Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Адвокат Аніщенко Катерина Михайлівна звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова в інтересах [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить змінити розмір стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки з ј частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на тверду грошову суму у розмірі 1500 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу [INFO] народилась спільна донька [PERSON] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28.09.2017 року шлюб між подружжям було розірвано. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.04.2015 року на позивача був покладений обов`язок щомісяця сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень на утримання малолітньої доньки. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2020 року змінено спосіб присудження аліментів з твердої грошової суми щомісяця на ј частку від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що він офіційно не працевлаштований, є фізичною особою-підприємцем. Через економічну ситуацію в країні та запровадження карантинних обмежень його дохід є змінним та непостійним. Крім цього, вказує на те, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір. Зазначає що у нього на праві власності або користуванні відсутнє нерухоме та рухоме майно. Таким чином, вважає, що оскільки на даний час його дохід значно нижчий ніж раніше, є правові підстави для зміни розміру аліментів шляхом зміни форми їх стягнення з ј частини від розміру його сукупного доходу на тверду грошову суму. Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого проти позовних вимог заперечує, посилається на те, що на момент ухвалення Дзержинським районним судом м.Харкова рішення від 19.02.2020 року по справі про збільшення розміру аліментів та зміни способу їх стягнення, [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини у частці від його заробітку (доходу), вже будучи фізичною особою-підприємцем. Також у відзиві посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір, так само як і не надано доказів на підтвердження того, що у позивача погіршився матеріальний стан. Крім того, зазначає, що позивачу разом з його матір`ю на праві спільної сумісної власності належить нерухоме майно, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, яка додана позивачем до позовної заяви, а отже твердження позивача про відсутність у нього на праві власності нерухомого майна не відповідає дійсності. Також, зазначає, що відповідно до чинного законодавства України, право визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі належить виключно одержувачу аліментів. У зв`язку з чим, вважає доводи позивача недоведеними та необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Позивачем надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що будучи фізичною особою-підприємцем, він здійснює свою діяльність за спрощеною системою оподаткування, його місячний заробіток становить 8776,15 гривень, без вирахування витрат, пов`язаних зі сплатою податків та сплатою за комунальні послуги. Також, у відповідь на твердження відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження перебування у позивача на утриманні матері, зазначає, що він проживає разом з матір`ю, про що свідчить Довідка про зареєстрованих у житловому приміщені осіб. Крім того позивач посилається на наявність у нього кредитної заборгованості у сумі 25141,92 гривні. Таким чином, вважає позовні вимоги обґрунтованими та просив задовольнити в повному обсязі. Представником відповідача надано до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, а платник аліментів, тобто позивач, таким правом не наділений. Також зазначила, що позивачем не доведено зміну матеріального стану і не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів в обґрунтування своїх вимог. В задоволенні позовної заяви просила відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 12.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові та у відповіді на відзив на позовну заяву. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити в задоволенні з підстав, наведених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що в задоволенні вимог позивача слід відмовити в повному обсязі. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28.09.2017 року. Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції\~ 20.06.2012 року. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.04.2015 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.02.2020 року змінено спосіб присудження аліментів з твердої грошової суми у розмірі 1000 гривень щомісяця, на ј частку від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст.141 Сімейного кодексу України\~передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з п.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Представником відповідача зазначено, що відповідно до положень п.3 ст.181 СК України право звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення належить лише одержувачу аліментів і це є виключно вибором одержувача аліментів, а не платника аліментів. Але, суд зазначає, що право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), на що також покликається і позивач. Однак, суд звертає увагу, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Важливим є те, що, в даних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, про що він повинен надати належні докази. В обґрунтування позовних вимог, як на одну із підстав позивач посилається на погіршення матеріального стану у зв`язку із тим, що його дохід є змінним та непостійним. На підтвердження погіршення матеріального стану позивачем надано до суду дві податкові декларації за перше півріччя 2020 року та за три квартали 2020 року, з яких вбачається, що за перше півріччя 2020 року загальний дохід позивача склав 48460,00 гривень, за три квартали 2020 року 78985,00 гривень. Але, суд зазначає, що з наданих декларацій не зрозуміло збільшився чи зменшився дохід позивача, оскільки невідомо яка сума доходу була задекларована позивачем за перший квартал 2020 року. Також не надано декларацій за інші періоди минулих років, тому оцінюючи надані докази, суд приходить до висновку про недоведеність змін у доходах позивача. Так, відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем зазначено що на його утриманні перебуває непрацездатна матір [PERSON] , [INFO] , яка є пенсіонеркою. На підтвердження вказаної обставини позивачем надано Довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 24.08.2020 року. Дослідивши наданий доказ, суд приходить до висновку, що вказана довідка не є належним, допустимим та достатнім доказом того, що позивач [PERSON] утримує свою матір [PERSON] , оскільки один лише факт реєстрації за однією адресою не є підставою вважати, що вона знаходиться на утриманні позивача. Суд звертає увагу, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» (відомості Верховної Ради 2017, № 25, ст.291), а саме: ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені доказів наявних у справі, суд враховує, що наданими позивачем доказами не підтверджуються обставини про те, що його матеріальний стан змінився в бік його зменшення, а також не наведені будь-які інші обставини, які б були підставою для зміни способу стягнення аліментів і які змінились (або не були враховані) судом при попередньому стягненні аліментів. В свою чергу, суд погоджується з доводами представника відповідача, що надані стороною позивача квитанції про сплату комунальних послуг та квитанції про сплату позивачем ЄСВ та єдиного податку з фізичних осіб не свідчать про зміну матеріального стану позивача, оскільки обов`язок сплачувати спожиті житлово-комунальні послуги, податки, збори, єдиний внесок не впливає на обов`язок батька утримувати свою дитину. Крім того, Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум»\~поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для зміни розміру стягнення аліментів шляхом зміни способу їх присудження. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed