Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

[PERSON] (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі «Відповідач 1»), [PERSON] медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області (надалі «Відповідач 2»), в якому, з урахуванням зменшених позовних вимог просив зобовязати [PERSON], як керівника [PERSON] медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області, у офіційному листі до [PERSON] спростувати неправдиву інформацію про нібито його скарги в різні інстанції держави. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Зокрема, позовні вимоги мотивовані тим, що у листі [PERSON] медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області від 08 грудня 2014 року № 13/446 [PERSON], як завідувач даної установи, письмово розповсюдив інформацію про нібито скарги [PERSON] в різні інстанції держави, тобто інформацію, яка, на думку Позивача, є неправдивою, оскільки до сьогоднішнього дня він жодного разу не звертався зі скаргами в жодну інстанцію держави. Так, як вказав Позивач в судовому засіданні, від дійсно звертався до відповідних державних органів із зверненнями у формі заяв, які відповідно до положень статті 3 Закону України «Про звернення громадян» не слід ототожнювати зі скаргами. Відтак, поширивши інформацію про звернення Позивача із скаргами в різні інстанції держави, Відповідач 1, як вказав Позивач, порушив його особисті немайнові права, а тому він звернувся до суду з позовом про захист честі і гідності. Відповідач 1 [PERSON], в судове засідання повторно не зявився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання Відповідача 1 та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». В матеріалах справи містяться письмові заперечення Відповідача 1 на позов, в яких [PERSON] просить розглядати дану справу без його участі та покликається на необґрунтованість позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні. Зокрема, як зазначено Відповідачем 1 в письмових запереченнях на позов, він не вчиняв жодних дій, направлених на поширення недостовірної інформації про [PERSON] Відповідач 2 [PERSON] медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому порядку, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. В матеріалах справи містяться письмові заперечення [PERSON] медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області на позов, в яких Відповідач 2 посилається на необґрунтованість позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні. Так, як зазначено в даних запереченнях на позов, жодної недостовірної інформації щодо Позивача [PERSON] медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області не розповсюджувалося, оскільки Позивачем дійсно писалися звернення в різні державні органи. В судових засіданнях Судом допитувалися також свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є працівниками [PERSON] медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області та колишніми колегами по роботі [PERSON], які в судовому засіданні надали свідчення стосовно поширення Відповідачем 1 інформації стосовно не здавання [PERSON] коштів на АТО та похорони (свідки факту поширення такої інформації не підтвердили), однак в ході розгляду справи Позивач відмовився від відповідної позовної вимоги (про зобовязання [PERSON] на зборах колективу [PERSON] медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області та за його присутності спростувати неправдиву інформацію про нібито нездачу ним ніколи грошей на АТО та похорони) шляхом подання заяви про зменшення позовних вимог. Заслухавши пояснення Позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [PERSON] медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області № 13/446 від 08 грудня 2014 року за підписом завідувача СМЗ УМВС [PERSON] (а.с. 3) [PERSON] було повідомлено, зокрема, про те, що в звязку з його скаргами в різні інстанції держави, в даний час проводиться фінансова ревізія по нарахуванню та виплати йому зарплати, про результати якої його буде проінформовано. Вважаючи недостовірною інформацію, поширену у вищевказаному листі, стосовно його скарг в різні інстанції держави, [PERSON] звернувся до суду з даним цивільним позовом про захист честі і гідності, в якому, посилаючись на те, що він ніколи не звертався зі скаргами в різні інстанції держави, просив зобовязати [PERSON], як керівника [PERSON] медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області, у офіційному листі до [PERSON] спростувати неправдиву інформацію про нібито його скарги в різні інстанції держави. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Як зазначено в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи (абзаци перший третій пункту 15 вищевказаної Постанови). В той же час, як зазначено в абзаці четвертому пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Як випливає зі змісту [PERSON] медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області № 13/446 від 08 грудня 2014 року за підписом завідувача СМЗ УМВС [PERSON] (а.с. 3) (на який Позивач покликається як на джерело (форму) поширення Відповідачем 1 відповідної інформації), інформацію про скарги в різні інстанції держави повідомлялося лише [PERSON], оскільки у графі адресата даного листа зазначено прізвище та поштова адреса [PERSON] Таким чином, Суд звертає увагу на те, що фактично інформацію про скарги в різні інстанції держави Відповідачем було повідомлено лише [PERSON], тобто особі, якої стосується дана інформація. Враховуючи вищезазначене, повідомлення Відповідачем 1 оспорюваної інформації лише [PERSON] у відповідному листі, адресованому лише йому, як особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, так як в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що особа, яка повідомила таку інформацію (Відповідач 1), вчинила дії для того, щоб ця інформація стала доступною третім особам. Докази поширення Відповідачем інформації про скарги в різні інстанції держави (тобто доведення її до відома хоча б одній особі, окрім Позивача) у будь-який інший спосіб, аніж як листом [PERSON] медичного забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області № 13/446 від 08 грудня 2014 року за підписом завідувача СМЗ УМВС [PERSON], в матеріалах справи відсутні, і Позивачем таких доказів не надано, а Судом відповідних обставин не встановлено. За таких обставин Суд приходить до висновку про те, що Позивачем не доведено самого факту поширення інформації, яку може бути визнано судом недостовірною, тобто не доведено існування юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, як це передбачено в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Відтак, враховуючи недоведення Позивачем самого факту поширення інформації, питання про її достовірність чи недостовірність не підлягає зясуванню, а тому підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 32, 68 Конституції України, пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»,

Outcome: dismissed