Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Адвокат Возьний Я.В. який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся із позовом до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що позивачу на праві приватної власності, належить житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Також в даному житловому будинку зареєстрований його онук [PERSON] , але фактично з 11 липня 2019 року не проживає вищевказаному житловому будинку, добровільно пішов з будинку, не намагається вселитися, не приходять та не користується ним, та залишаючись зареєстрованим у вказаному домоволодінні, перешкоджають у здійсненні його законних прав, оскільки саме через даний зареєстрований склад сім`ї він змушений сплачувати більше коштів за комунальні послуги. Тому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 30 липня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду з викликом (повідомленням сторін). Позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Возьний Я.В. в судове засіданні не з`явилися. Від представника позивача адвоката Возьного Я.В. надійшла до суду письмова заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив позовні вимоги задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про дату, час і місце слухання справи був повідомлений за місцем реєстрації відповідно до ст.128 ЦПК України та шляхом розміщеного, на офіційній веб-сторінці суду, повідомлення про виклик у судове засідання. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Перевіривши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] , що вбачається із копії договору купівлі-продажу 25 квітня 1988 року. (а.с.11-12). Згідно копії довідки №406 від 10.07.2020 року виданої Постолівською сільською радою Гусятинського району Тернопільської області вбачається, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] і до складу його сім`ї входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .(а.с.13) Як вбачається із акту встановлення факту не обстеження [PERSON] №176 від 10.07.2020 року Постолівської сільської ради, 10.07.2020 року склали даний акт і провели обстеження будинку [ADDRESS] та встановлено, що за вищевказаною адресою [PERSON] не проживає з 11.07.2019 року по даний час. Зі слів домогосподарка [PERSON] у квартирі його особистих речей немає. (а.с. 14). Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з 11 липня 2019 року за вказаною адресою не проживає. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб`єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно з п.3 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований, але не проживає у житловому будинку, що за адресою: [ADDRESS] з 11 липня 2020 року, який належить позивачу, судом не встановлено домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування будинком і залишаючись зареєстрованим у спірному домоволодінні, перешкоджає позивачу у здійсненні його законних прав, а тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком, що за адресою: [ADDRESS] . Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved