Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач) звернулась до суду з вказаною позовною заяво. Уточнивши позовні вимоги, зазначає, що [INFO] помер дядько позивача [PERSON] .. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира належить померлому на підставі: 1/2 частка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті його батька. Інша 1/2 частка також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано після смерті його брата. Рідна сестра померлого [PERSON] , відмовилася від спадщини на користь позивача. Із осіб, які одержали право на спадкування після смерті дядька позивача, є лише Позивач, як племінниця померлого, яка спадкує замість рідної сестри, тобто фактично є спадкоємцем 2 черги. Однак [PERSON] (надалі - Відповідач) заявляє свої спадкові права, як спадкоємець четвертої черги, при цьому факт проживання із померлим не підтверджується ніякими доказами, до того ж утримує у себе документи на спадкове майно, що унеможливлює його оформлення. Тому, позивач просить суд встановити факт належності 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на його ім`я 17 лютого 2006 року Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою. Визнати за [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті дядька [PERSON] , який помер [INFO] , на спадкове майно, яке складається з вищевказаної квартири та зобов`язати відповідача [PERSON] надати оригінали правовстановлюючих документів на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Сторони в судове засідання не з`явились, надали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Підставою звернення до суду позивача є захист майнових прав та інтересів, пов`язаних із реалізацією права на спадкування. Так [INFO] помер [PERSON] відповідно до свідоцтва про смерть від 28.08.2018 виданого повторно, серія [NUMBER] (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, вказана квартира належить померлому на підставі: 1/2 частка відповідно до свідоцтва про право на спадщину ВСЕ № 634761 (а.с.10). Крім того, на іншу 1/2 частку вказаної спірної квартири також видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 лютого 2006 року на ім`я [PERSON] (а.с.58). З вказаного свідоцтва від 17.02.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-483 судом встановлено, що 1/2 частини трьохкімнатної квартири житловою площею загальною площею 64,3 кв.м. на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS] , що належала батькові померлого - [PERSON] , який помер [INFO] після смерті якого [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майно, але юридично не оформив своїх спадкових прав та помер. Частина квартири належала [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу посвідченого 05.08.1992 року Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 2-3662 та зареєстрованого в Криворізькому БТІ у реєстрову книгу: 23-284 (а.с. 58). У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Так відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, судом достовірно встановлено, та не заперечується сторонами, що спірна квартира належала померлому [PERSON] на праві приватної власності, однак державна реєстрації 1/2 частину вказаної квартири не відбулась. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Про це, зокрема, йдеться і в постанові Верховного суду України від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12, де зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому порядку прийняв спадщину права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Статтею 1299 ЦК України, яка була чинною на час прийняття спадщини померлим [PERSON] , було визначено, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності майном. Наведене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-3095цс15. Виходячи з наведеного, суд вважає доведеним факт належності 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] загальною площею 56,5 кв.м., житловою 43,7 кв.м. на праві приватної власності [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на його ім`я 17 лютого 2006 року Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою реєстр №1-483, спадкова справа №140. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що спадкодавець [PERSON] прийняв спадщину на спірне нерухоме майно, проте не встиг зареєструвати своє право власності на нього, то його спадкоємці мають право на спадкування такого майна та на визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину виходячи з наступного. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У пункті 1 частини другої статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, зокрема, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Встановлено, що на час своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з відділу місця реєстрації громадян від 01 червня 2018 року №1271, при цьому будь-яких інших осіб, зареєстрованих разом із померлим не було (а.с.8). Постановою державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О. від 07 серпня 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що у спадковій справі №103/2018 також є заява про прийняття спадщини від заінтересованої особи - [PERSON] і заява про відмову надати правовстановлюючі документи на вказану спірну квартиру (а.с.26). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, як вбачається письмових матеріалів справи до нотаріуса звернулися як Позивач так і Відповідач із заявами у встановлений законом строк. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Так Позивач стверджує, що відноситься до другої черги спадкування. Отже, із письмових матеріалів справи судом встановлено, що мати позивача, рідна сестра померлого, що підтверджується зокрема витягом з Державного реєстру актів цивільного стану від 17 квітня 2018 року про народження [PERSON] , [INFO] , в якому батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] від 12.05.1973 року, в якому також батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). З свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 09.06.2006 року [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.15). А також відповідно до свідоцтва про народження Позивача [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] від 02.06.1981 року, в якому матір`ю записана [PERSON] (а.с.16). Встановивши наведені обставини у справі, суд приходить до переконання, що рідна сестра [PERSON] , є спадкоємцем другої черги за законом у порядку ст. 1262 ЦК України. Однак користуючись своїм правом, передбаченим ч. 2. ст. 1274 ЦК України вона відмовилася від спадщини після смерті брата на користь своєї доньки - Позивача (а.с.17-22). Позивач в свою чергу у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , на підставі її заяви було відкрито спадкову справу №103/2018. Відповідно до ч. 2 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Однак згідно з частиною 3 цієї статті, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця положення цієї статті не застосовуються. Виходячи із вищенаведених положень закону та встановлених фактичних обставин, Позивачка має право спадкування після смерті [PERSON] , як спадкоємець другої черги. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Таким чином перевіривши доводи Позивача та врахувавши позицію Відповідача, відповідно до якої останній просить вирішити спір на розсуд суду, а також враховуючи відсутність у Позивача можливості надання нотаріусу правовстановлюючих документів на спадкове майно, що позбавляє її права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Виходячи з наведеного суд вважає, що позивач має право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , прийняла спадщину, тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Щодо судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. За нормою пункту 2 частини 1 статті 176 ЦПК України, ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається - вартістю майна. Також п. 9 ст. 176 ЦПК України визначає, що ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності визначається дійсною вартістю нерухомого майна. Відповідно до звіту про оцінку майна вказаної спірної квартири, ринкова вартість нерухомості становить 74984,00 грн. (а.с. 99 - 105) Враховуючи заявлені позовні вимоги, майнового і немайнового характеру ціна позову в даному випадку становить 749,84 грн. за вимогу майнового характеру та 1409,6 грн. за дві вимогу немайнового характеру. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1807,04 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з задоволенням позову часткова, а саме вимоги майнового характеру та однієї вимоги немайнового характеру, тому з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1454,64 гривень на користь позивача. На підставі ст.ст. 392, 1266, 1268, 1269, 1273 ЦК України,

Outcome: partial