Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», надалі відповідач, в якому просить визнати порушеними права [PERSON] як споживача фінансової послуги за кредитним договором №61/07/26N від 03.08.2007р., укладеним із АКБ «Форум» та визнати недійсним кредитний договір №61/07/26N від 03.08.2007р., укладений із АКБ «Форум», правонаступником якого за всіма правами та обовязками є ПАТ «Форум». В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає наступне. При укладанні кредитного договору Банком були порушенні норми чинного законодавства і недотриманні вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», розділу 3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», в порушення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» включено несправедливі умови, порушено ст. 1050, 1054 ЦК України в частині зміни строку погашення суми кредиту в разі дострокового стягнення, а саме: -- Банк перед укладанням кредиту згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не повідомив споживача [PERSON] в письмовій формі про кредитні умови орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговування та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); -- в порушення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Банком в кредитному договорі не зазначено детального розпису загальної вартості кредиту для споживача; -- в порушення ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та статей 1054, 1050 Цивільного кодексу України Банком порушено умови, при настанні яких вникають підстави для дострокового повернення споживчого кредиту та строки дострокового повернення згідно умов п. 3.2.2, 3.3.8, 5.3 Кредитного договору, а саме зменшено строк для повернення достроково стягнутого кредиту; -- в порушення ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 3.6 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» Банк включив несправедливі умови в кредитний договір, а саме платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Пукнт 2.10 Кредитного договору містить умову, що за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування позичальник в день отримання кредиту сплачує банку кошти в розмірі 1,5% від суми кредиту, яка в силу Закону є несправедливою; -- у відповідності до п. 3.2 розділу 3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» кредитний договір має містити графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених в додатку до Правил. У графіку платежів також має бути докладно розписана сукупна варту кредиту за кожним платіжним періодом. Однак, із кредитного договору вбачається, що в ньому не має відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не має умов, які пунктами 3.2, 3.4 «Правил…» визнанні обовязковими, Банк не надав окремий письмовий документ з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача. Кредитний договір не містить графіку платежів у розмірі сум процентів за користування кредитом, вартості супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань за кожним платіжним періодом. -- підпункт 3.8 «Правил…» передбачає, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банк зобовязаний під час укладання кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач та надати інформацію щодо методики яка використовується банком для визначення курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Однак, при укладанні кредитного договору споживача не було повідомлено про покладення на нього валютних ризиків, не надавалася інформація про методики, які використовуються банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним; -- Неповідомлення споживача про покладення на нього валютних ризиків за кредитним договором є підставою для визнання кредитного договору у відповідності до ст. 229 ЦК України недійсним, як такого, що вчинений споживачем [PERSON] під впливом помилки щодо обставин, що мають значення, а саме можливого збільшення обсягу своїх зобовязань за оспореним кредитним договором на підставі зростання курсу валюти. Представник в судовому засіданні зазначає, що відмітка в кредитному договорі в пункті 7.2, 7.7 щодо того, що споживач ознайомився із ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не може рахуватися належним способом розясненням Банком споживачу умови кредитування, як це передбачено в ст. 11 Закону, оскільки «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» передбачений зовсім інший спосіб. Таким чином вважає, що згідно положення ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача в будь-якому разі вважаються порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушуються право споживача на свободу вибору продукції, принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, будь-яким чином обмежуються його право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію, та ціну продукції визначено неналежним чином. А тому, просить суд визнати порушеними права [PERSON] як споживача фінансової послуги при укладанні 03.08.2007р. кредитного договору. Зважаючи на те, що кредитний договір був укладений із порушеннями та не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України, «Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а відтак згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, і ст. 229 ЦК України кредитний договір слід визнати недійсним. Щодо клопотання відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності зазначає, що позивач не пропустив термін для звернення до суду, початком його обчислення не можна рахувати дату укладання оспорюваного правочину. Про порушення своїх прав як споживача [PERSON] взнала при зверненні в 2015 році Банком до суду про стягнення достроково кредитної заборгованості, закриття в серпні 2014 року рахунків Банку в обслуговуючого відділення, що стало неможливим сплати заборгованість по кредитному договорі, відсутність будь-якої інформації про зміну реквізитів для сплати кредитної заборгованості. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Банком повністю виконанні та додержанні вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» при укладені договору, а також «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», про що [PERSON] було ознайомлено, вона проставила свій підпис на договорі, будь-яких запитань чи зауважень не виникало. Перед укладанням договору [PERSON] працівниками Банку було розяснено всі умови кредитування, які отримані [PERSON] перед підписанням кредитного договору, сукупна вартість кредиту, попереджено про валютні ризики, в договорі чітко передбачений строк виконання кредитних платежів, а також інші обовязкові умови кредитування. Договір повністю відповідає нормам законодавства, прав чи інтересів [PERSON] порушено не було і представник позивач не вказав, яким чином порушенні права [PERSON] укладанням та виконанням кредитного договору. Разом з тим, просить суд застосувати наслідки спливу терміну позовної давності при зверненні до суду, оскільки [PERSON] із дати укладання кредитного договору знала і повинна була знати про нібито порушення її права, як вона стверджує, недотриманням Банком норм законодавства при укладенні кредитного договору, а саме не дотримання ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», оскільки вказана норма Закону та положення Правил були чинні станом на дату укладання кредитного договору та існують зараз. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встанови наступне. На підставі заяви [PERSON] від 24.07.2007р., між АКБ «Форум» в особі Тернопільської філії АКБ «Форум» та позичальником [PERSON] 03.08.2007р. був укладений Кредитний договір №61/07/26N, за умовами якого Банк надає Позичальнику кредит на придбання квартири в м. Тернополі по вул. Н.Яремчука,27/49, в сумі 59400 доларів США. Кредитні кошти надаються строком по 01.08.2017р. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 11,5%. В забезпечення повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки є договір іпотеки квартири в м. Тернополі по вул. Н.Яремчука,27/49, що укладається з Позичальником. Пунктом 2.3 Кредитного договору сторони встановили, що Позичальник, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту протягом перших двох років користування кредитом, здійснює повернення кредиту частинами щомісячно в сумі не менше 250 доларів США та починаючи з третього року користування кредитом здійснює повернення кредиту частинами щомісячно в сумі не менше 556,25 доларів США на відкритий йому рахунок в Тернопільській філії АКБ «Форум». Пунктом 2.6 Кредитного договору передбаченого, що сплата процентів Позичальником здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами. При розрахунку плати за користування кредитом приймається місяць рівний календарній кількості днів та рік, рівний 360 днів. Згідно п. 2.7 Договору проценти за користування кредитними коштами Позичальник сплачує самостійно в валюті кредиту на рахунок в Тернопільській філії АКБ «Форум» щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами. Проценти за останній місяць користування кредитними коштами сплачуються в день повернення кредиту. Проценти за користування кредитними коштами сплачуються Позичальником згідно п. 2.7 цього Договору. Несплата Позичальником процентів в терміни, встановленні в п. 2.7 Договору дати, є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами, неустойки та є підставою для дострокового звернення Банком стягнення на предмет іпотеки. Крім цього, сторони в п. 2.10 Кредитного договору передбачили, що за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування Позичальник до отримання кредиту сплачує банку кошти в розмірі 1,5% від суми кредиту в грошовій одиниці України. В пункті 5.3 Кредитного договору встановлено, що невиконання або неналежне виконання Позичальником зобовязань по поверненню суми кредиту, сплаті процентів та інших зобовязань, передбачених в п. 3.3 цього договору є умовами, при настанні яких припиняється кредитування Банком позичальника, а Позичальник здійснює повернення отриманих кредитних коштів Банку, сплачує Банку проценти за користування кредитними коштами. Для цього Банк надає під розписку уповноваженій особі або надсилає рекомендованим листом Позичальнику письмову вимогу про повернення Позичальником кредитних коштів, сплату ним процентів за користування кредитними коштами з можливим нарахуванням штрафних санкцій та пені. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми, Банк по закінченню 15-тиденного строку з дати надіслання такої вимоги, звертає стягнення на заставлене майно у розмірі наданих кредитних коштів, заборгованості по сплаті процентів, неустойки, збитків та інших витрат Банку, у порядку, визначеному цим Договором, договором застави та чинним законодавством України. У відповідності до п. 7.2 Кредитного договору сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобовязуються надалі не мати претензій одна до одної з цього приводу. Цей Договір відображає повне розуміння Сторонами предмету та інших питань, зазначених у цьому Договорі. Всі попередні заяви, домовленості чи угоди між Сторонами з предмету цього Договору анулюються з моменту набрання чинності цим Договором в частині, що не суперечить умовам цього Договору. Пунктом 7.7 Кредитного договору сторони засвідчили, що умови кредитування відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальником отримані до укладання цього Договору. Як підтверджується розрахунком заборгованості, що не заперечується представником позивача, позичальник [PERSON] виконувала умови кредитного договору в частині сплати тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами в порядку, визначеному п. 2.3, 2.5, 2.6, 2.7 Кредитного договору шляхом сплати щомісячних платежів, до серпня 2014 року. В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, що Позичальнику при проведенні сплати тіла кредиту відповідно до умов кредитного договору, не порушуючи при цьому встановленні терміни сплати, йому нараховувалися встановленні Договором відсотки, які позичальник сплачував разом із сумою тіла кредиту, що відображено в розрахунку заборгованості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно наданих позивачем в позовній заяві та представником позивача в судовому засіданні обґрунтувань, кредитний договір від 03.08.2007р. між АКБ «Форум» та [PERSON] на отримання 59400 доларів США кредиту укладений із порушеннями статті 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», положень Цивільного кодексу України, суперечить актам цивільного законодавства та Банком не дотримано при укладенні кредитного договору обовязком вимог, встановлених «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупність вартість кредиту». Тому, були порушенні права [PERSON] як споживача фінансової послуги при укладанні кредитного договору, а кредитний договір від 03.08.2007р. слід визнати недійсним в порядку ч. 1 ст. 203 ЦК України з моменту його укладення. Стаття 627 Цивільного кодексу України, з посиланням на статтю 6 Кодексу передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір, в силу ст. 638 ЦК України вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частина перша статті 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актами цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній станом на дату укладення кредитного договору) передбачає, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частина 2 статті 11 цього Закону передбачає, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживачу у письмовій формі, зокрема, про: -- кредитні умови, які включають мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Частина 4 статті 11 Закону (в редакції станом на дату укладання кредитного договору) встановлює, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема: -- сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; право дострокового повернення кредиту. Пункт 2 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007р. №168, передбачає, що Банки зобовязанні перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши, зокрема, таке: -- умови кредитування, а саме можливу суму кредиту; орієнтовну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. Підпункт 2.4, 2.5 Правил встановлює, що Банки зобовязані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Згідно підпунктом 3.1 пункту 3 Правил Банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупності вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача. Згідно підпункту 3.2 пункту 3 Правил кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Відповідно до підпункту 3.6 пункту 3 Правил Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору. Унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди н укладення кредитного договору тощо). У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобовязанні під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе споживач, а також надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. При дослідженні матеріалів справи, виходячи із наданих пояснень представникам сторін, суд прийшов до висновку, що при укладенні кредитного договору на отримання кредиту в іноземній валюті за заявою позичальника [PERSON], їй було належним чином розяснено та повідомлено всі кредитні умови, зокрема, сума кредиту, розмір відсотків, орієнтовну вартість кредиту та детальний розпис загальної вартості кредиту, який оцінюється та визначається сторонами самостійно, виходячи із належного виконання зобовязань. В пункті 2 Кредитного договору чітко вказано строки та розмір щомісячних кредитних платежів. На виконання умов статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Банк отримав від споживача [PERSON] письмове підтвердження, викладене в підпунктах 7.2, 7.7 Кредитного договору. Також, суд враховує при встановлених обставинах в їх сукупності, що [PERSON] перед укладенням Кредитного договору було розяснено про валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором, оскільки внутрішня воля позичальника була спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку, а саме отримання кредиту саме в іноземній валюті та його належного виконання також у валюті кредиту. Та обставина, що ПАТ «Банк Форум» в супереч п. 2.5 «Правил…» не було розроблено та представлено суду форми (довідки, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовної сукупності вартості кредиту, яка повинна бути затверджена рішення уповноваженого органу Банку, не розроблення Банком окремого графіку погашення платежів згідно зі строковістю у розмірі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платежі ним періодом, в якому також має бути докладно розписана сукупна варіть кредиту на кожним платіжним періодом, не є підставою роботи висновок про невідповідність Кредитного договору нормам Закону, так як Банком отримано згоду від позичальника про узгодження всіх істотних умов та розяснення вимоги статей Закону України «Про захист прав споживачів» шляхом підписання кредитного договору із визнанням споживачем всіх розяснених Банком умов. Графік погашення платежів відображений в пункті 2 Кредитного договору та виконувався позичальником. Крім цього, позивачем не доведено і не обгрунтовано, яким чином порушуються його права та охоронювані законом інтереси недотриманням Банком вимог п. 3 Правил щодо складання окремого Графіку погашення кредитних платежів, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платежі ним періодом, в якому також має бути докладно розписана сукупна варіть кредиту на кожним платіжним періодом. На зазначенні посилання відсутності окремого Графіку погашення представник ПАТ «Банк Форум» пояснив, що в кредитному договорі чітко встановлено сума та строки сплати щомісячних кредитних платежів, а окремий Графік можна було б складати лише в разі належного виконання позичальником своїх зобовязань і тоді є можливість чітко прослідковувати належні суми до оплати. Коли позичальник порушує терміни сплати щомісячних платежів у визначному Графіку, це є наслідком змінення всіх сум, належних до оплати. Разом з тим, частина 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на дату укладення договору) встановлює, що якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійсненні споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Однак, як стверджує позивач, пункт 5.3 Кредитного договору встановлює, що у випадку непогашення зазначеної у вимозі суми, Банк по закінченню 15-ти денного строку з дати підписання такої вимоги, звертає стягнення на заставлене майно у розмірі наданих кредитних коштів, заборгованості по сплаті процентів, неустойки, збитків та інших витрат Банку у порядку, визначеному цим Договором, договором застави та чинним законодавством України. А тому, вказаний пункт Кредитного договору суперечить ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме Банком зменшено строк для дострокового повернення заборгованості за кредитним договором. Проте, стаття 1054 Цивільного кодексу України передбачає, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Право позикодавця на дострокове стягнення суми позики встановлюється ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Сторонами в пункті 5.3 Кредитного договору погоджено строк, протягом якого позичальник зобовязаний на вимогу Банку повернути отриману суму кредитних коштів, сплату ним процентів та інших можливих штрафних санкцій, і строк для звернення стягнення на заставлене майно. Позивачем не доведено, яким чином порушуються його права встановленим в Кредитному договорі за його згоди строком в пятнадцять днів для повернення суми отриманих кредитних коштів і зверненням стягнення на заставлене майно. Крім цього, на посилання позивача не несправедливу умову кредитного договору в розумінні ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме пункт 2.10, згідно якого за обслуговування кредиту в перший місця кредитування позичальник до отримання кредиту сплачує Банку кошти в розмірі 1,5% від суми кредиту суд відзначає, що статтею 11 вказаного Закону (в редакції чинній станом на дату укладення кредитного договору) не було встановлено обмежень щодо такого роду платежу, який споживач прийняв, дана умова договору не може рахуватися несправедливою, не було порушено принципу добросовісності, відсутні наслідок істотного дисбалансу договірних прав та обовязків та шкоди споживачу, хоча згідно пункту 3.6 «Правил…» Банки не мають права встановлювати такі платежі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, інтересу, у разі його порушення, невизнання або оспорення. За таких обставин, при розгляді справи позивачем належними і допустимими доказами не доведено, а відповідачем спростовано, порушення на думку позивача його прав та охоронюваних законом інтересів при укладанні кредитного договору. Матеріалами справи підтверджено, що при реалізації [PERSON] прав позичальника споживача фінансової послуги отримання кредиту не було порушено чи обмежено її прав на свободу вибору, не було порушення її свободи волевиявлення, [PERSON] могла відмовитися від наданої Банком послуги та скористатися послугами інших Банків, не було встановлено принципів нерівності сторін по кредитному договорі та будь-яким чином не було обмежено права позичальника [PERSON] на одержання перед укладенням кредитного договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасно інформації про умови кредитування, а відтак і не встановлено порушень споживача в розумінні статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору. Також, позивачем не підтверджено недотримання Банком вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні кредитного договору, невідповідність його умов положенням вказаному Закону, а також положенням Цивільного кодексу України. А встановлення судом недотримання Банком деяких вимог «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» не може слугувати для висновку про суперечність кредитного договору від 03.08.2007р. вказаному Закону, ЦК України, актам цивільного законодавства, що наслідком в силу ч. 1 ст. 203 ЦК України є його недійсність і при тому, що ст. 4 ЦК України не відносить до актів цивільного законодавства України Постанову Правління НБУ, якою затверджено «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Доводи позивача та його представника про те, що [PERSON] не могла передбачати зміну курсу валют та не була попереджена про валютні ризики є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, приписам чинного законодавства, а відтак не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти гривні. Стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплено. Таким чином, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні обовязки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором усвідомлюють, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним, та те що зміна цього курсу можливо настане, а тому позивач повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. Тому, посилання [PERSON] на те, що кредитний договір від 03.08.2007р. укладений нею під впливом помилки щодо обставин, що мають значення, а саме можливе збільшення обсягу її зобовязань, а відтак і необхідність визнати кредитний договір недійсним згідно ст. 229 ЦК України є необґрунтованим та неправомірним. У звязку із тим, що позов [PERSON] не доведено, що є самостійною підставою для його відмови, питання застосування позовної давності судом не розглядається (абзац 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі»). Разом з тим суд зазначає, що вимога [PERSON] про визнання порушеними її права як споживача фінансової послуги за кредитним договором №61/07/26N від 03.08.2007р., укладеним із АКБ «Форум» не повинна заявлятися і розглядатися як окрема позовна вимога, оскільки порушення прав споживача доводиться доказами, які оцінюються і досліджуються судом, за наслідками чого при вирішенні справи встановлюється факт порушення прав споживача, які захищаються одним із способом, вставленим ст. 16 ЦК України як визнання правочину недійсним. Згідно ст. 88 ЦПК України судовий збір не стягується. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed