Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) в листопаді 2015 року звернулася до суду із позовом до Червонокамянської сільської ради Олександрійського району (надалі відповідач) п ро визнання права власності на спадкове майно за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 07 квітня 2005 року залишилось спадкове майно, а саме 13/50 частки будинку №1 по вул.Гаценко в с. Червона Камянка, Олександрійського району, Кіровоградської області. Від спадщини вона не відмовляється, будучи єдиним спадкоємцем за заповітом, однак за її зверненням до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, про що свідчить письмова відмова нотаріуса від 23 вересня 2015 року. Зважаючи на викладене вона змушена звертатися до суду. Уточнивши позовні вимоги, просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягає, посилаючись на викладенні обставини. Інтереси позивача в суді по довіреності представляла [PERSON] Представник відповідача - Червонокамянської сільської ради Олександрійського району, будучи належним чином повідомленим, до суду не зявився, в заяві до суду проти позовних вимог заперечень не має, просить суд розглянути справу за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази у сукупності з іншими матеріалами справи, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. За змістом ст.ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести перед судом ті обставини, на які вона посилається , як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло. Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло. Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності. Ст.41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. При вирішенні даного спору суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Правовідносини сторін врегульовані ст.ст.3-11, 14,15, 16, 22, 182, 328, 392, 1216 - 1226, 1233 -1235, 1268, 1270-1275, 1296, 1299 ЦК України. Cтаттею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені відповідно статтею 16 ЦК України. За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1261 ЦК України позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Судом враховано, що відповідно до ст. 1268 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця і вона є такою, що прийняла спадщину, оскільки після відкриття спадщини вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Судом також встановлено, що 07 квітня 2005 року у віці 86 років померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке до цього часу позивачем не успадковане: а саме 13/50 часток житлового будинку разом з надвірними будівлями, які знаходяться на присадибній земельній ділянці по вул. Гаценка,1 в с.Червона Камянка, Олександрійського району, Кіровоградської області, що раніше значилися за померлою. Суд приймає до уваги, що за матеріалами спадкової справи позивач своєчасно (22 червня 2005 року), після смерті спадкодавця звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва (зареєстровано в реєстрі за №444), однак через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, який було втрачено - вона позбавлена можливості у нотаріуса оформити спадкове майно на себе, про що нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 вересня 2015 року. За матеріалами спадкової справи №11-15 позивач вказала також спадкоємця сина померлої [PERSON], інвалід, який проживав в [INFO], інших спадкоємців немає. За заявою від 23 липня 2005 року він відмовився від прийняття спадщини після смерті матері. Судом враховано, що в газеті «Сільський вісник» №45 (2287) від 07 листопада 2015 року було опубліковано оголошення, що втрачений договір купівлі продажу№227-нд/227-н/ф 12 виданий Придніпровською товарною біржою 06 вересня 1999 року де покупцем є [PERSON] та [PERSON] вважати недійсним. Судом також враховано, що за життя спадкодавцем 14 березня 2000 року було складено та посвідчено нотаріально секретарем виконавчого комітету Червонокамянської сільської ради Олександрійського району (зареєстровано в реєстрі за №20). Даний заповіт не змінювався та не скасовувався. Звернення до суду свідчить про те, що позивач від спадщини не відмовляється, що дає суду підстави для того, щоб визнати її єдиним спадкоємцем за заповітом на спадкове майно, що раніше належало спадкодавцю. Інші спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались. Про те, що саме спадкодавець та її син користувалися та володіли 13/50 часток житлового будинку разом з надвірними будівлями, які знаходяться на присадибній земельній ділянці по вул. Гаценка,1 в с. Червона Камянка, Олександрійського району, Кіровоградської області, свідчать такі докази : - технічний паспорт на жилий будинок, саме 13/50 частини, що знаходилася у власності [PERSON]; - довідка Олександрійського МБТІ №195 від 29 серпня 2015 року, видана [PERSON] про те, що право власності на 13/50 частки будинку по вул. Гаценко №1 в с. Червона Камянка за архівними даними належало [PERSON] на підставі договору купівлі продажу виданого Олександрійською філією Придніпровської товарної біржі 06 .09.1999 року р №227-нд/227-н/ф12 та зареєстрованого в Олександрійському МБТІ 06.09.1999 року р№60/3. Оціночна вартість вказаної частини квартири складає 24 869 грн. та відповідно до цієї суми не був сплачений судовий сбір позивачем при зверненні до суду. Зазначені обставини вказують на те, що відповідно до вимог ст. ст. 181, 392 ЦК України та відповідно до вимог ст. ст. 1217-1222 ЦК України є наявним право позивача про визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно, яке було зареєстрованим в Олександрійському МБТІ як нерухоме майно за спадкодавцем. Судом достовірно встановлено, що раніше будь-кому свідоцтво про право власності на цю частину житлового будинку не видавалося. Викладене є підставою для того, щоб встановити право власності позивача в порядку спадкування за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], яка померла 07 квітня 2005 року. Суд також приймає до уваги, що позивач, після смерті спадкодавця звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може через відсутність правовстановлюючого документу на частину житлового будинку, про що свідчить відмовна постанова нотаріуса від 23 вересня 2015 року. Суд дійшов висновку, що відсутність договору купівлі продажу частини житлового будинку разом з надвірними будівлями, які знаходяться на присадибній земельній ділянці по вул. Гаценка,1 в с. Червона Камянка, Олександрійського району, Кіровоградської області, що раніше значився за померлою, не є перешкодою для визнання права власності на частину житлового будинку за позивачем в порядку спадкування за заповітом. Викладене є підставою для суду встановити право власності позивача за законом на частину спадщини, що залишилося після смерті [PERSON], яка померла 07 квітня 2005 року. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved