Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

[PERSON] , яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа на боці позивача орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що сторони з 24.08.2002 року перебували в шлюбі. Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.09.2018 року шлюб між ними розірвано У сторін під час шлюбу народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] на момент подачі позову (15 повних років) та [PERSON] , [INFO] на момент подачі позову (6 повних років). Сторони разом з дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] на підставі ордеру № 160 від 20.05.2009 року. Починаючи з червня 2018 року Відповідач побив позивачку та вигнав її з квартири, забравши при цьому ключі від вхідних дверей. Позивачка не позбавлена права користування житловим приміщенням і намагається усунути перепони в проживанні у вказаній квартирі. Квартира отримана в користування 20.05.2009 року, тобто після вступання сторонами у шлюб 24.08.2002 року і до розірвання шлюбу і є спільною-сумісною власністю подружжя. З 20.05.2009 року сторони згідно ордеру як сім`я вселилися до квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується ордером № 160 від 20.05.2009 року, а так як до обсягу спільної-сумісної власності входить будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту яке набуте подружжям за час шлюбу, то необхідно поглянути визначення майна яке зазначено в нормам ЦКУ. Так за ст. 190 ЦКУ майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Так як отримавши право на проживання в квартирі яка до сих пір не приватизована сторони та їх діти отримали майнові права на вказану квартиру, у тому числі і право приватизації вказаного майна за ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» і ось чому відповідач так наполегливо в трьох позовах які подав до суду: про розірвання шлюбу, про стягнення аліментів, та про поділ майна подружжя, зазначає те, що з травня 2017 року сторони не проживають сумісно, хоча насправді з вказаного часу вони лише перестали вести сумісне господарство, а проживали сумісно до червня 2018 року доки Позивач не побив відповідачку та не вигнав з спільної квартири та забрав ключі. А зараз сподівається, що хоч хтось з суддів по всім трьом позовам як по так званій «домовленості» якої не існує щодо місця проживання дітей помилково включить вказану обставину до судового рішення, і позивач буде використовувати вказану обставину як приюдиційний факт який не потребує доведення. І таким чином намагається позбавити відвідачку права на приватизацію квартири в якій вона проживає. Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59, 117 ЖК України на підставі рішення про надання житлового приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадку подання громадянами відомостей, що не відповідають дійсності, про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі. У разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. Ордер до сьогодні не оспорений. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, Ніхто ні може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За ст. 9 ЖКУ громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних громадських організацій. Згідно ст. 64 ЖКУ Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Так як незалежно від факту розірвання шлюбу позивачку ніхто в установленому законом порядку не позбавив права користування житловим приміщенням, а тимчасова її відсутність пов`язана з перепонами які чинить відповідач то позов про вселення підлягає задоволенню в повному обсязі. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивачка [PERSON] просить суд усунути перешкоди в користуванні їй та її доньки - [PERSON] , [INFO] житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов`язання Відповідача припинити чинити перепони в користуванні та зобов`язати його видати дублікат ключів до дверей квартири; вселити її та її неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 21 січня 2019 року на 11 год. 00 хв. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду на 05.06.2019 року на 14 год. 30 хв. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Мироненко С.Ю. в судовому засіданні пояснив, що відповідач проти позовних вимог не заперечує, просив прийняти рішення на розсуд суду. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району в судове засіданні не з`явився, про причину неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши надані письмові докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 24.08.2002 року перебували в шлюбі. 10.09.2018 р. згідно рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (справа № 331/4243/18) шлюб було розірвано. Від шлюбу народилося двоє дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Сторони разом з дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] на підставі ордеру № 160 від 20.05.2009 року. Вказане підтверджується письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні: Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (справа № 331/4243/18); свідоцтвами про народження [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] ; ордером № 160 від 20.05.2009 року. З червня 2018 року відповідач побив позивачку та чинить їй та неповнолітній доньці [PERSON] перешкоди у користуванні вказаною квартирою. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 1 статті 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до ст. 64 ЖК України,члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Статтею 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Оцінивши здобуті в судовому засіданні належні та допустимі докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачем [PERSON] здійснюються перешкоди у реалізації позивачкою [PERSON] та донькою [PERSON] їх права на житло, в зв`язку з чим, підлягає задоволенню позовна вимога [PERSON] про вселення. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспоренного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. В позові [PERSON] наполягає на зобов`язанні відповідача [PERSON] видати їй дублікат ключів до дверей квартири. Частинами 1, 2 стаття 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Згідно статті 67 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції. Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення. У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку. Приймаючи до уваги, що статтею 67 Закону України «Про виконавче провадження» визначено ефективний спосіб захисту прав стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про вселення, не підлягає задоволенню позовна вимога [PERSON] про зобов`язання відповідача видати їй дублікат ключів до дверей квартири.

Outcome: partial