Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON] померла [INFO] у віці 87 років у с. Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторне) від 25.02.2016 серії [NUMBER]. Довідкою Різдвянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області від 22.03.2016 № 159 підтверджується те, що спадкоємцями [PERSON] є: син - [PERSON], 1949 р.н., проживає в с. Марянівка Новомиколаївського району Запорізької області; син - [PERSON], 1958 р.н., місце проживання якого невідоме; дочка - [PERSON], 1966 р.н., проживає в с. В-Терса Гуляйпільського району Запорізької області. Згідно з листом Верхньотерсянської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області від 16.02.2016 № 102/02-02-12 [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], дійсно останній рік до смерті проживала разом з дочкою [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] За життя [PERSON] зробила заповідальне розпорядження, згідно з яким земельну ділянку площею 7,69 га, яка розташована на території Різдвянської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, вона заповіла [PERSON], що підтверджується заповітом від 10.01.2013, посвідченим приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу Моргуновим О.О., зареєстрованим у реєстрі за № 18. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01.03.2016 № 43123129 підтверджується відсутність заведеної спадкової справи після смерті [PERSON] Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За правилом частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною третьою статті 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, суд під час розгляду даної справи враховує правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 04 листопада 2015 року по справі № 6-1486цс15 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 53241368), та зазначає наступне. За змістом статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 2). Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За правилом частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). За змістом статті 1272 ЦК України, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Таким чином, саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, передбаченого статтею 1270 ЦК України. З огляду на те, що єдиною зазначеною позивачем причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини була його необізнаність про смерть спадкодавця, суд не знаходить підстав для відступу від вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України. Крім цього, виходячи з приписів ч. 2 ст. 1272, ст. 1277 ЦК України, належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку відсутності таких спадкоємців - територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Відповідно до підпункту 3.22 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути, зокрема довідка відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. За змістом підпункту 2.1 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, подана заява про відмову від прийняття спадщини є підставою для заведення спадкової справи. Отже, виходячи із сукупності вищенаведених доказів, а саме листа Верхньотерсянської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області від 16.02.2016 № 102/02-02-12, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 01.03.2016 № 43123129, суд дійшов висновку про те, що належним відповідачем у даній справі є дочка спадкодавця - [PERSON], [INFO]. Позивач у судовому засіданні зазначив, що йому відомо про наявність вказаного спадкоємця, проте після роз'яснення судом положень ст. 33 ЦПК України, позивач відмовився заявляти клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем. Відтак, у зв'язку з пред'явленням позову до неналежного відповідача та відсутністю у позивача поважних причини, через які ним пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд визнає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем, у справі відсутні. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: dismissed