Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Адвокат ШепельМ.В. звернулась до Станично-Луганського районного суду Луганської області в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем, зареєстрований 27.04.2018 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №172; стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання спільної доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки заробітної плати, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог адвокат ШпельМ.В. посилалась на те, що 27.04.2018 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №172. Від даного шлюбу подружжя має доньку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу адвокат ШепельМ.В. у позові зазначила те, що сімейне життя позивачки з відповідачем не склалось, оскільки останнім часом відносини у родині погіршилися, відбувалися постійні конфлікти та суперечки. Шлюбні відносини припинені з серпня 2020 року,тобто з цього часу коли позивачка разом з малолітньою дитиною повернулася до місця своєї реєстрації, де мешкає і по теперішній час. Адвокат Шепель М.В. також наголосила, що подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Позивачка неодноразово намагалася владнати з відповідачем сімейні проблеми, однак жодного результату це не дало, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Також адвокат Шепель М.В. вказує, що наданий час донька повністю знаходиться на утриманні позивачки та проживає разом із нею. Після припинення шлюбних відносин відповідач проживає окремо та ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не приймає участі у вихованні дитини, в той час як позивачка не має можливості самостійно утримувати дитину. Оскільки між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини, адвокат Шепель М.М. в інтересах [PERSON] змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Сторони в судове засідання надали заяви про розгляд справи без їх участі, адвокат Шепель М.В. в інтересах позивачки підтримала позовні вимоги, відповідач проти позову не заперечував. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 27.04.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №172, про що 27.04.2018 року видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу « [PERSON] », дружини-« [PERSON] ». [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 13.07.2018 року. Відповідно до копії довідки секретаря Сотенської сільської ради Нечаєвої І.Ю. про місце проживання особи від 23.09.2020 року за №581, [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Сотенне, Станично-Луганського району, Луганської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 23.09.2020 року по теперішній час. Відповідно до копії довідки секретаря Сотенської сільської ради НечаєвоїІ.Ю. про місце проживання особи від 23.09.2020 року за №582, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Нікополь, Дніпропетровської області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 23.09.2020 оку по теперішній час. З довідки КЗ «Сотенський навчально-виховний комплекс Станично-Луганського району Луганської області» від 31.05.2021 року за №59 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний підрозділ «КЗ Сотенського НВК Станично-Луганського району» в період з вересня 2020 року по теперішній час. Вихованням [PERSON] займається мати, батько - [PERSON] , жодного відношення до виховання доньки не має. Згідно характеристики відносно [PERSON] , наданої КЗ «Сотенський навчально-виховний комплекс Станично-Луганського району Луганської області», остання відвідує дитячий садок з 01.09.2020 року. Дівчинка проживає з матір`ю, батько жодної участі у вихованні дитини не приймає, живе окремо. Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Зі змісту ч. 2 ст. 112 СК України слідує, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що родина фактично розпалась, сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, майнова суперечка не виникла, з приводу проживання дитини досягнута згода, тому суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими. Частиною 2 ст. 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 180 СК України наголошує, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 СК України, встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини та стверджує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Зі статті 181 СК України слідує, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмiр алiментiв на одну дитину не може бути меншим, нiж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розмiру алiментiв, який стягуються з боржника, то вiдповiдно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» - вiн не повинен перевищувати 50 % заробiтної плати цiєї особи, а у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - 70%. Суд вважає, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема, матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, є працездатною особою, відомостей про наявність інших осіб, які знаходяться на його утриманні і на яких відповідач сплачує аліменти, суду не надано. Виходячи з визначеного законодавством обов`язку батьків щодо утримання неповнолітньої дитини, мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів слід визначити, як того вимагають положення ст. 183 СК України, в єдиній частці від заробітку (доходу) батька. Разом з тим, суд визначає аліменти в розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред`явлення позову, тобто з 14.07.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, саме вищевказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані та повідомлені суду, при цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини з урахуванням її віку і стану здоров`я та відповідатиме сталій судовій практиці щодо розміру частки доходу платника аліментів на утримання однієї дитини за звичайних умов. Суд вважає за необхідне роз`яснити, сторонам ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивачка відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дитини, він підлягає стягненню на користь держави з відповідача. Також з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки, сплачений нею судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу у сумі 908 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved