Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

[PERSON] , яка діє за себе та в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначила, що 19.07.2011 року між нею та відповідачем Відділом ДРАЦС Енергодарського МУЮ Запорізької області, актовий запис № 198, був зареєстрований шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Енергодарського міського суду від 23.03.2018 року шлюб був розірваний. За час шлюбу за спільні кошти ними була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS] . За спільною згодою всі правовстановлюючі документи на квартиру були оформлені на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2016 року серії НВС № 175057 , реєстраційний № 234. Рішенням Енергодарського міського суду від 23.03.2018 року припинено право приватної власності [PERSON] на вказану квартиру; визнано її є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнано право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках - тобто по 1/2 частки за кожним. Після розірвання шлюбу відповідач на її пропозицію погодився оформити договір про порядок користування спільним майном та рішенням Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 247 від 16.08.2018 року була надана згода оформити договір про порядок користування спільним майном в порядку, аналогічному позовним вимогам цього позову. Але після прийняття рішення відповідач, хоча і фактично не проживає у квартирі, з невідомих причин відмовився від оформлення цього договору, у зв`язку з чим виникли непорозуміння щодо порядку користування квартирою. Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS] складається з 2-х кімнат жилою площею 15,9 кв.м. та 11,7 кв.м., кухні площею 7,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м, вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору площею 8,9 кв.м., лоджією площею 1,9 кв.м. За час спільного проживання у квартирі склався усталений порядок користування нею, а саме: кімнатою 15,9 кв.м. користуються позивач та малолітній син [PERSON] , а кімнатою 11,7 кв.м.- [PERSON] , коли він приходить, оскільки за цієї адресою фактично не проживає, всі нежитлові приміщення в квартирі знаходяться у спільному користуванні. Просить визначити наступний порядок користування спірною квартирою: [PERSON] та її малолітньому сину [PERSON] , [INFO] , виділити в користування кімнату розміром 15,9 кв.м. та лоджію, яка примикає до цієї кімнати; [PERSON] виділити в користування кімнату розміром 11,7 кв.м.; кухню площею 7,8 кв.м., ванну кімнату розміром 2,6 кв.м., вбиральню розміром 1,3 кв.м., коридор розміром 8,9 кв.м, - залишити у спільному користуванні; стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою судді від 22.02.2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання сторони не з`явились. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 43). Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 42). Представник третьої особи- Енергодарської міської ради, як орган опіки та піклування в особі відділу охорони дитинства служби у справах дітей за довіреністю Феськова Н.О. через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 48). Будь-які інші заяви чи клопотання сторонами не заявлялись, а судом не вирішувались. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за таких підстав. Згідно договору купівлі-продажу від 17.02.2016 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с. 45-47). Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 23.03.2018 року припинено право приватної власності [PERSON] на вказану квартиру; визнано її є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнано право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках - тобто по 1/2 частки за кожним (а.с. 14-15). Згідно з технічним паспортом квартира [ADDRESS] складається з з 2-х кімнат жилою площею 15,9 кв.м. та 11,7 кв.м., кухні площею 7,8 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м, вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору площею 8,9 кв.м., лоджією площею 1,9 кв.м. (а.с. 16-17). Рішенням Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 247 від 16.08.2018 року була надана згода оформити договір про порядок користування спільним майном в порядку, аналогічному позовним вимогам цього позову (а.с. 18). Але у добровільному порядку сторони вказаний договір не оформили. Кімнат, які б відповідали розміру ідеальних часток кожного зі співвласників, в квартирі немає. Однак, згідно з технічним паспортом квартири в ній є житлова кімната площею 15,9 кв.м., що незначно перевищує розмір площі, яку просить позивач виділити їй та неповнолітній дитині у користування. Ст. 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 370 ЦК України передбачається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 1ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Враховуючи вищевикладене, та визнання відповідачем позовних вимог, суд вбачає підстави для задоволення позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на корить позивачки понесені останньою витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40грн (а.с. 1). На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved