Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою в [ADDRESS] . В позовній заяві посилаються на те, що відповідно до рішення Третейського суду від 03.12.2005 року позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . Згідно довідки № 3067 від 03.07.2020 року, виданої КП «ЖЕО № 4» Міської ради м. Кропивницького, в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідач хоч і зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою з березня 2019 року. Будь-яких витрат на утримання будинку не несе, комунальні послуги не сплачує. В зв`язку з чим, позивач не може в повній мірі розпорядитися своєю власністю, що обмежує її право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, призводить до втручання в її особисте життя. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху. На виконання ухвали від 27 липня 2020 року позивач надав до суду належно оформлену позовну заяву. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що з 23.08.2019 з відповідачем виїхала з квартири, не проживає в ній та немає наміру там проживати. Він має іншу сім`ю. Діти, які є спільними з відповідачем зареєстровані та будуть зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Позивач не може в повній мірі розпорядитися своєю власністю, тому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги не визнала, зазначила, що у власності житла немає, зареєструвати своє місце проживання їй немає де. Тому не бажає зніматися із реєстрації. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення Третейського суду від 03.12.2005 року [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с. 13-14, 12). Згідно довідки № 3067 від 03.07.2020 року, виданої КП «ЖЕО № 4» Міської ради м. Кропивницького, в квартирі під [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Факт, що відповідач не проживають за місцем реєстрації з березня 2019 року та не користуються даним приміщенням підтверджується актом від 03.07.2020 року, складеним мешканцями будинку [ADDRESS] (а.с. 10). Крім того, відповідач не заперечує зазначений факт та не виявляє наміру проживати в зазначеній квартирі. Оскільки за вищезазначеною адресою зареєстрована відповідач, позивачі не можуть в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном. Відповідно до ст. ст. 316, 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вимогами ст. 71 Житлового кодексу України встановлено 6-ти місячний строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його родини, а також вичерпаний перелік випадків за якими за особою, що тимчасово відсутня, зберігається житлове приміщення понад шести місяців. Згідно до ст. 72 ЖК України визнання особи, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи більш встановлених строків здійснюється в судовому порядку. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселилась у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільним побутом із позивачами не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України. Згідно із ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (Постанова №702/101/18 від 14.08.2019). Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). З таких підстав суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, як таких, що знайшли своє об`єктивне підтвердження, і тому вони підлягають повному задоволенню. На підставі ст. 386, 391, 393, 405 ЦК України,

Outcome: approved