Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Романюк Ольга Петрівна звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] інтереси якого представляє адвокат Кохман Марія Василівна про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на дитину. Посилається на те, що 5 лютого 2008 року між нею та Відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований за актовим записом № 3. Рішенням Тячівського районного суду від 12 квітня 2018 року у справі 307/343/18 шлюб між ними розірвано. У шлюбі у сторін народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що вона самостійно виховує синів, які перебувають на її утриманні. 16 жовтня 2012 року рішенням Тячівського районного суду було присуджено стягнення аліментів в сумі 6оо грн. щомісяця, починаючи з 10.09.2012 року. Рішенням Тячівського районного суду від 22 листопада 2012 року постановлено стягнути з відповідача аліменти в розмірі по 1200 гривень щомісячно на утримання дітей до їх повноліття. Рішенням Тячівського районного суду від 11 квітня 2017 року у справі 307/145/17 збільшено розмір стягнення аліментів в розмірі по 900 грн. щомісячно на кожну дитину і до досягнення ними повноліття. Зазначає, що сума аліментів у розмірі по 900 грн. не є достатньою навіть для мінімального забезпечення синів та їх періодичного лікування. Крім того, їх син, [PERSON] знаходиться на «Д» обліку з діагнозом: «Симптоматична епілепсія», розлад поведінки та емоцій, когнітвних здібностей органічного ґенезу. Ідіопатична парціальна епілепсія з поліморфними пароксизмами. Псевдобульбарна дизартрія І ст., а, отже, їх син потребує постійного лікування, про що свідчать відповідні виписки та висновки по огляду сімейного лікаря. Позивачка зазначає, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів розмір витрат на утримання синів значно зріс тому вважає, що для забезпечення нормального розвитку дітей періодичного лікування, оздоровлення, підтримання належних умов прожив виховання необхідна сума не менше 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття Позивачка додатково зазначає що відповідач допомоги у вихованні дітей, догляді за ними, витратах на лікування не бере участі. Їх син має важке захворювання - вроджену хворобу, яка потребує постійного нагляду лікарів, лікування є довготривалим та дорогим, необхідні дорогі обстеження, коштів на лікування сина вкрай не вистачає. Вказує, що працювати вона не має можливості, оскільки постійно доглядає за сином, який має інвалідність та потребує домашнього догляду. Вказує, що на лікування сина нею було витрачено 10400 грн., посилаючись на ст.185 Сімейного Кодексу України, вважає, що відповідач [PERSON] зобов`язаний прийняти участь у витратах, пов`язаних з лікуванням сина у розмірі половини від понесених нею витрат, тобто у розмірі 5 200,00 грн. Крім того, у зв`язку із тим, що [PERSON] є інвалідом з дитинства, просить також присудити стягнення з відповідача [PERSON] додаткові витрати на лікування сина, щорічно в розмірі п`ять тисяч гривень на рік. Просить збільшити розмір аліментів та змінити спосіб їх стягнення, що стягуються з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 900 гривень щомісячно на кожну дитину на 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття та присудити стягнення з відповідача [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] витрати, пов`язані з лікуванням їх сина у розмірі половини від понесених нею витрат, тобто у сумі 5 200,00 грн. та додаткові витрати на лікування сина [PERSON] щорічно в розмірі 5 000 грн. гривень. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.05.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 20.07.2021 року представник відповідача, адвокат Кохман М.В. подала до канцелярії суду відзив на позовну заяву. Вказує що з даним позов не погоджується та визнає його частково. Відповідно до відзиву, відповідач зазначає, що для збільшення розміру аліментів, необхідно надати докази того, що у матеріальному становищі платника або одержувача відбулися зміни, однак позивачка не надала доказів, що його матеріальне становище як платника аліментів покращилося. Таким чином відповідач вважає, що підстав для задоволення такого позову у суду не має. Стосовно зміни способу сплати аліментів, вказує, що він постійного місця роботи та регулярного доходу не має, живе разом з батьками за якими здійснює догляд вважає підстави для зміни способу стягнення аліментів відсутні. Стосовно стягнення понесених позивачкою додаткових витрат на дитину, зазначає, що позивач визнає такі витрати в частині 1345.85 гривень, які готовий сплатити. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилася та забезпечили явку своїх представників. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що змінивши спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на Ѕ частки з усіх видів доходів відповідача, позивач фактично отримає значно більший розмір аліментів, які будуть обраховані виконавцем судового рішення виходячи з середньостатистичної заробітної плати по Закарпатській області. При цьому пояснила, що відповідач постійного місця роботи не має та зміна способу стягнення аліментів позбавить позивачку тягаря щодо періодичного звернення до суду з позовом про збільшення розміру стягнення аліментів. Представник відповідача, в судовому засіданні заперечила вимоги позивачки, щодо зміни способу стягнення аліментів та щодо стягнення понесених позивачкою додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 5200 гривень. Позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат в розмірі 5000 гривень на рік та понесених позивачкою у 2018 році додаткових витрат в розмірі 1345,0 гривень визнала. Зауважила, що позивач та його представник відповідно до ст. 192 СК України не довели наявність обставин, для збільшення розміру стягуваних за рішенням суду аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Разом з цим позивач розуміє, що сума аліментів у розмірі 1800 гривень щомісячно на утримання двох неповнолітніх дітей є незначною, а тому визнає позов в частині стягнення з нього аліментів у розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину. Вказала, що відповідач ніде не працює, а тому більший розмір аліментів ніж 3000 гривень щомісячно на двох дітей та 5000 гривень щорічно, додаткових витрат на утримання сина, сплачувати змоги не має, а тому в решті позовних вимог просила відмовити. Допитана в судовому засіданні 28.07.2021 р. свідок [PERSON] , показала, що позивчка є її дочкою. Старший син позивачки, [PERSON] , являється дитиною інвалідом та хворіє, що викликає необхідність значних витрат на його лікування. Їх сім`я до недавнього часу була достатньо матеріально забезпечено, оскільки утримувати дітей допомагав її чоловік. Однак після смерті чоловіка вони опинилися в скрутному матріальному становищі, а тому діти потребують матеріальної допомоги батька. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, що надані позивачем до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписами ст. ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України, до процесуальних прав відповідача належить право часткового визнання ним позову на будь-якій стадії судового процесу. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі у якому у них народилося двоє синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьками дітей, згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] виданого 24.11.2008 та серії [NUMBER] від 17.12.2010 року, виданих виконкомом Кривської сільської ради, значаться відповідач та позивач (а.с.5-6). Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 11.04.2017 року (справа № 307/145/17 провадження №2/307/473/17), яке 3.05.2017 р. набрало законної сили, збільшено розмір стягнення аліментів і стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 900 гривень щомісячно на кожну дитину і до досягнення ними повноліття (а.с 3-4). Розглядаючи спір в частині збільшення розміру аліментів та зміни способу їх стягнення, суд виходив з наступних мотивів та норм права. З досліджено в судовому засіданні позову та пояснень представника позивача, встановлено, що позивач просить збільшити розмір стягнення аліментів з твердої грошової суми на Ѕ частини з усіх видів заробітку на утримання двох неповнолітніх дітей. При цьому мотивами такої зміни способу стягнення аліментів, є розмір середньої заробітної плати по Закарпатській області у липні 2020 року, який згідно позовної заяви становить 11043,00 грн. З вказаної суми на думку представника позивача підлягають обрахунку аліменти в розмірі Ѕ частки, які повинні становити 5521,5 грн. Судом також встановлено, що на час розгляду справи у відповідача відсутнє постійне місце роботи та сталий заробіток. Вказана обставина не заперечувалася позивачем та визнана відповідачем. Інших обставин визначених ст. 192 СК України, якою регламентовано підстави для зміни розміру аліментів та які не враховувалися судом при ухваленні 11.04.2017 року рішення щодо стягнення з відповідач аліментів, зокрема щодо зміни матеріального або сіменйого стану відповідача, позивач у позові не наводить. З наведеного вбачається, що позивач пред`являючи позов просить збільшити розмір аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно ч. 1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Відповідно до правової позиція викладеної Верховним Судом у постанові від 13.02.2019 року у справі №152/100/18, розглядаючи зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, визначених рішенням, слід перевіряти наявність підстав для зміни розміру аліментів, передбачених статтею 192 СК України. Перевіряючи наявність вказаних обставин, встановлено, що позивач працює вчителем та отримує заробіток у розмірі близько 5000 тисяч гривень та соціальну допомогу на дитину інваліда близько 1800 гривень щомісяця. Вказана обставина стверджувалися представником позивача та не заперечувалися представником відповідачем. Старший син сторін [PERSON] [INFO] являється дитиною інвалідом, що стверджується посвідченням серії [NUMBER] виданим 08.05.2014 р. (а.с. 16). Згідно до акту обстеження матеріальних умов та довідки про склад сім`ї виданої Кривським старостинським округом 08 квітня 2021 року, діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с. 22-23). Зі змісту акту обстеження матеріально-пробутових умов домогосподарства відповідача та довідки виданої Кривським старостинським округом Тересв`янської селищної ради від 9.07.2021 р. встановлено, що [PERSON] проживає сумісно з батьками-пенсіонерами, яких утримує. Разом з ними проживають сестра відповідача та її дитина. (а.с.50 - 51). Відповідач має у власності автомобіль марки ВАЗ 21121, 2007 р.в., який належить йому згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з 31.03.2010 року (а.с. 52). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень. На момент ухвалення рішення суду від 11.04.2017 року про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» було установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; Суд вважає, що з часу ухвалення судом вказаного рішення сталася значна зміна цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, що є загальновідомою обставиною і не потребує доказування в силу положень ч. 3 ст. 82 ЦПК України, а тому доводи позивачки частково обґрунтовані, та наявні підстави для частково задоволення позову. При визначенні розміру аліментів на утримання спільних дитини суд враховує майновий стан позивачки, яка веде догляд за малолітніми дітьми, вік малолітніх [PERSON] та [PERSON] , майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, відсутність у нього постійного місця роботи, наявність у нього на утриманні непрацездатних батьків, обов`язок утримання яких лежить також і на їх дочці, а також вимоги щодо розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Разом із тим, судом береться до уваги та обставина, що з моменту ухвалення рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 11.04.2017 року, за яким були враховані існуючі на той час обставини, передбачені ст. 182 СК України, істотно зріс рівень споживчих цін та відповідно до цього та з урахуванням вікових особливостей дітей, зросли витрати на їх утримання, що вплинуло на матеріальний стан позивачки у сторону його погіршення. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п. 23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Зважаючи на рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей та з урахуванням всіх обставин справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково і збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 11 квітня 2017 року в справі № 307/145/17 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ними повноліття. Розмір аліментів, визначений судом та визнаний представником відповідача, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на наявність у відповідача постійної роботи та сталого заробітку, а також значне покращення його матеріального становища, а відтак позов в частині зміни способу стягнення аліментів на утримання дітей з твердої грошової суми на Ѕ частини з усіх видів заробітку, але неменше 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття, не підлягає до задоволення. При цьому, суд зазначає, що одержувач аліментів не позбавлений права в подальшому, відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України, ставити питання про зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду. Розглядаючи спір в частині стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину понесених нею додаткових витрати, пов`язаних з лікуванням дитини інваліда [PERSON] [INFO] у розмірі 5200,00 (п`ять тисяч двісті) гривень та додаткових витрати, наперед у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щорічно, суд виходив з наступних мотивів та норм права. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на утримані позивачки перебуває малолітній син сторін [PERSON] [INFO] , який являється дитною інваліда. Відповідно до виписок з медичної карти амбулаторного хворого за №180 від 20.02.2018 р., №411 від 10.03.2016 р., №444 від 12.03.2014 р., №221 від 18.02.2020 р. виданих Обласною психіатричною лікарнею м. Берегово та № 221 від 18.02.2020 р. виданої «КНП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги м. Берегово», [PERSON] знаходиться на «Д» обліку з діагнозом: «Симптоматична епілепсія», розлад поведінки та емоцій, когнітвних здібностей органічного ґенезу. Ідіопатична парціальна епілепсія з поліморфними пароксизмами. Псевдобульбарна дизартрія І ст., (а.с 7-11). Згідно виписки із історії розвитку новонародженого №1862/959 від 20.11.2008 р. новонародженій [PERSON] [INFO] дитині, діагностовано Гепатит В (а.с.12). Долученими до позову лікарськими довідками стверджено, факт перебування малолітнього на диспансерному обліку та неодноразові амбулатроні прийоми від 21.11.2018 р., 13.03.2019 р., в січні та квітні 2021 р. (а.с. 12-15). Таким чином, встановлено, що [PERSON] потребує постійного лікування. Дослідженими в судовому засіданні фіскальними чеками, підтверджено факт понесення позивчакою витрат повязаних з лікування сина [PERSON] у період 2018-2021 р. загальна сума яких перебуває в межах позовних вимог та становить 10400 грн. (а.с. 17-21). Під час дослідження вказаних письмових доказів, представником відповідача не наведено жодних обгрунтованих заперечень, які б спростовували твердження представника позивача щодо витрачених позивчакою коштів саме на лікування малолітнього сина, а тому доводи представника відповідача щодо недоведення позову в цій частині, суд до уваги не бере. З врахуванням вищенаведеного, та медичних документів, що підтверджують наявність у дитини інвалідності та хронічних захворювань, які містять рекомендації лікарів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] половину понесених нею додаткових витрати, пов`язаних з лікуванням дитини інваліда [PERSON] [INFO] у розмірі 5200,00 (п`ять тисяч двісті) гривень та додаткових витрати, наперед у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щорічно, оскільки витрати на системне та довготривале лікування при такому стані здоров`я дитини є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України. Відповідно до ч. 1, та ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 908 гривень судового збору.

Outcome: partial