Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

[PERSON] подала до Суворовського районного суду м. Одеси позовну заяву до [PERSON], про визнання особи такою що втратила право користування житлом. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що [PERSON] колишній чоловік її доньки, шлюб між ними був розірваний ще у 2010 р., відповідач не проживає в квартирі позивача тривалий час. У зв'язку із несенням додаткових витрат з оплати комунальних послуг, не можливістю оформити субсидію,[PERSON] звернулась до суду та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, квартирою [ADDRESS] Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 22 червня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21 серпня 2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2018 року вирішено провести заочний розгляд справи. Відповідачу було направлено ухвалу про відкриття провадження по справі разом з позовом, додатками та запропоновано надати відзив на позовну заяву. Заяви від відповідача про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надав, про причини неявки не повідомив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. При цьому, позивач подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справу за її відсутності, у разі відсутності у судовому засіданні відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено, про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності, квартира [ADDRESS] Одеси в м. Одесі, належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Відповідно до довідки про склад сім'ї, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO],[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Факт не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], підтверджується актом складеним ТОВ «Керуюча компанія «Суворовський» від 08.05.2018 р. Не проживання відповідача у вказаній квартирі також підтверджується актом від 02.02.2010 року, складеним КП «ЖСК «Північний». Проводячи оцінку аргументів [PERSON], які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на наявність підстав для захисту житлових прав та права власності позивача. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Однією з підстав для зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування, вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Отже, положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік. Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що [PERSON], [INFO] не проживає у квартирі з 2009 року, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад один рік без поважних причин у спірній квартирі не проживає, власником квартири не є, комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача у квартирі порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню права користування майном, відповідач втратив право користування спірною квартирою, тому позовні вимоги про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] підлягають задоволенню.

Outcome: approved