Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» (надалі «Відповідач 1»), ДП «Національні інформаційні системи» (надалі «Відповідач 2»), третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобовязати ПАТ «УкрСиббанк» подати до ДП «Національні інформаційні системи» заяву про реєстрацію відомостей про припинення обтяження; зобовязати ДП «Національні інформаційні системи» внести запис (зареєструвати відомості) про припинення обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а саме: внести відомості про припинення застави транспортного засобу марки FAW CA1051-0001011П, 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER], колір білий, кузов (коляска) №600050752, підставою якого був договір застави транспортного засобу від 11 вересня 2006 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», яка припинена з 30 грудня 2013 року. Представники Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зокрема, як зазначила представник Позивача в судовому засіданні, Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2015 року було визнано припиненою заставу транспортного засобу марки FAW CA1051-0001011П, 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER], колір білий, кузов (коляска) №600050752, підставою якого був договір застави транспортного засобу від 11 вересня 2006 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», з 30 грудня 2013 року. Враховуючи зазначене, ПАТ «УкрСиббанк», на думку представника Позивача, зобовязаний був у відповідності до вимог чинного законодавства звернутися до реєстратора із заявою про припинення обтяження, чого ним зроблено не було. Представник Відповідача 1 ПАТ «УкрСиббанк», в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов. Зокрема, як зазначив представник Відповідача 1, у кредитному зобовязанні [PERSON] з квітня 2015 року змінився кредитор (обтяжувач) у звязку з укладенням договору факторингу від 20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», а тому ПАТ «УкрСиббанк» позбавлений можливості подати заяву про зняття обтяження із заставного майна. Щодо клопотання представника Відповідача 1 щодо залучення до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», суд, враховуючи положення статті 33 ЦПК України, вважає таке клопотання необґрунтованим, оскільки право на предявлення позову та визначення особи відповідача належить Позивачу, а представники Позивача в судовому засіданні проти заміни відповідача на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» чи залучення даної особи в якості співвідповідача заперечували. Відповідач 2 ДП «Національні інформаційні системи», явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, подав клопотання про заміну процесуального статусу ДП «Національні інформаційні системи» з відповідача на третю особу. В той же час Судом вказане клопотання визнано необґрунтованим та відмовлено в його задоволенні на підставі вимог статті 33 ЦПК України, оскільки Позивачем в рамках даної справи ДП «Національні інформаційні системи» визначено відповідачем шляхом предявлення до даної особи відповідної позовної вимоги зобовязального характеру. Письмового відношення ДП «Національні інформаційні системи» по суті позовних вимог до суду не надходило. Третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», явку уповноваженого представника до суду не забезпечила, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судових засідань повідомлялася належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Письмового відношення ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» по суті позовних вимог до суду не надходило. Заслухавши пояснення представників Позивача, представника Відповідача 1, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [PERSON] є власником транспортного засобу марки FAW CA1051-0001011П, 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER], колір білий, кузов (коляска) №600050752. 11 вересня 2006 року між [PERSON] (Заставодавець) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Заставодержатель) було укладено Договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого на забезпечення виконання кредитних зобовязань [PERSON] ним було передано вищевказаний транспортний засіб у заставу Акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк». На підставі вищевказаного договору застави на транспортний засіб марки FAW CA1051-0001011П, 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER], колір білий, кузов (коляска) №600050752 було накладено обтяження шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 3721463 контрольна сума 2Е83ГДБ58А. Як встановлено Судом, у звязку із наявністю спорів щодо виконання договірних зобовязань за відповідним кредитним договором та договором застави між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») існували судові спори. Так, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2015 року у справі №344/16793/14-ц позов [PERSON] задоволено частково; визнано заставу транспортного засобу марки FAW CA1051K, 2006 року випуску, державний реєстраційний номерний знак [NUMBER], колір білий, кузов (коляска) №600050752, 2006 року випуску, підставою якої є договір застави транспортного засобу від 11.09.2006р., укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк», припиненою з 30.12.2013 р.; у задоволенні іншої частини позову відмовлено. Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зокрема, як вставлено апеляційним судом у вищевказаному судовому рішенні, з огляду на ті обставини, що строк договору про надання споживчого кредиту № 11038379000 позивачу [PERSON] закінчився 10 вересня 2010 року, після закінчення цього строку ухвалювалося судом рішення від 30.12.2013 року, яким визначалася остаточна сума заборгованості за кредитним договором, розмір цієї заборгованості стягнутий з позивача та поручителя і сплачений банку 30.12.2013 року. Відповідачами не заперечується факт отримання банком сплачених сум відповідно до рішення суду від 30.12.2013р. Крім того, позивачем виконаний і судовий наказ від 06.03.2008р. про стягнення заборгованості за кредитом. Будь-яких зустрічних вимог у справі відповідачами до позивача не заявлено, не надано також інших доказів про наявність у відповідачів майнових претензій до заставодавця, тому колегія суддів дійшла висновку про те, що зобов'язання по кредитному договору, забезпечене заставою, припинено у зв'язку з його виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кредитором не визнається право заставодавця на припинення зобов'язання за договором застави, то його право підлягає захисту в судовому порядку шляхом ухвалення рішення про визнання застави припиненою з моменту виконання зобов'язання, тобто з 30.12.2013р. Таким чином, Апеляційним судом Івано-Франківської області в рішенні від 28 жовтня 2015 року у справі №344/16793/14-ц констатовано той факт, що зобов'язання [PERSON] по кредитному договору, забезпечене заставою, припинено у зв'язку з його виконанням, проведеним належним чином, з 30 грудня 2013 року. Відповідно до частини 5 статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. У звязку з тим, що, починаючи з 30 грудня 2013 року (з часу припинення застави) обтяжував (ПАТ «УкрСиббанк») не звернувся із відповідною заявою про зняття обтяження з автомобіля Позивача, [PERSON] звернувся до суду з даним цивільним позовом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Протокол ратифіковано Законом N 475/97-ВР від 17.07.97) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє чи обмежує особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об'єднаного Королівства»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. У рішенні ЄСПЛ «АГОСІ проти Обєднаного Королівства» наголошується на необхідності встановлення відношення пропорційності між можливістю застосування, характером заходів з обмеження права власності та метою, що має бути досягнута в результаті такого застосування. Згідно з частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України (надалі «ЦК України») правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Зокрема, право розпорядження це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо (наприклад, продати, подарувати, передати за заповітом майно). Відповідно до частин 1,2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина 7 статті 319 ЦК України). Статтею 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності. Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (стаття 386 ЦК України). Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено Судом, у спірних правовідносинах Відповідачем 1 порушено права [PERSON], як власника спірного автомобіля, оскільки з часу припинення застави даного автомобіля (з 30 грудня 2013 року) не подано заяву до відповідного держателя реєстру про зняття обтяження з даного автомобіля. Суд критично сприймає посилання представника Відповідача на той факт, що рішення суду, яким припинено заставу автомобіля, набрало законної сили лише 28 жовтня 2015 року, а станом на даний час ПАТ «УкрСиббанк» вже не був обтяжувачем спірного автомобіля, оскільки в рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 жовтня 2015 року у справі №344/16793/14-ц суд апеляційної інстанції чітко та однозначно зазначив про те, що зобов'язання [PERSON] по кредитному договору, забезпечене заставою, припинено у зв'язку з його виконанням, проведеним належним чином 30 грудня 2013 року. Тобто, саме з даного часу (30 грудня 2013 року) ПАТ «УкрСиббанк» повинен був здійснити дії щодо зняття обтяження зі спірного автомобіля, а незгода банку з фактом припинення зобовязання (в т.ч. припинення застави), враховуючи також і те, що таку незгоду в подальшому не було визнано обґрунтованою в судовому порядку, не може вважатися належною підставою для не зняття обтяження із даного застосовного майна. Суд не приймає до уваги твердження представника Відповідача про те, що 20 квітня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу від 20 квітня 2015 року, у звязку з чим ПАТ «УкрСиббанк» позбавлений можливості подати заяву про зняття обтяження із заставного майна, оскільки та обставина, що такі дії повинні були бути вчинені банком ще з 30 грудня 2013 року доведена в судовому порядку, а тому укладення в подальшому будь-яких договорів між банком та третіми особами є особистими правовідносинами між цими особами і на обсяг прав [PERSON] не впливають, як і не можуть бути підставою для порушення його прав, як власника спірного автомобіля. За таких обставин, враховуючи все вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про зобовязання ПАТ «УкрСиббанк» подати до ДП «Національні інформаційні системи» заяву про реєстрацію відомостей про припинення обтяження транспортного засобу марки FAW CA1051-0001011П, 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER], колір білий, кузов (коляска) №600050752, підставою якого був договір застави транспортного засобу від 11 вересня 2006 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», яка припинена з 30 грудня 2013 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому, з метою повного відновлення прав Позивача, як власника автомобіля, Суд знаходить підстави для зобовязання ДП «Національні інформаційні системи» на підставі вищезазначеної заяви внести запис (зареєструвати відомості) про припинення обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а саме: внести відомості про припинення застави транспортного засобу марки FAW CA1051-0001011П, 2006 р.в., д.н.з. [NUMBER], колір білий, кузов (коляска) №600050752, підставою якого був договір застави транспортного засобу від 11 вересня 2006 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк», яка припинена з 30 грудня 2013 року. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що у спірних правовідносинах права Позивача порушено ПАТ «УкрСиббанк», відтак, стягненню саме з Відповідача 1 на користь Позивача підлягає сума судового збору в розмірі 551,20 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. (факт понесення яких підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом квитанції №0289817 від 03 червня 2016 року (а.с. 44). На підставі наведеного, відповідно до відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 316, 319, 382 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 61 ЦПК України,

Outcome: approved