Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Берегівського районного суду з позовом до виконкому [PERSON] міської ради про визнання права на житло та зобовязання укласти договір найму житлового приміщення. Позов мотивований тим, що на підставі Рішення Виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 30 травня 2001 року за № 232, [PERSON] надано у користування житлове приміщення квартиру розташовану за адресою: вул. Верешмарті, 31/2 у м. Берегове Закарпатської області. 19 лютого 2015 року користувач житла [PERSON] померла. За час свого життя [PERSON] неодноразово ініціювала звернення до Виконавчого комітету [PERSON] міської ради з метою укладення договору найму вищевказаного житлового приміщення для узаконення житлових правовідносин. [PERSON] міської ради від 19 лютого 2009 року [PERSON] (основного квартиронаймача) повідомлено про неможливість укладення договору найму у звязку із виправленнями, які мали місце в Рішенні Виконавчого комітету №232 від 30 травня 2001року та ордері №119 від 01 червня 2001 року, про характер та підстави вказаних виправлень заявника повідомлено не було. Рішенням Виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 03 березня 2015 року, прийнятим після смерті [PERSON] останній відмовлено в укладенні договору найму спірної квартири, для остаточного вирішення вказаного питання рекомендовано звернутись до суду. У звязку із смертю основного квартиронаймача, позивачем ініційовано звернення до Виконавчого комітету [PERSON] міської ради з метою переукладення договору найму. Рішенням Виконавчого комітету [PERSON] міської ради за № 253 від 29 вересня 2015 року позивачу теж відмовлено в укладенні договору найму. Позивач [PERSON], як донька основного квартиронаймача вважає, що дії Виконавчого комітету [PERSON] міської ради щодо відмови в укладенні договору найму суперечать вимогам закону, а тому просила зобовязати їх це зробити у судовому порядку. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, при цьому подали до суду заяву, у якій просили справу розглянути за їх відсутності, позов підтримали. Представник відповідача виконкому [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, однак направили до суду листа, в якій просили справу розглянути без їх участі, за наявними у справі документами. Дослідивши письмові докази по справі, оцінивши всі обставини, що мають значення для правильного її вирішення, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач житлового приміщення вправі за згодою всіх членів сімї вселити в займане ним житлове приміщення своїх дітей, в тому числі і повнолітніх. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування житлом. Актом обстеження матеріально-побутових умов сімї за №79 підтверджується, що позивач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] [INFO], як члени сімї основного квартиронаймача, постійно проживали із своєю покійною матірю у спірній квартирі, позивач доглядала за матірю під час її хвороби, вела з нею спільне господарство. За змістом ст. 106 ЖК України, повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача, таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на житло належить будь-якому членові сімї наймача. Зважаючи на вказані законодавчі положення, однією із підстав виникнення субєктивного права користування конкретним житловим приміщенням є вселення у нього особи на правах члена сімї наймача. За цих обставин, позивачі як членисімї основного наймача, мають безумовне та визначене ЖК України право на використання житлового приміщення, оскільки позивачі вселились до нього на законних підставах, а основний квартиронаймач помер. Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування житлом у будинках громадського житлового фонду здійснюється на підставі договору найму житла. За змістом ст. 62 цього ж Кодексу, до відносин, що виникають із договору найму житла у відповідних випадках застосовуються приписи цивільного законодавства. Згідно із ст. 649 ЦК України, розбіжності, що виникають при укладенні договору, який є обовязковим за законом, вирішуються судом. Право на житло, відповідно до ст. 47 Конституції України, є одним із основоположних соціальних прав кожного громадянина. Таким чином, вирішення в судовому порядку питань щодо визнання права на житло та укладення договору найму житла в примусовому порядку відповідатиме загальним принципам закріпленим в законодавстві України та надасть позивачу можливість належним чином реалізувати визначені в Конституції України права. Згідно із ст. 242 ЦК України, батьки є законними представниками своїх малолітніх дітей. За цих обставин, [PERSON] вправі ініціювати питання щодо захисту прав та охоронюваних законом інтересів в тому числі і свого малолітнього сина [PERSON] (05.11.2009р.н.). На підставі наведеного,

Outcome: approved