Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернувся до відповідача з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати п.п.1,2,3,5 наказу генерального директора Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» (надалі відповідач) №661ОС від 18.12.2014 року,про скасування наказів про його звільнення,поновити його на попередній роботі,стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв»язку з звільненням його з роботи,та встановити факт перебування ним з відповідачем у трудових відносинах в період 01.07.2014 року по 26.12.2014 року .В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те,що з квітня 2003 року він перебував з відповідачем у трудових відносинах.Наказом від 14.10.2013 року його було звільнено з роботи за прогул без поважних причин.Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12.06.2014 року його було поновлено на посаді сторожа дільниці з 01.07.2014 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11.11.2014року, рішення апеляційного суду Житомирської області від 12.06.2014 року про поновлення його на посаді сторожа було скасоване,і 18.12.2014 року п.п.1,2,3,5 наказу генерального директора Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» №661ОС від 18.12.2014 року,всі попередні накази про поновлення його на роботі були скасовані,і в силі залишився наказ про його звільнення від 14.10.2013 року,тому вважає дії відповідача по його звільненю не законними,тому просить визнати незаконним та скасувати п.п.1,2,3,5 наказу генерального директора Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» (надалі відповідач) №661ОС від 18.12.2014 року,про скасування наказів про його звільнення,поновити його на попередній роботі,стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв»язку з звільненням його з роботи,та встановити факт перебування ним з відповідачем у трудових відносинах в період 01.07.2014 року по 26.12.2014 року. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги,та просили його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вважаючи позовні вимоги необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, відповідачем незаконних дій під час звільнення позивача не здійснено та права позивача не порушені. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач працював на посаді сторожа дільниці по охороні залізниці комплексу транспортного забезпечення з ОШУП.Наказом відповідача від 14.10.2013 року позивача було звільнено з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача,позивач звернувся з позовом до суду про поновлення його на роботі,і рішенням Радомишльського районного суду від 17.04.2014 року у задоволення його позову було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 12.06.2014 року,позовні вимоги позивача були задоволені, його було поновлено на роботі з 14.10.2013 року. На виконання рішення Апеляційного суду, яке набрало законної сили, наказом відповідача від 23.06.2014року №281-ос позивача було поновлено на роботі на посаді сторожа дільниці. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 11.11.2014року,рішення апеляційного суду Житомирської області від 12.06.2014 року про поновлення позивача на посаді сторожа було скасоване,і 18.12.2014 року п.п.1,2,3,5 наказу генерального директора Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» №661ОС від 18.12.2014 року,всі попередні накази про поновлення його на роботі були скасовані,і в силі залишився наказ про його звільнення від 14.10.2013 року. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосудця, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту порушених трудових прав працівника щодо незаконного звільнення врегульовано нормами КЗпП України. Так, відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При цьому трудовим законодавством України не передбачено окремої норми для звільнення працівника в разі скасування рішення суду, на підставі якого він був поновлений на роботі. В той же час суд враховує, що в зв'язку зі скасуванням рішення суду від 12.06.2014 року про поновлення позивача на роботі,його подальше перебування на займаній посаді на виконання скасованого рішення суду не відповідає вимогам закону. Це питання підлягає вирішенню лише шляхом внесення відповідного запису до трудової книжки позивача в порядку, визначеному п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме про скасування наказу про поновлення на роботі та визнання недійсним запису про поновлення на посаді. Разом з тим, в трудовій книжці позивача міститься запис про недійсність попереднього запису про поновлення на роботі, при цьому достатньо було б посилання на попередній наказ про звільнення. Але видання нового наказу з таким же формулюванням ніяким чином не порушує права позивачки. Виходячи з викладеного вище, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу і твердження позивача щодо незаконного звільнення з роботи. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з вищевикладеного, не заслуговують на увагу твердження позивача та його представника про поновлення позивача на займаній посаді, оскільки за встановлених обставин це суперечило б Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 11.11.2014 року. Відповідно до ст. 235 КЗпП України в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який вирішує трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За встановлених обставин, і відсутні підстави для задоволення вимог в частині визнання незаконним наказу про звільнення позивача та його поновленні на роботі, відсутні і правові підстави для задоволення вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також не підлягає до задоволення і вимога позивача,про встановлення факту перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем в період з 01.07.2014 року по 26.12.2014 року. Як видно з довідки ДСП «Чорнобильський спецкомбінат»,від 05.05.2015 року, з [PERSON] після його поновлення на роботі згідно рішення апеляційного суду Житомирської області від 12.06.2014 року,не укладався новий трудовий договір про роботу в ДСП, і що [PERSON] після поновлення його на роботі в період з 01.07.2014року по 26.12.2014 року,не перебував з ДСП «Чорнобильській спецкомбінат» у нових трудових відносинах. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed