Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 10960, 02 доларів США. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що на протязі 15.03.2020 року вона дала у борг [PERSON] 10900 доларів США, що підтверджується розпискою, яка написана власноручно [PERSON] . Згідно відомостей зазначених у розписці [PERSON] мав повернути борг позивачці до 01.02.2021 року. Однак, вказаних боргових зобов`язань відповідач не виконав та вказані у розписці кошти позивачці, не повернув, а тому [PERSON] змушена звернутись за захистом свого порушеного права до суду. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 06.05.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку загального позовного провадження, про що повідомлено учасників справи. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 08.07.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити, не заперечила заочному розгляду справи. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у зазначений строк в ухвалі від 06.05.2021 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин. Заслухавши представника позивача, з`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Частина 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 526 Цивільного кодексу України регламентує, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом, 15 березня 2020 року позивач дала у борг відповідачу 10900 доларів США, що підтверджується розпискою, яка написана власноручно [PERSON] 15.03.2020 року. Згідно відомостей зазначених у розписці [PERSON] мав повернути борг позивачці до 01 лютого 2021 року. Факт укладення договору позики між сторонами у судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] . Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, що у визначений договором строк відповідач свої зобов`язання не виконав і коштів не повернув. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 15.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Із огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, та присуджує стягнути з відповідача на користь позивача 10960, 02 доларів США, яка складається із заборгованості за договором позики у розмірі 10900 доларів США та 60, 02 долари США 3% річних за прострочення виконання основного зобов`язання. Оскільки позивач при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, оскільки являється особою з 2 групою інвалідності, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 3056,96 грн. судового збору.

Outcome: approved