Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

[PERSON], яка є власником земельних ділянок, загальною площею 4,95 га, що розташовані на території Погребівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, звернулася до суду із позовом про визнання договору оренди земельних ділянок припиненим та повернення таких, посилаючись на ті обставини, що згідно договору оренди, який вона уклала із відповідачем 01.01.2006 року строком на 10 років, дія вказаного договору закінчилася, однак відповідач повторно договір не переуклав і земельну ділянку не повернув, чим порушує її права як власника, у зв'язку з чим вона вимушена звертатися до суду із відповідним позовом. В судове засідання позивачка не з'явилася, хоча про день та час розгляду позову була повідомлена належним чином. ЇЇ представник [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, зважаючи на правомірність вимог її довірительки та при цьому вказала, що вказаний договір розпочав свою дію 01.01.2006 року і станом на день розгляду справи закінчився десятирічний строк його дії. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на ті обставини, що відповідний договір оренди дійсно був укладений між позивачем та відповідачем, але оскільки він був зареєстрований в у Прилуцькому відділі Чернігівської філії центру ДЗК 02 липня 2007 року,він діє до даного часу і підстав для визнання такого договору припиненим та повернення земельної ділянки вони не вбачають. Представник третьої особи в судові засідання не з'являвся та не повідомляв про причини своєї неявки, хоча про день та час проведення таких був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні докази по справі суд приходить до наступного висновку Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Наявна в матеріалах копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] підтверджує, що такий виданий [PERSON], відповідно до розпорядження Прилуцької райдержадміністрації №78 від 28 лютого 2006 року. Даний Державний акт виданий 29 травня 2006 року Договір оренди землі між [PERSON] та Селянським фермерським господарством «Світанок» в особі його голови Крила Миколи Григоровича, підтверджує ті обставини, що такий укладений саме 01 січня 2006 року. Право власності орендодавця на вказану земельну ділянку підтверджується Державним актом серії [NUMBER], що суперечить самому державному ату, оскільки на момент укладання такого договору, позивачка ще не мала у власності земельної ділянки. Запис на вказаному договорі вказує на ті обставини, що він був зареєстрований у Прилуцькому районному відділі Чернігівської філії центру ДЗК, про що в державному реєстрі Земель вчинено запис 02 липня 2007 року за №040784800081. Вказане посвідчується підписом начальника та гербовою печаткою установи. За змістом вказаного договору, такий укладено строком на 10 років, після закінчення якого орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 5 днів до закінчення дії договору повідомити письмово орендодавця про наміри продовжити його дію. Відповідно до п.37 вказаного договору , він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. У справі, яка є предметом розгляду, розділом «Строк дії договору» передбачено, що земельна ділянка надається в оренду строком на 10 років, відлік строку ренди розпочинається з моменту підписання сторонами та державної реєстрації цього договору (а.с.4-5). Отже, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін. Таким чином, як було встановлено в судовому засіданні, оскільки відповідний договір оренди був зареєстрований 02.07.2007 року, строк дії спірного договору спливає 02.07.2017 року, що свідчить про відсутність підстав для витребування земельної ділянки та визнання договору припиненим. Вказані обставини повністю відповідають правовим позиціям, відображеним у Постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №6-2777цс16 та від 27 квітня 2017 року у справі №6-422цс17, які є обов'язковими для застосування та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин, суд, вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Представник відповідача в судовому засіданні надав платіжне доручення на оплату юридичних послуг розміром 3000 грн., які просив стягнути із позивача. При цьому суд вважає за необхідне керуватися вимогами Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», відповідно до ст.1 якого передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2017 року - 1600 гривень. З вищенаведених норм законів вбачається, що розмір компенсації витрат на правову допомогу при розгляді даної справи у погодинному розмірі може перевищувати 640 грн. Таким чином, максимальний розмір компенсації витрат на правову допомогу за участь у судових засіданнях, які тривали 54 хвилин, становить 576 грн. За таких обставин, враховуючи характер спірних правовідносин, незначну ступінь складності справи та тривалість її розгляду, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у погодинному розмірі, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає за необхідне визначити компенсацію витрат на правову допомогу за розгляд даної справи в такому розмірі, стягнувши її із позивача на користь відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed