Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася у суд із позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19 вересня 1993 року між ними був укладений шлюб, який був зареєстрований Ратнівським райвідділом реєстрації актів цивільного стану про що зроблено запис № 40. Рахівським районним судом Закарпатської області, на підставі рішення від 28.05.2013 шлюб між ним було розірвано. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей, а саме: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що у період шлюбу ними набуте наступне майно: 1) житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , в який входять будівельні споруди: літня кухня, господарські будівлі, два сараї, гараж, дві тераси та господарська будівля. Вартість всього домоволодіння становить 591049 гривень; 2) нежиле приміщення, магазин кафе-бар, що розташований в [ADDRESS] , без номеру, яке на підставі свідоцтва про право власності належить їй в цілому. Вартість будівлі складає 761440 гривень. Вказує також, що оскільки вона займається підприємницькою діяльністю, а всі документи на магазин та кафе-бар оформлені на неї, тому даний об`єкт має переходити їй з виплатою компенсації відповідачу. Зазначає, що відповідач проживає у Чеській Республіці, де займається підприємницькою діяльністю і займатися підприємницькою діяльністю в Україні не буде, а для неї магазин є єдиним джерелом доходу. З огляду на викладене позивачка, з посиланням на ст. 60-72 СК України просить постановити рішення яким житловий будинок визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та присудити житловий будинок у рівних долях кожному по Ѕ частині; нежитлове приміщення магазину, кафе-бару, присудити позивачці з виплатою Ѕ частини компенсації відповідачу в сумі 380720 гривень. Ухвалою судді Рахівського районного суду Марусяк М.О. від 15.11.2013 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано позивачці п`ятиденний строк на усунення недоліків. Ухвалою судді Рахівського районного суду Марусяк М.О. від 03.12.2013 відкрито провадження у справі та надано відповідачу строк до 09.12.2013 подати письмові заперечення проти позову. Ухвалою суду від 21.01.2014 представнику відповідача - адвокату Поштак Ю.С. відмовлено у задоволенні поданої заяви про залучення до участі у справі Рахівське районне управління юстиції в Закарпатській області в особі реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області та Державну архітектурно-будівельну інспекцію у Закарпатській області як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою суду від 24.02.2014 клопотання представника відповідача - адвоката Поштак Ю.С. про забезпечення доказів залишено без руху. Ухвалою суду від 03.03.2014 клопотання [PERSON] про забезпечення доказів задоволено та витребувано від Управління Державтоінспекції ГУ МВС України в Закарпатській області відомості про зареєстровані за громадянкою [PERSON] транспортні засоби. Ухвалою суду від 16.04.2014 клопотання позивачки [PERSON] про забезпечення письмових доказів залишено без руху. Ухвалою суду від 23.04.2014 позивачці відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення доказів. 23 квітня 2014 року від позивачки [PERSON] надійшла додаткова позовна заява, яку мотивовано тим, що за двадцять років спільного життя вони з чоловіком заробляли гроші в Чехії, які вкладали у нерухомість та інше майно, яке підлягає розподілу. Відповідач і надалі продовжує працювати у державі Чехія, рідко навідується в Україну. З 1993 року відповідач займається в Чехії підприємницькою діяльністю, всі його приватні підприємства були зареєстровані на [PERSON] , а на початку 2000 року він змінив своє прізвище із [PERSON] на [PERSON] . З цього часу його підприємства зареєстровані на [PERSON] . Попередні підприємства він продав, а зареєстрував на себе нове приватне підприємство OBERSTAV SERVIS S.R.O. за адресою м. Прага 212226 С, місцевий суд. Всі приватні підприємства зареєстровані на відповідача мали статутний капітал не менше 10 тис. доларів США. Зазначає також, що на неї в Чехії у 2004 році була зареєстрована приватна фірма «Tom Stav-SERVIS s.r.o.», співзасновником якої є відповідач [PERSON] . Вказану фірму він продав у квітні 2013 року. Вказує, що на цю фірму ними був придбаний житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , який у березні 2013 року переписаний на їх сина [PERSON] . Позивачці відомо, що цей будинок син [PERSON] в Ѕ частині віддав відповідачеві. Окрім цього, на власних рахунках відповідача та рахунках його приватних підприємств з 1993 по травень 2013 роки знаходилися і знаходяться великі кошти, які перебували і дальше перебувають в обігу, приносять йому прибутки. Позивачка також вказує, що за спільні кошти подружжя в кінці 2010 року відповідач [PERSON] придбав автомобіль «Шкода Супер-Б» 2011 року випуску, мікроавтобус та два легкові автомобілі. Оскільки все це майно є спільною сумісною власністю подружжя, то підлягає розподілу. Таким чином просить зарахувати у спільне майно подружжя майно, що є у власності відповідача та перебуває на території держави Чехія, а саме: Ѕ частину житлового будинку, автомобіль Шкода Супер-Б, мікроавтобус, два легкові автомобілі та грошові вклади у банках Чехії. Ухвалою суду від 28.04.2014 судом задоволено клопотання про забезпечення письмових доказів та витребувано: із житлового кадастру неймовитості Оресту Тахов Чеської Республіки відомості про житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] окрест Чеської [ADDRESS] ; із магістрату регістрики воіздел главного места м. Пілзень інформацію про автомобіль марки «Шкода Супер-Б», номерний знак [NUMBER] , автомобіль марки «Пежо 4», номерний знак [NUMBER] та два інші автомобілі, які зареєстровані на ім`я [PERSON] . Окрім цього, від компетентного органу Чеської Республіки витребувано відомості про приватні підприємства, зареєстровані на ім`я [PERSON] та [PERSON] , а також відомості про рахунки у банках Чеської Республіки, відкриті на ім`я [PERSON] . Одночасно з цим на час виконання ухвали розгляд справи зупинено. 30 жовтня 2014 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява про розподіл кредитних зобов`язань, що випливають з права спільної часткової власності на майно. Зустрічну позовну заяву [PERSON] мотивує тим, що 26.08.2009 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір готівкової пільгової позики № 01/2009. За вказаним договором [PERSON] передала [PERSON] безвідсоткову цільову позику, а останній зобов`язувався використати її за цільовим призначенням і повернути позику у визначений строк. Позика надавалася на безвідсотковій основі. Мета надання позики - для особистих цілей та будівництва громадського будинку магазину та кафе-бару, по [ADDRESS] . Сума позики складає 6 мільйонів гривень. Кінцевий строк повернення 31.12.2015 згідно графіку повернення та письмових розписок про отримання. Зазначає, що він одноособово сплачував кошти на погашення кредиту як під час шлюбу, так і після його розірвання. З огляду на викладене, [PERSON] посилаючись на ст.ст. 60, 63, 65, 70 СК України просить розділити боргові зобов`язання, що виникли з договору позики № 01/2009 від 26.08.2009 та стягнути із [PERSON] кошти в сумі 3 мільйони гривень на його користь за сплачені та подальшу сплату за зобов`язання по договору позики. Ухвалою суду від 26.12.2014 судом відмовлено у задоволенні клопотання представників відповідача про відновлення провадження у справі. У зв`язку із закінченням повноважень щодо здійснення правосуддя судді Рахівського районного суду Марусяк М.О., призначеної на посаду судді вперше, на підставі розпорядження від 06.02.2015 № 12 вказану цивільну справу передано на повторний автоматичний розподіл. Згідно довідки про повторний автоматичний розподіл справи між суддями від 06.02.2015, справу призначено до розгляду судді Рахівського районного суду Бліщ О.Б. 29 квітня 2015 року до суду від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшло заперечення на позовну заяву. Суть вказаного заперечення зводиться до того, що відповідач [PERSON] не згідний із позовними вимогами [PERSON] щодо визнання за нею права власності на нежитлову будівлю магазину кафе-бару, що розташована за адресою [ADDRESS] з виплатою Ѕ частини компенсації [PERSON] у розмірі 380720 гривень. Зазначає, що він не згідний із твердженням позивачки [PERSON] про те, що вказана будівля не буде ним використовуватись у якості об`єкта господарської діяльності і вважає їх безпідставними, тому він не згідний із виплатою йому Ѕ вартості вказаної будівлі, а тому просить присудити кожному із них Ѕ частку. Ухвалою суду від 30.04.2015 судом прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] та об`єднано її в одне провадження із первісною позовною заявою. Ухвалою суду від 30.04.2015 провадження у справі відновлено у зв`язку із надходженням документів, зібраних у ході виконання окремих процесуальних дій на території Чеської Республіки. Ухвалою суду від 26.05.2015 по справі призначено проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. На період проведення експертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 08.09.2016 провадження у справі відновлено у зв`язку із надходженням висновку експертизи. Ухвалою суду від 20.02.2017 по справі призначено проведення повторної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. На період проведення експертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 30.08.2017 провадження у справі відновлено у зв`язку із поверненням матеріалів справи без виконання. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, відповідно до якого Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. У відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Ухвалою суду від 18.04.2018 по справі призначено проведення повторної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи. На період проведення експертизи провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 04.03.2019 провадження у справі відновлено у зв`язку із повторним поверненням матеріалів справи без виконання. 08 листопада 2019 року на адресу суду від [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог. Заява мотивована тим, що у процесі судового розгляду отримано документи від компетентних органів Чеської Республіки з яких стало відомо, що житловий будинок [ADDRESS] , який належав їй на підставі договору купівлі від 23.05.2008 був від її імені проданий відповідачем [PERSON] їх сину [PERSON] . У свою чергу [PERSON] , [INFO] , подарував цей будинок відповідачу [PERSON] . Позивачка вказує, що вона не ставила свого підпису на договорі на підставі якого було відчужено даний житловий будинок, що підтверджується відповідними документами, складеними уповноваженими органами Чеської Республіки. Таким чином, зазначає, що оскільки житловий будинок придбаний нею у період шлюбу, то він також має бути включений у перелік майна, що підлягає розподілу. З огляду на викладене просила позовні вимоги прийняти та задовольнити у наступній редакції: 1) житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та присудити у рівних долях кожному по Ѕ частині; 2) нежитлову будівлю магазину, кафе-бару, що розташований в [ADDRESS] без номеру вартістю залишити їй як власнику; 3) житловий будинок [ADDRESS] вартістю 2 мільйони чеських крон або 2144896 гривень залишити у власності [PERSON] . У судове засідання позивачка за первісним позовом (відповідачка за зустрічним позовом) [PERSON] та її представник адвокат Мандзюк І.В. не з`явилися, натомість від [PERSON] 30.01.2020 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задовольнити. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] та його представник - адвокат Поштак Ю.С. у судове засідання не з`явилися, натомість від [PERSON] 13.02.2020 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. У задоволенні первісних позовних вимог просить відмовити, а зустрічну позовну заяву [PERSON] задовольнити з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, надані у попередніх судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.09.1993 по 28.05.2013. У період шлюбу сторони набули у власність наступне майно: 1) житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , в який входять будівельні споруди: літня кухня, господарські будівлі, два сараї, гараж, дві тераси та господарська будівля. Вартість всього домоволодіння становить 591049 гривень. 2) нежиле приміщення, магазин кафе-бар, що розташований в [ADDRESS] , без номеру. Вартість будівлі складає 761440 гривень. Вказана будівля на праві власності належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САЕ № 031218 від 03.04.2012. Судом також встановлено, що у сторони також набули у власність інше майно, яке, у відповідності довимог, викладених у уточненій позовній заяві [PERSON] від 08.11.2019 а також вимог зустрічної позовної заяви [PERSON] , не є предметом судового розгляду, зокрема: 1) земельна ділянка пл. 0,206 га, розташована у с. Водиця Водицької сільської ради для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказана земельна ділянка на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗК № 027018; 2) земельна ділянка пл. 0,0500 га, розташована у [ADDRESS] для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Вказана земельна ділянка на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 528055; 3) земельна ділянка пл. 0,1927 га, розташована у [ADDRESS] для ведення особистого селянського господарства. Вказана земельна ділянка на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 079576; 4) автомобіль марки «Мерседес Спринтер», номерний знак [NUMBER] , 2001 р.в., білого кольору, об`єм двигуна 2151, номер кузова [NUMBER] . Вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON] ; 5) автомобіль «Тойота Ауріс», номерний знак [NUMBER] , 2008 р.в., червоного кольору, об`єм двигуна 1598, номер кузова [NUMBER] . Вказаний автомобіль зареєстрований за [PERSON] ; 6) автомобіль Шкода СуперБ Комбі 2.0 TDI СR DPF Ambition 103 з реєстраційним знаком [NUMBER] , який належав [PERSON] до 05.05.2014, після чого останній відчужив його [PERSON] ; 7) земельна ділянка з кадастровим № території 665355 Кладруби у Стржібра на якій розташована будова [ADDRESS], особняк. Вказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі договору дарування від 23.04.2014. Окрім наведеного, під час перебування у шлюбі, сторони були власниками наступних об`єктів господарювання: 1) товариство з обмеженою відповідальністю «OberStav Servis», яке зареєстровано 02.07.2013 та належить [PERSON] ; 2) торгова компанія ТОВ «TomStav-SERVIS», яка була зареєстрована 31.07.2009. Вказаний об`єкт господарювання належав [PERSON] до [INFO] , після чого останній передав належну йому частку [PERSON] ; 3)торгова компанія ТОВ «RATNO», яка була зареєстрована 03.02.2006. Вказаний об`єкт господарювання належав [PERSON] до [INFO] , після чого останній передав належну йому частку [PERSON] . Вирішуючи спір по суті, суд виходить із наступних вимог чинного законодавства. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. З огляду на вказані вимоги законодавства, майно, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, яке набуте під час шлюбу, підлягає поділу у рівних частках між сторонами. Однак, в остаточній редакції позовних вимог позивачка [PERSON] просила поділити між ними лише два житлові будинки, один з яких знаходиться на території Чеської Республіки, та нежитлове приміщення магазину кафе-бару, тому суд вирішує питання щодо розподілу спільного майна лише в цій частині. Так, [PERSON] , обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині визнання за нею в цілій частині нежитлового приміщення магазину кафе-бару, посилалась на те, що вона здійснює підприємницьку діяльність і це є єдиним джерелом доходу її та неповнолітнього (на час звернення до суду) сина [PERSON] , а тому пропонувала виплатити відповідачу [PERSON] компенсацію Ѕ частини від вартості вказаної будівлі, яка складає 761440 гривень, тобто 380720 гривень. Проте, суд не може погодитись із такою позицією позивачки з огляду на наступне. Вимогами статті 71 СК України регламентовано, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Частинами першою та другою статті 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Пунктом 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідач [PERSON] заперечує щодо виплати йому компенсації вартості 1/2 частини нежитлового приміщення магазину кафе-бару. Окрім цього, позивачка [PERSON] суму у розмірі 380720 гривень на депозитний рахунок суду попередньо не внесла. Таким чином, зазначена позовна вимога [PERSON] не підлягає до задоволення. Разом з тим, оскільки, зазначена будівля є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, так як придбана у період проживання [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, то вона підлягає поділу в ідеальних частках у розмірі 1/2 із залишенням її у спільній частковій власності. Щодо позовної вимоги про залишення у власності відповідача [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] вартістю 2 мільйони чеських крон або 2144896 гривень суд зазначає наступне. З долучених до уточнених позовних вимог документів вбачається, що 23.05.2008 [PERSON] (продавець) з однієї сторони та комерційна компанія ROTNES spol.s.r.o. в особі керівника фірми [PERSON] (покупець) з іншої сторони уклали договір купівлі (передачі майна). Згідно вказаного договору, продавець продав, а покупець купив житловий будинок [ADDRESS] . Ціна договору складає 4 мільйони чеських корун. У подальшому 28.03.2013 комерційна компанія ROTNES spol.s.r.o. в особі керівника фірми [PERSON] (продавець) з однієї сторони та [PERSON] (покупець) з іншої сторони уклали договір купівлі (передачі майна). Згідно вказаного договору, продавець продав, а покупець купив житловий будинок [ADDRESS] . Ціна договору складає 3150000 чеських корун. Окрім цього встановлено, що 23.04.2014 [PERSON] подарував [PERSON] вищевказаний житловий будинок. З наведеного вище випливає, що власником спірного житлового будинку була комерційна компанія ROTNES spol.s.r.o. і саме від імені вказаного суб`єкта господарювання спірний житловий будинок був відчужений. Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання позивачки [PERSON] про те, що вона, як керівник товариства, не підписувала договір купівлі від 28.03.2013 і відповідач [PERSON] шахрайським шляхом заволодів спірним житловим будинком, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про те, що вказаний договір скасовано у встановленому порядку. З огляду на викладене позовні вимоги [PERSON] у цій частині не підлягають до задоволення. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] про розподіл кредитних зобов`язань, що випливають з права спільної часткової власності на майно суд зазначає наступне. Так, судом встановлено, що 26.08.2009 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір готівкової пільгової позики № 01/2009. Згідно п. 3.1 Договору сума позики складає 6 мільйонів гривень. За вказаним договором (п. 1.1 Договору) [PERSON] передала [PERSON] безвідсоткову цільову позику, а останній зобов`язувався використати її за цільовим призначенням і повернути позику у визначений строк. Мета надання позики у відповідності до п. 2.1 Договору для особистих цілей та будівництва громадського будинку магазину та кафе-бару, по [ADDRESS] . Кінцевий строк повернення позики становить 31.12.2015 (п. 5.1 Договору). У відповідності до вимог частин 2 та 4 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, судом встановлено, що вказаний договір позики укладений [PERSON] за час шлюбу сторін, а тому відповідно до вищенаведених положень статті 65 СК України, сума отриманої позики підлягає розподілу між сторонами. При цьому, суд також виходить і з того, що [PERSON] не заявляла вимог про визнання договору недійсним, оскільки у матеріалах справи відсутні буд-які відомості, які б свідчили про це. За таких обставин суд вважає такими, що ґрунтуються на законі вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про розподіл кредитних зобов`язань, що випливають з права спільної часткової власності на майно. У відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно вимог ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У частині першій та другій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, суд, вирішуючи спір по суті, не приймає до уваги як належний та допустимий доказ висновок експертного оціночно-будівельного дослідження № 1859 від 28.08.2014, проведеного ЛНДІСЕ на підставі заяви [PERSON] з огляду на наступне. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Проте, у висновку експертного оціночно-будівельного дослідження № 1859 від 28.08.2014 не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Крім того, можливість складання висновку за зверненням учасника справи на момент складання вказаного висновку експертного дослідження (28.08.2014) передбачено ще не було, оскільки така можливість була передбачена з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності такими змінами до ЦПК України, в тому числі, в частині викладення ст. 106 цього Кодексу у вищевказаній редакції. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Щодо висновку судової інженерно-технічної експертизи № 2248-2250 від 31.05.2016, то у ньому судові експерти зазначили про неможливість визначити чи можливий розподіл та користування нежитловою будівлею магазину, кафе-бару на двох власників, як і питання виділу часток в натурі . При цьому, судом, за клопотанням представників відповідача за первісним позовом [PERSON] двічі призначалось проведення повторних будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз, які не були проведені через ненадання сторонами доддаткових документів, необхідний для їх проведення. Так, вимогами ч. 1 ст. 109 ЦПК України реглмантовано, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, суд вважає необхідним частково задовольнити уточнені позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] та задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON] про розподіл кредитних зобов`язань, що випливають з права спільної часткової власності на майно.

Outcome: partial