Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом в якому просять визнати [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS], з дня їх вибуття - з 25.09.2013 року, що є підставою для зняття відповідачки та її дітей з реєстраційного обліку за місцем їх реєстрації з тих підстав, що вони не проживають у вказаній квартирі без поважних причин. Позивачі змушені оплачувати житлово-комунальні послуги, оскільки відповідач, проживаючи з дітьми у квартирі, ніяких платежів за комунальні послуги не сплачувала. [PERSON] є колишньою дружиною [PERSON], а малолітня [PERSON] не є його дочкою. Позивач [PERSON] та представник позивача в судове засідання з'явилися, позов та його обґрунтування підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в судове засідання з'явилася, позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити. Представник органу опіки та піклування в судове засідання з'явився, проти задоволення позову в частині визнання такою, що втратила право користування спірною квартирою, неповнолітньої [PERSON] заперечувала. В іншій частині віднесла рішення на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка [PERSON], оглянувши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Позивачам на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 14, 15). [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON], запис про батька [PERSON] виключено з свідоцтва про народження за рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 12.10.2010 року (а.с. 8, 9). Рішенням Вільногірськго міського суду Дніпропетровської області від 30.07.2012 року [PERSON] зобов'язано не чинити перешкоди [PERSON] та [PERSON] в вільному доступі на територію [ADDRESS] і надати позивачам ключі. Рішення набрало законної сили 27.08.20012 року, на теперішній час не змінено та не скасовано (а.с. 10-13). Згідно акту народного депутата від 01.04.2014 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] більше півроку не проживають (а.с. 18). Згідно акту державного виконавця від 25.10.2013 року, доступ до квартири надано [PERSON], останньою змінено замок. Квартира [ADDRESS] звільнена (а.с. 19). У вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], згідно довідки про склад сім'ї № 227 від 19.08.2018 року (а.с. 20). Комунальні послуги по квартирі [ADDRESS] сплачувала її співвласник [PERSON], що підтверджується оригіналами квитанцій (а.с. 21-24). Позивач [PERSON] є особою похилого віку і потребує постійного лікування, що підтверджується медичною довідкою, може пересуватися на невеликі відстані (а.с. 68). Те, що речі зі спірного житла вивозили, як позивач [PERSON], так і відповідач [PERSON] у вересні 2013 року підтверджуються копіями заяв позивача і сторонами фактично не заперечується (а.с. 69-72). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона, її мати та сестра виїхали з квартири [ADDRESS] у вересні 2013 року, оскільки [PERSON] вигнала їх усіх трьох з квартири. Вони хотіли там мешкати, але були змушені виїхати через конфлікт. Вони вивезли речі, а саме, одяг, три шафи, ліжко, диван, два крісла, дві тумби, стіл кухонний, холодильник, килими, а потім ще речі привезла їм [PERSON] через кілька днів. Вони стали мешкати у матері [PERSON] Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Тобто, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, які і є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом при відсутності члена сім'ї без поважних причин більше одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником майна або законом. Причому, ця стаття ЦК розміщена у главі 32 Кодексу, яка називається «Право користування чужим майном» (це право ст. 401 ЦК називає сервітутом). Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, на даний час цивільне законодавство передбачає, що члени сім'ї власника користуються жилим приміщенням на підставі сервітуту. Необхідно врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Отже, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Перевіряючи доводи сторін щодо предмету спору та встановлюючи факт відсутності [PERSON], [PERSON] та малолітньої [PERSON] в [ADDRESS] та причин їх відсутності, суд зважує на наступне. Судом встановлено і не спростовується сторонами факт не проживання відповідача та дітей в спірній квартирі з вересня 2013 року. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] пояснили, що [PERSON] та неповнолітня [PERSON] є співвласниками приватизованої двокімнатної квартири за адресою [ADDRESS] в якій вони та малолітня [PERSON] проживають разом з матір'ю [PERSON], свої речей вони з квартири позивачів вивезли. Між сторонами склалися неприязні стосунки, постійні сварки створюють неможливість спільного проживання сторін в одному приміщенні. Будь-яких угод сторонами з приводу користування спірною квартирою, не укладалося. Суд приймає до уваги доводи позивача [PERSON] про те, що [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON] у належній їй та [PERSON] на праві власності квартирі не проживають, виїхали на постійне проживання до іншої квартири, [PERSON] та неповнолітня [PERSON] є співвласниками іншої квартири, комунальні платежі нараховують з урахуванням кількості осіб, які зареєстровані у спірному житловому приміщенні і їх сплачує власник, що відповідачем не спростовано. Хоча [PERSON] наполягала на бажанні проживати за місцем реєстрації разом з дітьми, однак з відповідним позовом до суду до цього часу не звернулася і це питання не є предметом даного судового розгляду. Крім того, [PERSON] пояснила, що бажає продати [ADDRESS], оскільки вона знаходиться на четвертому поверсі, а сама позивач бажає придбати іншу квартиру, оскільки має проблеми з пересуванням, а її син, який є співвласником квартири, має іншу сім'ю і потребує власного житла. Оцінивши вищевказане, встановивши обставини справи, перевіривши правові підстав позову, враховуючи обґрунтування позову, викладене в позовній заяві, положення ст.ст. 405, 406 ЦК України, з'ясувавши характер спірних правовідносин між сторонами, враховуючи те, що відповідач та її діти не проживають у спірній квартирі з вересня 2013 року, суд вважає за можливе задовольнити позов частково, визнавши [PERSON], [PERSON]., [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку. Однак в частині визнання їх такими, що втратили право користування з конкретної дати суд вважає за необхідне відмовити, оскільки це не ґрунтується на положеннях наведених вище норм права. При зверненні з позовом до суду позивачі сплатили судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. та позивач [PERSON] 1000 грн. за послуги адвоката. Вказаний розмір витрат підтверджується квитанцією (а.с. 28) та відповідає часу участі адвоката у судових засіданнях. Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в сумі 121 грн. 80 коп. та на користь [PERSON] - 1121 грн. 80 коп.

Outcome: partial