Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], уточнивши позовні вимоги, просили пуд зобовязати [PERSON], [PERSON], [PERSON] 0.0. не перешкоджати їм у користуванні буд.№І8 по вул.Сільській в м.Одесі, виселити їх разом з неповнолітнім [PERSON] та вселити позивачів в спірний будинок. Крім того, позивачі просят стягнути з відповідачів 75600 грн. - за проживання в будинку за період з січня 2001 р. по березень 2009 p., з також стягнути по 10000 грн. на користь кожного позивача моральної шкоди у звязку з порушенням їх права приватної власності. [PERSON] та [PERSON] посилались на те, що в жовтні з [PERSON] відбулась усна домовленність на тимчасове проживання сімї, до 31.01.2001 p., як наймачів в спірному будинку, за що дповідачка повинна була сплачувати по 100 доларів США на місяць. Крім того, [PERSON] заявила про намір придбати зазначений линок, на що [PERSON], яка також діяла від імені [PERSON] Р-Г., погодилась та призначила дату укладення договору купівлі-продажу на 31.01.2001 p., отримавши від відповідачки завдаток 500 доларів США. Позивачі зтверджували, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини відповідачки, т.як на призначений день вона не могла виплатити їм оговорену суму грошей. Строк укладення угоди був перенесений на жовтень 2001 р. з обовязком продовжувати сплачувати за проживання, однак договір купівлі-продажу на призначену дату також не був укладений з вини відповідачки з тих же причин. Відповідачі [PERSON], яка діє також в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] та за довіреністю представляє інтереси [PERSON], а також [PERSON] 0.0., представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу спірного будинку ними був частково виконаний, вони витратили особисті кошти на ремонт будинку та його обладнання, тому вважають його своєю власністю. Договору найму будинку вони не укладали, а жили в ньому зі згоди [PERSON], тому вважають, що не спричинили позивачам будь-якої шкоди. Представник 3-ої особи органу опіки та піклування при Малиновській райадміністрації - [PERSON] просила в позові відмовити. Заступник прокурора Малиновського району м.Одеси, уточнивши позовні вимоги, в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], просив суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК України 1963 р. визнати дійсним договір купівлі-продажу спірного жилого будинку, укладеного 05.06.2001 р. між покупцями [PERSON], яка також діяла в інтересах неопвнолітніх [PERSON] та [PERSON] 0.0., та продавцем [PERSON], яка діяла також і від імені [PERSON] Крім того, заступник прокурора просив визнати за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 0.0. право спільної часткової власності в рівних частках на спірний житловий будинок, зобов'язати [PERSON] та [PERSON] встановити межі по первовідводу земельної ділянки за спірною адресою та прийняти від позивачів решту грошей за спірний будинок. Представник прокуратури посилався на те, що між зазначеними сторонами в усній формі був укладений договір купівлі-продажу спірного будинку 05.06.2001 p., згідно якого [PERSON] зобовязувалась до 01.10.2001 р. виплатити [PERSON] 8650 доларів США. [PERSON] 28.10.2000 р. в якості завдатку отримала від [PERSON] 500 доларів США, надання останніх 3500 доларів США було оформлено борговою розпискою від імені [PERSON] зі строком повернення боргу 31.01.2001 р. Також, представник прокуратури посилався на те, що за згодою [PERSON] сімя [PERSON] вселилась до спірного житлового будинку. У зазначений угодою строк [PERSON] не провела з [PERSON] розрахунок за житловий будинок, тому що витратила ці гроші на благоустрій будинку. Термін розрахунку сторонами був пролонгований до 31.01.2002 р. Після цього строку [PERSON] мала намір розрахуватися із [PERSON] за будинок, але остання зідмовилась від виконання угоди, посилаючись на те, що вартість житла, виросла. [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що між сторонами не був укладений договір купівлі-продажу спірного будинку з вини [PERSON], яка не могла заплатити гроші за будинок, тому він не може бути визнаний дійсним, т.як сторони не домовились про істотні його умови та ні повністю, а ні частково його не виконали. Крім того, [PERSON] з сімєю було дозволено мешкати в будинку як квартирантам, зі сплатою щомісячно по 100 доларів, та заборонено проводити будь-які ремонтні роботи в будинку. Далі зазначені особи пояснили, що встановлення меж земельної ділянки не входить до їх компетенції та отримати гроші за будинок не можуть, т.як у [PERSON] відсутні такі кошти. [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], а також [PERSON] 0.0. звернулись до суду з позовом, в якому посили на підставі ч.2 ст.47 ЦК України 1963 р. визнати дійсним договір купівлі-продажу спірного жилого будинку, укладений 28.10.2000 р. між покупцями [PERSON], яка також діяла в інтересах неопвнолітніх [PERSON], [PERSON] 0.0. та продавцем [PERSON], яка діяла і від імені [PERSON] Також, позивачі просили визнати за ними та неповнолітнім право приватної власності в рівних частках на спірний будинок і зобовязати [PERSON], [PERSON] прийняти від них решту грошей за спірний будинок. [PERSON] та [PERSON] 0.0. посилались на те, що між [PERSON], яка діяла від свого імені і в інтересах неповнолітніх дітей, та [PERSON], яка діяла і від імені [PERSON] в усній формі був укладений в жовтні 2000 р. договір купівлі- продажу спірного будинку з зобовязанням його подальшого нотаріального посвідчення у строк до 01.01.2001 р. та виплатою 12650 доларів СІЛА. [PERSON] та [PERSON] 0.0. зветрджували, що 28.10.2000 р. [PERSON] передала [PERSON] 500 доларів СІДА завдатку та у той же день ще 3500 доларів СІЛА, про що оформили позикову розписку та за взаємною згодою вселились в спірний будинок. Далі [PERSON] та [PERSON] 0.0. зтверджували, що 05.05.2001 р. між тими ж сторонами була укладена угода, на підставі якої [PERSON] у строк до 01.10.2001 р. повинна сплатити [PERSON] залишок від загальної суми за будинок у еквіваленті 8650 доларів СІЛА. Зазначена сума грошей не була виплачена [PERSON], т.як остання відмовилась передати спірний будинок під заставу банку. [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що між сторонами був укладений догововір про намір укласти договір купівлі-продажу спірного будинку, однак сам договір купівлі-продажу ні в письмовій, ні в усній формі укладений не був з вини [PERSON], у якої на день укладення договору були відсутні грошові кошти. Зазначені особи також пояснювали, що грошові кошти у сумі 3500 доларів СЛІА [PERSON] взяла у борг у [PERSON], у звязку з чим вони не являються часткою плати за будинок. Представник 3-ої особи органу опіки та піклування при Малиновській райадміністрації - [PERSON] просила позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] 0.0. задовольнити. Вислухавши пояснення сторін та 3-ої особи, перевіривши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню частково, у позивних вимогах заступника прокурора Малиновського району м.Одеси, [PERSON] та [PERSON] 0.0. слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частика (по 1/2 частині) житлового будинку №18 по вул.Сільській в м.Одесі на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.09.2003 р. (т.1 с.с.3-4). [PERSON] та [PERSON] з 08.08.1998 р. знаходились в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Крім того, [PERSON] має сина [PERSON] 0.0. від першого шлюбу (т.1, с.с.41,42,46). Маючи намір продати спірний будинок 28.10.2000 р. [PERSON], яка також на підставі довіреності діяла і від імені [PERSON], та [PERSON] домовились про укладання на майбутнє договору купівлі-продажу спірного житлового будинку за 12650 доларів США. День укладання договору призначили на 31.01.2001 р.(т.1 с.с.6). На виконання зазначеної домовленості в той же день [PERSON] передала [PERSON] завдаток в розмірі 500 доларів США (т.1 с.с.59). Не укладаючи договору купівлі-продажу зазначеного будинку, [PERSON] дозволила [PERSON] з сім'єю тимчасово до 31.01.2001р. користуватися будинком, у звязку з продажею останньою своєї квартири. 31.01.2001р. договір купівлі-продажу між сторонами не був укладений з причин відсутності у [PERSON]З обумовленої грошової суми для придбання житлового будинку. За домовленістю між [PERSON] та [PERSON] строк укладання договору був пролонгований до 01.10.2001 р. У зазначений строк договір купівлі-продажу будинку також не був укладений з тих же причин, тому [PERSON] з цього часу стала вимагати виселитись відповідачів. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 0.0. проживають в житловому будинку №18 по вул.Сільській в м.Одесі без правових підстав і тим самим перешкоджають власникам будинку [PERSON]та [PERSON] мешкати, користуватися та розпоряджатися ним. Відповідно до ст.391 ЦК України 2003 р. власник майна вправі вимагати усунення будь яких перешкод у здійснення ним право користування та розпорядження своїм майном. Ст.150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст.155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу PCP і Української PCP. Суд, вважає, що позовні вимоги власників будинку про виселення відповідачі та їх особисте вселення в спірний будинок є обгрунтованими та базуються на вимогах закону. Відповідно до ч.І ст.153 ЦК України 1963 р. договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Ст.57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім того, відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Ст.ст. 10, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зтердження [PERSON] та [PERSON] про те, що у жовтні 2000 р. між сторонами був укладений договір найму жилого приміщення не доведені у судовому засіданні. 4.2 ст.277 ЦК України 1963 р. передбачала, що договір найму жилого приміщення в будинках, що належать громадянам на праві особистої власності, укладається наймачем з власником будинку. Також ст.158 ЖК України передбачає, що наймач користується жидим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Суду не представлено будь-яких письмових доказів, якіб свідчили про укладання такого договору. Крім того, відповідачі у судовому засіданні категорично заперечували проти вищезазначеного. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд вважа, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів плати за проживання в спірному будинку. Ч.ч.І та 2 ст.23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Суд вважає, що вимоги позивачів з приводу відшкодування моральної шкоди є безпідставними, не ґрунтуються на представлених доказах та не відповідають дійсним обставинам справи. Ст.224 ЦК України 1963 р. передбачає, що за договором купівлі- продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.227 ЦК України 1963 р. договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. На підставі ст.47 ЦК України 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Тобто, законодавець передбачає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, але не посвідчений нотаріально, може бути визнаний судом дійсним при дотриманні таких умов: сторони домовились щодо всіх істотних умов договору; є письмові докази такої домовленості; відбулося повне або часткове виконання договору; одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення. Враховуючи матеріали справи, суд вважає, що заступником прокурора Малиновського району міста Одеси, [PERSON] та [PERSON] 0.0. факт укладання договору купівлі-продажу спірного житлового будинку не доведений належними доказами. Домовленість між [PERSON] і [PERSON] від 28.10.2000 р. про укладання на майбутнє договору купівлі-продажу житлового будинку не підтверджує наявність укладеного між сторонами договору. Зазначена домовленість може бути лише розцінена як така, що фіксує лише намір учасників правовідносин. Сторони не домовились щодо істотних умов договору, неодноразово змінювали дату укладення договору. [PERSON] та [PERSON] ні складеного у простій письмовій формі, ні нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу не оформлювали, не надані письмові докази з приводу часткового виконання договору. Оскільки факт укладання договору купівлі-продажу не доведений, суд не може прийняти посилання заступника прокурора, [PERSON]З та [PERSON] 0.0. про виконання [PERSON], обов'язків щодо досягнутої усної угоди купівлі-продажу зазначеного житлового будинку. Посилання [PERSON] на те, що договір займу від 28.10.2000 р. є розпискою [PERSON] про отримання частки грошей за вартість будинку не знайшли свого підтвердженя у судовому засіданні. (т.1 с.с.11). Сама [PERSON] категорично заперечувала проти таких посилань. Договір займу від 28.10.2000 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] на сумму 3500 у.о. не визнавався недійсним або удаваним у судовому порядку та в рамках зазначеної справи сторони не заявляли таких вимог. [PERSON] не позбавлена права звернутися з окремими вимогами до [PERSON] про повернення грошових сум за договором позики. У судовому засіданні [PERSON] не заперечувала, що на призначені дні укладення договору купівлі-продажу в неї були відсутні грошові кошти, крім того, [PERSON] заявила, що в неї відсутні грошові кошти для виплати позивачам вартості будинку і на день розгляду справи. Тому суд, також відмовляє в вимогах про зобовязання [PERSON] та [PERSON] прийняти решту грошей за спірний будинок, у звязку з їх фактичної відсутністю. Відмовляючі у позовах про визнання договору купівлі-продажу, суд також відмовляє і у визнанні права власності на спірний будинок, т.як на підставі ст.328 ЦК України 2003 р. право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не виплливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У судовому засіданні доведено, що [PERSON], [PERSON], та [PERSON] 0.0. не набули права власності на спірний будинок. Посилання [PERSON] на те, що вона витратила особисті гроші на ремонт і обладнання спірного будинку, тому має право на нього, спростовується угодою між сторонами від 05.06.2001 р. про виселення та забороною проводити ремонтні роботи в будинку. (т.З с.с.11) . Відповідно до ст.819 ЦК України 2003 р. поточний ремонт житла, переданого у найм, зобов'язаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором. Капітальний ремонт житла, переданого у найм, зобов'язаний здійснювати наймодавець, якщо інше не встановлено договором. Переобладнання житлового будинку, в якому знаходиться житло, передане у найм, якщо таке переобладнання істотно змінить умови користування житлом, не допускається без згоди наймача. Крім того, ч.І та 2 ст.815 ЦК України 2003 р. передбачає, що наймач зобов'язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Також згідно ч.ч.І та 5 ст.778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо наймач без згоди наимодавця зробив поліпшення, які не мох;-: а відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості. 4.3,5 ст.158 ЗК передбачає, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Законом передбачено, що суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Крім того, ч.2 ст.158 ЗК України передбачає, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. [PERSON] та [PERSON] є землекористувачами земельної ділянка, на якій розташований спірний будинок. Власником земельної ділянки є Одеська міська рада. Прокурором суду не представлено будь-яких доказів порушення [PERSON] та [PERSON] меж земельної ділянки, не надані суду документи про первовідвід земельної ділянки, які межі були змінені, ким та яким чином. У судовому засіданні сторонами не було заявлене клопотання з приводу призначення технічної експертизи з питань порушення меж земельної ділянки. [PERSON] та [PERSON] не є компетентними субєктами, які можуть встановлювати межі земельної ділянки. Суд приймав міри для укладенні між сторонами мирової угоди, однак сторони не прийшли до згоди.

Outcome: partial