Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

[PERSON] (по тексту [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (по тексту [PERSON] , відповідач); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Ізяславська районна державна адміністрація в особі органу опіки та\~піклування про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO] (по тексту [PERSON] ). Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так за покликанням позивача, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який в подальшому був розірваний та має спільну з ним дочку [PERSON] , яка проживає та перебуває на її утриманні. Як вказує позивач, батько дитини проживаючи в іншому населеному пункті не приймає жодної участі у її вихованні, при цьому має заборгованість по сплаті аліментів. Також акцентує увагу, що відповідач по справі чинить перешкоди у реєстрації місця проживання спільної дитини за адресою по якій вона зараз проживає та зареєстрована зі своїм чоловіком. При цьому, на думку позивача слід врахувати і те, що спільна дочка, проживаючи вже в новоствореній сім`ї відчуває дискомфорт з приводу свого прізвища, яке є немилозвучним та у зв`язку з чим її ображають в школі. На переконання позивача, [PERSON] , як батько дитини ніколи її не підтримував та не цікавився емоційним та психологічним станом. Як вважає позивач є усі законні підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] , оскільки доведено, що останній не цікавиться та не забезпечує харчуванням, медичним доглядом та лікуванням своєї неповнолітньої дитини, свідомо ухиляючись від спілкування з нею без будь-яких поважних причин. Відповідачем подано відзив на позов, згідно з якими позов заперечує повністю. У своєму відзиві зазначає, що викладені позивачем обставини не відповідають дійсності, так як будь-які докази в їх обгрунтування по своїй суті відсутні. Як вважає відповідач заявлений позов по свої суті суперечить інтересам дитини, так як позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу. Звертає увагу, що покликання позивача про те, що він не бере безпосередньої участі у вихованні дитини є суперечливими, оскільки сама позивач, як матір не дає можливості для спілкування, створивши умови, щоб відокремити дочку. Крім цього, просить врахувати, що висновок органу опіки та піклування не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки його ніхто не повідомляв навіть про розгляд такого питання. Позивач на відзив подала відповідь на відзив, в якій вказала, що не має заперечень щодо зустрічей батька з дочкою, однак відповідач не виявляє такого бажання. Підтримуючи заявлені позовні вимоги та викладені в позові обставини додатково зазначила, що засідання комісії з питань захисту прав дитини проводилися двічі, про які було відомо відповідачу, який в свою чергу не надав жодних пояснень. При цьому зазначає, що відповідач не надаючи згоду на реєстрацію місця проживання дитини за фактичним проживанням обмежує у правах на розпорядження майном ще й і її матір та рідного брата. У судових засіданнях позивач вказувала на обгрунтованість заявлених позовних вимог, на підставах, що викладені у позові та покликалась на заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини. У судових засіданнях відповідач вказував, що категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Просив врахувати, що доводи позивача на момент розгляду справи не є повністю об`єктивними, так як фактично вже надав свого згоду щодо зміну місця реєстрації дитини, а аліменти справно сплачує у визначеному розмірі та порядку. Звертав увагу, що та заборгованість, яка виникла по сплаті аліментів виникла виключно з об`єктивних причин, що не в повній мірі залежали від його волі, в тому числі через погіршення стану його здоров`я. Просив відмовити у задоволенні позову повністю. Третя особа явку свого уповноваженого представника в судові засідання не забезпечив, хоча про дату час та місце судового розгляду був повідомлений в установленому процесуальному порядку. У свій заяві від 23.04.2020 року №42/32-35-776/2020 орган опіки та піклування просив вирішити спір без участі їх представника з посиланням, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог судом враховано наступне. Як встановлено судом та вбачається з свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , виданого 18.08.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області серія [NUMBER] , остання являється дочкою [PERSON] та позивача по справі. У відповідності до даних свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 10.09.2009 року встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 10.08.2009 року. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.11.2013 року вбачається, що позивач по справі 23.11.2013 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , від шлюбу з яким народилася спільна дитина [PERSON] [INFO] (а.с. 7). Як вбачається з довідки Ізяславської міської рад №5074 від 05.11.2019 року позивач та її дочка [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до повідомлення УДВС у Київській області №14-2106/02.2 від 14.12.2018 року [PERSON] станом на 01.12.2018 року мав заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] , що складала 27\~001, 76 грн., при цьому частина з якої в розмірі 4000, 00 грн. мала бути зарахована на рахунок позивача по справі. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Фастівського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області від 20.08.2019 року випливає, що станом на 01.08.2019 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] становила 23693, 51 грн. Разом з цим, слід констатувати, що така заборгованість в подальшому відповідачем частково погашалася і згідно повідомлення Фастівського міськрайонного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) №1б.2б-41/9 від 19.03.2020 року станом на 01.03.2020 року складала 11846, 75 грн. У відповідності до висновку органу опіки та піклування в особі Ізяславської районної державної адміністрації №42/32-13-2539/2019 від 17.10.2019 року останнім констатується доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON] . Також при вирішенні спору по суті суд враховує наступне. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20.11.1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про\~\~права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої\~Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27.09.1991 року (по тексту - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 року). Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі\~статтею 5 Сімейного кодексу України\~(по тексту -\~СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України\~передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша\~статті 151 СК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах\~8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Сімейним кодексом України\~визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 164 СК України\~мати, батько може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Суд констатує, що при вирішенні питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батьків до дитини, бажання спілкуватись і брати участь в їх вихованні. При вирішенні спору по суті, суд враховує і правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену в постанові від 06.05.2020 року по справі № 641/2867/17-ц, згідно якої випливає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що\~відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, натомість його поведінка, в тому числі під час судового розгляду свідчить про протилежне. Ті обставини, на які покликається позивач в обгрунтування позовних вимог, не свідчать про те, що батько не бажає брати участі в утриманні й вихованні дитини, тобто свідомо, умисно нехтує батьківськими обов`язками. На переконання суду покликання позивача на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини у повній мірі не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків. Подібну позицію також і підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 16.01.2019 року по справі №465/3694/14-ц. Як визначає ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. З огляду на зазначене вище, на думку суду, висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим та не містить як самих підстав, так і будь-яких посилань на належні і допустимі докази, на підставі яких було зроблено висновок щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON] . При визначенні найкращих інтересів дитини в даній конкретній справі враховано, що інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із своїм батьком. Стаття 19 СК\~України визначає, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За таких обставин, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування від 17.10.2019 року, оскільки цей висновок невмотивований\~та суперечить інтересам дитини. Доводи в частині вчинення відповідачем перешкод на свободу пересування дитини та визначення зареєстрованого місця її проживання та одночасного обмеження у правах матері та брата позивача вільно розпоряджатися квартирою, в якій зареєстрована дитина, є необгрунтованими, оскільки позивач не в праві шляхом позбавлення батьківських прав відповідача реалізувати по своїй суті виключно свої права або права інших осіб. Посилання як на підставу для позбавлення батьківських прав на немилозвучність прізвища дитина, яке остання отримала від свого батька суд оцінює критично та відхиляє, як необгрунтоване. Тим самим, слід констатувати, що оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, а належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини позивачем не надано, то в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України\~відсутні підстави для розподілу судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed