Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

[PERSON] (місце проживання [ADDRESS]), звернулась до суду з позовом до [PERSON], (місце проживання: [ADDRESS]) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 18.11.2011 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, про що Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №309 та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось через несумісність характерів.Дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, офіційно працевлаштований. В позові позивачка просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання [PERSON],[INFO] у розмірі ? частки від заробітку [PERSON], щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала суду заяву уточнену заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, уточненні позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання також не з'явився, надавши суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, уточненні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд приходить до таких висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб, [NUMBER], виданого 18.11.2011 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 18.11.2011 року сторони уклали шлюб, актовий запис №309 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, [NUMBER], виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №243(а.с.5). Судом також встановлено те, що сім'я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Спори щодо поділу майна відсутні. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Пунктом 9 статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч.2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач не вважає за можливе, з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов'язати його прийняти заходи щодо примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері батька і (або) у твердій грошовий сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства щодо зобов'язання батьків утримувати дітей до досягнення їх повноліттята приймати участь у вихованні, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення щомісячно з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі по стягненню аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved