Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, принципова відмінність поглядів на спільне життя в побутових питаннях, звичках, внаслідок чого погіршились взаємовідносини, з 2014 року сімейно-шлюбні відносини між ними припинено, спільного господарства не ведуть, тому просить розірвати шлюб. Представник позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволені позову та розірванні шлюбу, підтвердивши обставини, що викладені в позовній заяві, зазначивши при цьому, що збереження сім»ї є неможливим, між сторонами припинені сімейно - шлюбні стосунки з 2014 р. позивач [PERSON] з відповідачем проживає окремо, сама займається вихованням сина та подальше збереження сім»ї є недоцільним та таким що суперечить інтересам позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, але не заперечував того факту, що він з позивачем не проживає останніх два роки та не підтримує з останньою сімейно - шлюбні стосунки, зазначаючи при цьому, що позивач ставиться до нього з неповагою, але на його думку позивач вводить в оману суд, зазначаючи при цьому що у позивача це перший шлюб , а також те, що він не займається вихованням їх спільної неповнолітньої дитини. Вважає, що позивачу необхідно обдумати свої дії по розлученню та змінити своє ставлення на краще по відношенню до нього ( відповідача). Суд заслухавши учасників судового процесу встановив наступне, що згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, з 28 грудня 1998 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, в шлюбі народили сина [PERSON] [INFO], сімейне життя позивача та відповідача не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, з 2014 року сімейно-шлюбні відносини подружжям не підтримують, спільного господарства не ведуть, заперечують проти надання строку на примирення, проживають окремо, за склавшихся обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. П.10 постанови ПВСУ від 21.12.2007 р N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його дійсним та поділ спільного майна подружжя» Проголошена Конституцією України охорона «сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження сім»ї суперечить її інтересам тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а обставини якими відповідач заперечує щодо задоволення позову носять формальний характер та не є підставою для відмови в задоволені позову. Враховуючи наведене та

Outcome: approved