Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до [PERSON] просив зменшити розмір стягуваних з позивача аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], яка на даний час складають розмір ? частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та визначити розмірі аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000, 00 грн. щомісячно, мотивуючи тим, що за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року позивач сплачує аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття. Однак, в 25 грудня 2009 році відповідач уклав шлюб з гр. [PERSON]., від шлюбу народилась дитини - [PERSON], [INFO] року. На даний час його дружина перебуває у декретній відпустці, отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною, тому відповідач не має змоги сплачувати визначений судом розмір аліментів на утримання першої дитини, оскільки не має інших джерел доходів, враховуючи що на даний час позивач безробітний, наявних у сім'ї коштів в повній мірі не вистачає на утримання його нової сім'ї, тому просить зменшити визначений за рішенням суду розмір аліментів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомний належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав з підставі викладених у поданій заяві. (а.с. 4) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомна належним чином, подала до суду письмові заперечення, спросила в позові відмовити в повному обсязі з підстав викладених у поданій заяві, та розгляд справи проводити у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2013 року, присуджено стягнути з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь [PERSON], проживаючої в [ADDRESS] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2013 року і до досягнення повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнути з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ідентифікаційний номер [NUMBER] судовий збір в сумі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 копійок на користь держави. (а.с.18) Згідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, стаття 192 СК України встановлює підстави для зміни розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про зміну розміру аліментів шляхом встановлення способу сплати аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. на дитину щомісячно, при наявності рішення суду, яким вже встановлено спосіб стягнення аліментів - у частці від доходу платника аліментів, є безпідставними та не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки чинним законодавством для платника аліментів передбачена лише можливість зміни розміру аліментів за певних обставин, а не зміни способу їх стягнення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, визначений за рішенням суду, є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат, у зв'язку з ухваленням рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed