Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2009 року, який рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2021 року було розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , який народився [INFO] та [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народженнясерії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Згідно довідки про склад сім`ї № 15941, позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з сином - [PERSON] . Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10.10.2011 року у справі №2-3557 з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] . Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м.Донецьку від 26.01.2012 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3557, виданого 10.10.2011 року Краматорським міським судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Як вбачається з довідки №29 від 01.04.2021 року, виданого директором Краматорського навчально-виховного комплексу (загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №32 - дошкільний навчальний заклад) Краматорської міської ради, [PERSON] приймає активну участь у житті школи, регулярно відвідує батьківські збори, виховує сина - [PERSON] , учня 4-А класу НВК-ЗОШ №32 самостійно, без допомоги з боку батька дитини. Забезпечує дитину необхідним шкільним приладдям, відвідування екскурсій, театрів, кружків. Батько, [PERSON] , не приймає участі у вихованні дитини. Відповідно до акту відвідування адреси місця мешкання відповідача [PERSON] - [ADDRESS] , складеного спеціалістами служби у справах дітей Краматорської міської ради від 10.09.2021 року, на момент відвідування, двері до помешкання ніхто не відчини. З бесіди з сусідами було з`ясовано, що [PERSON] з 2014 року за даною адресою не проживає, його місцезнаходження їм невідомо. Згідно висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 19.11.2021 року №01-49/6041, враховуючи інтереси малолітніх: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні був опитаний неповнолітній [PERSON] , який пояснив, що він мешкає з мамою, бабусею та сестрами. Батька він не пам`ятає та жодного разу з ним не спілкувався. Мати казала, що батька він останній раз бачив, коли йому виповнилося 2 роки, особисто він батька не пам`ятає. Батько жодного разу його не вітав з днем народження, подарунків не дарував. Не заперечував проти позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ,зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У судовому засіданні не встановлено та позивачкою не надано доказів того, що відповідач умисно та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком (матір`ю) обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько (мати) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. На підтвердження своїх позовних вимог позивачка, як докази, обмежилась тільки: постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та довідкою, виданою директором Краматорської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №32 Управління освіти Краматорської міської ради, з якої вбачається, що батько [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини. Позивачка в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина, однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Доводи позивачки про те, що її донька - [PERSON] , [INFO] не є донькою відповідача, оскільки народжена нею від іншого чоловіка, суд не приймає до уваги, оскільки така підстава для позбавлення батьківських прав не передбачена ст.164 СК України. Позивачка у судовому засіданні також зазначила, що позбавлення батьківських прав [PERSON] їй необхідно для того, щоб зареєструвати місце проживання молодшої дитини. Однак дані обставини також не є підставою для позбавлення батьківських прав. Суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ст.138 СК України позивачка не позбавлена права на звернення до суду з позовом про оспорення батьківства відповідача [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] , пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своїх дітей в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року (з послідуючими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позивачкою не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а також не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батька по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька (матері) від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджався батько (мати) офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Суд також враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Суд критично оцінює висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України). Відповідно до частини другої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Отже, тлумачення наведеної норми свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить, зокрема, вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3 ст. 171 СК). У судовому засіданні неповнолітній [PERSON] пояснив, що не пам`ятає батька, не спілкується з ним, не заперечував проти позбавлення батьківських прав. Однак, суд при вирішенні даної справи вважає, що думка дитини, хоча і має важливе значення, однак не може бути вирішальною у даному спорі, враховуючи постійне проживання дитини з матір`ю, що не виключає можливість непрямого впливу матері на думку дитини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей. Позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх батька по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи позивачка не надала належних та достатніх доказів умисної й винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, які б давали підстави для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітніх дітей. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed