Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,\~ третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Івано-Франківський міський відділ Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказала, що їй, її сину [PERSON] , чоловікові [PERSON] та його батьку [PERSON] на праві спільної сумісної власності (по 1/4 частки кожному), на підставі свідоцтва про право власності від 22 квітня 2008 року, належить квартира [ADDRESS] , загальна площа якої становить 62,40 м.кв. У вказаній квартирі зареєстровані також і мати чоловіка [PERSON] та сестра чоловіка - [PERSON] . Відповідачка [PERSON] не проживає у вищевказаному житловому приміщенні без поважних причин з листопада 2011 року, а [PERSON] з кінця січня 2008 року, про що видано ОСББ «Китайська стіна 54» довідку про не проживання № 808 від 19.06.2020 року. 17.01.2001 року [PERSON] розірвала шлюб з своїм чоловіком [PERSON] і виїхала на роботу в Тюмень Російської Федерації, де проживає по даний час. [INFO] [PERSON] виповнилось 55 років. Перед досягненням пенсійного віку, у серпні 2011 року вона приїхала з Російської Федерації, щоб приписатись у їх квартирі і таким чином мати можливість оформити в Україні за місяць до настання пенсійного віку звернення до Пенсійного фонду м. Івано-Франківська про призначення їй пенсії за віком. У зв`язку з такими обставинами, усі співвласники квартирі [ADDRESS] погодились її зареєструвати у їх квартирі. Після оформлення пенсії, в листопаді 2011 року [PERSON] знову виїхала в Тюмень Російської Федерації, де вийшла заміж і змінила своє прізвище на прізвище свого нового чоловіка [PERSON] . З листопада 2011 року і по даний час [PERSON] в спірній квартирі не проживає без поважних на те причин. [PERSON] ще у 2002 році виїхала на роботу в Чеську Республіку, де проживає та працює по даний час. 28.09.2002 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , жителем м. Чеськи Крумлов Чеської Республіки, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб № 136 від 28.09.2002 року. 05.10.2007 року [PERSON] намагалась знятись з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] , про що власноручно писала заяву у Відділ громадянства, паспортної та міграційної служби м. Івано-Франківська, яку разом перекладом на українську мову передала їй та членам її сім`ї для скерування даної заяви у вищевказаний відділ. Однак без особистої явки [PERSON] працівниками Відділу громадянства, паспортної та міграційної служби м. Івано-Франківська було відмовлено у знятті її з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. У кінці березня 2008 року [PERSON] приїхала на територію України у зв`язку з тим, що в неї закінчився термін дії закордонного паспорту і їй необхідно було виготовити новий закордонний паспорт на своє нове прізвище [PERSON] . На підставі цього 28.03.2008 року вона знялась з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] як [PERSON] і після виготовлення нового закордонного паспорту [INFO] зареєструвалась у вказаній квартир як [PERSON] . У червні 2008 року [PERSON] виїхала до Чеської Республіки і з того часу по сьогоднішній день до місця своєї реєстрації не поверталась. У Чеській Республіці вона отримала чеське громадянство, там у неї є своє житло, в якому вона проживає разом із власною сім`єю. Факт реєстрації відповідачів за адресою: [ADDRESS] , спричиняє незручності співвласникам даної квартири, зокрема позбавляє позивачку та членів її сім`ї, які фактично проживають у вказаній квартирі, отримувати субсидійні кошти на оплату використаних комунальних послуг та вчиняти інші дії, які потребують згоди зареєстрованих осіб. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просила задовольнити позов. Позивачка не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Треті особи не прибули в судове засідання. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка повідомила про відомі їй обставини щодо даного спору. Заслухавши позивачку та свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] , її сину [PERSON] , чоловікові [PERSON] та батьку чоловіка [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 22 квітня 2008 року, на праві спільної сумісної власності, по 1/4 частки кожному, належить квартира [ADDRESS] , загальна площа якої становить 62,40 м.кв. (а.с. 11, 12). Згідно довідки про склад сім`ї № 807, виданої 19.06.2020 року ОСББ «Китайська стіна 54» та даних, зазначених в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають у квартирі [ADDRESS] , у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ,\~ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 17). У довідці № 808 від 19.06.2020 року, виданій ОСББ «Китайська стіна 54» вказується, що [PERSON] не проживає у вищевказаному житловому приміщенні без поважних причин з листопада 2011 року, а [PERSON] з кінця січня 2008 року (а.с. 18). З копії Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 17.01.2001 року вбачається, що 17.01.2001 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON] (а.с. 24). 28.09.2002 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , жителем м. Чеськи Крумлов Чеської Республіки, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб № 136 від 28.09.2002 року (а.с. 19). Також до матеріалів позовної заяви долучено копію заяви [PERSON] від 22.10.2007 року, з її перекладом на українську мову від 22.10.2007 року, адресованої Відділу громадянства, паспортної та міграційної служби м. Івано-Франківська, у якій остання просила зняти її з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21-22). Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею частини 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положеннями статті 3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно цієї ж статті, місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушеним. Відповідно до ч. 1\~ статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1\~ статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1\~ статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з положеннями статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що їй достовірно відомо, що відповідачі у квартирі [ADDRESS] не проживають тривалий період часу. За таких обставин, суд вважає, що обраний спосіб захисту порушених прав та законних інтересів позивача в частині визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням ґрунтується на законі та є достатнім для відновлення порушеного права позивачки, як власника майна, відтак позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Відповідно до статті 157 Житлового кодексу УРСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до статті 116 Житлового кодексу УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи відсутність підстав, передбачених статтею 116 Житлового кодексу УРСР, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог в частині виселення відповідачів відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Втрата права користування житловим приміщенням тягне за собою наслідки у вигляді скасування реєстраційного запису про реєстрацію фізичної особи за певним місцем проживання. Згідно постанови Кабінету Міністрів України № 207 від 02.03.2016 року, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування жилим приміщенням. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає позовну вимогу про зняття з реєстраційного обліку у квартирі [ADDRESS] відповідачів такою, що підлягає до задоволення. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 41, 129 Конституції України, ст.ст. 3, 7 3акону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, статей 109, 116, 157 Житлового кодексу УРСР, статей 29, 317, 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial