. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач під час судового розгляду заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Зазначив, що з лютого по червень 2009 року він проходив навчання в школі міліції у м. Запоріжжя та в цей час проживав у казармі, однак кожні вихідні приїздив до родини у смт. Великий Бурлук Харківської області. В періоди з березня 2014 року по березень 2015 року, з липня 2016 року по вересень 2016 року, з квітня 2017 року по липень 2017 року, з липня 2018 року по листопад 2018 року, з квітня 2019 року по червень 2019 року перебував у службових відрядженням у зоні проведення антитерористичної операції, як військовослужбовець. Весь час постійно надавав матеріальну допомогу [PERSON] на її утримання та утримання дітей. Діти постійно перебували на їх спільному утриманні. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2004 року, згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 14.08.2004 року (т. 2 а.с. 13), який було розірвано 23.06.2007 року, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 20). Батьками [PERSON] , 2005 року народження та [PERSON] , 2009 року народження є сторони по справі (т. 1 а.с. 21, 22). [PERSON] та [PERSON] навчаються у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 94 Харківської міської ради Харківської області (т. 1 а.с. 151-152). Згідно даних паспорту серії [NUMBER] , [PERSON] в період з 25.08.1999 року по 04.06.2015 року він був зареєстрований по [ADDRESS] , з 10.06.2015 року по 30.08.2019 року у кв. [ADDRESS] , з 16.10.2019 року у кв. [ADDRESS] (т. 1 а.с. 26-27). Відповідно до даних паспорту серії [NUMBER] , [PERSON] в період з 03.09.2004 року по 29.09.2004 року вона була зареєстрована у кв. [ADDRESS] , з 01.10.2004 року по 28.02.2007 року по [ADDRESS] , з 07.03.2007 року у кв. [ADDRESS] (т. 1 а.с. 54-55). Заочним рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 03.08.2007 року (справа № 2-231/2007) позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , 2005 року народження у розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.07.2007 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 14). Відповідно до довідки начальника Великобурлуцького РВДВС ГТУЮ у Харківській області від 21.11.2019 року, починаючи з 03.08.2009 року на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП № 18023302 з виконання виконавчого листа № 2-231/07 від 03.08.2007 року, виданого Великобурлуцьким районним судом Харківської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , 2005 року народження у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 30.03.2010 року виконавче провадження завершено, державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, відповідно до заяви стягувача (т. 1 а.с. 12). Згідно даних довідки № 04-52/108 від 22.01.2020 року начальнику ТУ ДСА в Харківській області, трудової книжки серії [NUMBER] , особової справи державного службовця Великобурлуцького районного суду Харківської області Ситнік Л.П., особової справи головного спеціаліста-юрисконсульта УПФ України в Великобурлуцькому районі Харківської області Ситнік Л.П., [PERSON] з 25.12.2003 року по 12.05.2006 року працювала на посаді помічника судді Вовчанського районного суду Харківської області, з 15.05.2006 року по 21.12.2006 року на посаді помічника судді Великобурлуцького районного суду Харківської області, з 22.12.2006 року по 24.06.2008 року на посаді помічника заступника голови Великобурлуцького районного суду Харківської області, з 25.06.2008 року по 10.07.2014 року на посаді керівника апарату Великобурлуцького районного суду Харківської області, з 11.07.2014 року по 13.01.2017 року на посаді головного спеціаліста юрисконсульта Управління ПФУ в Великобурлуцькому районі, з 24.01.2017 року по 06.03.2017 року отримувала виплату по безробіттю, з 07.03.2017 року по 22.12.2018 року працювала на посаді головного спеціаліста відділу управління персоналом Донецького апеляційного господарського суду, з 30.01.2019 року по 10.09.2019 року отримувала виплату по безробіттю, з 10.09.2019 року по теперішній час працює на посаді оператора електронно-обчислювальних та обчислювальних машин відділу інформаційно-технічного забезпечення Другого апеляційного адміністративного суду (т. 1 а.с. 64, 89-107, т. 2 а.с. 2-165, 169-228). Як зазначено у довідці начальника Луганського прикордонного загону № 30/2286, [PERSON] в період з 07.04.2014 року по 16.10.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Луганської області (т. 1 а.с. 24). Згідно даних договору купівлі - продажу квартири від 05.09.2019 року, [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 61, 65-67). Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 11.11.2019 року, серія ВП № 60554170, на підставі виконавчого листа № 616/714/19, виданого 04.11.2019 року, було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , 2005 року народження, в розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.07.2007 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 6). 11.11.2019 року старшим державним виконавцем був здійснений розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого за [PERSON] , станом на 11.11.2019 року, заборгованість по спалі аліментів складає 128158 грн. 98 коп. (т. 1 а.с. 10-11). Суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до роз`яснень, даних у п. 1 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Допитані під час судового розгляду в якості свідка [PERSON] пояснив, що він знає родину [PERSON] тривалий час, був присутній на його із [PERSON] весіллі у 2004 році. Після розлучення, у 2009 році вони знов почали жити разом як сім`я. В період з 2009 року по 2017 рік [PERSON] та [PERSON] спільно проживали у кв. [ADDRESS] . Він був їх сусідом, вони постійно спілкувались, він приходив до них на святкування, періодично заходив до них у гості. У 2017 році [PERSON] та [PERSON] переїхали на проживання у м. Харків. Йому відомо, що вони проживали разом до вересня 2019 року як сім`я, також із ними проживали їх діти. У червні 2019 року [PERSON] та [PERSON] разом із дочками їздили на відпочинок до Одеської області. [PERSON] весь час працював, утримував дружину та дітей. Свідок [PERSON] під час судового розгляду пояснив, що знає родину [PERSON] з 2010 року, вони постійно спілкуються. Періодично, у вихідні дні він заходив до них до дому. Він бачив, як [PERSON] періодично відводив дітей до дитячого садку та школи. Крім того, [PERSON] відправляв дітей на відпочинок, дбав про свою родину, купляв побутові речі, постійно працював та утримував родину. Зазначив, що [PERSON] та [PERSON] проживали як сім`я до вересня 2019 року. Згідно акту від 27.11.2019 року, складеного депутатом Великобурлуцької селищної ради Сахно А.Я., в присутності мешканки кв. [ADDRESS] [PERSON] та мешканки кв. [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та їхніми дітьми доньками [PERSON] , 2005 року народження, [PERSON] , 2009 року народження спільно проживали, виховували дітей та вели загальне господарство з липня 2008 року по січень 2017 року за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 13). Згідно довідки заступника директора з навчально-виховної роботи Харківської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 94 Харківської міської ради, учениці [PERSON] та [PERSON] з 2017 року користуються пільгами, так як їхній батько являється учасником бойових дій АТО, а саме: безкоштовне харчування та матеріальна допомога із фонду загальнообов`язкового навчання (т. 3 а.с. 80). Крім того, як встановлено постановою Харківського апеляційного суду від 27.01.2020 року, [PERSON] звернулась у жовтні 2019 року до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, який мотивувала тим, що вони з 2009 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають дочку [PERSON] , 2009 року народження. [PERSON] вказала, що їхні фактичні шлюбні відносини припинено у вересні 2019 року (т. 3 а.с. 98-107). Законодавцем встановлено, що «сім`я» на відміну від «шлюбу» є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст.12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Головною ознакою проживання однією сім`єю є систематичне ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні. Статтею 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Посилання відповідача на відсутність реєстрації із позивачем за спільною адресою проживання, суд вважає безпідставним, виходячи з наступного. Так, місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання відповідача не може бути доказом того, що вони не проживали разом, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставини про те, що вони не проживали разом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.01.2019 року (справа № 484/747/17). Посилання [PERSON] на отримання нею житлової субсидії та не зазначення нею у відповідних деклараціях та відомостях [PERSON] як особи, з якою вона спільно проживає та пов`язана спільним побутом, висновку суду не спростовують. Доказів того, що у період з січня 2009 року по вересень 2019 року [PERSON] та [PERSON] перебували у будь-якому іншому шлюбі, не надано. Крім того, суд звертає увагу, що виконавче провадження за виконавчим листом про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] було завершено 30.03.2010 року саме за заявою стягувача, а відкрито 11.11.2019 року. Судом встановлено, що з січня 2009 року по вересень 2019 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки як чоловік та жінка, а тому вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про звільнення від заборгованості по сплаті аліментів на утримання [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що проживання [PERSON] та [PERSON] з січня 2009 року по вересень 2019 року разом та перебування доньки [PERSON] також на утриманні й батька, є обставинами, які мають істотне значення у розмінні ч. 2 ст. 197 СК України і є підставами для звільнення позивача від сплати існуючої заборгованості за аліментами за період з 11.11.2009 року по 01.09.2019 року у розмірі 122794 грн. 93 коп., оскільки під час розгляду справи встановлено, що сторони, разом з доньками спільно проживали, як одна сім`я, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Як пояснив під час судового розгляду позивач, діти [PERSON] та [PERSON] постійно перебували на спільному утриманні як його, так і [PERSON] , вони проживали разом. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] у період з січня 2009 року по вересень 2019 року мала стабільне джерело доходу, а тому вимоги позивачі в частині того, що діти у вказаний період перебували на його утриманні, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Інші, наведені сторонами доводи в обґрунтування своїх позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: partial