Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] подала до суду позовну заяву,у якій зазначила, що між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 840/1-27/16/3/8-071 від 12 березня 2008 року. Відповідно до умов договору позивачка отримала у тимчасове користування на умовах строковості, забезпеченості, оплатності грошові кошти у сумі 30000,00 (тридцять тисяч) доларів США зі сплатою 13,5 (тринадцять цілих п`ятдесят сотих) процентів річних та комісій, зкінцевим терміном повернення грошових коштів - 10 червня 2022 року (оплата до 10 числа кожного місяця включно). З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між позивачкою та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки від 12.03.2008 року, предметом якого була квартира [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.2 договору № 840/1-27/16/3/8-071 від 12 березня 2008 року кредит надається Позичальнику на споживчі потреби. На момент отримання Позивачем вказаного кредитного договору у іноземній валюті, курс долара США становив 5,05 гривень за 1 долар США. Однак, внаслідок фінансової кризи в країні, після чого змінився спочатку до восьми гривень, потім до двадцяти шести гривень за один долар США, сума зобов`язань [PERSON] збільшилась настільки, що остання вже не мала змоги їх виконувати. У грудні 2019 року [PERSON] довідалася, що власником квартири, наданої нею в якості предмета іпотеки, є ПАТ «Укрсоцбанк». Підставою набуття банком права власності на належну [PERSON] квартиру є рішення реєстратора Комунального підприємства «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області Андрусович О.О. про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ «Укрсоцбанк». На думку Позивача таке заволодіння житлом є повністю незаконним, оскільки отримання банком права власності на належну [PERSON] квартиру відбулося з порушенням процедури звернення стягнення в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» та порушенням процедури реєстрації такого права власності. Позивачка зазначила, що п. 4 Іпотечного договору, укладеного між нею та ПАТ «Укрсоцбанк»12.03.2008 року, передбачає можливість передання Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Однак, на момент укладання між нею та відповідачем іпотечного договору, стаття 37 ЗУ «Про іпотеку» передбачала лише один спосіб задоволення вимог іпотекодержателя - на підставі двостороннього нотаріально посвідченого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. А тому реєстрацію права власності на квартиру за банком без її згоди вважає незаконною. У позовній заяві Позивачка просить визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» щодо позасудового звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , шляхом реєстрації 15.05.2018 року права власності на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі застереження в іпотечному договорі без згоди Позивачки, а також скасувати рішення реєстратора Комунального підприємства «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області Андрусович О.О. індексний номер 48901645 від 27.09.2019 року про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ПАТ «Укрсоцбанк». До подання позовної заяви [PERSON] було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру [ADDRESS] , яка належить Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанку» ЄДРПОУ 0039019, на підставі іпотечного договору, серія та номер: 1973, виданого 12.03.2008 року, приватним нотаріусом ХНМО Костенко С.А., а також заборонити ПАТ «Укрсоцбанку» та органам державної влади та місцевого самоврядування здійснювати будь-які дії, пов`язані з позбавленням [PERSON] права користуватися квартирою [ADDRESS] , а саме зняття з реєстрації місця проживання та виселення. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11грудня 2019 року (с. Пашнєв В.Г. ) заяву про забезпечення позову було задоволено повністю. Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 14.01.20р. відмовлено в клопотанні про зустрічне забезпечення позову. Ухвалами від 06.04.20р. та від 27.10.20р. витребувано докази. До суду надійшла заява АТ «Альфа-Банк» відповідно до якої АТ «Альфа-Банк» є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк» Ухвалою суду від 07 грудня 2020 року за згодою представника позивача було здійснено заміну відповідача з ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-банк», перенесено судове засідання, направлено відповідачу копію позовної заяви з додатками та надано строк для надання відзиву. Відзив на позовну заяву АТ «Альфа-Банк» не надав. Ухвалою від 20.01.21р. зарито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні 22.03.21р. представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. У судове засідання на 07.04.21р. не з`явилась. Прохала відкласти розгляд справи посилаючись на триваючі перемовини щодо позасудового врегулювання суперечки. Представник відповідача вважала за можливе продовження розгляду справи по суті. Проти задоволення позову заперечувала зазначивши що кредит [PERSON] був взятий на особисті потреби і це не споживчий кредит. Також зазначила що на спірні правовідносини не поширюється законодавчій мароторій оскільки позивачка належними доказами не довела що в неї відсутнє інше житло. Суд вважає причини неявки представника позивачки неповажними, оскільки підготовче провадження вже закрите та представником позивача проголошено вступна промова. Третя особа, Комунальне підприємство «РегістрСервіс`Первомайської міської ради Харківської області у судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та норми законодавства, що підлягають до застосування, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 12 березня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 840/1-27/16/3/8-071. Відповідно до умов договору [PERSON] отримала у тимчасове користування на умовах строковості, забезпеченості, оплатності грошові кошти у сумі 30000,00 (тридцять тисяч) доларів США зі сплатою 13,5 (тринадцять цілих п`ятдесят сотих) процентів річних та комісій, з кінцевим терміном повернення грошових коштів - 10 червня 2022 року (оплата до 10 числа кожного місяця включно). Відповідно до п. 1.2 договору № 840/1-27/16/3/8-071 від 12 березня 2008 року кредит надається Позичальнику на споживчі потреби. З метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та Кредитодавцем було укладено договір іпотеки № 840/5-27/16/10/8-099, серія та номер: 1973 від 12.03.2008 року, предметом якого була квартира [ADDRESS] . Відповідно до умов даного договору банку в іпотеку було передано трьохкімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] житловою площею 40,4 кв. м., загальною площею 55,9 кв. м., яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу від 03.06.2005 року, реєстровий № 4633, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, Костенко С.А. Відповідно до п. 4.5 вказаного договору Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один з наступних способів: 4.5.1. на підставі рішення суду; або 4.5.2. на підставі виконавчого напису нотаріуса; або 4.5.3 шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або 4.5.4 шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встанволеному ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; 4.5.5. шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета Іпотеки через укладення договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». На виконання ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 27.10.2020 року про витребування з Департаменту реєстрації Харківської міської ради належним чином засвідчених копій усіх документів, які стали підставою для вчинення реєстратором Андрусович Олександром Олександровичем реєстраційних дій щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] Департаментом реєстрації виконавчого комітету Харківської міської ради було надано копії документів, відповідно до яких підставою для реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» стали: повідомлення про звернення стягнення №1014 від 21.03.2018 року, видавник ПАТ «Укрсоцбанк», Свідоцтво про вручення [PERSON] повідомлення про звернення стягнення №11022 від 23.07.2018 року, видане Приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., Іпотечний договір 840/5-27/16/10/8-099, серія та номер: 1973 від 12.03.2008 року, видавник: сторони договору; Договір кредиту № 840/1-27/16/3/8-071 від 12 березня 2008 року. Відповідно до змісту повідомлення№1014 від 21.03.2018 року, отриманого позивачкою разом із супровідним листом Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. ПАТ «Укрсоцбанк» вимагає сплатити борг за кредитним договором. Крім того, зазначено «в порядку ст.ст. 35,36 Закону України «Про іпотеку» попереджаємо, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»» Відповідно до ст.. 37 ЗУ «Про іпотеку» та п. 61 Постанови КМУ №1127 від 25 грудня 2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено позасудові порядки стягнення на предмет іпотеки у вигляді укладення між сторонами Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, або реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно на підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі. Так, відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. П. 61 Постанови КМУ №1127 від 25 грудня 2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає порядок державної реєстрації права власності на майно на підставі іпотечного застереження. «Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателеміпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.» Таким чином, право власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на належну позивачці квартиру реєстратором було зареєстровано в порядку реєстрації права власності на підставі іпотечного застереження, вказавши підставами реєстрації вимогу про усунення порушень від 21.03.2018, документ, що підтверджував факт отримання боржницею такої вимоги - свідоцтво нотаріуса про вручення повідомлення. Як встановлено судом, двостороннього договору про задоволення вимог іпотекодержателя між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» не укладалося. Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV). За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Приписами статті 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателеміпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У цьому випадку умовами іпотечного договору від 12 березня 2008 року, зокрема підпукту 4.5.3 пункту 4.5. Договору іпотеки, передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Факт отримання [PERSON] повідомлення про усунення порушень № 1014 від 21 березня 2018 року підтверджено самою Позивачкою, зокрема, додавши копію такого повідомлення до позовної заяви. Однак, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та Договору іпотеки) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV). Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. Квартира за адресою: [ADDRESS] , яка має загальну площу 55,9 кв. м та яка використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання [PERSON] умов споживчого кредитного договору від 12 березня 2008 року №840/1-27/16/3/8-071, укладеного в іноземній валюті. Вказані обставини вже встановлювалися судом та їм надавалася оцінка у аналогічному спорі між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» про скасування рішення державного реєстратора Зміївської міської ради про реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного застереження, що викладено у рішенні Ленінського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2018 року у цивільній справі №642/3373/18, яке було залишено в силі постановою Харківського апеляційного суду від 27 червня 2019 року. Таким чином, у реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк». Такою ж є і правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена ним у Постанові від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а, провадженні №11-474апп19. У відповідності до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод та ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Суд відхиляє доводи представника відповідача оскільки за змістом кредитного договору він був узятий на «споживчі потреби» ( п.1.2) та підстав вважати це особистими потребами у суду не має. Також суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності доказів існування у позивачки іншого житла оскільки цей факт було встановлено рішенням Ленінського р/с м. Харкова від 27.12.2018р. Представником відповідача не доведено належними та допустимими доказами що за період з дня ухвалення судового рішення - 27.12.2018р. по день розгляду справи 07.04.21р. [PERSON] придбала інше житло. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнавання дій та скасування рішення про державну реєстрацію права власності підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Оскільки позов підлягає задоволенню, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з Акціонерного товариства «Альфа-банк» на користь [PERSON] судові витрати у загальному розмірі 704,80 грн. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved