Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з зазначеним позовом, у якому просили визнати за кожним із них право власності на 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: с.Скрипиці, вул.Центральна, 25, Любомльського району Волинської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті їх баби [PERSON], яка померла 15.11.2002 року. В обґрунтування позовних вимог позивачі вказали, що після смерті їх баби відкрилась спадщина, до складу якої входить вищевказане нерухоме майно. За життя [PERSON] уклала заповіт, яким усе приналежне їй майно заповіла позивачам, як онукам. Спадщину останні прийняли шляхом спільного проживання з [PERSON] на час відкриття спадщини, однак оформити спадкові права у встановленому порядку не мають можливості, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю, тому реалізація їх прав можлива лише в судовому порядку. Сторони в підготовче засідання не зявились. Позивач [PERSON], який на підставі довіреності одночасно діє в інтересах позивача [PERSON], подав в канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач - [PERSON] обєднана територіальна громада подала заяву про визнання та підтримання позовної заяви [PERSON] та [PERSON], а також розгляд справи у відсутності представника селищної ради. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, розгляд справи здійснювався у підготовчому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. З копії свідоцтва про смерть серії І-ЕГ №120847, виданого [PERSON] селищною радою Любомльського району Волинської області 16.11.2002 року, встановлено, що [PERSON] померла 15.11.2002 року в селі Скрипиці Любомльського району Волинської області (а.с.6). Копією довідки [PERSON] селищної ради Любомльського району Волинської області від 31.01.2018 року за вих. №275 та копією витягу з погосподарської книги села Скрипиці за 2000-2005 роки, виданого цією ж селищною радою 31.01.2018 року за №276, стверджено, що житловий будинок, 1975 року побудови, з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в селі Скрипиці по вулиці Центральна, 25, Любомльського району Волинської області, по особовому рахунку №149 належав [PERSON] та увійшов до складу її спадщини (а.с.10, 78). Відповідно до ст.524 ЦК України (в редакції 1963 року), чинної на день відкриття спадщини після смерті [PERSON], спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 534 ЦК України (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. З копії заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Любомльського району Волинської області 31.05.2002 року та зареєстрованого в реєстрі за №38, встановлено, що [PERSON] на випадок своєї смерті усе приналежне їй майно заповіла онукам: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Чинність указаного заповіту підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори) від 12.02.2018 року №50882874 (а.с.68). Ступінь родинних звязків між спадкодавцем та позивачами, як бабою та онуками, доводиться копіями свідоцтв про народження останніх серії ІІ-ЕГ № 300544 та №392955, виданих [PERSON] селищною радою 11.07.1983 року та 08.06.1987 року, відповідно, а також копією свідоцтва про народження їх батька [PERSON] серії І-УР №729318, виданого [PERSON] сільською радою Любомльського району Волинської області (а.с.7, 8). Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Копією довідки [PERSON] селищної ради Любомльського району Волинської області від 31.01.2018 року за вих. №275 стверджено, що позивачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] в порядку п.1 ч.1 ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки на день смерті останньої разом з нею проживали та були зареєстровані у спадковому будинку (а.с.10). З дослідженої копії спадкової справи №5/2018 після смерті 15.11.2002 року [PERSON] вбачається, що інші спадкоємці, які б претендували на спадкове майно останньої, в тому числі на обовязкову частку, згідно положень ст.535 ЦК України (в редакції 1963 року), відсутні. Таким чином, позивачі, як спадкоємці за заповітом, спадкують спадкове майно після смерті [PERSON], у тому числі житловий будинок, що в селі Скрипиці по вулиці Центральна, 25, Любомльського району Волинської області, у рівних частках по 1/2 кожен. Статтею 560 ЦК України (в ред.1963 р.) передбачено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. При цьому законом, чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], було визначено, що спадщина є належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, якщо він її прийняв. ЦК України (в редакції 1963 р.) не було встановлено граничного строку, за спливом якого спадкоємцеві не може бути видане свідоцтво про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Любомльського районного нотаріального округу Волинської області [PERSON] від 12.02.2018 року № 45/02-31 позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами №25 по вулиці Центральна в селі Скрипиці Любомльського району Волинської області з підстав відсутності правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю [PERSON] (а.с.11). Така відмова нотаріуса узгоджується з вимогами ст.ст.68, 69 Закону України «Про нотаріат» та підпунктів 4.14, 4.15 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, а тому спадкове право позивачів може бути реалізовано лише в судовому порядку. Комплексним висновком відповідності державним будівельним, санітарним, протипожежним нормам, містобудівній документації, правилам забудови, земельному та природоохоронному законодавству стверджено факт відповідності нерухомого майна: житлового будинку, веранди, літньої кухні, прибудови, сарая, двох гаражів, вбиральні, колодязя, огорожі та хвіртки, які знаходяться в с.Скрипиці по вул.Центральна, 25, Любомльського району Волинської області, та їх придатність до експлуатації, а будинку - для проживання. Рішенням комісії рекомендовано узаконити вказане спадкове нерухоме майно за позивачами: [PERSON] та [PERSON] (а.с.47-51). Також на підставі вказаного висновку та технічного паспорта ТОВ «Бюро оцінки та інвентаризації» від 16.02.2018 року встановлено, що зазначене нерухоме майно побудоване за життя спадкодавця [PERSON] та ознак самочинного будівництва не має (а.с.12-18, 47-51). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 15.05.2018 року за №123964685 встановлено, що за адресою: Волинська область, Любомльський район, с.Скрипиці, вул.Центральна, 25, знаходиться магазин, право власності на який зареєстровано за [PERSON] Разом з цим, як слідує з повідомлення [PERSON] селищної ради Любомльського району Волинської області від 20.05.2018 року, згідно даних погосподарського обліку, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які належали покійній [PERSON], знаходиться за адресою: вул.Центральна, 25, с.Скрипиці, Любомльського району Волинської області, а магазин [PERSON] знаходиться по праву сторону вулиці і йому присвоєно адресу: вул.Центральна, 20, с.Скрипиці Любомльського району. Отже, сумніву у правильності адреси спадкового домоволодіння у суду не виникає. В той же час, суд не вбачає підстав для залучення до участі у справі [PERSON] в якості третьої особи, оскільки предметом спору у даній справі є житловий будинок, а не зареєстроване на останню нежитлове приміщення - магазин. Крім цього, суд не уповноважений здійснювати перевірку правильності присвоєння адресних номерів, як і не наділений правом вносити у них відповідні зміни, тому розглядає справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів, які сумніву у суду не викликають, а факт дублювання адресних номерів суд не вважає обставиною, яка може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову. Частиною 1 статті 82 ЦПК України регламентовано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Зясовані по справі обставини свідчать, що позиція відповідача щодо предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, за позивачами слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в селі Скрипиці по вулиці Центральна, 25, Любомльського району Волинської області, по 1/2 частки за кожним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] У звязку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи, у відповідності до положень ч.1 ст.142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», позивачам з державного бюджету слід повернути по 50 відсотків сплаченого кожним із них при поданні позову судового збору.

Outcome: approved