Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Адвокат Гузєв\~І.Г.,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди працівнику в наслідок ушкодження здоров`я. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 серпня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] - [PERSON] зазначив, що [PERSON] працюючи на посаді підземного люкового шахти Артема РУ ім Кірова, правонаступником якого є з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», 25 липня 2000 року близько 20 год. 30 хв., знаходячись у шахті ім. Артема, згідно наряду, виданного через гірського майстра [PERSON] , виконував роботи по навантаженню та вивезенню руд из орт-заїздів гор. 955 м. однак внаслідок того, що гірський майстер [PERSON] не вжив всіх необхідних заходів по очищенню робочих місць під навантажувальними люками та надав дозвіл на виконання робіт згідно наряду, [PERSON] перечепився через неприбраний габарит та його права нога потрапила під марочину колеса електровозу, в результаті чого отримав тілесні ушкодження у вигляді: забій першого і другого пальця правої стопи; відкритий вивих середньої фаланги 2 пальця, забиті рани 3,4 пальців правої стопи; забій, садна м`яких тканин правої стопи. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивачу було проведено аутодермопластику ран правої стопи. Згідно Акту форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві» причинами виникнення нещасного випадку є незадовільний стан робочої території, порушення технологічного процесу. Внаслідок зазначеного нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, Позивач 13.11.2000 року, вперше пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 40 %, 24.10.2001 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 40 %, 19.11.2003 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 40 % та встановлено третю группу інвалідності, 09.11.2005 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 40 % та встановлено третю группу інвалідності, 13.11.2007 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 40 % та встановлено третю группу інвалідності, 22.12.2009 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 40 % та встановлено третю группу інвалідності, 17.01.2012 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 25 %, 10.12.2013 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 25 %, 10.11.2015 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 25 %, 21.11.2017 року повторно позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 25 %, та 02.01.2020 року позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 25 %, визначено потребу в медикаментозному лікуванні та виробах медичного призначення. Таким чином, Позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку з вказаним нещасним випадком, позивач зазначає, що порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки [PERSON] , внаслідок отриманої травми у нього виникають значні труднощі та незручності в обслуговуванні себе, він постійно відчуває біль в правій нижній кінцівці, її набрякливість, внаслідок чого порушуються функції опори та руху, позивач позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь 188920,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Представник Відповідача Публічного акціонерного\~товариства «АрселорМіттал\~Кривий Ріг»\~-\~Єфремова Т.О.\~подала до\~суду відзив\~на позов,\~в якому\~зазначила,\~що підприємство\~не погоджується\~з доводами\~та вимогами\~Позивача,\~оскільки вважає\~їх безпідставними\~та необґрунтованими,\~а позов\~таким,\~що не\~підлягає задоволенню\~з огляду\~на те,\~що відповідно\~до ч.1-4\~ст.153,\~ст.158\~КЗпП України,\~на всіх\~підприємствах,\~в установах,\~організаціях створюються\~безпечні і\~нешкідливі умови\~праці.\~Власник або\~уповноважений ним\~орган зобов`язаний\~вживати заходів\~щодо полегшення\~і оздоровлення\~умов праці\~працівників шляхом\~впровадження прогресивних\~технологій,\~досягнень науки\~і техніки,\~засобів механізації\~та автоматизації\~виробництва,\~вимог ергономіки,\~позитивного досвіду\~з охорони\~праці,\~зниження та\~усунення запиленості\~та загазованості\~повітря у\~виробничий приміщеннях,\~зниження інтенсивності\~шуму,\~вібрації,\~випромінювань тощо. Наголосила на тому, що до позовної заяви доданий Акт про нещасний випадок, на який позивач посилається як на доказ. Однак, причинами нещасного випадку є незадовільний стан території, та порушення [PERSON] технологічного процессу. Крім того, зазначила, що позивач хибно обрав відповідача по справі, оскільки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником РУ ім Кірова. Згідно наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 «Про подальшу реструктуризацію РУ ім. Кірова» частково передано об`єкти та виробничі потужності Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення статутного фонду. Відповідно до Наказу Міністерства промислової політики України від 07 квітня 2004 року №166 «Про створення ВАТ «Криворіжсталь» створено акціонерне товариство «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь» шляхом перетворення Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Затверджено Статут відкритого акціонерного товариства «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь». Після часткової передачі 19.04.2001 року об`єктів та виробничих потужностей ДП «Рудоуправління імені Кірова» на баланс відповідача не відбулося правонаступництва. У зв`язку з вищевикладеним, вбачається, що Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда» не передавало свої права і обов`язки Відповідачу, отже, відповідач не є правонаступником ДП «Рудоуправління ім. Кірова». Відповідно до постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2011 по справі №Б38/330-10 ліквідовано юридичну особу Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова». Також, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа - Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» припинена, дата запису - 20 вересня 2011 року, номер запису 12271170019006457. З цього вбачається, що Державне підприємство «Рудоуправління ім. Кірова» існувало до 2011 року та припинено без правонаступництва. Таким чином, можна зробити висновок, що будь-яких порушень законодавства про працю відносно Позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, Відповідач не вчиняв. Крім того, відповідач вважає суму моральної шкоди завищеною, та такою що не відповідає вимогам розумності та справедливості. У зв`язку з чим, представник Відповідача заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Дослідивши наявні у справі докази, на які посилається позивач та відповідач, суд прийшов до наступного висновку. При вирішенні питання про спричинення позивачеві моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] , останній з 01.03.1999 року по 14.15.2012 року переведений на шахту ім Артема РУ ім Кірова підземним люковим 4 розряду, та з 14.12.2012 року переведений по шахті ім Артема на участок № 4 підземним слюсарем черговим по ремонту обладнання, пропрацював там до 30.04.2001 року та був звільнений з підприємства на підставі ст. 36 КЗпП України (а.с. 31.34). Згідно Акту про нещасний випадок форми Н-І № 2-7 від 31.07.2000року [PERSON] підземний люковий 4 розряду, під час виконання своїх трудових обов`язків отримав травму. Нещасний випадок мав місце за наступних обставин. По наряду, начальника участка № 26 [PERSON] , виданного через гірського майстра [PERSON] , проведеного інструктажу по правилам безпеки виробництва, робіт згідно ПОР бригаді машиністів електровозу і люкові повинні були виконувати роботи по навантаженню та вивезенню руд из орт-заїздів гор. 955 м. Спочатку зміни гірський майстер [PERSON] не вжив всіх необхідних заходів по очищенню робочих місць під навантажувальними люками та надав дозвіл на виконання робіт. При подачі складу по команді люкового [PERSON] не витримав згідно ПОРа по електровозній відкатці необхідної відстані. Внаслідок неприбраного габариту посковзнувся, та впав. В результаті чого права нога потрапила під марочину колеса рухливого електровозу і люковий [PERSON] отримав травму пальців правої ноги. Встановлений діагноз: забій першого і другого пальця правої стопи; вивих середньої фаланги 2 пальця, забиті рани 3,4 пальців правої стопи; забій, садна м`яких тканин правої стопи, було проведено аутодермопластику ран правої стопи. Нещасний випадок стався внаслідок незадовільного стану робочої території, порушення технологічного процесу. До особ, які допустили порушення законодавства про охорону праці віднесено [PERSON] - люкового участку № 26, порушив п. 3.5 інструкції для люкового, [PERSON] горного майстра участку № 26, порушив пар. 16 ЄПБ. Зазначені факти підтверджуються актом № 2-7 Форми Н-1 «Про нещасний випадок» від 21.07.2000 року (надалі Акт Форми Н-1) в 20 годин 30 хвилин в РУ ім Кірова (а.с.24-26). У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 13.11.2000 року пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією (надалі - ЛТЕК), де йому з 13.11.2000 року було встановлено ступень втрати професійної працездатності 40% внаслідок трудового каліцтва з переоглядом до 01.12.2001 року, повторно 24.10.2001 року позивачу було встановлено ступень втрати професійної працездатності 40% внаслідок трудового каліцтва з переоглядом до 01.12.2002 року, повторно позивач проходив огляди ЛТЕК 13.11.2002 року та 19.11.2003 року, та огляди медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК) 09.11.2005 року, 13.11.2007 року, 22.12.2009 року, 17.01.2012 року, 10.12.2013 року, 10.11.2015 року, 21.11 2017 року, однак його стан не покращівся, та 02.01.2020 року [PERSON] було встановлено ступень втрати професійної працездатності 25% внаслідок трудового каліцтва з переоглядом до 01.12.2022 року, та визначено потребу у забезпеченні медикаментозним лікуванням та виробами медичного призначення, що підтверджується виписками із акта ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» виданими на ім`я Позивача, та виписками із акта МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» виданими на ім`я Позивача. (а.с. 13-23). Відповідно до Наказу № 1868 від 12.12.2000 року, виданного ДП «РУ імені Кірова», [PERSON] у зв`язку із пошкодженням здоров`я на виробництві було виплачено одноразову допомогу (а.с.27). У відповідності до ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування\~\~ шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до\~статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди [PERSON] мали місце до 14.01.2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України,\~\~в редакції 1963 року, фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння. Стаття 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку з ушкодженням його здоров`я в результаті нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР, в редакції 1963 року. Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~\~Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,\~та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Таким чином, судом встановлено, що здоров`ю позивача була заподіяна шкода внаслідок нещасного випадку на підприємстві ДП «РУ імені Кірова»,\~та травма [PERSON] відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві виникла під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим вважає доведеним покладення обов`язку відшкодувати позивачу шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на ДП «РУ імені Кірова», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Доводи представника Відповідача зазначені у відзиві про те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є правонаступником шахти № 1 «ім. Артема» Рудоуправління ім. Кірова на якому працював [PERSON] спростовуються, постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.02.2020 року у справі №212/8630/19, в ході розгляду якої встановлений факт правонаступництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», виходячи з наступного. 01.07.1975 року промислове об`єднання «Кривбасруда» (згідно з постановою Ради Міністрів УРСР від 18.04.1975 року за №194\~та наказом по Мінчормету СРСР від 12.06.1975 року за №430) реорганізовано у виробниче об`єднання, до складу якого увійшли всі рудоуправління на правах виробничих структурних одиниць. Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. 01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського. Так, у 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України. Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром. 28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова. 30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат. Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію РУ «ім. Кірова» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу станом на 01.04.2001 року. П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Відповідно до Додатку №1 до Наказу №165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта № 1 «ім. Артема», на якій працював позивач на момент отримання ним професійного захворювання, відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». Згідно ст.37 ЦК України, в редакції 1963 року, при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» (в редакції, що діяла станом на 09.01.1990 року) об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу. Таким чином, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником у даній справі. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з твердженнями Позивача про те, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є правонаступником шахти «ім. Артема» Рудоуправління ім.\~Кірова та особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди Позивачу. Отже позовні вимоги [PERSON] до Відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок трудового каліцтва частково втратив професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно приймати ліки, бо без них його стан погіршується. При цьому суд враховує, що моральні страждання Позивача мають постійний характер, постійні фізичні страждання через болі, що знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне лікування та має потребу у виробах медичного призначення. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий доотримання трудового каліцтва, з урахуванням ступеню вини відповідача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості фізичних навантажень, внаслідок порушення функції опори та руху, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 60 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial