Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

[PERSON] (надалі - також «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач»), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2013 року; визнати за [PERSON] власності на 1/2 частин квартири [ADDRESS] загальною площею 102,7 кв.м. Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з проживанням сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2013 року, протягом якого було придбано майнові права на нежитлове приміщення, вказане майно підлягає поділу між сторонами на рівних засадах як таке, яке придбано за час фактичного шлюбу. Як зазначила Позивач в позовній заяві, факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується фактом народження в цей період спільної дитини сторін, поясненнями свідків, наявністю фото та іншими доказами. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та уточненнях до неї, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачем - [PERSON] , - подано відзив на позовну заяву, за змістом якого він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Так, заперечуючи проти позову, Відповідач покликався на те, що протягом відповідного періоду часу він не перебував у фактичних шлюбних відносинах з Позивачем, не мав з нею спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків подружжя. Позивач у квартирі його батьків перебувала періодично, вони практично не бачились, оскільки характер роботи Відповідача (водій таксі) займав більшість його часу. Наявність спільної дитини, на думку Відповідача, не свідчить про факт проживання з Позивачем сім`єю. Крім того, Відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду. В судовому засіданні Відповідач та його представник заперечили проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (подруга [PERSON] , хресна матір доньки сторін) пояснила суду, що Позивач проживала у квартирі батьків Відповідача із зими 2012 року; сторони проживали в окремій кімнаті. Спілкуючись з Позивачем та Відповідачем в період вагітності [PERSON] , сторони розповідали свідку про факт придбання приміщення мансардного типу, яке мали намір реконструювати для подальшого спільного проживання. За які кошти придбавалося приміщення свідку невідомо. Свідок [PERSON] (сусідка за місцем проживання [PERSON] по [ADDRESS] ) в судовому засіданні повідомила, що при знайомстві з Позивачем Відповідач представив її як свою дівчину. Двічі свідок бачила Позивача вагітною. Зі слів матері Відповідача свідку відомо, що Позивач періодично проживала у їх квартирі. В магазині чи на ринку за місцем свого проживання свідок [PERSON] . Позивача [PERSON] не бачила. Щодо коштів, за які придбавалося приміщення, свідку нічого не відомо. Свідок [PERSON] (подруга Позивача) пояснила суду, що із [PERSON] вони познайомилися в жіночій консультації. Позивача та Відповідача свідок вважала сім`єю, вони разом приїжджали до неї в гості, розповідали про квартиру, про ремонти в ній. Після припинення відносин мали намір її добровільно поділити. Свідок [PERSON] (товариш і сусід Відповідача) в судовому засіданні зазначив, що Відповідач ніколи не представляв Позивача йому як дружину, свідок не ввжав їх сім`єю. У 2011 році [PERSON] разом із [PERSON] гостювали у свідка [PERSON] з приводу святкування його дня народження. В квартирі по [ADDRESS] свідок Позивача не бачив. Кілька разів бачив сторін разом на вулиці. Ремонтом приміщення займався Відповідач [PERSON] . Свідок [PERSON] (матір Позивача) повідомила суду, що її донька [PERSON] переїхала проживати до Відповідача після Нового Року 2012. Разом зі своїм чоловіком свідок познайомилася з батьками Відповідача. Її донька проживала з Відповідачем однією сім`єю, у них народилася спільна дитина, Відповідача свідок вважала своїм зятем. Після народження дитини Позивач переїхала до своїх батьків, оскільки їй потрібна була допомога по догляду за дитиною. Перший внесок на квартиру у розмірі 8 000,00 доларів США Позивачу дали вони з чоловіком, наполягали на укладанні договору на обох сторін, однак договір було укладено на [PERSON] . Свідок [PERSON] (сусід Відповідача по [ADDRESS] ) вказав, що кілька разів бачив за місцем свого проживання Позивача, бачив, що вони з Відповідачем приїжджали до квартири. Один раз свідок зі сторонами разом відпочивали,смажили шашлик. [PERSON] був на хрестинах доньки сторін. Відповідач [PERSON] багато працював водієм таксі, оскільки мав намір придбати собі окреме житло. Свідок [PERSON] (сусід Відповідача за адресою по [ADDRESS] ) повідомив суду, що Відповідач самостійно робив ремонт у квартирі, ніколи свідок там не бачив жінки. Свідку відомо, що Відповідач продав машину, а також їздив за кордон з метою заробити кошти на придбання житла. Допитаний в якості свідка батько (вітчим) Позивача - [PERSON] , - пояснив суду, що він особисто давав своїй доньці [PERSON] 8 000,00 доларів (що було особистими заощадженнями свідка) в якості першого внеску для придбання квартири. Свідок [PERSON] (товариш Відповідача) повідомив суду, що бачив Позивача разом із Відповідачем, вона була його дівчиною. Свідок допомагав Відповідачу робити ремонт у приміщенні по [ADDRESS]. Допитана в якості свідка матір Відповідача - [PERSON] , - повідомила суду, що Позивач періодично проживала у її квартирі по [ADDRESS] , вони з Відповідачем проживали в дитячій кімнаті. Позивач у квартирі нічого не робила, не готувала їжу, з свідком (матір`ю Відповідача) майже не спілкувалася. На думку свідка [PERSON] , це не була сім`я. В серпні 2012 року свідок дала Відповідачу 50 000,00 грн. власних заощаджень (які вона відкладала на весілля сина), які він витратив на придбання квартири. Матір пропонувала Відповідачу одружитися з Позивачем, однак остання запречувала проти такого. Заслухавши пояснення Позивача та Відповідача, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] познайомилися у 2011 році. [INFO] у них народилася дитина [PERSON] (Свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 22 серпня 2012 року (а.с. 8). В графі свідоцтва «батько» батьком дитини записано [PERSON] . 27 квітня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «ПРОМБУД» (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлове приміщення), яке буде створене у майбутньому (а.с.7-9) (надалі - також «Договір». Згідно пункту 1.2 вказаного договору за даним договором продається нежитлове приміщення загальною площею 79,6 кв.м. у першому під`їзді першого пускового комплексу, розташоване в групі житлових будинків з закладами громадського призначення, який знаходиться за будівельною адресою [ADDRESS] . Відповідно до пункту 2.1 даного договору загальна сума Договору на момент його укладення становить 103 272,00 грн. Пунктом 2.2 Договору затверджено графік оплати ціни договору. Згідно платіжних доручень (а.с.51-54) [PERSON] оплатив на рахунок ПАТ «Промбуд» кошти в сумі 75 000,00 грн., а також тричі по 9425,00 грн., всього 103 275,00 грн. Згідно акту прийому-передачі по [ADDRESS] від 25.04.2013 року (а.с.10), підписаного заступником голови правління ПРАТ «Промбуд» та [PERSON] , ПРАТ «Промбуд» передало, а [PERSON] прийняв нежитлове приміщення №146 загальною площею 79,60 кв.м. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.12-13) [PERSON] є власником нежитлового приміщення (вбудоване) № 146 за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 79,6 кв.м.; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 508793226101. Об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення (вбудоване), об`єкт житлової нерухомості: ні. Дата та час державної реєстрації: 21.11.2014 14:17:26. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер: 29896764, виданий 24.11.2014, видавник: державний реєстратор Качкан Володимир Мирославович. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 17421016 від 24.11.2017 10:21:13, Качкан Володимир Мирославович , Реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.39-40) [PERSON] є власником квартири загальною площею 102,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 508793226101. Об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт житлової нерухомості:так. Дата та час державної реєстрації: 21.11.2014 14:17:26. Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер: 29896764, виданий 24.11.2014, видавник: державний реєстратор Качкан Володимир Мирославович. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 17421016 від 24.11.2017 10:21:13, Качкан Володимир Мирославович , Реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області. Посилаючись на те, що вказаний об`єкт нерухомості (квартира за адресою: [ADDRESS]), яку спочатку придбавалося як нежитлове приміщення, а в подальшому переобладнано на квартиру, придбано за час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах (сторони проживали за адресою місця проживання батьків Відповідача: [ADDRESS] ), Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом про визнання факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2013 року; визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частин квартири [ADDRESS] загальною площею 102,7 кв.м. Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільногого сподарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із частиною першою статті 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Як зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 жовтня 2019 року, справа № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19), «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведенному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини». В іншій справі Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 лютого 2019 року (касаційне провадження № 61-11607св18) в результаті перегляду справи № 522/25049/16-ц дійшов висновку, що «При встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суди повинні встановити, що між сторонами склалися усталені відносини, притаманні подружжю». На підтвердження факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2013 року, Позивачем надано Суду: Копію свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.5), батьком якої записано Відповідача (факт батьківства щодо дитини [PERSON] Відповідачем не оскаржується); довідка КП «МІУК» про зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] (а.с.6), зі змісту якої вбачається, що місце проживання дитини [PERSON] зареєстровано за вказаною адресою (яка є адресою реєстрації Відповідача та його батька); роздруківки фотознімків, на яких зображено сторін та їх дитину під час спільного відпочинку, хрещення дитини, в домашній обстановці; відповідь КНП «Центр первинної медичної і консультатино-діагностичної допомоги Івано-Франківсьої міської ради» на адвокатський запит (а.с.88), за змістом якого дитина [PERSON] , [INFO] , перебувала на обілку у лікаря-педіатра СП «МДП» в педіатричному відділенні №7 вул. Галицька, 124а, в період з 27.08.2012 р. По 12.02.2013 р. В медичній документації педіатричного відділення відображено, що адреса проживання дитини: [ADDRESS] . Факт проживання сторін однією сім`єю підтвердили також свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , які вказали, що вважали [PERSON] та [PERSON] чоловіком та дружиною, характер їх відносин був сімейним. Судом також встановлено, що протягом періоду з лютого 2012 року по січень 2013 року ні Позивач, ані Відповідач у інших шлюбних відносинах не перебували. Враховуючи вищевикладене, Суд звертає увагу на те, що в ході розгляду даної цивільної справи Позивачем доведено факт ведення нею та Відповідачем спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що протягом відповідного періоду часу між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Так, протягом лютого 2012 року по січень 2013 року сторони проживали за місцем проживання [PERSON] , в квартирі його батьків, вони вели спільне господарство (доказів окремого побуту саме між Позивачем та Відповідачем Судом не здобуто); [PERSON] працював водієм таксі, [PERSON] навчалася у вищому навчальному закладі, виношувала дитину від [PERSON] , яку згодом народила, і займалася її доглядом та вихованням. У вільний час сторони разом гостювали у друзів (що підтвердили в судовому засіданні свідки, а також випливає зі змісту наявних в матеріалах справи фото), проводили дозвілля разом із дитиною, гуляли з нею. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду у обставину, що сторонни озвучували в їх присутності плани на майбутнє, пов`язані з придбнням власного житла, його облаштування для спільного проживання разом із дитиною. Після народження дитини [PERSON] її місце проживання було зареєстровано за місцем проживання її батька (Відповідача), дитину поставлено на облік до лікаря-періатра у районі проживання батька. [PERSON] не заперечував наявності між ним та Позивачем приватних відносин, як між чоловіком та жінкою. Матір Відповідача [PERSON] самостійно підтвердила ту обставину, що [PERSON] проживала у їх квартирі під час та після вагітності та народження дитини; у сторін була окрема кімната; [PERSON] пропонував [PERSON] зареєструвати шлюб (що, на думку суду, свідчить про його намір жити сімейним життям з Позивачем та створити з нею повноцінну сім`ю). Сторони жили у відокремленій кімнаті квартири, в якій знаходилося дитяче ліжечко. Після народження дитини Позивач займалася її доглядом, Відповідач працював. Суд також звертає увагу на специфіку засобів доказування у справах про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки чинне законодавство не зобов`язує жінку та чоловіка під час спільного проживання фіксувати факти спільного проживання, наявності спільного бюджету та побуту, а також наявності взаємних прав та обов`язків подружжя. У разі ж виникнення спору з приводу цього Суд повинен брати до уваги наявність/відсутність спільних дітей, показання свідків, факти реєстрації місць проживання сторін, а також інші докази. У спірних правовідносинах посилання матері Відповідача у процесі надання пояснень в статусі свідка на те, що Позивач не готувала їжу та не прибирала у квартирі, не спростовує факту наявності між сторонами сімейних відносин. Крім того в даному випадку слід враховувати перебування Позивача у вказаний період у стані вагітності та в подальшому наявність у неї новонародженої дитини, що, як загальновідомо, вимагає додаткових зусиль від жінки-матері. Сам по собі і факт реєстрації місця проживання Позивача у м. Вінниці, зазначення нею в документах навчального закладу адреси місця проживання її батьків не є підставою для висновку про відсутність між сторонами сімейних відносин, оскільки чинне законодавство не забороняє особі протягом певних періодів часу проживати не за адресою місця реєстрації. Крім того, навчання у вищому навчальному закладі вимагає перебування студента на лекціях, здачу іспитів, а тому, оскільки Позивач на той час навчалася, вона зобов`язана була виконувати план навчальної програми, і таке виконання не свідчить про неможливість її перебувати у фактичному шлюбі з чоловіком. Суд також звертає увагу на те, що жоден із допитаних за клопотанням Відповідача свідків ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) не спростував і не заперечив факту існування між сторонами по справі сімейних відносинах, а особисте розуміння та сприйняття кожним із свідків характеру відносин між Позивачем та Відповідачем не є підставою для остаточних висновків, оскільки такі мають суб`єктивну складову. Інформації щодо відсутності у сторін спільного побуту, спільного бюджету чи відсутності взаємних прав та обов`язків дані свідки не підтвердили. Натомість, свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили суду, що періодично бачили Позивача по [ADDRESS] в дворі будинку або разом з Відповідачем, зокрема, і в стані вагітності. Та обставина, що вказані свідки не зустрічали Позивача в магазині чи на ринку не є належним доказом того, що вона не проживала однією сім`єю разом із Відповідачем. Матір Відповідача [PERSON] підтвердила ту обставину, що [PERSON] протягом спірного періоду проживала з її сином. Особисті ж відносини між матір`ю Відповідача та Позивачем (в тому числі, неприязні) також не можуть бути підставою для висновку про відсутність сімейних відносин між сторонами по справі. Крім того, тимчасові відлучення Позивача з квартири по [ADDRESS] ( пов`язані з навчанням у навчальному закладі, потребування допомоги з боку батьків по догляду за дитиною) не є підставою для висновку про відсутність між [PERSON] та [PERSON] відносин подружжя. В контексті зазначеного Суд акцентує, що в рамках даної справи доказування та встановленню підлягають відносини між [PERSON] та [PERSON] , а не відносини Позивача з батьками [PERSON] чи його друзями, сусідами. Враховуючи все зазначене в сукупності, Суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про існування обставин, які дають підстави для встановлення в судовому порядку факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 лютого 2012 року по 31 січня 2013 року. Відтак, в цій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України, якщожінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належитьїм на правіспільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Судом встановлено, що 27 квітня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «ПРОМБУД» (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлове приміщення), яке буде створене у майбутньому (а.с.7-9) Згідно пункту 1.2 вказаного договору за даним договором продається нежитлове приміщення загальною площею 79,6 кв.м. у першому під`їзді першого пускового комплексу, розташоване в групі житлових будинків з закладами громадського призначення, який знаходиться за будівельною адресою [ADDRESS] . В подальшому право власності на вказане нежитлове приміщення (нежитлове приміщення (вбудоване) № 146 за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 79,6 кв.м.) 21.11.2014 року було оформлено за [PERSON] (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.12-13). В цей же день 24.11.2014 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 102,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.39-40). В даному випадку Судом встановлено, що мова йде про один і той же об`єкт, що підтверджується, в тому числі, повним співпадінням реєстраційних номерів обох об`єктів нерухомого майна - 508793226101. У відповідному державному реєстрі за вказаним реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна (508793226101) містяться записи щодо даного об`єкту як нежитлового приміщення, так як і щодо квартири. При цьому, в графах «Підстава виникнення права власності» та «Підстава внесення запису» міститься ідентична інформація: Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер: 29896764, виданий 24.11.2014, видавник: державний реєстратор Качкан Володимир Мирославович. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 17421016 від 24.11.2017 10:21:13, Качкан Володимир Мирославович , Реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області. Суд також зауважує на хронологічну непослідовність: запис про державну реєстрацію здійснено 21.11.2014 року, тоді коли підставою такого запису вказане відповідне свідоцтво про право власності від 24.11.2014 року. Як пояснив Відповідач в судовому засіданні, після придбання нежитлового приміщення на підставі відповідного договору, ним було придбано додаткову площу горища будинку, здійснено реконструкцію приміщення та переведено його у статус житлового (квартири). Належних доказів додаткового придбання квадратних метрів суду не надано, а документи на підтвердження реконструкції містяться в матеріалах справи (а.с.55-60). В той же час, Суд звертає увагу на те, що питання законності державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, як і питання його реконструкції не є предметом розгляду в даній цивільній справі, а тому не аналізуються судом на предмет їх відповідності закону. При цьому, Судом встановлено те, що станом на час перебування сторонами у фактичних шлюбних відносинах на ім`я [PERSON] придбавався об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення площею 79,6 кв.м. Посилання Позивача на те, що фактично в договорі вказано меншу площу приміщення, як і занижено ціну договору, яка насправді була вищою, як і фактично більшою була площа нежитлового приміщення, не підтверджуються належними засобами доказування. Станом на даний час спірний об`єкт нерухомого майна має статус квартири загальною площею 102,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS], яка утворилася внаслідок реконструкції придбаного за час перебування у фактичних шлюбних відносинах нежитлового приміщення. Згідно з частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначено статтею 70 Сімейного кодексу України. Так, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 Сімейного кодексу України). Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частини 1, 2, 4 статті 71 Сімейного кодексу України). Згідно з пунктами 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В ході розгляду справи Судом встановлено, що спірний об`єкт нерухомості було придбано сторонами за час перебування у фактичних шлюбних відносинах, відповідний договір зареєстровано на ім`я чоловіка [PERSON] . Платіжні документи на оплату вартості об`єкту нерухомості також оформлено на ім`я платника [PERSON] . Однак, зазначення [PERSON] в договорі покупцем, як і оформлення платіжних документів на його ім`я, як платника, не замінює статусу майна, яке придбано у шлюбі, як спільної сумісної власності, за відсутності належних доказів на підтвердження того, що даний об`єкт нерухомості придбано за особисті кошти [PERSON] . В той же час, належних доказів на підтвердження того, що нежитлове приміщення площею 79,6 кв.м. було придбано, хоч і у період фактичних шлюбних відносин, проте за особисті кошти [PERSON] , Суду не надано, а Судом таких обставин не встановлено. Доказів наявності офіційного доходу та офіційного працевлаштування [PERSON] у період, коли придбавалося майно, як і в період, який передував цьому, Суду не надано. Посилання на те, що [PERSON] у період часу раніше працював за кордоном та отримував дохід також не підтверджуються належними засобами доказування. В той же час, з пояснень [PERSON] , які не заперечила Позивач, він працював водієм таксі та мав відповідний дохід. Разом з тим, Позивачем надано Суду історію по картковому рахунку, оформленому на її ім`я, зі змісту якої вбачається, що протягом періоду з лютого 2011 року по грудень 2012 року на її рахунок надходили відповідні суми коштів, які вона знімала з картки. В судовому засіданні Позивач пояснила Суду, що на вказаний період вона працювала неофіційно та заробляла кошти за надання інформаційних послуг, тобто мала власний дохід. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних доказів, які б спростовували висновок суду щодо режиму спільної сумісної власності подружжя на належну [PERSON] квартиру загальною площею 102,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS], Суд враховуючи закріплений сімейним законодавством принцип рівності часток подружжя, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на відповідну частину даної квартири в порядку поділу спільного майна подружжя. В той же час, шляхом математичних розрахунків Судом визначено, що оскільки у фактичних шлюбних відносинах сторонами було придбано нежитлове приміщення площею 79,6 кв.м., то саме на половину від площі даного об`єкту Позивач має право в порядку поділу: 79,6 кв.м. : 2 = 39,8 кв.м. В подальшому відповідна реконструкція нежитлового приміщення, яка призвела до збільшення загальної площі об`єкту та зміни його статусу, здійснювалася вже поза межами фактичного сімейного проживання сторін, а тому на вказану додаткову площу об`єкту режим спільності майна чоловіка і жінки, які проживають сім`єю без реєстрації шлюбу, не поширюється. Станом на даний час спірний об`єкт існує у вигляді квартири загальною площею 102,7 кв.м. Відтак, вираховуючи відповідну пропорцію, Суд при визначенні частки Позивача в порядку поділу вже у спірній квартирі здійснює наступні розрахунки: 102,7 кв.м. - 100% 39,8 кв.м. - х. х = 39,8 кв.м. х 100% : 102,7 кв.м. = 39 %. Таким чином, частка, яка належить Позивачу в порядку поділу у квартирі становить 39/100 частин, і саме в такому розмірі підлягають задоволенню позовні вимоги. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Щодо заяви Відповідача про застосування строків позовної давності в даній справі як підстави відмови в задоволенні позовних вимог, Суд звертає увагу на те, що належних доказів на підтвердження того, що про порушення свого права на спільне розпорядження або поділ спірним об`єктом нерухомості Позивач довідалася раніше, аніж це зазначено у позові, Відповідачем суду не надано, у зв`язку з чим така заява задоволенню не підлягає. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За таких обставин Суд дійшов висновку про те, що Позивачем частково доведено належними і допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, відтак,Суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають задоволенню частково. Судовий збір слід розподілити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України шляхом стягнення з Відповідача пропорційної задоволеним позовним вимогам частки судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 3, 21, 69, 70, 71, 74 Сімейного кодексу України,пунктів 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,

Outcome: partial