Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд: визнати недійсним та скасувати рішення Недригайлівської селищної ради народних депутатів № 112 від 30 грудня 1993 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі йому у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства; визнати недійсним та скасувати рішення Недригайлівської селищної ради від 13 листопада 2003 року «Про затвердження змін у площах земельних ділянок по складанню державних актів на право власності на землю» в частині затвердження змін у площі земельної ділянки переданої йому для ведення особистого підсобного господарства; визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,1336 га, серії ЯЕ № 413776, виданий йому 21 грудня 2012 року на підставі рішення Недригайлівської селищної ради від 13 листопада 2003 року; зобов`язати Недригайлівську селищну раду скасувати запис № 592350001002765 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю; зобов`язати Недригайлівський відділ Держгеокадастру внести зміни в Державний земельний кадастр про вилучення земельної ділянки, розміром 0,1336 га для ведення особистого селянського господарства з його приватної власності та перевести її до земель Недригайлівської селищної ради. Вказаний позов обґрунтований тим, що в оспорюваних рішеннях селищної ради від 30.12.1993 та від 13.11.2003, йому виділялась земельна ділянка та уточнювалась, відповідно, її площа «для ведення особистого підсобного господарства», в той час, як Державний акт виданий із зазначенням «для ведення особистого селянського господарства», що, на думку позивача, унеможливлює йому визначитись якою саме земельною ділянкою він володіє і що впливає на розмір соціальних допомог. Також позов обґрунтовано тим, що володіння ним земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства розміром 0,1336 га перешкоджає йому отримати (приватизувати) таку ж земельну ділянку, площею до двох гектарів, що на думку позивача, є порушенням його прав. Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позові, просили їх задовольнити, крім того, зазначили про наявність в оспорюваних рішеннях Недригайлівської селищної ради помилок, зокрема, щодо по батькові позивача у списку, доданому до рішення Недригайлівської селищної ради від 13 листопада 2003 року, а також розходжень у номері сесії 24 скликання, вказаному у рішенні Недригайлівської селищної ради від 13.11.2003 та у Державному акті серії ЯЕ № 413776, виданому на підставі даного рішення. Представник Недригайлівської селищної ради у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, зазначивши, що права позивача ніяким чином не були порушені при прийнятті рішень про передачу йому у приватну власність земельної ділянки, а допущені технічні помилки, про які зазначає позивач, є такими, що можуть бути виправлені у позасудовому порядку шляхом внесення відповідних виправлень до рішень Недригайлівської селищної ради і ніяким чином не створюють позивачу перешкод у реалізації його права власності на земельну ділянку. Також представник Недригайлівської селищної ради подав заяву за № 1683 від 22.11.2017 про застосування строків позовної давності, в якій просив застосувати позовну давність до позовних вимог та відмовити у позові повністю. Представник Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій просить здійснювати розгляд справи за відсутності його представника, оскільки Головне управління Держгеокадастру у Сумській області є розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 ст. 122 Земельного Кодексу України, а тому, враховуючи, що предметом позову є спір щодо земельної ділянки приватної власності, виділеної Недригайлівською селищною радою, яка є сформованою, то у даному випадку Головне управління Держгеокадастру у Сумській області немає відношення щодо вирішення питань по землі такої форми власності, тому вважає себе неналежним відповідачем. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, у судове засідання не прибули, кожен окремо подали заяви, в яких позовні вимоги визнають та просять здійснювати розгляд справи без їх участі. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши подані докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що Рішенням Недригайлівської селищної Ради народних депутатів від 30 грудня 1993 року за № 112, було передано у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель (присадибна ділянка), ведення особистого підсобного господарства громадянам згідно списку, в якому під номером 287 вказаний [PERSON], розмір земельної ділянки 0,41 (а. с. 9-10), що також підтверджується архівною довідкою № 186 від 01.09.2017 (а. с. 16). Рішенням Недригайлівської селищної ради 12 сесії 24 скликання від 13 листопада 2003 року, після розгляду технічної документації по складанню державних актів на право власності на землю, в ході розробки якої проведено погодження і закріплення меж землеволодінь громадянам та уточнення площ земельних ділянок, переданих у приватну власність громадянам, було затверджено зміни в площах земельних ділянок, виявлені при проведенні робіт по складанню державних актів на право власності на землю згідно з додатком 1, в якому під номером 54 вказаний [PERSON] (вул. Заболотівка, 22, рішення № 112 від 30.12.1993, площа - 0,21, загальна - 0,19, в тому числі ІЖБ - 0,05, ОСП 0,14) (а. с. 12-13), що також підтверджується архівною довідкою № 187 від 01.09.2017 (а. с. 17-18). На підставі Рішення Недригайлівської селищної ради від 13 листопада 2003 року [PERSON] 21 грудня 2012 року було видано Державний акт серії ЯЕ № 413776 на земельну ділянку площею 0,1336 га, розташованої за адресою: вул. Заболотівка, 22 в смт. Недригайлів Недригайлівського району Сумської області, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 592350001002765 (а. с. 15). Статтею 6 Земельного Кодексу України від 18.12.1990, який втратив чинність 01.01.2002 і який був чинним на час прийняття Рішення Недригайлівською селищною Радою народних депутатів 30.12.1993, громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Статтею 17 Земельного Кодексу України від 18.12.1990, який втратив чинність 01.01.2002 і який був чинним на час прийняття Рішення Недригайлівською селищною Радою народних депутатів 30.12.1993, було передбачено порядок передачі земельних ділянок Радами народних депутатів у колективну та приватну власність, зокрема, громадянам, на підставі їх заяви із зазначенням бажаного розміру і місця розташування ділянки, мети її використання і складу сім'ї (ч. 3 ст. 17). Передача у власність земельної ділянки, провадилась сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для, зокрема, ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу (ч. 5 ст. 17). Згідно ст. 56 цього ж Земельного Кодексу України від 18.12.1990, який втратив чинність 01.01.2002, для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавались безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надавались безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара. Збільшення розмірів земельних ділянок до 2 гектарів може провадитись за погодженням з обласною Радою народних депутатів. Відповідно до ст. 67 цього ж Земельного Кодексу України від 18.12.1990, який втратив чинність 01.01.2002, громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок», який був чинний на час прийняття Рішення Недригайлівською селищною Радою народних депутатів 30.12.1993 і який втратив чинність згідно із Законом України від 14.09.2006 № 139-V «Про визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України», було передбачено, що передача громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок для цілей, вказаних у статті 1 цього Декрету (для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва), провадиться один раз, про що обов'язково робиться місцевими Радами народних депутатів відмітка у паспорті або документі, який його замінює (п. п. 1, 2). Аналогічні положення були затверджені Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.02.1993 №10 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.02.1993 за № 7 (п.1). Тобто, діючим станом на 1993 рік земельним законодавством, коли приймалось Рішення Недригайлівською селищною Радою народних депутатів щодо передачі у власність позивача земельної ділянки, було передбачено передачу її саме для ведення особистого підсобного господарства. Вказане Рішення було прийняте із дотриманням норм діючого на той час законодавства і ніяким чином не порушує прав позивача, підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні. В подальшому, у земельному законодавстві відбулись зміни, так 25.10.2001 прийнято новий Земельний Кодекс України, який є чинним на час розгляду справи. Нормами Земельного Кодексу України від 25.10.2001 вже не було передбачено такого поняття як «особисте підсобне господарство», натомість, (в редакції, чинній на час прийняття Рішення Недригайлівською селищною радою від 13.11.2003) введено таке поняття як «особисте селянське господарство», зокрема, у статтях 22, 33 Земельного Кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства (п. а ч. 3 ст. 22), громадяни України можуть мати на праві власності земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства (ч. 1 ст. 33). Пунктом «б» ч. 1 ст. 121 Земельнго Коедксу України (в редакції чинній на час прийняття Рішення від 13.11.2003) громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Статтею 12 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час прийняття Рішення від 13.11.2003), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст віднесено, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; д) організація землеустрою; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання земельного та екологічного законодавства; й) вирішення земельних спорів. Відповідно до положень пункту 34 статті 26 та підпункту 1) пункту «а» частини першої статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» (в редакції чинній на час прийняття Рішення від 13.11.2003) до власних (самоврядних) повноважень селищних рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища відноситься підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад та згідно із положеннями цього Закону є їх правом, а не обов'язком. Положеннями статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Таким чином, Рішення Недригайлівської селищної ради від 13.11.2003 прийняте із дотриманням норм діючого на той час законодавства і ніяким чином не порушує прав позивача, підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні, тому і у визнанні виданого на його підставі Державного акту недійсним та його скасування, а також у зобов`язанні Недригайлівської селищної ради скасувати запис в Книзі записів реєстрації державних актів та у зобов`язанні внесення змін до Державного земельного кадастру про вилучення земельної ділянки з приватної власності позивача та переведення її до земель Недригайлівської селищної ради, підстав немає. Частиною першою статті 153 Земельного кодексу України передбачено. що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частини першої статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною першою статті 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Суд, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, у судовому засіданні позивачем повинно бути доведено порушення його прав, а у випадках, передбачених ст. 393 ЦК України, його прав, як власника. У даному ж випадку з боку позивача та його представника, не доведено, що оспорюваними Рішеннями Недригайлівської селищної ради та Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку, порушені права [PERSON] Зміни у земельному законодавстві щодо зміни понять «особисте підсобне господарство» на «особисте селянське господарство» ніяким чином не порушують прав позивача та не перешкоджають йому реалізовувати його право власності на приватизовану земельну ділянку. Фактично ж позивач хоче повторно реалізувати своє право на безоплатну приватизацію вже іншої земельної ділянки, хоча позивач не обмежений у праві приватизувати земельну ділянку до двох гектарів, оскільки його право на приватизацію було реалізовано не в повній мірі. Допущені технічні помилки, про які зазначає позивач, є такими, що можуть бути виправлені у позасудовому порядку шляхом внесення відповідних виправлень до рішень Недригайлівської селищної ради, носять формальний характер і ніяким чином не створюють позивачу перешкод у реалізації його права власності на земельну ділянку. Не доведеність у судовому засіданні наявності порушених прав є підставою для відмови у задоволенні заявленого позову. Статтями 76, 77, 80 ЦПК України передбачені положення щодо належності та достатності доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З боку позивача та його представника не надано переконливих доказів та не доведено, що оспорювані ними рішення Недригайлівської селищної ради та виданий на їх підставі Державний акт на право приватної власності позивача на землю, порушують права позивача. Судом не встановлено порушень Конституції та Законів України з боку Недригайлівської селищної ради при прийнятті оскаржуваних рішень, а тому у суда відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, представником Недригайлівської селищної ради була подана заява по застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що представником Недригайлівської селищної ради подано заяву про застосування строків позовної давності, а позивачу було відомо про прийняті оспорювані Рішення селищної ради та він міг довідатись про їх прийняття, оскільки процес приватизації земельної ділянки розпочинався саме із подання заяви громадянина, тобто, у даному випадку, позивача, а також, враховуючи, що Державний акт на землю у грудні 2012 року видавався йому особисто, то суд вважає що строк позовної давності, протягом якого позивач міг звернутись до суду у даному випадку сплив, а тому суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності, сплив якого є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а у задоволенні його позовних вимог відмовлено повністю, то судовий збір стягненню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed