Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 18 червня 2013 року звернулися до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та ПАТ «Дніпрогаз» про зобов'язання вчинити певні дії. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2013 року позов було залишено без руху, а позивачам запропоновано протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки. Позивачами 15 липня 2013 року до суду була надана заява на виконання ухвали суду від 25 червня 2013 року, яка ними не була виконана в повному обсязі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2013 року позов повторно було залишено без руху, а позивачам запропоновано протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки, які ними було усунуто 20 вересня 2013 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 2 грудня 2013 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено [PERSON] та [PERSON] Позивачі у своєму позові, а у ході судового засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], посилалися на те, що сторони є співвласниками домоволодіння [ADDRESS]. За позивачами рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2010 року було визнано право власності в порядку спадкування по 155/1200 частин зазначеного домоволодіння за кожним, 11 лютого 2012 року право власності у встановленому порядку було зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради. Домоволодіння [ADDRESS] складається з житлового будинку А-1, площею 145,5 м2, житлового будинку В-1, площею 76,1 м2, літньої кухні Б, площею 16,4 м2, сараю Б-1, площею 15,1 м2, гаражу Г, площею 27,4 м2, сараю Ж, площею 4 м2, сараю Л, площею 9,1 м2, вбиральні Д, вбиральні Е, водоколонки № 12, огорожі № 1-15 (239,4), вимощення І, П, Ш, ІV, V (91,4), сараю К, площею 4,3 м2, душу 3. Співвласниками домоволодіння також є [PERSON] та [PERSON], однак вони своєю частиною домоволодіння користуються окремо від сторін. Будинком В-1 користувалися батьки позивачів, який було обладнано газопостачанням та оформлено у ПАТ «Дніпрогаз», особистий рахунок [NUMBER] було відкрито на ім'я [PERSON] Земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, знаходиться у загальному користуванні усіх його співвласників. Відповідач, право власності якої на частину домоволодіння після смерті її матері у встановленому законом порядку ще не зареєстровано, зробила прибудову під літерою а4-1 до будинку А-1 без згоди позивачів і третіх осіб та належного дозволу, з порушенням будівельних норм і правил, що є самовільним будівництвом. Зазначена прибудова знаходиться на відстані від будинку літ. В-1 на відстані від 1-1,5 метра. Також [PERSON] самовільно було зруйновано газову магістраль, яка надходила до будинку літ. В-1. Зазначені дії відповідача перешкоджають позивачам у праві користування власністю та унеможливлюють відновлення газопостачання у їх частині домоволодіння. Позивачі у своїй позовній заяві, а у ході судового засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON], просили суд зобов'язати [PERSON] особисто або за її рахунок знести прибудову літ. а4-1 до будинку літ. А-1 у домоволодінні [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач та її представник у ході судового засідання позовні вимоги не визнавали та просили суд у їх задоволенні позивачам відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що за [PERSON] рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська визнано право власності в порядку спадкування на 193/600 частин домоволодіння [ADDRESS]. Спірну прибудову літ. а4-1 до частини будинку літ. А-1за адресою: [ADDRESS], було здійснено матір'ю відповідача [PERSON], яка померла [INFO]. Прибудова здійснювалася без відповідних дозволів, як самовільне будівництво та у 2007 році будівництво було завершено. Відстань між прибудовою та будинком літ. В-1 становить 2 метри. У 1998 році газопостачання до частини домоволодіння позивачів було відключено через несплату, на цій підставі недіючий газопровід було відрізано. Також, земельна ділянка, на якій розташовано спірне домоволодіння, рішенням виконкому Ленінської районної ради від 6 жовтня 1953 року було відведено [PERSON] та [PERSON], площею 600 м2 для індивідуального будівництва. Ніхто з теперішніх власників домоволодіння право користування на земельну ділянку у встановленому порядку на себе не оформлював. За таких підстав у позивачів відсутні підстави та докази порушення відповідачем їх прав. Представник третьої особи ПАТ «Дніпрогаз» у судовому засіданні просила суд ухвалити рішення на підставі чинного законодавства України, зазначала, що відповідачу було надано припис про усунення недоліків в газовій мережі. Представник третьої особи ДМР у судовому засіданні просила суд ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства України, посилаючись на те, що спірна прибудова збудована самовільно, в експлуатацію відповідно до встановленого законодавством України порядку введена не була. Представник третьої особи інспекції ДАБК у Дніпропетровській області проти задоволення позовних вимог не заперечував, посилаючись на те, що до інспекції будь-яких заяв з приводу надання дозволу на будівництво спірної прибудови та її узаконення не надходило, прибудова побудована самовільно, а тому підлягає знесенню. Третя особа [PERSON] у ході судового засідання позовні вимоги підтримувала, зазначала, що будівництво прибудови ні з ким зі співвласників не погоджувалося, під час її будівництва відповідачем в будинку літ. А-1 було частково зруйновано покрівлю, яку вони відновили за власний рахунок без участі відповідача. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що земельна ділянка, площею 600 м2, на якій розташовано домоволодіння [ADDRESS], рішенням виконкому Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 6 жовтня 1953 року була відведена під індивідуальне будівництво [PERSON] та [PERSON] (а.с. 97). Згодом ніхто зі спадкоємців право користування чи право власності на цю земельну ділянку на своє ім'я не оформлював. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 9 грудня 2010 року за [PERSON] та [PERSON] було визнано право власності по 155/1200 частин домоволодіння [ADDRESS] за кожним (а.с. 9-10). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 листопада 2011 року рішення від 9 грудня 2010 року було роз'яснено та встановлено, що домоволодіння [ADDRESS], по 155/1200 частин якого визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] за кожним у порядку спадкування за законом, у цілому складається: 2 - житлових будинків - А-1, площею 145,5 м2, та В-1, площею 76,1 м2, літньої кухні - Б, площею 16,4 м2, сараю Б-1, площею 15,1 м2, гаражу Г, площею 27,4 м2, сараю Ж, площею 4 м2, сараю Л, площею 9,1 м2, вбиральні Д, вбиральні Е, водо колонки № 12, огорожі № 1-15 (239,4), вимощення 1, П, Ш, 1У, У (91,4), сараю К, площею 4,3 м2, душу - 3 (а.с. 11). 11 лютого 2012 року право власності у встановленому порядку було зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської облради (а.с. 12). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 жовтня 2013 року за [PERSON] визнано право власності на 103/600 (206/1200) частини домоволодіння [ADDRESS], яке складається з двох житлових будинків А-1, загальною площею 145,5 м2, та В-1, загальною площею 76,1 м2, літньої кухні - Б, сараю - Б1, гаражу - Г, сараю - Ж, сараю - Л, вбиральні - Д, вбиральні - Е, водоколонки № 12, огорожі № 1-15, вимощення - І, ІІ, ІІІ, ІV, І, сараю К, душу З, в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 112-113). Прибудова до будинку літ. А-1 у домоволодінні здійснювалась [PERSON] та [PERSON], що вбачається з ухвали судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 8 вересня 2008 року, якою було зобов'язано [PERSON] та [PERSON] не проводити будівельні роботи з добудови прибудов до будинку та руйнування надземного газопроводу у домоволодінні [ADDRESS] (а.с. 17). З технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS], виготовленого станом на 30 листопада 2012 року, вбачається, що прибудова літ. а4-1, що є прибудовою до житлового будинку літ. А-1, є самочинним будівництвом та підлягає введенню в експлуатацію (а.с. 13-16). Біля будинку літ. А-1 по території домоволодіння проходив надземний газопровід, який забезпечував газопостачання в будинку літ. В-1 і який самовільно був забудований під час будівництва прибудови літ. а4-1. У зв'язку з цим приписами від 10 лютого 2008 року, 13 вересня 2008 року, 5 березня 2009 року, 15 вересня 2009 року, 13 лютого 2010 року, 16 серпня 2010 року, 7 жовтня 2011 року, 15 лютого 2012 року, 6 червня 2012 року, 12 листопада 2012 року, 16 квітня 2013 року, 9 вересня 2013 року, адресованими [PERSON], її було зобов'язано протягом десяти днів усунути технічні порушення (а.с. 126-137), які усунуто так і не було. Зазначені обставини також були встановлені актом, складеним комісією ПАТ «Дніпрогаз» (а.с. 21). Газопостачання по зазначеній трубі здійснювалося на підставі відкритого на ім'я [PERSON] особового рахунку [NUMBER], який був батьком позивача [PERSON] Згідно з довідкою ПАТ «Дніпрогаз» газопостачання за особовим рахунком [NUMBER], оформленим на [PERSON], було відключено 22 вересня 1998 року (а.с. 91). Крім того, з акту ПАТ «Дніпрогаз» від 19 грудня 2013 року вбачається, що на [ADDRESS] було обрізано недіючий газопровід (а.с. 140). Тобто на теперішній час газопровід, на руйнування якого під час здійснення самовільного будівництва посилалися позивачі, обрізано як недіючий, а газопостачання по цій магістралі було відключено ПАТ «Дніпрогаз» ще у 1998 році (а.с. 91). Також в обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що спірна прибудова від будинку літ. В-1 знаходиться на відстані 1 м. Разом з тим, у ході судового засідання представником позивача було надано пояснення щодо відстані в 1,5 м, а відповідач стверджувала, що відстань становить 2 м. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підставі ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ч 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, на теперішній час недіючий газопровід, руйнування якого внаслідок будівництва прибудови було однією з підстав позову, ПАТ «Дніпрогаз» відрізано як недіючий (а.с. 140), а достовірні відомості щодо відстані між будинком літ. В-1 і прибудовою літ. а4-1 в матеріалах справи відсутні, особами, які беруть участь у справі, у ході судового розгляду справи була зазначена різна відстань (від 1 до 2 м), клопотання про признання експертизи з метою визначення цієї відстані експертним шляхом ніким з осіб, які беруть участь у справі, не заявлялося. Відповідно до абз. 1 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Позивачами даний позов було заявлено з підстав, передбачених ч. 4 ст. 376 та ч. 2 ст. 386 ЦК України. Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 5 постанови Пленуму відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Позивачі не мають відношення до органів державної влади і місцевого самоврядування, які мають повноваження звертатися до суду відповідно до вимог ст. 376 ЦК України, тому позов повинен подаватися фізичними особами з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України. З урахуванням зазначених обставин, у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачам було відмовлено, судовий збір, який ними було сплачено при звернення з позовом до суду, підлягає віднесенню за їх рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed