Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

адвокат Хобта С.Г., від імені та в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.1998. У квартирі зареєстровані позивач та відповідачі у справі, це донька позивача [PERSON] та її син, відповідно онук позивача, [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2017 року вони не мешкають у квартирі позивача. Факт не проживання відповідачів у спірній квартирі підтверджується актом від 03.08.2020. Тому позивач просить суд визнати відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Хобта С.Г. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , яка також діє в інтересах малолітнього [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому частинами 7, 11 статті 128 ЦПК України, відзиву не подала. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради у судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 17-19 - копії договору купівлі-продажу від 29.12.1998, витягу з Державного реєстру). На даний час у квартирі зареєстровані донька позивача [PERSON] , яка є відповідачем у справі, та її малолітній син [PERSON] , [INFO] , також за адресою зареєстрований малолітній [PERSON] , [INFO] (а.с. 67). У матеріалах справи містяться Акти від 15.10.2019 та від 03.08.2020 (а.с. 15, 16), складені мешканцями сусідніх квартир будинку [ADDRESS] , підтверджені ТОВ «Житлосервіс-КР», із змісту яких вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] , 2011 року народження, фактично не мешкають з жовтня 2017 року. Як вбачається з інформації, наданої Державною прикордонною службою України за № 91-8421/0/15-21 від 10.03.2021, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , перетнули державний кордон України 06.03.2018 та вилетіли до Тель-Авіву (а.с. 97). Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності зі ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Наявність реєстрації відповідача та її малолітнього сина за вищевказаною адресою позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідач та її малолітній син не мешкають у квартирі [ADDRESS] більше одного року без поважних причин, доказів стосовно поважних причин не проживання відповідача та її малолітнього сину у даній квартирі у судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним у судовому засіданні не встановлено; також судом встановлено, що відповідач та її малолітній син 06.03.2018 вихали за межі України, перетнувши державний кордон. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] , [INFO] , підлягає визнанню такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Щодо визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. [PERSON] , [INFO] , на момент розгляду справи є малолітнім. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися найманим приміщенням нарівні з власником або наймачем. На сьогодні [PERSON] , [INFO] , не має можливості самостійно визначити місце свого проживання. Відсутність інформації про інше місце проживання малолітнього свідчить, що визнання його втратившим право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , призведе до порушення права малолітнього на житло. Cам по собі факт не проживання не може бути безумовною підставою для визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування житлом. Несплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивач (за доведеності понесення ним таких витрат одноособово) не позбавлений можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини. Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові № 465/7083/13-ц. За таких умов у позовних вимогах в частині визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житлом - слід відмовити. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, подання якого є обов`язковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: partial