Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності на земельну ділянку. Позов мотивований тим, що [PERSON] та [PERSON] є власниками комплексу будівель та споруд, які розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Цимлянська, 2, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 21.01.2016 року, який укладений з [PERSON] Договір посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 70. Вищезазначений комплекс будівель та споруд розташований на земельній ділянці площею 0,8302 га з кадастровим номером 0510100000:01:020:0109. Однак [PERSON] міська рада вважає, що дана земельна ділянка не належить позивачам на праві власності і в звязку з її використанням необхідно укласти договір з департаментом комунального господарства на комплексне опорядження, утримання і зовнішній благоустрій. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України та ч. 1 ст. 120 ЗК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій споруди розміщені, без зміни їх цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Тобто, на думку позивачів, у даному випадку діє принцип цілісності обєкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. В звязку з чим права [PERSON] та [PERSON] підлягають захисту шляхом визнання за ними права власності на землю, що стало підставою їх звернення до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявися з невідомих суду причин про розгляд справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] міської ради позов не визнав. Згідно з запереченнями представника відповідача в судовому засіданні [PERSON] міська рада не погоджується з позовними вимогами, вважає їх такими, які не підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об»єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у державному земельному кадастрі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що кадастрова карта (план) графічне зображення, що містить відомості про обєкти Державного земельного кадастру. Разом з тим, відповідно до інформації з публічної кадастрової карти відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 0510100000:01:020:0109 відсутні. Тобто, земельна ділянка з кадастровим номером 0510100000:01:020:0109 не сформована належним чином відповідно до ст. 79-1 ЗК, та не є обєктом цивільних прав. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Проте, згідно з п. 1 договору купівлі-продажу від 21.01.2016 року земельна ділянка з кадастровим №0510100000:01:020:0109 не є власністю продавця [PERSON] Отже, згідно з положенням ст. 377 ЦК України, в звязку з переходом права власності на комплекс будівель та споруд, які розташовані на спірній земельній ділянці, право власності на земельну ділянку не може переходити до позивачів, оскільки продавець на момент укладання договору купівлі-продажу не набув права власності на земельну ділянку. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] є власниками комплексу будівель та споруд, які розташовані за адресою: м. Вінниця, вул. Цимлянська, 2, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 21.01.2016 року, який укладений з [PERSON] Договір посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 70. Вищезазначений комплекс будівель та споруд розташований на земельній ділянці площею 0,8302 га, кадастровий номер 0510100000:01:020:0109. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України та ч. 1 ст. 120 ЗК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій ці споруди розміщені, без зміни їх цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. На думку позивачів, у такому випадку діє принцип цілісності обєкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду, має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Проте суд гне може погодитись з позицією позивачів, виходячи з такого. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об»єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у державному земельному кадастрі. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що кадастрова карта (план) графічне зображення, що містить відомості про обєкти Державного земельного кадастру. Разом з тим, відповідно до інформації з публічної кадастрової карти відомості про земельну ділянку, кадастровий номер 0510100000:01:020:0109 відсутні. Відтак, земельна ділянка з кадастровим номером 0510100000:01:020:0109 не сформована належним чином відповідно до ст. 79-1 ЗК, та не є обєктом цивільних прав. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни їх цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з п. 1 договору купівлі-продажу від 21.01.2016 року сторони правочину визнали, що земельна ділянка, кадастровий №0510100000:01:020:0109 не є власністю продавця [PERSON] Отже, згідно з положенням ст. 377 ЦК України у звязку з переходом права власності на комплекс будівель та споруд, які розташовані на спірній земельній ділянці, право власності на земельну ділянку не може переходити до позивачів, оскільки продавець на момент укладення договору купівлі-продажу не мав права власності на земельну ділянку. Також суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. Положеннями ч. 5 ст. 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди. Отже, позивачі відповідно до положень Земельного кодексу України мають право оформити виключно право землекористування земельною ділянкою, загальною площею 0,8302 га. [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] міської ради з питання оформлення прав на спірну земельну ділянку не зверталися. Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed