Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулися в суд із позовом до [PERSON], в якому, уточнивши позовні вимоги, просять визнати за ними право власності на приміщення будинку на [ADDRESS], згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року, а саме: на житлову кімнату 2-1, площею 23,5 кв.м; житлову кімнату 2-2, площею 14,5 кв.м; кухню 2-3, площею 9,1 кв.м; ванну кімнату 2-4, площею 4,8 кв.м; тамбур під літерою 5, площею 3,4 кв.м., всього за квартирою №2 - 55,3 кв.м., а також право власності на господарські будівлі, які знаходяться на прибудинковій території будинку на [ADDRESS], згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року, - на гараж, позначений літ. «В», площею 27,4 кв.м. і майстерню під літ. «Д», площею 27,4 кв.м. Також просять визнати за [PERSON] право власності на приміщення будинку на [ADDRESS], згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року: кухню 1-1, площею 15,5 кв.м; житлову кімнату 1-2, площею 20,5 кв.м; тамбур 1, площею 2,6 кв.м., всього за квартирою №1 - 38,6 кв.м., і право власності на господарські будівлі, які знаходяться на прибудинковій території будинку на [ADDRESS], згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року, - сарай під літ. «Б», площею 8,4 кв.м.; вбиральню під літ. «Г». Свої позовні вимоги мотивують тим, що згідно договору купівлі-продажу від 07.11.2006 року вони придбали у [PERSON] 1/2 частку вказаного будинку. Згідно договору будинок в цілому складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 58,5 кв. м. та двох кухонь. Загальна площа будинку 93,9 кв.м. До будинку також відносяться: дерев'яний сарай під літ. «Б», дерев'яна вбиральня під літ. «Г», металеві огорожі під цифрами «1», «3», дерев'яні огорожі під цифрами «2», «4», металева хвіртка під цифрою «5», металеві ворота під цифрою «6», бетонна відмостка під літ. «І», цегляний гараж під літ. «В», цегляна майстерня під літ. «Д-2». Інша частина спірного будинку належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2005 року. В 2008 році вони звернулися до суду з позовом про реальний розподіл будинковолодіння, однак під час судового розгляду справи дізналися, що такий спір уже розглядався судом між попередніми власниками будинку і є рішення, яке набрало законної сили. Так, рішенням Народного суду Залізничного району м.Львова від 07.06.1965 року розділено будинок [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON]. Згідно даного рішення за [PERSON] закріплено кімнату площею 23,5 кв.м. та кухню 11,2 кв.м., приміщення І,ІІ площею 2,50 кв.м., а також веренду та погріб під кухню, а [PERSON] виділено кімнату за №1-2, площею 20,80 кв.м., кухню під літ. І-І, площею 16,30 кв.м. Крім цього, закріплення окремих приміщень будинку за співвласниками в натурі підтверджується технічним паспортом на будинок, який вказує на поділ будинку на дві квартири з відповідними приміщеннями. Вони придбали частину будинковолодіння, яка належала [PERSON] і до якої попередніми власниками було добудовано допоміжні приміщення. Вказані приміщення прийняті в експлуатацію відповідно до рішень виконавчого комітету Залізничної районної ради, тому просять визнати за ними право власності на такі. Також просять визнати за ними право власності на цегляний гараж, позначений літ. «В», площею 27,4 кв.м., і майстерню під літ. «Д», площею 27,4 кв.м., оскільки вказані об'єкти були збудовані за кошти попереднього власника [PERSON] і саме він звертався з заявами про їх узаконення та прийняття в експлуатацію. Крім того, відповідач, як співвласник будинку подала нотаріально завірену заяву про те, що не претендує на вказані об'єкти. [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом, в якому, просить визнати за сторонами право спільної часткової власності у розмірі по 1/2 частки на наступні приміщення та споруди, а саме: дерев'яний сарай під літ. «Б», дерев'яна вбиральня під літ. «Г», металеві огорожі під цифрами «1», «3», дерев'яні огорожі під цифрами «2», «4», металева хвіртка під цифрою «5», металеві ворота під цифрою «6», бетонна відмостка під літ. «І», цегляний гараж під літ. «В», цегляна майстерня під літ. «Д-2», що знаходяться на прибудинковій території за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2005 року являється власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] та відповідної частини приналежних до нього будівель і споруд. Позивачі володіють іншою частиною будинку у відповідності до договору купівлі-продажу від 07.11.2006 року. На прибудинковій території знаходяться зазначені вище нежитлові приміщення, які відносяться до спірного будинку, а відтак перебувають у спільній частковій власності. Вказане підтверджується договором купівлі-продажу 1/2 частки будинку та технічним паспортом на будинок від 16.10.2006 року. В судовому засіданні позивач та представники позивача позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, проти зустрічного позову заперечили зазначивши, що [PERSON] продав, а вони придбали 1/2 частку будинку на [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу. Попередніми власниками, в тому числі [PERSON] і [PERSON], було здійснено реконструкцію будинку та добудовано допоміжні приміщення, які узаконено. Так, згідно розпорядження виконавчого комітету Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 790 від 30.10.1996 року [PERSON] дозволено експлуатувати самовільно прибудований тамбур розм. 4,07х2,50м, а згідно розпорядження Залізничної районної адміністрації ЛМР від 25.01.2006 року саме [PERSON] було надано дозвіл на експлуатацію самочинно побудованого гаражу «В-1» з надбудованими господарськими приміщеннями «Д2», тому вважають, що мають право на вказані приміщення і просять позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного - відмовити. Крім того, не заперечили щодо визнання права власності за відповідачкою на господарські будівлі, які знаходяться на прибудинковій території будинку на [ADDRESS], згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року, а саме: на сарай під літ. «Б», площею 8,4 кв.м. та вбиральню під літ. «Г», оскільки фактично власниками таких є [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначивши, що у позивачів немає законних підстав просити визнання права власності на господарські будівлі, які знаходяться на прибудинковій території будинку на [ADDRESS], а саме: на гараж, позначений літ. «В», площею 27,4 кв.м., і майстерню під літ. «Д», площею 27,4 кв.м., оскільки всі об'єкти, які знаходяться на прибудинковій території відносяться до будинку, а відтак перебувають у спільній частковій власності, тому їхня вимога не грунтується на вимогах закону. Просить в первісному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Представник третьої особи - Львівської міської Ради у вирішенні спору покладається на розсуд суду, оскільки спір стосується власності сторін і спірне майно не має відношення до комунальної власності м.Львова, а добудовані і переплановані приміщення будинковолодіння на [ADDRESS] прийняті в експлуатацію у встановленому законом порядку. Треті особи - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради і обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», які належним чином були повідомлені про час, день та місце розгляду справи, не забезпечили явку в судове засідання своїх представників, про причину неявки таких не повідомили. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали адміністративної справи № 1309/10507/12 та інвентаризаційної справи на будинок на [ADDRESS], суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07.11.2006 року Кулиняком І.Я., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 4820 (а.с.38), придбали у [PERSON], якого при укладенні договору представляла згідно довіреності [PERSON], 1/2 частку будинку [ADDRESS]. Відповідно до цього договору будинок в цілому складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 58,5 кв.м. та двох кухонь. Загальна площа будинку 93,9 кв.м. До будинку відносяться: дерев'яний сарай, позначений на плані літерою «Б», дерев'яна вбиральня під літ. «Г», металеві огорожі, позначені на плані цифрами «1», «3», дерев'яні огорожі, позначені на плані цифрами «2», «4», металева хвіртка, позначена на плані цифрою «5», металеві ворота, позначені на плані цифрою «6», бетонна відмостка, позначена на плані літерою «І», цегляний гараж, позначений на плані літерою «В», цегляна майстерня, позначена на плані літерою «Д-2». Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 13.10.2005 року Бєлопольською І.Р., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 8477 (а.с. 39), [PERSON] придбала у [PERSON] 1/2 частину дерев'яного житлового будинку [ADDRESS], позначеного на плані літерою А-1, разом з відповідною частиною приналежних до нього будівель, що знаходиться на [ADDRESS]. Будинок в цілому складається з трьох кімнат, житловою площею 58,5 кв.м. та двох кухонь. Загальна площа будинку становить 93,9 кв.м. До будинку належить: дерев'яний сарай - Б, дерев'яна вбиральня - Г, огорожа (мет сітка) -1 і 3, огорожа (дерево) - 2 і 4, металева хвіртка - 5, металеві ворота - 6, відмостка (бетон) - І. Кожна із сторін у справі на підставі названих договорів провела державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12955936 від 19.12.2006 року і № 8949243 від 15.11.2005 року, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 16095600 від 28.09.2007 року (а.с. 11, 12; арк. 132, 157 інвентаризаційної справи). Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З матеріалів інвентаризаційної справи р. № 5183 вбачається, що первинна реєстрація права власності на будинковолодіння на [ADDRESS] була проведена Бюро технічної інвентаризації 21.12.1961 року за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.1961 року, посвідченого Кривошапко В.М., нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори і зареєстрованого в реєстрі за №7500 (арк. 11, 13 інвентаризаційної справи). 22.03.1965 року Судовою колегією в цивільних справах Львівського обласного суду ухвалено рішення, яким вирішено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], жилий будинок [ADDRESS] поділити між ними по половині (арк.21 інвентаризаційної справи). 07.06.1965 року Народний суд Залізничного району м.Львова, розглянувши справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про реальний розподіл будинку та присадибної ділянки ухвалив рішення, яким розділено будинок [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], а саме: виділено [PERSON] кімнату 23,5 кв.м. та кухню 11,2 кв.м., приміщення ІІІ площею 2,50 кв.м., а також веренду та погріб під кухню, а [PERSON] виділено кімнату за № 1-2 площею 20,80 кв.м., кухню під літ. І-І площею 16,30 кв.м., зобов'язано її зробити дверний пройом у двір з своєї половини, а двері між приміщеннями І-І в приміщення ІІ закрити. Зазначено, що присадибна ділянка розділена (а.с. 9, арк.20 інвентаризаційної справи). 02.02.1970 р. ідеальна половина домоволодіння [ADDRESS] міським бюро технічної інвентаризації зареєстрована за [PERSON] а 24.06.1971 р. інша ідеальна половина за [PERSON], підстава реєстрації - рішення Львівського обласного суду від 22.03.1965 р.(а.с. 22, 23 інвентаризаційної справи). Також з даних інвентаризаційної справи встановлено, що в подальшому співвласниками частки [PERSON] були: [PERSON] і [PERSON] по 1/4 частки кожний, на підставі договору дарування від 10.09.1971 р.; після смерті [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на 1/8 отримали [PERSON] та на 1/8 - [PERSON]; після смерті [PERSON] свідоцтво про право власності на 1/4 отримала [PERSON] [PERSON] та [PERSON] свої частки будинку продали [PERSON], згідно договору від 09.07.1991 р. Після смерті [PERSON] його частку 1/8 будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину отримав його син [PERSON], яку продав [PERSON] згідно договору від 29.11.1991 р., а [PERSON] 04.09.1997 року подарував 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] [PERSON], який 07.11.2006 року продав вказану частку [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки будинку від 07.11.2006 року. Інший співвласник будинковолодіння, [PERSON] свою 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] подарувала [PERSON], на підставі договору дарування, посвідченого 23.07.1996 року Юнко М.Т., державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, яка 13.10.2005 року продала вказану частку [PERSON], згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 13.10.2005 року. З огляду на наведене, [PERSON] і [PERSON] належить частина будинку, яка належала [PERSON], а [PERSON] - належна [PERSON] частина будинку. Відповідно до даних технічного паспорту, виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 16.10.2006 року (а.с. 3-8), за квартирою № 1 [PERSON] закріплено такі приміщення: кухня 1-1, площею 15,5 кв.м; житлова кімната 1-2, площею 20,5 кв.м; тамбур 1, площею 2,6 кв.м. Всього за квартирою №1 - 38,6 кв.м. За квартирою № 2 [PERSON] і [PERSON] закріплено житлову кімнату 2-1, площею 23,5 кв.м; житлову кімнату 2-2, площею 14,5 кв.м; кухню 2-3 ,площею 9,1 кв.м; ванну кімнату 2-4, площею 4,8 кв.м; тамбур під літерою 5, площею 3,4 кв.м. Всього за квартирою №2 - 55,3 кв.м. Зазначені зміни розміру площі, як вбачається з матеріалів справи та інвентаризаційної справи, відбулися щодо квартири № 2 після проведення попередніми власниками реконструкції. Добудовані та переплановані приміщення прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Так, згідно витягу з протоколу № 15 засідання міжвідомчої комісії Залізничної районної адміністрації та розпорядження виконавчого комітету Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради народних депутатів № 790 від 30.10.1996 року [PERSON], співвласнику будинку [ADDRESS] дозволено експлуатувати самовільно прибудований тамбур розм.4,07х2,50 м. (а.с. 13-15, 17). Матеріалами інвентаризаційної справи підтверджується, що самочинне будівництво у будинковолодінні на [ADDRESS] відсутнє, технічний паспорт від 16.10.2006 року також не містить відміток про самочинне будівництво. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Згідно ч.4 ст.357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Окрім цього, згідно зі ст.115 ЦК УРСР, який був чинним на час прийняття рішення судом від 07.06.1965 року і яким суд керувався при ухваленні цього рішення, кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію. Відповідно до вимог ст.117 ЦК УРСР право спільної часткової власнсоті припиняється шляхом поділу майна в натурі, якщо такий поділ можливий. Виходячи із вищенаведеного та враховуючи, що на підставі рішенням суду від 22.03.1965 року було проведено реальний розподіл будинку [ADDRESS] між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припинилося, при цьому добудови і реконструкції, які мали місце з того часу, узаконені у встановленому порядку і не є самочинним будівництвом, тому необхідно визнати за сторонами право власності на зазначені в прохальній частині первісного позову приміщення будинку, які відносяться відповідно до квартири № 1 і № 2 згідно техпаспорта на будинок від 16.10.2006 року. Також, розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 56 від 25.01.2006 року [PERSON], співвласнику будинку [ADDRESS], надано дозвіл на експлуатацію самочинно побудованого гаражу «В-1» розм. 4,12х6,66м з надбудованими господарськими приміщеннями «Д-2» (в техпаспорті позначене «Д») (а.с.16). Нотаріально засвідченою заявою [PERSON] від 13.11.2006 року підтверджується, що цегляний гараж позначений на плані під літ. «В» та цегляна майстерня, під літ «Д-2», які належать до будинку [ADDRESS] побудовані [PERSON] і вона вказаною заявою дала згоду на перехід вказаних приміщень в постійне володіння, користування [PERSON] і [PERSON] (а.с.37). Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні не заперечив тієї обставини, що коли його мати придбала у 2005 році частину будинку, спірні гараж і майстерня вже були побудовані і ними володів та користувався [PERSON], а в подальшому - [PERSON] і [PERSON], що підтверджується також матеріалами інвентаризаційної справи. Аналіз наведених обставин і досліджених доказів дає підстави для висновку, що оскільки зазначені об'єкти були збудовані за кошти попереднього власника [PERSON], у якого [PERSON] і [PERSON] придбали частину будинку, останні фактично користуються цими приміщеннями, а [PERSON] відношення до них не має, ці приміщення прийняті в експлуатацію, тому за [PERSON] і [PERSON] слід визнати право власності на такі. Оскільки сторонами не заперечується і підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи, що у фактичному користуванні [PERSON] знаходяться господарські будівлі на прибудинковій території будинку на [ADDRESS], згідно технічного паспорта на будинок від 16.10.2006 року - сарай під літ. «Б», площею 8,4 кв.м. і вбиральня під літ. «Г», то такі необхідно передати їй у власність. Щодо металевих огорож, позначених на плані цифрами «1», «3», дерев'яних огорож, позначених на плані цифрами «2», «4», металевої хвіртка, позначеної на плані цифрою «5», металевих воріт, позначених на плані цифрою «6», бетонної відмостки, позначеної на плані літерою «І», то такі, згідно наданих суду документів, належать сторонам на праві спільної часткової власності - по 1/2 частки, не є згідно постанови Залізничного районного суду м.Львова від 27.11.2013 року у справі №1309/10507/12 за адміністративним позовом [PERSON], [PERSON] до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження самочинно встановленими, їх поділ між співвласниками не є предметом спору, а тому в позові [PERSON] необхідно відмовити. Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] і [PERSON] підставний, ґрунтується на законі, а отже такий слід задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] - відмовити за безпідставністю. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] 618,12 грн. судового збору, сплаченого останніми (а.с. 21). Оскільки суд дійшов висновку про відмову у зустрічному позові, то відповідно до вимог ст.88 ЦПК України понесені позивачем за зустрічним позовом витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved