Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

АК «ХОЕ» звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідача відновити становище, яке існувало до порушення прав та законних інтересів позивача, а саме: звільнити охоронну зону ПЛ 110 кВ «Барабашова ХЕЛЗ Поршень СіМ» (далі Зона) шляхом знесення житлового будинку по вул. Перекопській, буд. 6 у м. Харкові до стадії звільнення охоронної зони ПЛ. В обґрунтування позову зазначив, що позивачу належить високовольтна повітряна лінія електропередач 110 кВ «Барабашова ХЕЛЗ Поршень СіМ», інвентарний № 505660, що проходить також по вул. Перекопській у м. Харкові. Відповідач є власником будинку, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Перекопська, буд. 6 (далі Будинок). 03.10.2013 року на адресу відповідача було направлено повідомлення від 03.10.2013 року № 27В/14-18-1651 про спільне обстеження Зони, призначене на 10.10.2013 року. 10.10.2013 року компанією було проведено обстеження зазначеної Зони, під час якого виявлено порушення користування Зоною, а саме: в Зоні в межах опор № 27-28, без дозволу позивача, зведено приватне домоволодіння по вул. Перекопській, буд. 6 у м. Харкові. Встановлено, що відстань від крайнього проводу по горизонталі при проектуванні його на землю до Будинку складає 17,5 м. У результаті встановлення цього факту було складено «[PERSON] обстеження електричної мережі» від 10.10.2013 року № 52. Відповідач на обстеження не прибув. [PERSON] обстеження разом із повідомленням від 11.10.2013 року № 27В/14-18-1692 були направлені відповідачу. У повідомленні також запропоновано прибути для перевірки заходів щодо акта обстеження № 52 до міста перевірки вул. Перекопській, буд. 6 у м. Харкові 23.10.2013 року. 23.10.2013 року складений [PERSON] № 56, в якому зафіксовано, що порушення, вказані в [PERSON] від 10.10.2013 року, [PERSON] не усунені, Будинок не демонтований. Відповідач на обстеження не прибув. 19.02.2014 року на адресу відповідача було направлене повідомлення з пропозицією прибути 20.03.2014 року для проведення перевірки виконання вимог [PERSON] № 52 від 10.10.2013 року. 20.03.2014 року складений [PERSON] № 13, згідно з яким порушення не усунені, Будинок не демонтований, відповідач не прибув. Відповідно до п. 5 «Правил охорони електричних мереж», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 року № 209, охоронні зони електричних мереж встановлюються вздовж повітряних ліній електропередачі у вигляді земельної ділянки і повітряного простору, обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхиленого їх положення на відстань 20 метрів для повітряних ліній 110 кВ. Пункт 8 Правил забороняє в охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів пристроїв виконувати будь які дії, що можуть порушити нормальну роботу електричних мереж, спричинити їх пошкодження або нещасні випадки, а саме: будувати житлові, громадські та дачні будинки та інше. Відповідно до п. 9 Правил, у межах охоронних зонах повітряних і кабельних ліній, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів і пристроїв без письмової згоди енергопідприємств, у віданні яких перебувають ці мережі, а також без присутності їх представника, забороняється будівництво, реконструкція, капітальний ремонт будівель і споруд. Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 32 Закону України « Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон електричних обєктів» від 09.07.2010 року, у межах охоронних зон обєктів енергетики забороняється будувати житлові будинки, будинки громадського призначення, розміщувати споруди іншого призначення на меншій відстані від елементів електричних мереж, ніж встановлено нормами. Власникам і користувачам земельних ділянок, фізичним та юридичним особам у межах спеціальних зон обєктів енергетики без письмової згоди підприємств енергетики, у віданні яких перебувають ці мережі, а також без присутності їх представника виконувати земляні, будівельні та інші роботи, що можуть призвести до порушення безаварійного функціонування обєктів електричних мереж. Відповідно до п. 8.23 нормативного документа «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92», затвердженого наказом Держкоммістобудування від 17.04.1992 року № 44, використання земельних ділянок в охоронних і санітарно захисних зонах електричних мереж повинно бути письмово узгоджене з власниками цих мереж, державними органами пожежної охорони та санітарного нагляду. В охоронних і санітарно захисних зонах електричних мереж забороняється будувати житлові, громадські та дачні будинки. Таким чином, розташування вищевказаного обєкта, власником якого є відповідач, в охоронній зоні ПЛ позивача, порушує інтереси позивача, а саме унеможливлює нормальні умови експлуатації ним ПЛ та її належного технічного обслуговування, що загрожує припиненням електропостачання великій кількості побутових та промислових споживачів, створює загрозу безпеці населення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову. В обґрунтування заперечень посилався на безпідставність позовних вимог, а також пропуск позивачем строків позовної давності. Крім того, зазначив, що позивач не довів факт порушення його прав у зв'язку із будівництвом Будинку, а надані позивачем акти є інформаційними документами. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідачу згідно договору купівлі-продажу від 24.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 7633, належить на праві власності житловий будинок загальною площею 32,3 кв.м., житловою площею 13,8 кв.м., що розташований за адресою: м. Харків, вул. Перекопська, буд. 6 Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.04.2010 року, ухваленим в цивільній справі за позовом [PERSON] до Харківської міської ради про визнання права власності, позов було задоволено, за відповідачем визнано право власності на житловий будинок за вказаною вище адресою, загальною площею 463,1 кв.м., житловою площею 236,4 кв.м. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02.11.2015 року вказане вище судове рішення за апеляційною скаргою АК ХОЕ було скасовано, в задоволенні позову відмовлено. Таким чином, вказаний вище Будинок станом на час вирішення даної цивільної справи є об'єктом самочинного будівництва. Згідно актів обстеження електричної мережі, складених представниками АК ХОЕ, від 10.10.2013 року, 23.10.2013 року, 20.03.2014 року, відстань від крайнього проводу повітряної лінії електропередач 110 кВ «Барабашова ХЕЛЗ Поршень СіМ», при проекції його на землю, до Будинку відповідача, складає 17,5 м. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року, відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого обєкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Таким чином, позивач відповідно до ст. 10, 11, 60 ЦПК України повинен довести як факт порушення його прав у зв'язку із самочинним будівництвом вказаного вище Будинку, так і наявність або відсутність можливості проведення відповідної перебудови вказаної будівлі. Позивачем в обґрунтування позову було зазначено, що розташування Будинку порушує нормальні умови експлуатації ПЛ та її належного технічного обслуговування. В судовому засіданні представником позивача було зазначено на утруднення обслуговування вказаної лінії електропередач через наявність вказаного вище Будинку. Судом з пояснень представників сторін, а також наданих позивачем доказів, в тому числі фотографій, встановлено, що вказана лінія електромереж знаходиться поза ділянкою відповідача, вздовж лінії електропередач та опор проходить автомобільна дорога. Наведене свідчить, що позивач має вільний доступ, в тому числі автомобільного транспорту, вишок, кранів тощо, до вказаної лінії електропередач та опор. В судовому засіданні представник позивача не обґрунтував, яким чином наявність Будинку відповідача перешкоджає можливості доступу позивача до лінії електропередач та опор, їх належному технічному обслуговуванню та експлуатації. Оцінюючи доводи представника позивача відносно того, що розташування Будинку на відстані 17,5 м. від лінії електропередач є небезпечним саме для відповідача, суд керується наступним. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини, крім того, не обґрунтовано, які права саме позивача порушуються у зв'язку з наведеними обставинами. Також суд враховує наступне. На підтвердження того, що відстань від крайнього проводу, при проекції його на землю, до зовнішньої стіни Будинку, становить 17,5 м., позивачем надано суду акти обстеження електричної мережі від 10.10.2013 року, 23.10.2013 року, 20.03.2014 року, складені представниками АК ХОЕ. У вказаних актах зазначено, що відповідач на обстеження не з'явився. Представник позивача в судовому засіданні не обґрунтував, яким чином виміряно вказану відстань, враховуючи факт відсутності відповідача та доступу до його земельної ділянки, яка, як вбачається з матеріалів справи, в тому числі вказаних актів, огороджена капітальним парканом. Крім того, як вбачається із наданих актів, представники землевпорядних організації участі в їх складанні не приймали. [PERSON] акті не містять даних щодо меж та конфігурації земельної ділянки відповідача, її розмірів та координат крайніх точок, розташування, конфігурації та розміру Будинку з прив'язкою до місцевості та певних геодезичних координат тощо. Матеріали інвентаризаційної справи, яка була витребувана судом за клопотанням представника відповідача, також не містять даних щодо відстані між Будинком та лінією електропередач. Згідно ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) зазначено, що у необхідних випадках для зясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК. Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка предявила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК, частина перша статті 60 ЦПК). Крім того, у вказаній вище Постанові Пленуму також зазначено, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку зясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Відхилення від проекту забудови обєкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього обєкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення обєкта нерухомості. Судом в судовому засіданні були роз'яснені представникам сторін їх процесуальні права та обов'язки. Крім того, судом було опитано представників сторін на предмет наявності заяв та клопотань, в тому числі клопотань про витребування доказів та призначення експертизи, на що представниками сторін було зазначено на відсутності відповідних клопотань. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його прав відповідачем, розташування Будинку в охоронній зоні лінії електропередач, а саме на відстані 17,5 м. від останньої, істотності порушення відповідачем будівельних норм і правил, а також неможливості перебудови нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову по суті, то не вирішує питання щодо застосування строків позовної давності, на сплив яких посилався представник відповідача.

Outcome: dismissed