Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

[PERSON] (надалі також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ДАІ УМВС України у Івано-Франківській області (надалі також «Відповідач»), в якому просив визнати за ним право власності на транспортний засіб, автомобіль марки «БМВ», модель «318», 1993 року випуску, реєстраційний номер якого був АК 6561 ВН; зобовязати Управління ДАІ УМВС України у Івано-Франківській області безоплатно повернути [PERSON] автомобіль марки «БМВ», модель «318», 1993 року випуску, реєстраційний номер якого був АК 6561 ВН, без права подальшої експлуатації та постановки на облік (залишений на майданчику тимчасового затримання Коломийського МВ УМВС України в Івано-Франківській області на підставі рапорту ІДПС ІІ взводу роти ДПС від 05.06.2014 р.), без утримання плати за перебування автомобіля на майданчику тимчасового затримання Коломийського МВ УМВС України у Івано-Франківській області. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 травня 2014 року Позивач [PERSON] придбав автомобіль марки «БМВ», модель «318», 1993 року випуску, реєстраційний номер якого був АК 6561 ВН у особи, яку знайшов через інтренет-мережу. Після зустрічі з продавцем автомобіля, детального його огляду, Позивач передав вказаній особі кошти в розмірі 4700,00 доларів США, а продавець передав Позивачу свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії АКС № 042654 та автомобіль. Як зазначив в судовому засіданні Позивач, 05 червня 2014 року працівниками ДАІ було вилучено у Позивача спірний автомобіль на арештмайданчик, у звязку з тим, що свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобі мало явні ознаки підроблення. Оскільки про підробку документів Позивачу не було нічого відомо, враховуючи факт оплати коштів в сумі 4 700,00 доларів США за даний автомобіль, на думку Позивача, він є добросовісним набувачем даного транспортного засобу та має право володіти та користуватися вказаним автомобілем на власний розсуд. Відповідач Управління ДАІ УМВС України у Івано-Франківській області, явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечив, про дату та час судових засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, письмового відношення до заявлених позовних вимог суду не направив. Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Згідно Висновку по факту затримання автомобіля [NUMBER] від 28 червня 2014 року (а.с.7) 05 червня 2014 року під час нагляду за дорожнім рухом на маршруті патрулювання був зупинений автомобіль [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON], [INFO] Під час перевірки документів та звірки номерів і агрегатів вищевказаного автомобіля було виявлено, що свідоцтво про реєстрацію даного автомобіля з явними ознаками підробки. Згідно висновку експертного дослідження № 9835 від 05.06.2014 року, бланк свідоцтва про реєстрацію АКС 042654 виконаний поза межами підприємства виробника. Даний автомобіль затримано та поміщено на арештмайданчик відділення ДАІ Коломийського МВ УМВС. Згідно висновку експертного дослідження № 1308 від 254.06.2014 року номерне позначення кузова автомобіля [NUMBER] нанесено кустарним способом, свідоцтво про реєстрацію на автомобіль виконано поза межами підприємства, що уповноважене випускати в межах чинного законодавства. Враховуючи вищезазначене, згідно Висновку по факту затримання автомобіля [NUMBER] від 28 червня 2014 року (а.с.7) свідоцтво про реєстрацію АКС 042654 та номерні знаки АК6561ВН направлено в центр надання послуг з обслуговування м. Коломия для знищення. Посилаючись на факт придбання даного автомобіля у невідомої особи та сплати за їх домовленістю його вартості у 4700,00 доларів США, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про визнання права власності на даний автомобіль та зобовязання Відповідача безоплатного повернути його без права подальшої експлуатації та постановки на облік. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною 1 статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності При цьому, зі змісту вищенаведених норм ЦК України випливає, що, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності, особа-позивач повинна довести належними засобами доказування факт правомірності набуття нею права власності на спірне майно, тобто повинна надати належні та допустимі докази, які б підтверджували, що право власності на відповідне майно було набуте нею відповідно до закону, однак у звязку з порушенням, оспорюванням чи невизнанням цього права, воно підлягає захисту в судовому порядку. Так, обґрунтовуючи факт набуття права власності на автомобіль [NUMBER], Позивач в судовому засіданні посилався на те, що вказаний автомобіль на підставі усного договору було придбано ним у невідомої особи шляхом сплати його вартості у 4700,00 доларів США та передачі [PERSON] цього автомобіля та досягнення наміру в подальшому оформити довіреність на право користування даним автомобілем. При цьому, Суд звертає увагу на те, що жодних належних доказів (зокрема, належним чином оформленої письмової розписки або інших документів) на підтвердження факту передачі [PERSON] та отримання відповідною особою коштів в сумі 4700,00 доларів США Позивачем суду не надано, як і не надано належним чином оформленої довіреності на імя [PERSON] на право користування чи розпорядження транспортним засобом автомобілем [NUMBER]. При цьому, Позивачем також не надано, а Судом не встановлено доказів, які б ідентифіковували особу-продавця, в якого, за словами Позивача, він придбав спірний автомобіль, що унеможливлює перевірку правомірності відчуження даною особою автомобіля [NUMBER] та наявності в цієї особи права на його розпорядження. Таким чином, Позивачем не доведено належними засобами доказування факту виникнення чи набуття ним права власності на автомобіль [NUMBER] у встановленому чинним законодавством порядку та із встановлених законом підстав. Стосовно посилання Позивача на факт укладення в дійсності між ним та продавцем договору купівлі-продажу автомобіля, Суд звертає увагу на наступне. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Письмову форму договору купівлі-продажу автомобіля передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (надалі «Правила»), згідно з пунктом 2 яких вони є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб. Відповідно до пункту 8 зазначених Правил державна реєстрація транспортних засобів здійснюється за умови його попереднього зняття його з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно з пунктом 1 частини 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів пов'язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків Згідно з пунктом 40 Правил зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. Відповідно до частини 4 статті 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, заява від будь-яких осіб про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Отже, оскільки спірний автомобіль не був знятий з реєстрації під час передачі його Позивачу, то фактично передача у власність автомобіля не відбулася. Пунктом 42 Правил передбачено, що у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: «Транспортний засіб знято з обліку для реалізації». Відповідно до пункту 8 зазначених Правил, правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з до датком №1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля його власником та Позивачем укладений не був. При цьому, враховуючи висновок правоохоронних органів про підроблення свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу та номерних знаків, належне оформлення договору купівлі-продажу автомобіля [NUMBER] не видалося би можливим. За таких обставин, враховуючи специфіку норм чинного законодавства України щодо укладення договору купівлі-продажу автомобіля, Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання за Позивачем права власності на автомобіль [NUMBER] та зобовязання Відповідача безоплатно повернути вказаний автомобіль Позивачу без права подальшої експлуатації та постановки на облік. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed