Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання в наступному розмірі: з [PERSON] на користь [PERSON] - 10% зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі позову і довічно, на користь [PERSON] - 15% зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі позову і довічно; з [PERSON] на користь [PERSON] - 10% зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі позову і довічно, на користь [PERSON] - 15% зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі позову і довічно. В обґрунтування позову зазначають, що вони є пенсіонерами, проживали в приватному будинку та утримували невелике господарство. В 2016 році будинок потрапив під планове розширення кар'єру ПАТ «ІнГЗК». На отримані від ПАТ «ІнГЗК» кошти позивачі не змогли купити приватного будинку, через що проживають в багатоквартирному будинку не маючи можливості отримувати додаткового прибутку з огороду. Після переїзду здоров'я позивача [PERSON] погіршилось, він потребує лікування та постійного догляду. Розміру отримуваної позивачами пенсії не вистачає для проживання. Молодша донька допомагає в соціальних питаннях, купує ліки та продукти. Відповідачі фінансову допомогу батькам не здійснюють та не спілкуються з ними. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачі позовні вимоги не визнали. Надали письмові заперечення, в яких зазначили, що завжди допомагали батькам морально та матеріально. В 2016 році у зв'язку з розширенням кар'єру ПАТ «ІнГЗК» домоволодіння, що належало їх сім'ї, а саме позивачам, відповідачам та молодшій сестрі в розмірі 1/5 частини кожному, було продано ПАТ «ІнГЗК» за 1 900 000 грн., які було перераховано на карткові рахунки їх батьків - позивачів. Кошти від продажу своїх часток домоволодіння (по 380 000 грн.) відповідачі не отримали. Вважають позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] - (донька позивачів) пояснила, що батьки перебували в скрутному матеріальному становищі, будинок потребував ремонту. Вона допомагала своїм батькам. Старша сестра приїжджала до батьків збирати врожай, середня сестра приїжджала без бажання, допомагати не хотіла. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сестрою позивача [PERSON] Зазначила, що відповідачі здійснювали моральну та матеріальну допомогу своїм батькам та молодшій сестрі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є чоловіком відповідача [PERSON] Він разом з дружиною та дітьми постійно допомагали позивачам, їздили на рибалку, до лікарні, робили все що просили, робили подарунки, допомагали в лікуванні. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивачів. [PERSON] допомагала своїм сестрам. Дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, заслухавши свідків, сторони, суд приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Зазначене зобов'язання, що належить до аліментних зобов'язань, - це правовідношення, підставою виникнення якого є сукупність таких юридичних фактів: родинний зв'язок батьків і дітей або усиновлення; непрацездатність батьків; потреба батьків у матеріальній допомозі. Згідно зі ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.21 Постанови від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Згідно зі ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідачів по справі [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], свідоцтва про одруження серії [NUMBER], та [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 14-16). Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідачів аліментів, позивачі посилаються на ту обставину, що вони є непрацездатними, розмір пенсії, яку отримує [PERSON], а саме 1785 грн., та [PERSON], а саме 1430 грн., не забезпечує їм належний рівень життя, оскільки вони несуть великі витрати на лікування позивача, оплату житлово-комунальних послуг. З медичних документів, що містяться у матеріалах справи вбачається, що [PERSON] в лютому 2017 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом постінфарктний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба, цукровий діабет, виразкова хвороба в фазі неповної ремісії. Стаціонарне лікування проходив в період з 09.02.2017 року по 20.02.2017 року. Відповідно до інформаційних довідок про суми, нараховані до сплати комунальними та іншими службами міста за адресою [ADDRESS], було нараховано станом на 01.01.2017 року - 2814,72 грн., 01.02.2017 року - 2170,81 грн., 01.03.2017 року - 2185,97 грн., 01.04.2017 року - 1873,55 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння від 22.09.2016 року [PERSON] сплачено 380000 грн., [PERSON] сплачено 380000 грн. (а.с. 35-40) 03.12.2016 року [PERSON] було придбано квартиру, загальною площею 50,8 кв.м. за ціною 49900 грн., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 71-73). Щодо критеріїв визначення непрацездатності позивачів та їх потреби у матеріальній допомозі, суд вважає за можливе з урахуванням закріпленого у ч. 1 ст. 10 СК України положення про можливість застосування аналогії закону до сімейних відносин, не врегульованих цим Кодексом, при вирішенні даного спору, виходити з критеріїв, закріплених у ч. ч. 3,4 ст. 75 СК України. Так, непрацездатними вважаються особи, які досягли пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідами 1,2 чи 3 групи. Позивачі є пенсіонерами та отримують пенсію за віком, тобто, згідно приписів закону вони вважаються непрацездатними (а.с. 7, 10). Застосовуючи критерії ч. 4 ст. 75 СК України, батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено у 2017 році прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність в розрахунку на місяць у розмірі: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні. Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Виходячи з наведеного, пенсія [PERSON] у середньомісячному розмірі 1430 грн. та [PERSON] у середньомісячному розмірі 1785 грн., яку отримують позивачі, повинна повністю покривати видатки на продукти харчування, непродовольчі товари та набори послуг, що є необхідними для забезпечення нормального функціонування організму людини, і збереження здоров'я, задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України. Статтею 201 СК України визначені обов'язкові умови та підстави покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні діти зобов'язані утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачами не надано суду доказів, враховуючи їх матеріальний стан а також розмір пенсії, яку вони отримують, що свідчили б про потребу у матеріальній допомозі, що відповідно до вимог ст. 202 СК України покладало б на відповідачів обов'язок утримувати матір та батька та давало суду підстави для задоволення позовним вимог. Враховуючи матеріальний та сімейний стан сторін, судом не встановлено підстав для стягнення з відповідачів на користь позивачів аліментів, а відтак в задоволенні даного позову слід відмовити. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed