Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], як це вбачається з матеріалів справи, з 28.09.2001р. по 11.06.2014р. перебували в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] в 2005-2007 роках декілька раз брав у своєї матері [PERSON] гроші в борг, зі строком їх повернення до 31 грудня 2013 року, про що видавав останній розписки. Загалом за розписками він отримав 490000 грн.: 02.09.2005р. - 200000 грн.; 28.12.2005р. - 100000 грн.; 05.06.2006р. - 170000 грн.; 24.09.2007р. - 20000 грн. У зв'язку з тим, що кошти в обумовлений строк провернуті не були [PERSON] в квітні 2013 року заявила позов про стягнення з [PERSON] боргу. В наступному до участі у справі в якості співвідповідача було притягнуто [PERSON], і позивачем у зв'язку з цим було уточнено вимоги позову, за якими вона просила стягнути з кожного відповідача по 245000 грн. на погашення боргу, 7027,81 грн. трьох процентів річних, та 51940 грн. компенсації втрат від інфляції. Позов мотивований неналежним виконанням відповідачами зобов'язань за договорами позики. [PERSON] в судовому засіданні на вимогах позову наполягала і пояснила, що надала відповідачам позику, для погашення кредиту, отриманого ними в банку на придбання квартири, проте до цього часу кошти їй не повернуті, що в свою чергу призводить до збитків. Представник [PERSON] за договором адвокат Цілуванська С.С. позов в частині основного зобов'язання визнала, а в задоволенні вимог про стягнення сум нарахованих на борг просила відмовити, за підстав того, що така відповідальність не була передбачена договорами позики. [PERSON] участі в розгляді справи по суті не приймала, проте в попередньому судовому заявила, що не визнає позов за підстав його фіктивності та нікчемності. Вислухавши сторони, дослідивши наявні докази, та інші матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково за таких підстав. Частиною 3 ст. 10 і частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами відповідно до ст. 58 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України встановлено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно ч.2 ст. 1046 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За таких вимог закону, суд визнає надані розписки про отримання [PERSON] від [PERSON] коштів в борг, як належні і допустимі докази, і розцінює ці докази в сукупності з іншими, як такі, що вказують на укладення між цими особами договорів позики. При цьому, суд відхиляє заяву [PERSON] про фіктивність розписок, як таку, що не знайшла свого підтвердження доказами. Разом з тим, суду не надано належних доказів, що стороною цих договорів була також [PERSON] Так, дійсно відповідно до ст. 369 ЦК України, ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Проте, при укладенні одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути надана письмово. Згідно з ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тому, виходячи із сум позики, суд вважає, що [PERSON] при укладенні спірних договорів мав би попередньо отримати письмову згоду дружини. Проте, розписки за спірними договорами такої згоди не містять. Що стосується, згоди [PERSON] на отримання [PERSON] кредиту в банку, то вона також не може бути розцінена, як згода на отримання позики, не зважаючи на те, що в розписках вказано, що позика береться на погашення кредиту, оскільки це є різні правочини. До того, ж суду не надано належних доказів, що позичені кошти були використані саме на погашення кредиту. Так, суми вказані в розписках не співвідносять з сумами за платіжними документами на погашення кредиту, а [PERSON] заперечує, що позичені кошти використовувались в інтересах сім'ї. Крім того, позивач була поручителем за кредитними зобов'язаннями [PERSON], в тому ж обсязі що і він, а тому відповідно до договору поручительства, у разі невиконання або неможливості виконання позичальником зобов'язань за договором вона була зобов'язана виконувати їх за нього, проте, як слідує з платіжних документів кредит погашався тільки [PERSON] При цьому, суд відхиляє доводи адвоката Цілуванської С.С., про те, що позичені кошти використовувались на погашення кредиту, як такі, що суперечать доказам у справі. Крім того, суд вважає, що [PERSON] зацікавлений в позитивному рішенні за позовом, оскільки на даний час триває судовий спір між ним та його колишньою дружиною про поділ спільного майна, предметом якого є квартира, що була придбана саме за вказані кредитні кошти. Відсутність достатнього регулярного доходу подружжя [PERSON], також саме по собі не може вказувати на неможливість виконання ними зобов'язань за кредитним договором. З аналізу наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] не була стороною спірних договорів позики, а тому підстав для задоволення вимог позову щодо неї не вбачається. Інших належних доказів, що ставили б цей висновок під сумнів суду не надано. Що стосується вимог позову до [PERSON], то вони підлягають задоволенню за таких підстав. Статтею 1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Наявність у позивача розписок, вказує на те що зобов'язання за спірними договорами не виконані, а тому борг підлягає стягненню в судовому порядку. Оскільки, [PERSON] прострочено виконання боргових зобов'язань, то вимоги позову про притягнення його до відповідальності відповідно до ст. 625 ЦК України, у виді нарахування на борг у виді трьох процентів річних та інфляційних втрат є правомірними. Посилання адвоката Цілуванської С.С. на те, що такі нарахування мають бути обумовлені договором є надуманими. Розрахунок вказаних нарахувань перевірено в порядку ст.214 ЦПК України і визнається судом правильним. Отже, в межах заявленого позову, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 245000 грн. на погашення боргу, 7027,81 грн. трьох процентів річних, 51940 грн. компенсації втрат від інфляції, а в задоволенні вимог позову до [PERSON] слід відмовити, за необґрунтованістю доказами. За такого рішення, судові витрати у справі відповідно до ст. 88 ЦПК України мають бути розподілені між сторонами пропорційно задоволеної частки вимог.

Outcome: partial