Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] (по тексту - [PERSON], позивач) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до начальника Замкової виправної колонії №58 [PERSON], начальника медичної служби Замкової виправної колонії №58 [PERSON], головного бухгалтера Замкової виправної колонії №58 [PERSON], начальника їдальні установи Замкової виправної колонії №58 [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою суду від 13.07.2017 року на підставі клопотання [PERSON] відповідача - начальника Замкової виправної колонії №58 [PERSON], начальника медичної служби Замкової виправної колонії №58 [PERSON], головного бухгалтера Замкової виправної колонії №58 [PERSON], начальника їдальні установи Замкової виправної колонії №58 [PERSON] замінено на належного відповідача - Державну установу «Замкова виправна колонія (№58)». У ході розгляду позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути на свою користь заподіяну начальником Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» [PERSON] та начальником медичної частини Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» [PERSON] моральну та матеріальну шкоди в розмірі 100 000, 00 грн. та 200 000, 00 грн., відповідно; за порушення умов утримання та норм неналежного харчування 150 000, 00 грн. та 200 000, 00 грн. моральної та матеріальної шкоди, відповідно. Позовні вимоги обгрунтовуються наступними обставинами. Так, позивач вказує, що посадові особи відповідача з моменту його прибуття до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» своїми діями та бездіяльністю, зловживаючи посадовим становищем, порушуючи вимоги чинного кримінального-виконавчого законодавства порушували його права під час проведення обшуків, порушували встановлений порядок надання йому медичної допомоги. Крім того, позивач вказує, що йому не було надано належного медико-санітарного обслуговування посадовими особами відповідача, протиправно було поміщено до ПКТ, ОК з підвищеною температурою тіла в нелюдські умови при температурі повітря, яка не перевищувала 3 градуси за Цельсієм. При цьому, позивач вказував і на ту обставину, що його з порушення вимог чинного законодавства незаконно було поміщено на 3 місяці в ПКТ. Вважає також, що протиправно та силою відібрано особисті речі при переведенні до ПКТ. Зазначав, що зникли його особисті речі з вини відповідача, в тому числі з посилки було вилучено незаконно дві пачки макаронних виробів та 1 кг рису. Норми встановленого для засуджених раціону харчування, умови проживання в колонії, правила надання медичної допомоги, на думку позивача, також відповідачем порушено. Покликається також на протиправну заборону куріння під час прогулянки в ДІЗО. Як вказує позивач такі дії відповідача завдають йому моральних страждань, завдано шкоду його здоров'ю, а відтак останній зобов'язаний відшкодувати заявлену у позовній заяві заподіяну моральну та матеріальну шкоду. У судових засіданнях позивач та його представник підтримали у повному обсязі позовні вимоги на підставах заявлених у поданій суду позовній заяві з врахуванням уточнень, які були заявлені в ході судового розгляду. На думку позивача та його представника наданими судові матеріалами доведено заподіяння як матеріальної, так і моральної шкоди, а відтак позов підлягає до задоволення. Представник відповідача Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судовому засіданні щодо заявленого позову заперечувавав у повному обсязі. Пояснив, що засуджені зобов'язані виконувати встановлені законодавством обов'язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань. Додатково надав пояснення, що для забезпечення житлових та комунально-побутових приміщень теплом, гарячою водою, водяної пари, державною установою «Замкова виправна колонія №58» та державним підприємством «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№58)» укладені відповідні договори. Температурний режим в приміщеннях відповідав вимогам СНІП 2-08.01.89. У частині покликань позивача на заборону брати в ПКТ (ОК) продуктів харчування та особистих речей, порушень нормативів раціону харчування засуджених, представник відповідача вказав на нормативне врегулювання вказаного питання нормами КВК України та Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Звертав увагу, що засуджений забезпечується належним трьохразовим харчуванням згідно норм, які визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 1992 року №336 «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції» та наказу Державної пенітенціарної служби України від 22 вересня 2011 року №395 «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах» з урахуванням норм заміни. Представник акцентував увагу суду, що медико-санітарне забезпечення в установі надається у відповідності до спільного наказу Міністерства юстиції та МОЗ України №1348/5/572 від 15.08.2014 року. В установі організовано цілодобове чергування медичними працівниками для надання медичної допомоги хворим засудженим. Амбулаторний прийом засуджених проводиться лікарем-терапевтом, стоматологом, рентгенологом та начальником медичної частини. Вказував, що амбулаторний прийом проводиться по відділеннях соціально-психологічної служби. На прийом засуджені доставляються працівниками чергової зміни або начальниками відділень соціально-психологічної служби. В ПКТ, приміщеннях ОК, ДІЗО прийом засуджених проводиться щоденно під час перевірки санітарного стану. Після амбулаторного прийому, засудженому по мірі потреби, призначається амбулаторне лікування, яке хворий отримує по місцю перебування. Засуджені, які потребують стаціонарної допомоги, отримують її в стаціонарі медичної частини та спеціалізованих лікарняних закладах Міністерства юстиції України згідно персональних нарядів. З метою забезпечення санітарного благополуччя по інфекційній захворюваності щорічно двічі на рік проводиться профілактичне флюорографічне обстеження, з використанням пересувного флюроавтомобіля Ізяславської ЦРЛ. По прибутті в установі засуджені перебувають під медичним наглядом у відділенні карантину та діагностики з метою недопущення завезення в установу інфекційних та паразитарних захворювань. Засуджений [PERSON] 19.12.2016 року був проконсультований терапевтом Ізяславської ЦРЛ [PERSON] Зазначав і те, що в період часу з 17.12.2016 року по 31.01.2017 року засуджений [PERSON] проходив щоденні медичні огляди з відповідними записами в медичній карті засудженого, так як відмовлявся від прийому їжі та погрожував скоїти членоушкодження. На думку представника відповідача, позивачем не надано жодних доказів нанесення йому моральної та матеріальної шкоди, а відтак у задоволенні позову слід відмовити повністю за безпідставністю. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю. Ухвалюючи судове рішення по суті заявлених вимог враховано наступне. Положеннями ч. 1 ст. 3 ЦПК України регламентовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] відбуває покарання в Державній установі «Замкова виправна колонія (№58)» з 10.06.2016 року. Разом з тим, відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими. Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними. Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України. Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання. Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України). Суд констатує, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов'язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами. При цьому, слід відмітити, що ч. 2 ст. 105 КВК України визначає, що засуджені, їхні речі і одяг, а також приміщення та територія колоній підлягають обшуку і огляду. Особистий обшук проводиться особами однієї статі із засудженими. Порядок проведення обшуків і оглядів визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 (по тексту - Правила). Ці Правила обов'язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил). Згідно абзацу 1 пункту 1 розділу XVIIвказаних Правил, з метою виявлення предметів, виробів, речей та продуктів харчування, що не передбачені переліком, а також грошей, цінних паперів і речей, предметів, які заборонено використовувати в установах виконання покарань, приготувань до втечі з-під варти, розшуку засуджених, які переховуються, тощо проводяться обшуки та огляди засуджених, персоналу і громадян, які перебувають на території установ виконання покарань та прилеглій території, а також контрагентських об'єктах, їхніх речей і одягу, транспортних засобів, а також приміщень, територій житлових та виробничих зон. У відповідності до абзаців 10, 11 пункту 1 розділу XVIIПравил, для проведення обшуку засуджені виводяться з жилого приміщення (камери), побутового або іншого приміщення у заздалегідь визначені персоналом установи виконання покарань місця. У ході розгляду встановлено, що [PERSON] був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді поміщення до приміщення камерного типу (ПКТ) 13.06.2016 року строком на три місяці та 28.11.2016 року строком на три місяці, що підтверджується копіями відповідних постанов, наданих у справу відповідачем, від 13.06.2016 року та 25.11.2016 року, а також у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора (ДІЗО) - 21.06.2016 року строком на 15 діб, 30.09.2016 року строком на 15 діб, 05.12.2016 року строком на 15 діб, що підтверджується постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21.09.2017 року по справі №675/2705/16-а, яка набрала законної сили 18.10.2017 року. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21.09.2017 року встановлено, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами відсутність порушень з його боку вимог діючого Кримінально-виконавчого кодексу України щодо розміру жилої площі камери №39, в якій утримувався [PERSON] У частині обмеження куріння засудженими під час прогулянки в ДІЗО, суд вказує на абзац 8 пункту 6 розділу XXV Правил , яка встановлює пряму заборону куріння. Судом враховано також наступне. Так, абзацом 9 пункту 6 розділу XХVвказаних Правил засудженим забороняється брати з собою у ПКТ (ОК) продукти харчування, особисті речі, крім предметів першої потреби (годинник, підручники, прості олівці, авторучки, зошити, поштові марки, картки, конверти, зубна паста (порошок), зубна щітка, туалетний папір), тютюнових виробів і сірників. Відповідно до Переліку продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (додаток №2 до пункту 1 розділу ІІ Правил) продукти харчування фабричного (заводського) виготовлення, не в скляній або металевій тарі, з діючим терміном реалізації, які не потребують додаткового приготування шляхом термічної обробки та можуть зберігатися при кімнатній температурі, свіжі фрукти та овочі (огірки, помідори, цибуля, часник, перець, капуста, морква та зелень), а також чай та тютюнові вироби фабричного розфасування. Відповідно до абзаців 3, 4 п.1 розділу XI Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань предмети, вироби та речі, що не передбачені переліком або кількість яких перевищує встановлені переліком норми, які були виявлені в посилках або по прибутті засудженого до установи виконання покарань, вилучаються, про що складається акт про вилучення продуктів харчування, предметів, виробів і речей, що не передбачені переліком продуктів харчування, виробів і речовин, які засуджені можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (понад встановлену переліком норму), та передаються на склад установи. Продукти харчування, що не передбачені переліком, які були виявлені в посилках або придбані незаконним шляхом, підлягають вилученню, про що складається відповідний акт, та з письмової згоди начальника медичної частини установи виконання покарань або особи, яка виконує його обов'язки, передаються до їдальні або знищуються в присутності засудженого, на ім'я якого надійшла посилка, про що робиться відмітка в акті. Слід відмітити, що згідно постанови Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14.08.2017 року, яка набрала законної сили 28.09.2017 року, по справі № 675/690/17, встановлено, що 14.11.2016 року та 31.03.2017 року відповідно до актів про вилучення продуктів харчування, предметів, виробів і речей, що не передбачені переліком продуктів харчування, виробів і речовин, які засудженні можуть отримувати в посилках (передачах), купувати в крамницях установ виконання покарань та зберігати при собі (понад встановлену переліком норму) у засудженого [PERSON] в посилках, що надійшли на його ім'я, було вилучено крупа рисова 1 пачка (1 кг), макаронні вироби 2 пачки (по 400 г), а також одну кружку металеву ємністю на 1 л. Відповідно до накладної №17-125 від 04.04.2017 року вилучена у [PERSON] кружка металева була передана на зберігання на склад установи. Макаронні вироби та рисова крупа були знищені в зв'язку із відсутністю у них сертифіката якості, що підтверджується актом №IV-7 від 14.11.2016р. Таким чином, у позивача, при отриманні ним посилкою макаронних виробів, крупи рисової та металевої кружки, вказане майно правомірно було вилучено та передано на склад установи (кружка), а також знищено (продукти харчування, що потребують термічної обробки). У частині покликань позивача на порушень нормативів раціону харчування засуджених, у суду немає підстав вважати, що засуджений не забезпечується належним трьохразовим харчуванням згідно норм, які визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 1992 року №336 «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках-розподільниках та інших приймальниках Національної поліції» та наказу Державної пенітенціарної служби України від 22 вересня 2011 року №395 «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах» з урахуванням норм заміни. Доказів протилежного позивачем не надано, а судом не здобуто. Слід зазначити і те, що додатком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №336 від 16.06.1992 року «Про норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках - розподільниках та інших приймальниках Національної поліції», встановлено норми харчування осіб, які тримаються в установах виконання, слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби, ізоляторах тимчасового тримання, приймальниках - розподільниках та інших приймальниках Національної поліції. Зокрема, засуджені, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки та арештних домах, забезпечуються харчуванням за нормою №4А (загальна норма). Нормою харчування №4А не передбачено надання засудженим манної та рисової крупи. В той же час встановлено видача засудженим за вказаною нормою харчування таких продуктів, як цукор, бобові, картоплі, м'ясо. Відповідно до висновків санітарного лікаря визначений хімічний склад та калорійність добового раціону відповідає розрахунковим даними добового раціону, що підтверджується протоколами дослідження готової страви та напівфабрикатів Державної установи «Хмельницький обласний лабораторний центр» Ізяславський міжрайонний відділ від 18.01.2016 року № 12 та від 10.02.2017 року №50 . За результатами санітарно-мікробіологічного дослідження питної води, проведеного Ізяславським міжрайонним відділом лабораторних досліджень ДУ ХОЛЦДСЕСУ вода, яка використовується для приготування страв для засуджених відповідає ДСанПіН 2.2.4171-10, що стверджено відповідними протоколами досліджень питної води від 15.01.2016 року №3, від 10.02.2017 року №22, №24 з долученими задокументованими результатами. Судом береться до уваги і та обставина, що відповідачем укладено договори про закупівлю пари та гарячої води, послуги з постачання пари та гарячої води за державні кошти, що стверджено Договором №К-2 про закупівлю пари та гарячої води; послуги з постачання пари та гарячої води за державні кошти від 24.02.2016 року та відповідними Додатковими угодами до нього №01 від 03.03.2016 року, №02 від 15.11.2016 року, №03 від 16.12.2016 року, №4 від 30.12.2016 року, №5 від 27.01.2017 року, №6 від 01.02.2017 року; Договором №К-2 про закупівлю пари та гарячої води від 16.02.2017 року та Додатковою угодою до нього №1 від 24.02.2017 року; Актами надання послуг №81 від 31.10.2016 року, №4181 від 29.11.2016 року, №113 від 30.12.2016 року, №4004 від 30.01.2017 року, №4018 від 28.02.2017 року, №4029 від 31.03.2017 року, №4040 від 28.04.2017 року. Покликання позивача щодо завдання йому як матеріальної та моральної шкоди відповідачем внаслідок неналежного медико-санітарного забезпечення не знайшли свого підтвердження. Як встановлено, медико-санітарне забезпечення в установі надається у відповідності до спільного наказу Міністерства юстиції та МОЗ України №1348/5/572 від 15.08.2014 року. В установі організовано цілодобове чергування медичними працівниками для надання медичної допомоги хворим засудженим. Амбулаторний прийом засуджених проводиться лікарем-терапевтом, стоматологом, рентгенологом та начальником медичної частини. Амбулаторний прийом проводиться по відділеннях соціально-психологічної служби, на прийом засуджені доставляються працівниками чергової зміни або начальниками відділень соціально-психологічної служби. В ПКТ, приміщеннях ОК, ДІЗО прийом засуджених проводиться щоденно під час перевірки санітарного стану. Після амбулаторного прийому, засудженому по мірі потреби, призначається амбулаторне лікування, яке хворий отримує по місцю перебування. Засуджені, які потребують стаціонарної допомоги, отримують її в стаціонарі медичної частини та спеціалізованих лікарняних закладах Міністерства юстиції України згідно персональних нарядів. З метою забезпечення санітарного благополуччя по інфекційній захворюваності щорічно двічі на рік проводиться профілактичне флюорографічне обстеження, з використанням пересувного флюроавтомобіля Ізяславської ЦРЛ. По прибутті в установі засуджені перебувають під медичним наглядом у відділенні карантину та діагностики з метою недопущення завезення в установу інфекційних та паразитарних захворювань. Засуджений [PERSON] 19.12.2016 року був проконсультований терапевтом Ізяславської ЦРЛ [PERSON], що не було спростовано позивачем у справі. Вказані вище обставини знайшли своє відображення у показаннях свідка - начальника медичної частини Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» [PERSON], який, в тому числі, зазначав що в період часу з 17.12.2016 року по 31.01.2017 року засуджений [PERSON] проходив щоденні медичні огляди з відповідними записами в медичній карті засудженого, так як відмовлявся від прийому їжі та погрожував скоїти членоушкодження. Покликання [PERSON] на насення йому шкоди внаслідок невиконання службових обов'язків [PERSON], [PERSON] також не знайшли свого підтвердження, в тому числі під час допиту у судовому засіданні [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, з внесеними змінами та доповненнями, внесеними Постановами Пленуму ВСУ №7 від 08.07.1994 року №11 від 30.09.94, № 15 від 25.05.98, № 9 від 24.10.2003 шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. У відповідності до приписів ст. 10-11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивачем не було доведено заподіяння йому матеріальної та/або моральної шкоди, а тому у суду немає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed