Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

[PERSON] міжрайонний прокурор звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради, міськрайонного управління Держкомзему у місті Берегово і [PERSON] районі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Опал 04 М», про визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку та скасування їх державної реєстрації. Позов мотивований наступним.\~ Під час проведення досудового розслідування кримінального провадження №42013070060000015 службові особи [PERSON] міського відділу земельних ресурсів, діючи умисно, в інтересах громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], всупереч вимогам ст.ст.116, 118 Земельного кодексу України, достовірно знаючи про те, що рішення про надання їм дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність [PERSON] міською радою не приймалося, сприяли громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] у безкоштовному отриманні ними у власність земельних ділянок площами 0,0954 га, 0,977 га, 0,0995 га відповідно по вул.Потушняка в м. Берегово та видали даним особам державні акти на право власності на вказані земельні ділянки від 27.10.2007 серії ЯД №536886, серії ЯД №536887, серії ЯД №536905, в результаті чого у власність вищевказаних громадян із земель запасу [PERSON] міської ради протиправно перейшли вищевказані земельні ділянки і тим самим державним інтересам заподіяно збитки в розмірі вартості протиправно відчуженої землі. В результаті незаконних дій у власність вищевказаних громадян із земель запасу [PERSON] міської ради протиправно перейшли вищевказані земельні ділянки і тим самим державним інтересам заподіяно збитки в розмірі вартості протиправно відчуженої землі. Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, встановлено, що земельні ділянки, які незаконно, без рішення сесії [PERSON] міської ради отримані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] площею 0,0954 га, 0,977 га, 0,0995 га по вул.Потушняка, без номера у м.Берегово, Берегівського району, Закарпатської області, відчужені перерахованим особами на користь [PERSON], мешканця [INFO]. При цьому [PERSON] оформив на себе право власності на всі три земельні ділянки загальною площею 0,2926 га, згідно державного акту про право власності на земельні ділянки серії ЯД №538579, що виданий [PERSON] міською радою 17 листопада 2007 року. В подальшому [PERSON], згідно договору купівлі-продажу відчужив зазначену земельну ділянку з кадастровим номером 2110200000:01:016:0064 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПАЛ-04М», юридична адреса якого с.Зняцево, вул.Леніна, 68, корпус «В», Мукачівського району, Закарпатської області, яке належним чином право власності на землю не зареєструвало. Відповідно до листа Управління Держземагенства у [PERSON] районі Закарпатської області, згідно даних державного земельного кадастру земельні ділянки з кадастровим номерами №2110200000:01:016:0061, №2110200000:01:016:0063, №2110200000:01:016:0062 облікуються за [PERSON], [PERSON], [PERSON], відомості про обєднання та поділ земельних ділянок в управлінні відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України або за результатами аукціону. Разом з тим, досудовим розслідуванням у провадженні встановлено, що рішення [PERSON] міською радою про надання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у власність земельних ділянок і видачу державних актів не приймалося. І тому, згідно уточнених позовних вимог, прокурор просив визнати видані вищевказаним особам, а також на підставі них, - виданий [PERSON], - державні акти недійсними, а також витребувати земельну ділянку у користувача. Прокурор Міндак В. В. у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] у судовому засіданні залишив вирішення справи на розсуд суду. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заявив клопотання про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, і з підстави спливу строку позовної давності відмовити у задоволенні позову. Інші учасники судового розгляду до судового засідання не з'явилися. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Насамперед, клопотання представника відповідачів [PERSON] про застосування до позовних вимог прокурора строку позовної давності не підлягає до задоволення, оскільки до 15 січня 2012 року був чинним пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України, відповідно до якого позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Однак, 15 січня 2012 року набрав чинності Закон України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» на підставі якого пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України було виключено. Водночас, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки. Підпунктом 3 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4176-VI встановлено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Таким чином, виходячи з всього вищенаведеного, до позовних вимог про визнання незаконним правового акту, прийнятого після 15 січня 2012 року, позовна давність становить 3 роки, а щодо правових актів прийнятих до 15 січня 2012 року 15 січня 2015 року. Розглядуваний позов поданий прокурором до Берегівського районного суду 12 січня 2015 року, тобто до спливу позовної давності. Крім того, суд критично ставиться до відповіді на адвокатський запит, наданої [PERSON] міською радою щодо того, що міська рада щомісячно надсилала копії прийнятих рішень сесій та виконавчого комітету, в тому числі рішення, на підставі якого ніби-то були видані земельні ділянки відповідачам, до прокуратури, адже жодні підтверджуючі документи цього не були надані, а [PERSON] міська рада є відповідачем по справі, відповідно субєктивно заінтересованою особою у вирішенні справи. Відповідно до ст. 36-1 Закону «Про прокуратуру», представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом, підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Порушення порядку надання земель відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, Державні акти на право власності на земельні ділянки, видані на імя [PERSON], мешканця [INFO] з кадастровим номером №2110200000:01:016:0063 за адресою: м.Берегово, вул.Потушняка, без номера, Берегівського району, Закарпатської області; [PERSON], мешканки [INFO] з кадастровим номером №2110200000:01:016:0061 за адресою: м.Берегово, вул.Потушняка, без номера, Берегівського району, Закарпатської області; [PERSON], мешканця [INFO], з кадастровим номером №2110200000:01:016:0062 за адресою: м.Берегово, вул.Потушняка, без номера, Берегівського району, Закарпатської області, видані незаконно без рішення органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст.20 Закону України «Про прокуратуру», при виявленні порушень закону прокурор в межах своєї компетенції має право звертатися до суду з заявою. В результаті незаконної видачі державних актів на право приватної власності на землю громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] завдано шкоду державним інтересам в особі [PERSON] міської ради. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Згідно п. 3 п.п 3. 3 Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» та Наказу Державного комітету України по земельних ресурсах № 174 від 02.07.2003 «Про затвердження Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель», державна реєстрація права на земельну ділянку здійснюється структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України (територіального органу Держземагентства) на підставі рішення суду. Таким чином, скасування запису про реєстрацію оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку можливе лише за рішенням суду про скасування такої реєстрації. У звязку з вищенаведеним, громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON] не мали права на безоплатне отримання у власність вказаних земельних ділянок, оскільки рішення органу місцевого самоврядування про надання земельних ділянок у власність не приймалося. Згідно ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Таким чином встановлено, що земельні ділянки передані у приватну власність громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] незаконно, з порушенням вимог ч.2 ст.19 Конституції України, державний акт виготовлений, виданий та зареєстрований є недійсними з моменту його реєстрації. Відповідно, не є законним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 538579, виданий на імя [PERSON], мешканця [INFO], з кадастровим номером №2110200000:01:016:0064 за адресою: м.Берегово, вул.Потушняка, без номера, Берегівського району, Закарпатської області, площею 0,2926 га для обслуговування жилого будинку, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №2110200000- 0107070100298 [PERSON] міської ради, який було видано на підставі відчуження земельних ділянок, незаконно отриманих [PERSON], [PERSON] та [PERSON] площею 0,0954 га, 0,977 га, 0,0995 га по вул. Потушняка, без номера у м. Берегово, Берегівського району, Закарпатської області, так як такі отримали земельні ділянки у власність без законних підстав - без рішень сесії [PERSON] міської ради, а так дані земельні ділянки є державною власністю. Щодо підстав позбавлення права власності нового власника земельної ділянки, а саме гр. [PERSON] та ТОВ «ОПАЛ-04М», то статтею ст.661 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав. У правовій позиції, визначеній у постанові по справі № 6-99 цс 14 від 17.12.2014 p., Верховний Суд України зазначив, що захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов'язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача. Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем. Так, від добросовісного набувача, який за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене у того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (частина перша статті 388 ЦК України). Поряд з цим, п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Оскільки [PERSON] міською радою рішення щодо відведення земельних ділянок та надання її у власність громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] не приймались, таким чином вказані земельні ділянки вийшли з володіння [PERSON] міської ради поза її волею. Таким чином, наявні правові підстави для витребування вказаної земельної ділянки від добросовісних набувачів [PERSON] та ТОВ «Опал - 04 М» в порядку статті 388 ЦК України. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього. Таким чином, спірні земельні ділянки вибули з володіння власника в особі органу місцевого самоврядування, [PERSON] міської ради, не за її волею. У оспорюваних державних актах на право власності на земельні ділянки зазначено, що вони видані на підставі рішення [PERSON] міської ради від 03 жовтня 2007 року № 404, однак із оглянутої у судовому засіданні копії вказаного рішення міської ради вбачається, що ним земельні ділянки громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON] не видавались (протокол засідання 15 сесії [PERSON] міської ради V скликання 3 жовтня 2007 року. Друге засідання (404). 3 частина на 191 аркушах аркуші 1-3 та наступні). Відповідно до ст. 1212 ЦК України держава має право витребувати з володіння [PERSON] та ТОВ «Опал-04М» вказану спірну земельну ділянку. Слід також стягнути солідарно судовий збір з відповідачів, який вираховувати із нормативно-грошових оцінок земельних ділянок (56829,78, 59272,15 та 58199,89 гривень відповідно).

Outcome: approved