Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вони 21 листопада 2001 року набули у приватну власність житловий будинок [ADDRESS] В цьому будинку зареєстровані, але фактично не проживають з 2009 року їх дочка [PERSON] та їх онука [PERSON] На вимоги знятися з реєстраційного обліку з квартири відповідачі не реагують. Дані обставини позбавляють позивачів можливості вільно на власний розсуд користуватися і розпоряджатися своїм майном, порушуючи їх законні права. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили справу розглянути в їх відсутність, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду повторно не з'явилися, не повідомивши про причини неявки. Вони про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, згідно вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, викликаючись в суд через оголошення, про що свідчить публікація оголошення судді про їх виклик в газеті «Слобідський край» від 22 вересня 2015 року за № 113, причину своєї неявки до суду відповідачі не повідомили. Відповідно до положень ч. 9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідача, він вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно договору дарування житлового будинку від 21 листопада 2001 р., посвідченого державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області, [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] діючи за себе особисто та від імені [PERSON] прийняли житловий будинок [ADDRESS] Згідно довідки Жовтневої сільської ради Дворічанського району Харківської області від 20.08.2015 р. № 02-30/317 в [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] (фактично не проживає) [INFO], [PERSON] (фактично не проживає) [INFO].. Згідно депутатського акту обстеження домоволодіння від 20 серпня 2015 року, за адресою: [ADDRESS], [PERSON] [INFO] та [PERSON] 1995 року народження в будинку не проживають. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319. 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. При цьому, ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, право користування житлом має речово - правовий характер та на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні може бути припиненим. Матеріалами справи встановлено, що відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] тривалий час за адресою: [ADDRESS], не проживають. Таким чином, суд вважає встановленим факт порушення відповідачами права позивачів володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Дослідивши докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved