Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення 71 430,00 Євро заборгованості за договором позики (розпискою) від 27.09.2017 року, 3 287,73 Євро - 3% річних, стягнення 9 605,00 грн. витрат по оплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.09.2017 року між позивачкою та відповідачкою було укладено договір позики у формі розписки, за яким позивачка передала у власність відповідачці грошову суму в розмірі 71 430 Євро, а відповідачка зобов`язалася повернути цю суму в строк до 01.11.2017 року. Після отримання суми коштів відповідачка надала позивачці розписку від 27.09.2017 року, яка засвідчує факт передання грошової суми в розмірі 71 430 євро та зобов`язання повернути цю суму до 01.11.2017 року. Незважаючи на встановлену дату в розписці щодо виконання зобов`язань, відповідачка свої зобов`язання не виконала, отримані кошти не повертає. Враховуючи наведене просила стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 71 430 Євро, 3% річних за період прострочення в розмірі - 3 287,73 Євро та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив розглядати даний спір у відсутності представника та не заперечив проти прийняття заочного рішення (а.с.29). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомлено (а.с.26-28). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно розписки від 27.09.2017 року, наданої позивачем до суду, [PERSON] отримала в позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 71 430 Євро, які вона зобов`язався повернути до 01.11.2017 року (а.с. 30). Відповідачка до суду не з`явилася, факт написання розписки не оспорювала, а тому виникнення боргового зобов`язання за договором позики є встановленим належним доказом, а саме оригіналом даної розписки. У зазначений в розписці строк відповідачка, отримані в якості позики кошти не повернула, доказів протилежного відповідачкою надано не було. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено ,що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч. 2 боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок 3% річних визначається за наступною формулою: 71 430 Євро (сума боргу) x 560 (дні прострочення) x 3:100:365=3 287,73 Євро. При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови таких договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договор позики вважається укладеними та підлягає до виконання. Відповідно до розписки від 27.09.2017 року позивач виконав зобов`язання перед відповідачем та надала кошти в борг, в той час як зобов`язання позичальника виконані не були. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, проте не містять заборони щодо визначення грошового еквівалента зобов`язань в іноземній валюті. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики відповідачем суду не представлено, відзиву на позовну заяву не надано. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на її користь заборгованості за договором позики від 27.09.2017 року підлягають до задоволення, та з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 71 430 Євро, 3% річних за період прострочення в розмірі - 3 287,73 Євро. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 9685,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч. 1, 625, 1048, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved