Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] позов мотивував тим, що 20.08.1998 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав у нього грошові кошти в позику в сумі 4 300 доларів США. Відповідно до розписки строк позики склав 1 місяць. У строк, передбачений договором, відповідач зобов'язання по сплаті суми позики не виконав належним чином, а повернув лише 300 доларів США, після чого термін позики було продовжено до 23.10.1998 року. Згодом відповідач повернув ще 700 доларів США. 01.02.1999 року між сторонами був укладений договір застави з метою забезпечення виконання зобов'язання по договору позики на суму 3300 доларів США, а термін повернення всієї позики встановлений до 01.03.1999 року. Проте, в обумовлений термін відповідач повернув лише 50 доларів США. Таким чином, із позичених 4300 доларів США відповідач повернув лише 1050 доларів США. Залишок боргу складає 3 250 доларів США. Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.12.1999 року № 2-942/1999 було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] грошові кошти в сумі 17 940 грн, що станом на 14.12.1999 року еквівалентно 3250 доларам США. З 02.03.1999 року відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання і станом на день подання даного позову рішення суду не виконане взагалі. Відповідно до ч. 2 ст. 625, 599 ЦК України 3% річних від простроченої суми боргу - 3250 доларів США за період з 02.03.1999 року по 26.09.2017 року (6 783 днів) становить 1 812,16 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 26.09.2017 року (26,31 грн. за 1 долар США) еквівалентно 47 677,93 грн. Проценти за користування позикою відповідно до розміру облікової ставки НБУ на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України - з 01.01.2004 року по 26.09.2017 року складають 9 799,57 доларів США (станом на 26.09.2017 року еквівалентно 257 826,68 грн.). Збитки, завдані невиконанням договору позики і знеціненням гривні (станом на 26.09.2017 року 1 долару США відповідає 26,31 грн., тобто 3250 доларів США в еквіваленті буде становити 85 507,50 грн.), становлять 67 567,50 грн. з урахуванням суми боргу, стягнутої за рішенням суду (85507,50 грн. - 17 940 грн. = 67 567,50 грн.). Позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача 47 677,93 грн. - 3% річних за період з 02.03.1999 року до 26.09.2017 року, 257826,68 грн. - проценти за користування позикою за період з 01.01.2004 року до 26.09.2017 року, 67567,50 грн. - збитки, а всього 373072,11 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав за викладених обставин. Пояснив, що відповідач позичив кошти у валюті, позика була безпроцентною, але не повернув борг. Проценти нараховані на підставі облікової ставки НБУ за період з 01.01.2004 року до 26.09.2017 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних становлять 47677,93 грн. В зв`язку зі зміною курсу валют позивач отримав збитки на суму 67567,68 грн. Зазначив, що ні копії ні оригіналу розписки не збереглось, рішення суду відповідач не виконав, оригінал виконавчого листа втрачений. Просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений за останньою відомою адресою проживання, в тому числі шляхом розміщення оголошення в газеті «Вінниччина» та на сайті судової влади, відзиву на позов не подав, заяви про відкладення розгляду справи суду не надав. Враховуючи згоду представника позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 20.08.1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого відповідач отримав у позивача грошові кошти в позику в сумі 4 300 доларів США. Відповідно до розписки строк позики складав 1 місяць. Згідно вимог ст.ст. 374, 375 ЦК УРСР (які були чинними станом на 20.08.1998 року) договір позики вважався укладеним з моменту передачі грошей або речей. Договір позики на суму понад п'ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі. Однак, ні договору позики, ні розписки, позивач не надав. В підтвердження виникнення між сторонами правовідносин позивач надав ксерокопію рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 14.12.1999 року у справі № 2-942/1999, згідно якого було задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] грошові кошти в сумі 17 940 грн., що станом на 14.12.1999 року еквівалентно 3250 доларам США, за договором позики від 25.09.1998 року. Також цим рішенням встановлено, що згідно договору позики від 25.09.1998 року [PERSON] позичив у [PERSON] 4 000 доларів США і 29.01.1999 року сторони уклали договір застави. Разом з тим, обставини, встановлені цим судовим рішенням, не підтверджують тих обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оскільки стосуються іншого договору позики і на іншу суму. Також вказані обставини не підтверджені договором застави від 01.02.1999 року, оскільки зі змісту договору вбачається, що даний договір укладений з метою виконання зобов`язання за договором позики від 21.08.1998 року (а.с. 6). Інших доказів виникнення зобов`язань за договором позики від 20.08.1998 року позивач не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 78, 79 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, позивач не довів факту укладення договору, факту передачі грошової суми позичальнику, істотних умов договору позики тощо. Також суд вважає, що немає підстав для стягнення 3% річних, процентів, збитків в зв`язку з невиконанням рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 14.12.1999 року. Так, оригіналу рішення суду і розписки від 25.09.1998 року, на підставі якої був стягнутий борг в сумі 17 940 грн. позивач не надав. Дослідити зміст розписки від 25.09.1998 року, встановити істотні умови договору позики і справжню правову природу договору неможливо. Суд враховує що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Ксерокопія рукописного тексту рішення суду, без печатки Замостянського райсуду м. Вінниці, що міститься в матеріалах справи (а.с. 4-5), не є належним доказом у справі. Крім того, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. В архіві Вінницького міського суду Вінницької області справа № 2-942/1999 також не збереглась за давністю. Оригіналу виконавчого листа по вказаному рішенню суду також немає. Згідно відповіді Замостянського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області від 29.01.2018 року виконавчий лист № 2-942/1999, виданий Замостянським райсудом м. Вінниці 29.01.2003 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 17 940 грн. на виконанні у відділі не перебуває. Виконавчий лист перебував на виконанні в міському ВДВС з 26.02.2003 року, стягнень не проводилось. При перевірці журналів загальної кореспонденції та автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчий лист № 2-942/1999 станом на 29.01.2018 року на виконання до відділу не надходив. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подають сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки на підтвердження укладення договорів позики від 20.08.1998 року, 25.09.1998 року представником позивача боргових розписок не надано, інших належних і допустимих доказів в підтвердження позовних вимог немає, суд дійшов висновку, що встановити справжню правову природу укладених договорів неможливо, тому в задоволенні даного позову слід відмовити. На підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, інші судові витрати у справі не понесені.

Outcome: dismissed