Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовують тим, що відповідачами по справі є їхній син [PERSON] та його колишня дружина [PERSON]. Вказані особи перебували в зареєстрованому шлюбі з 2004 року по 2009 рік. В період шлюбу в них [INFO] народився син [PERSON]. Після реєстрації шлюбу з гр. [PERSON] їх невістка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Позивачі зазначають, що відповідачі вихованням свого сина [PERSON] не займаються, належної уваги дитині не приділяють. Також вказують, що в даний час їх онук проживає разом з ними. За вказаних обставин позивачі просять суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON], [INFO], та призначити їх, [PERSON] та [PERSON], опікунами малолітнього онука. В підготовче засідання учасники справи не з'явились. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON], за довіреністю [PERSON] попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, в поданих заявах зазначили, що позовні вимоги визнають та не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON], [INFO], та проти призначення позивачів [PERSON] та [PERSON] його опікунами. Представник третьої особи - в.о. начальника Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації Насеко О.В. також попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника Служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації. В поданій заяві, при вирішенні позову, просила врахувати висновки заступника голови районної державної адміністрації від 12.11.2018 року №№ 01-43/2403, 01-43/2404, щодо позбавлення батьківських прав. Представник третьої особи - начальник відділу захисту прав дітей служби у справах дітей міської ради Марценюк Л.Є. також попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві зазначила, що підтримує висновки Органу опіки та піклування Вінницької РДА. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Судом встановлено, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який в 2009 році було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 17.07.2009 року (а.с. 10). В період перебування в зареєстрованому шлюбі у відповідачів по справі [INFO] народився син [PERSON], батьками якого в свідоцтві про його народження записані: батьком - [PERSON], а матір'ю - [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 01.07.2005 року (а.с. 9). Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками відповідача по справі [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER], виданого повторно 07.07.1997 року (а.с. 8). В даний час малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом зі своїми дідусем і бабусею [PERSON] та [PERSON] та вони опікуються його вихованням і розвитком, що не заперечується відповідачами по справі та в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України не потребує доказування. Позивачам по справі [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про право власності на житло від 16.06.2003 року (а.с. 13). [PERSON] та [PERSON] досить тривалий термін перебувають за умовами праці за межами України, а саме у Республіці Португалії: місто Тесорейра, муніципалітет Арраньо, район Арруда-душ-Вінюш. У вказаній країні вони мають офіційне право на проживання, встановлене законодавством вказаної країни та мають житло: [ADDRESS], що перебуває у їхній довгостроковій оренді, що підтверджується копією відповідних документів з перекладом. Малолітній [PERSON], [INFO], зарахований до школи-екстернату ім.Жоану Альберту Фаріа в Арруда-душ-Вінюш, до класу 7-1, за номером 29, де навчався протягом 2017/2018 навчального року, що підтверджується копією довідки про зарахування до школи. 02 липня 2018 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Оленченко О.О. було посвідчено письмові заяви відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON], в яких вони зазначають, що надають згоду та не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав стосовно їх сина [PERSON], [INFO], а також надають свою згоду на встановлення опіки над їхнім сином [PERSON], [INFO], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією вказаних заяв (а.с. 27, 28). Позивачі по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають позитивну характеристику та добрий стан здоров'я, що підтверджується відповідними письмовими доказами. Згідно ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вінницькою районною державною адміністрацією на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини було надано висновки за № 01-43/2403 та № 01-43/2404 від 12.11.2018 року про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 СК України закріплюється обов'язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Крім того, в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тому зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Викладені обставини та підтверджуючі їх докази свідчать про те, що відповідачі неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки відносно свого малолітнього сина [PERSON], передбачені ст.ст.150-155, 180 СК України, а саме: його матеріально не утримують, не цікавляться навчально-виховним процесом сина, розвитком та станом його здоров'я, переклавши виконання своїх обов'язків на позивачів по справі [PERSON] та [PERSON] Крім того, перешкод у спілкуванні з дітьми відповідачам ніхто не чинив і не чинить, але батьки свідомо не цікавляться життям свого сина. Аналізуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] тривалий час не виконують своїх обов'язків по вихованню й утриманню свого малолітнього сина [PERSON], [INFO],свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками, що відповідно до ст.164 СК України дає суду законні підстави для задоволення позовної вимоги щодо позбавлення їх батьківських прав відносно їх сина [PERSON]. За ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Суд вважає, що оскільки малолітній [PERSON], [INFO], позбавлений батьківського піклування, за судовим рішення також слід призначити його опікунами [PERSON] та [PERSON] Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає суду законні підстави для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved