Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

[PERSON]С звернулася до суду з позовом до [PERSON]П про розірвання шлюбу . Свій позов позивачка мотивувала тим, що 04 серпня 1997 року між сторонами у Виконкомі Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 14 вКнизі реєстрації шлюбів. Їх спільне з відповідачем життя не склалося через несумісність характерами та відсутність взаєморозуміння. Внаслідок чого подальше проживання та збереження сім'ї стало суперечити інтересам позивача. З відповідачем позивачка роз'їхалися ще в 1997 році, але шлюб не розірвали. З того часу вона бачила його лише кілька разів. Вже майже два десятки років вони не живуть разом, спільне господарство не ведуть , а збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки вона вже близько 16 років проживає з іншим чоловіком. У судове засідання позивачка не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена. Разом з тим, останньою до суду подано клопотання про розгляд справи у її відсутності, де також зазначено, що позов із наведених в ньому мотивів позивачка підтримує та просить суд такий задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений . Так як, суд не має відомостей про причину неявки відповідача, то розглядає справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, що передбачено ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Так, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 105 ч.3, 112, 113, 114 ч.2 СК України,

Outcome: approved