Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання їх спільних дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], разом з позивачкою. Також позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх дітей в розмірі 1/2 частини доходів відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що в процесі спільного життя виявилося, що у сторін різні характери та погляди на життя, втрачені почуття поваги та любові один до одного, в результаті чого вони не можуть досягнути взаєморозуміння. Фактично шлюбні відносини припинені, сторони спільне господарство не ведуть, тому позивачка вважає, що подальше спільне проживання, примирення та збереження шлюбу з відповідачем не можливе. Також позивачка вказала, що відповідач матеріальну допомогу на утримання їх спільних дітей в добровільному порядку не надає, працездатний, має можливість виплачувати аліменти. Зважаючи на вищевикладене, позивач вважає, що права дітей максимально будуть захищені у випадку проживання з матірю. Позивачка в засіданні підтримала позов та просила його задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Крім того, зазначила, що відповідач завжди відносився до неї та дітей зневажливо, ніколи не приймав до уваги її думку, лише його думка є головною. Питання розвитку дітей його не хвилювали, скільки для додаткових занять потрібно грошей не цікавило, турботи за дітей та матеріальне забезпечення лежать на ній, проявляв повну байдужість, в результаті чого вона, не витримуючи більше такого ставлення, зважилася на окреме проживання, забрала разом з собою і дітей. Навіть після цього від відповідача будь-яких пропозицій по утриманню дітей і їх вихованню не надходило, лише єдиний раз, спільно зі своїм батьком, відповідач придбав усе необхідне для школи дітям. Відповідач підтвердив неможливість примирення з позивачкою та виказав згоду на розірвання шлюбу, стягнення аліментів у вказаному розмірі та визначення місця проживання дітей разом з матірю. Вислухавши позивачку та відповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як було встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 14 вересня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Центрального районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №360. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї стали різні погляди на життя, і як наслідок - відсутність взаєморозуміння, примирення між сторонами не можливе. Згідно ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Нормами ч.1 ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із зазначених норм та враховуючи, що у сторін сімя розпалася, суд вважає, що надавати строк для примирення недоцільно, тому що це суперечить моральним засадам суспільства. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і доказані, а тому шлюб слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Що стосується вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, то вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачка здійснює догляд за донькою та сином, а відповідач матеріальну допомогу в добровільному порядку та в достатньому обсязі на їх утримання не надає. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Оскільки відповідач є працевлаштованим, отримує щомісячний дохід, тому відповідно до ст.183 СК України суд вважає за можливе визначити аліменти у частці від заробітку відповідача у розмірі 1/4 частини на кожну дитину, що не буде порушувати інтересів сторін. Згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги про визначення місця проживання дітей, то суд приходить до наступного. Спільні діти сторін: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], проживають разом з позивачкою. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є, відповідно до положень частини 3 статті 29 ЦК України, місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно з вимогами ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Місцем проживання фізичної особи у віці до десяти років є, відповідно до положень частини 4 статті 29 ЦК України, місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено. Згідно з нормами ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи те, що відповідач погодився на проживання дітей з матірю, суд приходить до висновку, що вимога позивача підлягає задоволенню. Крім того, згідно з вимогами ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача необхідно стягнути судовий збір по вимозі про розірвання шлюбу у розмірі 243,60 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду, та по вимозі про стягнення аліментів у розмірі 487,20 грн..

Outcome: approved