Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до начальника Броварського міського відділення Київської обласної дирекції головного офісу ПАТ «НАСК «Оранта» [PERSON] та ПАТ «Національна страхова компанія «Оранта» про визнання недійсним договору від 11 березня 2011 року, та визнання не чинним підпису у договорі від 23 грудня 2013 року, страхування майна та тварин, що належать громадянам. Позивач зазначала, що 23 грудня 2013 року вона звернулася до ПАТ «НАСК «Оранта» з метою одноразово застрахувати свій будинок. Заступник начальника ПАТ «НАСК «Оранта» [PERSON] запевнила позивача, що застрахувати свій житловий будинок вона може лише у страхового агента, за яким закріплена вулиця, на якій знаходиться житловий будинок позивача. Страховим агентом [PERSON] було заповнено страховий договір для позивача, який їй було надано для ознайомлення, проте, поставити свій підпис позивачу не дала, оскільки страховий агент не внесла в договір свої дані, зокрема, номер телефону. В той час як позивач розмовляла із заступником начальника [PERSON], страховий агент внесла дані в договір, положила його перед позивачем, ліва рука страховика знаходилася на договорі, а правою рукою вона показала позивачу, де потрібно поставити підпис і зразу ж його забрала. Договір страховим агентом [PERSON] позивачу надано не було, оскільки у останньої не було при собі довідки з ідентифікаційним номером і потрібно було сплатити кошти за договір. Позивач поїхала додому за довідкою з ідентифікаційним номером, а коли повернулася, то отримала договір, бігло його прочитала, прізвище її і суми були зазначені вірно. Вдома позивач неодноразово передивилася договір і встановила, що договір заповнено нашвидкуруч, скорочено, а от підпис позивача помітно, що писався повільно. Незабаром вона звернулася в ПАТ «НАСК «Оранта» щодо недійсності її підпису в договорі, разом із заступником начальника [PERSON] вони пішли до начальника ПАТ «НАСК «Оранта» [PERSON], позивач надала їм копію договору, проте, вони просили надати оригінал спірного договору, який позивач не надала. Позивач зробила висновок, що після того як страховим агентом [PERSON] було внесено її дані до договору, на підпис позивачу було надано зовсім інший договір, який несе злочинний намір, що замовником цього є її сусід [PERSON], який хоче заволодіти всім майном, що є у власності позивача. 11 березня 2011 року позивач застрахувала в ПАТ «НАСК «Оранта» свій житловий будинок та рухоме майно, договір серії М-Т №0605253, проте, в договорі вказано наявність господарських будівель. Однак, позивач наголошувала, що декілька років тому її сусід [PERSON] визвав робочих, які знесли два її сараї та погріб. Про все це страховий агент [PERSON] знала і співчувала позивачу, що сусід зніс її господарські будівлі та обгородився високим забором, захвативши землю, належну позивачу. Про вищевикладене позивач повідомила при зустрічі на базарі заступнику начальника ПАТ «НАСК «Оранта», яка відповіла, що страховий агент [PERSON] вчинила правильно, оскільки у позивача є невелика веранда, яка вважається господарською будівлею. Позивач заперечувала, вказавши, що в неї веранди немає, а є крильце, вхід до коридору та невелика прихожа, на що заступник начальника відповіла, що у тому приміщенні є велике вікно, яке складається із багатьох невеликих шибок, а тому воно вважається верандою, яка є господарською будівлею. Позивачу зрозуміло, що договір з дописаними господарськими будівлями готувався для таємного суду, що нібито її сусід [PERSON] ніяких господарських будівель її не зносив. Посилаючись на викладене, позивач просила суд про визнання недійсним договору від 11 березня 2011 року, та визнання не чинним підпису у договорі від 23 грудня 2013 року, страхування майна та тварин, що належать громадянам. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні позовній заяві та додатково пояснила, що претензій до виконання договору страхування житлового будинку та рухомого майна від 11 березня 2011 року вона не має, проте, наголошувала, що в договорі вказані господарські будівлі, яких в натурі немає, просила суд про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач начальник Броварського міського відділення Київської обласної дирекції головного офісу ПАТ «НАСК «Оранта» [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, оскільки вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, посилаючись на те, що за кожним страховим агентом закріплено відповідну дільницю, позивач [PERSON] договір страхування від 11 березня 2011 року не тільки особисто підписала, а й заплатила за нього гроші. Після укладання договорів, страховики відразу здають гроші в банк, по обом договорам, укладених із позивачем гроші були здані в строк, тобто ніяких незаконних дій страховими агентами здійснено не було і не могло бути. Посилаючись на викладене, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Національна страхова компанія «Оранта» [PERSON] позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення у повному обсязі, пояснив, що 23 грудня 2013 року між ПАТ «НАСК «Оранта» та позивачем [PERSON] було укладено договір страхування майна та тварин, що належать громадянам серії 97-20 №2289497, відповідно до умов якого було застраховано майно страхувальника на строк з 01 січня 2014 року до 31 січня 2015 року. На даний момент дія договору закінчилася в звязку із закінченням строку, на який його було укладено. Протягом дії зазначеного договору, сторони належним чином виконували свої зобовязання, із заявами про настання страхових випадків, як і з іншими заявами щодо укладення та дії договору або ж його змісту страхувальник не зверталася. Що стосується позовних вимог щодо визнання недійсним договору від 11 березня 2011 року, то з позовних вимог вбачається, що ці позовні вимоги є наслідком особистого конфлікту позивача із названим нею [PERSON], що жодного відношення до укладання, дії та виконання укладеного з ВАТ «НАСК «Оранта» договору страхування не має. Позовні вимоги є надуманими та безпідставними. Також просив суд застосувати строк позовної давності. Посилаючись на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює заступником начальника Броварського міського відділення Київської обласної дирекції головного офісу ПАТ «НАСК «Оранта», позивач [PERSON] прийшла до ПАТ «НАСК «Оранта» та хотіла застрахувати своє майно, свідок застрахувала відповідальному за дільницю страховому агенту, яка прийшла та оформила відповідний договір. В 2011 році позивач заключала договір страхування вдома, а в 2013 році в приміщенні ПАТ «НАСК «Оранта», ніяких претензій до оформлених договорів у неї не було. В договір страхування вносяться господарські будівлі, позивач поставила свій підпис в договорі та віддала грошові кошти. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює в ПАТ «НАСК «Оранта» 20 років страховим агентом, про укладання договору за 2011 рік вона нічого не памятає, а в 2013 році позивач [PERSON] прийшла до ПАТ «НАСК «Оранта», було укладено договір, позивач заплатила грошові кошти за договір, свідок віддала позивачу квитанцію, ніяких претензій у позивача не було. Судом встановлено, що 23 грудня 2013 року між ПАТ «НАСК «Оранта» та позивачем [PERSON] було укладено договір страхування майна та тварин, що належать громадянам серії 97-20 №2289497, відповідно до умов якого було застраховано майно страхувальника на строк з 01 січня 2014 року до 31 січня 2015 року (а.с.7). 11 березня 2011 року між ВАТ «НАСК «Оранта» та позивачем [PERSON] було укладено договір страхування майна та тварин, що належать громадянам серії МТ №0605253, відповідно до умов якого було застраховано майно страхувальника на строк з 27 березня 2011 року до 26 березня 2012 року (а.с.8). Відповідно до ст..ст.6, 627, 628 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст..629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Позивач [PERSON] в 2011 році звернулася до відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» з метою застрахувати належне їй рухоме та нерухоме майно, вона отримала кваліфіковану консультацію, погодила умови укладення та виконання страхового договору, про що свідчить її особистий підпис в договорі страхування майна та тварин, що належать громадянам серії МТ №0605253 від 11 березня 2011 року. Крім того позивач [PERSON] в судовому засіданні сама зазначала, що претензій до виконання договору страхування майна та тварин, що належать громадянам серії МТ №0605253 від 11 березня 2011 року в неї немає. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою-шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст..203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі, встановленій законом, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п.2 ч.1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. На даний момент дія договору закінчилася в звязку із закінченням строку, на який його було укладено. Протягом дії зазначеного договору, сторони належним чином виконували свої зобовязання, із заявами про настання страхових випадків, як і з іншими заявами щодо укладення та дії договору або ж його змісту страхувальник не зверталася. Таким чином, суд вважає, що законних підстав для визнання договору страхування майна та тварин, що належать громадянам серії МТ №0605253 від 11 березня 2011 року недійсним немає, оскільки дія даного договору закінчилася ще в березні 2012 року, і визнання його недійсним тягне за собою ні яких юридичних наслідків. Тому позовні вимоги щодо визнання договору страхування майна та тварин, що належать громадянам серії МТ №0605253 від 11 березня 2011 року недійсним не підлягають задоволенню. Судом обговорювалося питання щодо пропуску строку звернення до суду про оспорювання договору страхування майна та тварин, що належать громадянам серії МТ №0605253 від 11 березня 2011 року. Даний договір укладався на строк з 27 березня 2011 року до 26 березня 2012 року. Позивач звернулася із позовом до суду 20 березня 2015 року. Таким чином, строк позовної давності позивачем пропущено не було. Щодо позовних вимог про визнання не чинним підпису у договорі серії 97-20 №2289497 від 23 грудня 2013 року, страхування майна та тварин, що належать громадянам, то вони також не підлягають задоволенню з наступних підстав. У березні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із даним позовом. Для прискорення розгляду та правильного вирішення справи, з метою встановлення дійсності чи підробки підпису позивача [PERSON] в договорі страхування майна та тварин, що належать громадянам, серія 97-20 №2289497 від 23 грудня 2013 року, ухвалою від 2 квітня 2015 року по справі було призначено проведення судової почеркознавчої експертизи. Проведення експертизи було вирішено доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою: 03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6 (а.с.16). 07 квітня 2015 року позивач [PERSON] подала до Броварського міськрайонного суду Київської області апеляційну скаргу на ухвалу суду від 02 квітня 2015 року про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с.21). Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 20 травня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 квітня 2015 року залишено без змін (а.с.40-41). 25 червня 2015 року матеріали цивільної справи було направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою: 03680, м. Київ, вул. Смоленська, 6, згідно ухвали суду від 02 квітня 2015 року про призначення проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с.44). 28 липня 2015 року до суду надійшло клопотання експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] про необхідність надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи, а саме: оригінал договору страхування майна та тварин, що належать громадянам, серія 97-20 №2289497 від 23 грудня 2013 року та вільні зразки почерку та підпису [PERSON], які можуть знаходитися в різного роду документах за 2011-2013 року (а.с.47-48). 04 серпня 2015 року у відповідь на клопотання експерта [PERSON], судом було винесено ухвалу про витребування документів у ВАТ НАСК «Оранта» та направлено на адресу відповідача копію вищезазначеного клопотання експерта (а.с.50). Також на адресу позивача [PERSON] було направлено клопотання експерта від 28 липня 2015 року про надання необхідних документів, які вона повинна надати для проведення експертизи (а.с.52-53). 06 серпня 2015 року позивач [PERSON] подала до суду клопотання про відкликання матеріалів справи із КНДІСЕ, оскільки на її думку вони були подані поспішно та без її відому (а.с.54). Листом від 07 серпня 2015 року за №9853/15-Вих. Броварський міськрайонним суд Київської області просив Київський науково-дослідного інститут судових експертиз повернути матеріали цивільної справи №361/2186/2015-ц, провадження №2/361/1337/2015 за позовом [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» про визнання не чинним підпису у договорі страхування майна та тварин, що належать громадянам до суду без виконання ухвали суду від 02 квітня 2015 року про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с.55). В ході судового розгляду даної цивільної справи більше клопотань про призначення проведення судової почеркознавчої експертизи по справі, з метою встановлення дійсності чи підробки підпису позивача [PERSON] в договорі страхування майна та тварин, що належать громадянам, серія 97-20 №2289497 від 23 грудня 2013 року, ні позивачем [PERSON], ні відповідачами начальником Броварського міського відділення Київської обласної дирекції головного офісу ПАТ «НАСК «Оранта» [PERSON] та ПАТ «НАСК «Оранта», заявлено не було. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд приходить до висновку, що законних підстав для визнання не чинним підпису у договорі серії 97-20 №2289497 від 23 грудня 2013 року, страхування майна та тварин, що належать громадянам, немає, оскільки належних доказів того, що при укладанні вищезазначеного договору були порушені права позивача [PERSON], позивачем в судовому засіданні не надано, а судом не здобуто. Крім того, на даний момент дія договору закінчилася в звязку із закінченням строку, на який його було укладено. Протягом дії зазначеного договору, сторони належним чином виконували свої зобовязання, із заявами про настання страхових випадків, як і з іншими заявами щодо укладення та дії договору або ж його змісту страхувальник не зверталася. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed