Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

[PERSON] у квітні 2014 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Обгрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначала, що заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.11.2011 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19.07.2011 року і до 03.06.2015 року, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, аліменти на утримання дітей відповідач сплачував нерегулярно, внаслідок чого починаючи з липня 2011 року по лютий 2014 року у нього виникла пеня від суми несплачених аліментів у сумі 174 314 грн. 32 коп., яку відповідач повинен сплатити позивачу на підставі приписів чинного сімейного законодавства. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 02.11.2011 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 19.07.2011 року і до 03.06.2015 року, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.8-9). На виконання виконавчого листа №2-7303/11, який видано Дарницьким районним судом м.Києва 14.02.2012 року на підставі вказаного рішення суду, державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві 23.02.2012 року було відкрито виконавче провадження ВП №31417255 (а.с.9). Згідно розрахунку забогованості по аліментам №499/7, затверженого 13.03.2014 року начальником ВДВС Дарницького РУЮ ум. Києві, станом на 01.03.2014 року забогованість становить 36485 грн. 31 коп. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем покладених на нього аліментних зобов'язань за період з 19.07.2011 року по 01.03.2014 року розмір пені за прострочення сплати аліментів складає - 174 314 грн. 32 коп., детальний розрахунок цієї суми міститься у позові та перевірений судом (а.с.6). Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх слати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Верховний Суд України своїм листом від 25.11.2009 року за №6.3-2009 роз'яснив, що згідно положень Сімейного кодексу України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст.196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Це пов'язано з тим, що відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а згідно положень ч.2 ст.550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і ході судових засідань. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved