Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого 11 листопада 1989 року, актовий запис № 39, посилаючись на те, що більше 17 років разом не проживають, син їх на даний час повнолітній, збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, відповідач розірвати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану шляхом подачі спільно заяви - не бажає. З огляду на вказане, просить розірвати шлюб. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач згідно позовної заяви просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги задовольнити, терміну на примирення просить не надавати. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причину повторної неявки, відзиву не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 11 листопада 1989 року виконкомом міської Ради народних депутатів м. Скалат Підволочиського району Тернопільської області [PERSON], [INFO], та [PERSON], прізвище до одруження [PERSON], [INFO], уклали шлюб 11 листопада 1989 року,актовий запис № 39, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище - «[PERSON]». Під час перебування у шлюб в сторін народився син, який на даний час досяг повноліття. Відповідач звернутися до державного органу реєстрації актів цивільного стану із заявою про розірвання шлюбу не бажає. Понад 17 років сторони проживають окремо, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя ( ч.1 ст.110 СК України ). Згідно зі ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, судом встановлено, що сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя неможливе та суперечить їх інтересам, а тому суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», та у своїй заяві не зазначила про бажання його змінити. За вказаних суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved