Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі - АТ «Банк Кредит Дніпро») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у розмірі 186952,88 грн., а також судові витрати в розмірі 2804,30 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те , що між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (з 15.08.2018 року назву змінено на АТ «Банк Кредит Дніпро») та [PERSON] було укладено кредитний договір 26204000447462, згідно якого банк надає клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування , а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, та сплатити проценти. У порушення умов кредитного договору, позивальник свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 08.12.2020 року становить 104638,87 грн., яка складається залишку строкового договору - 62478,77 грн., залишку нарахованих строкових відсотків - 2943,64 грн., залишку простроченого кредиту - 12338,71 грн., залишку прострочених відсотків - 26777,75 грн., залишку прострочених комісій - 100,00 грн. Крім того, між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено ще один кредитний договір № 22037000178106 від 26.09.2019. Відповідно до кредитного договору № 2 Банк встановлює позичальнику кредитний ліміт, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит та плату за користування кредитом. Сума виданого кредиту становить 63500,00 грн. У порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 08.12.2020 становить 82314,01 грн., яка складається залишку строкового договору - 50415,14 грн., залишку нарахованих строкових відсотків - 0,01 грн., залишку простроченого кредиту - 9034,81 грн., залишку прострочених відсотків - 4,05 грн., залишку прострочених комісій - 22860,00 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 2804,30 грн. 11.02.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 22.03.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позивачем суду не надані пояснення щодо суми заборгованості, а саме, не надано пояснення щодо нарахування комісії та відсотків. Заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору. Надані позивачем виписки та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку і є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Позивачем також не надано доказів отримання відповідачем грошових коштів Не надано доказів на відкриття на ім`я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником. Кредитний договір № 22037000178106 від 26.09.2019 року є таким, що порушує її права як споживача та підлягає визнанню недійсним в частині нарахування плати за обслуговування кредиту. Позивач включив до кредитного договору розрахунково-касове обслуговування у сумі 79724,25 грн., яка по своїй суті є платою за користування вказаним кредитом. Просила у задоволенні позову відмовити. 30.03.2021 року відповідачем подано зустрічну позову заяву, в обґрунтування якої [PERSON] зазначила, що 31.10.2019 року між нею та АТ «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договір № 26204000447462. 26.09.2019 року між нею та АТ «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договір № 22037000178106. На даний момент вона виконує свої обов`язки за кредитними договорами відповідно до графіку. Однак за кредитним договором № 22037000178106 згідно з графіком щомісячних платежів до сум, що підлягають сплаті включається комісія. Нарахування комісії вона вважає незаконними. Вказаний кредитний договір вона вважає таким, що порушує її права як споживача, та підлягає визнанню недійсним в частині нарахування плати за обслуговуванням кредиту з наступних підстав. В кредитному договорі відсутнє обґрунтування щомісячного розрахунково-касового обслуговування, а саме що входить в цю послугу і що фактично зроблено АТ «Банк Кредит Дніпро» для можливості встановлення фактичної вартості послуги, яка фактично надана не була. Вона вважає встановлення обов`язку позичальника по сплаті комісії за обслуговування кредиту та інших ніж плата за користування кредитивними коштами є несправедливими та незаконними. Плата по послуги повинна бути розумною та пропорційною, відповідати обсягу та характеру виконаної банком роботи під час надання такої послуги. Встановлення у пункті 1 кредитного договору щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не може вважатися самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку, або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. Просила визнати п. 1.1 Кредитного договору № 22037000178106 від 26.09.2019 року, укладений між нею АТ «Банк Кредит Дніпро» частково недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину. Здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за комісію за кредитним договором № 22037000178106 від 26.09.2019 року в рахунок погашення суми тіла кредиту. 17.05.2021 року АТ «Банк Кредит Дніпро» подано відзив на зустрічний позов в якому зазначено, що посилання [PERSON] у зустрічному позові є безпідставними та необґрунтованими. При укладенні 21.10.2019 року кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредитну, проценту ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, строки повернення коштів, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позичальник своїм підписом у кредитному договору погодилась з його умовами, крім того, в подальшому вона виконувала умови кредитного договору та сплачувала відповідні кошти. Кредитну послугу було надано в повному обсязі в розмірі та на умовах, встановлених укладеним обома сторонами договору. Відповідно до ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Наведене свідчить про те, що така форма витрат, як плата за розрахунково-касове обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. 12.07.2021 року [PERSON] подано відповідь на відзив на зустрічну позову заяву в якому підтримала доводи викладені у зустрічному позові, зазначила, що вважає кредитний договір № 22037000178106 від 26.09.2019 є таким, що порушує її права як споживача та підлягає визнанню недійсним в частині плати за обслуговування кредитної заборгованості. 12.07.2021 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, продовжено розгляд справи з правилами спрощеного позовного провадження. До суду надійшла заява представника позивача АТ «Банк Кредит Дніпро» про підтримання позовних вимог в повному обсязі та клопотання про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав зустрічний позов та просив його задовольнити. В задоволенні первісного позову просив відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 26.09.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 22037000178106, відповідно до умов якого останній надано в розпорядження кредитні кошти в розмірі 63500 грн. строком до 26.10.2022 зі сплатою комісії за обслуговування кредиту та відсотків. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 22037000178106 від 26.09.2019 року банк виконав своєчасно та повністю, надавши [PERSON] в розпорядження грошові кошти за договором. В порушення умов договору [PERSON] зобов`язання належним чином не виконувала. Станом на 08.12.2020 [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 22037000178106 від 26.09.2019 в сумі 82314,01 грн., з яких 50415,14 грн. - залишок строкового кредиту ; 9034,81 грн. - залишок простроченого кредиту; 4,05 грн. - залишок прострочених відсотків ; 22860,00 грн. - залишок прострочених комісій. Крім того, 31.10.2019 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 26204000447462, відповідно до умов якого останній надано в розпорядження кредитні кошти в розмірі 74817,48 грн. строком до 29.10.2021 зі сплатою комісії за обслуговування кредиту та відсотків. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 26204000447462 від 31.10.2019 року банк виконав своєчасно та повністю, надавши [PERSON] в розпорядження грошові кошти за договором. В порушення умов договору [PERSON] зобов`язання належним чином не виконувала. Станом на 08.12.2020 [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 26204000447462 від 31.10.2019 в сумі 104638,87 грн., з яких 62478,77 грн. - залишок строкового кредиту; 2943,64 грн. - залишок нарахованих строкових відсотків; 12338,71 грн. - залишок простроченого кредиту; 26777,75 грн. - залишок прострочених відсотків; 100,00 грн. - залишок прострочених комісій. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На день розгляду справи заборгованість відповідачем за первісним позовом перед АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» у добровільному порядку не сплачена. Пунктом 1.1. Кредитного договору, передбачено, що Банк гадає Клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а Клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених цим договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за даним договором в повному обсязі. Пунктом 1.2. Кредитного договору визначено, що за цим договором банк надає клієнту грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту 63500 грн. Строк кредитування 36 місяців, кінцева дата повернення кредиту 25 вересня 2022 року. Цільове призначення: на споживчі потреби. Також визначено, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 26.09.2019 року по 25.07.2020 року складає 5% від суми кредиту; з 26.07.2020 року по 25.04.2021 року - 4% від суми кредиту; з 26.04.2021 по 26.01.2022 року - 3% від суми кредиту; з 26.01.2022 року по 26.09.2022 року - 1,95 % від суми кредиту. Також визначено розмір та порядок сплати процентної ставки за користування кредитом. [PERSON] вказує, як на підстави визнання кредитного договору недійсним, ненадання їй всієї необхідної інформації щодо умов кредитного договору. Підписаний сторонами Кредитний договір свідчить про те, що сторони погодилися з його умовами в повному обсязі. Крім того, розділі 4 в Кредитного договору, викладено графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної ставки за кредитним договором, в якому чітко визначено суму платежів за додаткові та супутні послуги, серед яких і витрати на розрахунково-касове обслуговування. На підтвердження своєї обізнаності про умови кредитування [PERSON] поставила свій підпис у Кредитному договорі, тим самим підтвердивши отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданого згідно обраних умов кредитування. [PERSON] підтвердила отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі не виконання зобов`язань. Таким чином, безспірним є те, що [PERSON] обізнана про всі умови Кредитного договору та прийняла їх як справедливі та прийнятні для себе, про що, окрім іншого, свідчить те, що Кредитний договір укладено 26 вересня 2019 pоку, а [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою лише 30 березня 2021 року, при цьому, належним чином виконувала умови Кредитного договору, сплачувала усі передбачені платежі, та не зверталась до Банку із заявами або скаргами щодо зміни умов кредитування. Визначена кредитним договором комісія (витрати на розрахунково-касове обслуговування) є складовою загальної вартості кредиту та враховується при обчисленні загальної вартості кредиту для Позичальника. Уклавши Кредитний договір та виконуючи його умови, позивач погодився з умовами Кредитного договору, в тому числі, з розміром кредиту, строком дії, розміром щомісячних платежів та відповідальністю за невиконання його умов тощо. Оскільки позивач погодився з умовами договору та підписав його, тим самим він отримав, як права, так і обов`язки за таким договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів наявності законодавчо визначених підстав визнання недійсною умови Кредитного договору. В силу ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав передбачені ст. 16 ЦК України. Украдений між сторонами кредитний договір є договором споживчого кредиту. Законом, який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні, відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, є Закон України «Про споживче кредитування». Пунктами ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом; загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб; Таким чином, даним договором передбачено що до витрат споживача за кредитним договором відносяться витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи комісії. Згідно зі ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до абзацу 2 ч.12 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування» споживач, який внаслідок ненадання йому визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації уклав договір на менш сприятливих для себе умовах, ніж ті, що передбачені у цій інформації, має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Кредитодавець зобов`язаний привести договір у відповідність з умовами, зазначеними у наданій інформації, протягом 14 днів з дати отримання такого повідомлення. Посилання [PERSON] на несправедливість нарахування комісії не є підставою звільнення його від виконання зобов`язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач уклав Кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення. Плата за розрахунково-касове обслуговування передбачена законодавством України, зокрема ЗУ «Про споживче кредитування», як на момент укладення Кредитного договору, так і продовжує існувати на даний час. Враховуючи положення діючого законодавства України, банкам дозволено самостійно визначати розмір витрат на розрахунково-касове обслуговування. Таким чином, передбачена п. 1.2. Кредитного договору щомісячна комісія є законною. Посилання [PERSON] на те, що банк нарахував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту банком, що на її думку не відповідає вимогам справедливості, жодним чином не свідчить про порушення Банком ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», на яку посилається [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Цивільним кодексом України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, серед яких вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України). 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 ЦК України). [PERSON] не доведено порушення АТ «Банк Кредит Дніпро» будь-якої норми діючого законодавства України, які б стали підставою для визнання пункту кредитного договору недійсним. Окрім того, оскаржуючи неправомірність нарахування комісії за кредитним договором, [PERSON] не просить визнати недійсним пункт 1.2. Кредитного договору, у якому безпосередньо визначено розмір, строки та порядок сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Натомість позивачем за зустрічним позовом заявлено вимогу про визнання недійсним п. 1.1. Кредитного договору в частині, якою передбачено зобов`язання [PERSON] , сплатити комісію за користування кредитом, що передбачено кредитним договором. Отже, розмір, строки та порядок спалити комісії за обслуговування кредитом визначено не в п. 1.1., як те зазначає [PERSON] , а п. 1.2. Кредитного договору. Таким чином, [PERSON] оскаржуючи неправомірність нарахування комісії, фактично не просить визнати недійсним кредитний договір в частинні нарахування таких платежів, а просить визнати недійсним кредитний договір саме в частині його обов`язку щодо здійснення їх сплати. Крім того, враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Проаналізувавши підстави звернення до суду, норми законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, положення оспорюваного позивачем за зустрічним позовом договору, суд доходить висновку, що стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції яка діяла до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування», що набрав чинності 10 червня 2017 року, та на яку посилалася [PERSON] як на підставу задоволення позову, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на момент укладення спірного договору діяла інша правова норма, яка підлягає застосуванню. Тобто вказані посилання [PERSON] є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення правових норм, які регулюють спірні правовідносини. Така правова позиція узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною у Постанові від 26 грудня 2019 року, № 467/555/19. Отже, [PERSON] помилково застосовано до спірних правовідносин ЗУ «Про захист прав споживачів» замість ЗУ «Про споживче кредитування» та як наслідок, обрано неналежний спосіб захисту, нібито порушених прав. Окрім того, в ході розгляду справи, суду не надано жодного належного та допустимого доказу наявності законодавчо визначених підстав для здійснення зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором в рахунок погашення суми тіла кредиту. Також, [PERSON] не вказано суму грошових коштів, яку вона просить зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту, не надано її розрахунку, не зазначено які саме платежі має на увазі позивач, якими пунктами Кредитного договору вони передбачені та за який період. В порушення вимог ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» яка містить визначення розрахункових документів (1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер), Позивач до позовної заяви додав, зокрема документи, які не відповідають вимогам ст. 22 зазначеного Закону та не є розрахунковими документами, що підтверджують здійснення оплати в розумінні діючого законодавства України. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 77-78 ЦПК України суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Зважаючи на те, що факт обману має довести позивач, як підставу визнання кредитного договору недійсним, суд вважає, що позивачем цей факт належним чином доведено не було. За таких обставин, оцінюючи всі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування наявності підстав для визнання п. 1.1. кредитного договору частково недійсним та необхідності перерахунку зроблених позивачем платежів. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до АТ «Банк Кредит Дніпро» є необґрунтованими, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом, а тому задоволенню не підлягають. Оскільки позивач за зустрічним позовом звільнений від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» та судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати по розгляду справи, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, відносяться на рахунок держави. Таким чином , оскільки [PERSON] ухиляється від сплати боргу у добровільному порядку, то суд вважає за необхідне, задовольнити позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за вказаними кредитними договорами у загальному розмірі 186952,88 грн. (борг за кредитним договором № 26204000447462 від 31.10.2019 в сумі 104638,87 грн.) та (борг за кредитним договором № 22037000178106 від 26.09.2019 в сумі 82314,01 грн.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2804,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved