Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

[PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: [PERSON], [PERSON], звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал», в якому просить визнати нікчемним договір іпотеки № 10/ІФ-06, укладений 30 серпня 2006 року між позивачем та ЗАТ «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 3629, витяг № 8912459 у Державному реєстрі іпотек. Позивачі посилаються на те, що вона є власником домоволодіння [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності, виданого 22 серпня 2006 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради, в якому зареєстровані та проживають вона та її діти: [PERSON] та [PERSON] Також, на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів 9 лютого 2004 року позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка, площею 595 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 20/КФ-06 від 30 серпня 2006 року, укладений між [PERSON] та ЗАТ «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал», між банком та позивачем укладено іпотечний договір № 10-ІФ-06 від 30 серпня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 3629, витяг № 8912459 у Державному реєстрі іпотек. Предметом іпотеки за зазначеним договором є домоволодіння [ADDRESS] та земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] посилається на те, що при укладенні зазначеного іпотечного договору [PERSON] було надано недостовірну інформацію приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON], а саме довідка про склад сім'ї та реєстрацію в зазначеному домоволодінні не відповідає дійсності, а саме в ній не вказані їх неповнолітні діти. Також, в зазначених матеріалах не містять дозволу органу опіки та піклування на укладання договору іпотеки. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне міститься в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до якого за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Вислухавши пояснення сторін, присутніх в судовому засіданні та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зазначений позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] уклав кредитний договір № 20/КФ-06 від 30 серпня 2006 року з ЗАТ «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал», відповідно до якого позичальник отримав кредит у сумі 1000000,00 Дол. США, під 13 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 20/КФ-06 від 30 серпня 2006 року, укладений між [PERSON] та ЗАТ «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал», між банком та позивачем укладено іпотечний договір № 10-ІФ-06 від 30 серпня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 3629, витяг № 8912459 у Державному реєстрі іпотек. Предметом іпотеки за зазначеним договором є домоволодіння [ADDRESS] та земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також, 31 серпня 2006 року між [PERSON] та ЗАТ «Акціонерний комерційний банк «Траст-капітал» укладено іпотечний договір № 11-ІФ-06, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку земельну ділянку [ADDRESS]. Згідно зі ст 215 ЦК Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 203 КЦ України Згідно зі статтею 215 вказаного Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 31 серпня 2004 року [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 31 серпня 2004 року [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON]. Згідно з заочним рішенням від 20 червня 2013 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до довідки № 31 від 1 лютого 2014 року виданого ОСНКК «Дерибасівка» в [ADDRESS] проживають [PERSON], зареєстрована з 25 червня 2003 року; [PERSON], зареєстрована з 25 червня 2003 року; [PERSON], 1997 року народження, з 25 червня 2003 року; [PERSON], 1997 року народження, з 25 червня 2003 року; [PERSON] зареєстрований з 24 вересня 2004 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. В ч.ч. 2, 3 вказаної статті зазначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Проте, вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 1.2 зазначеного договору предметом іпотеки є домоволодіння та земельна ділянка, на якій воно розташоване, що відповідає приписам ч. 4, 5 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», а саме якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо в іпотеку передається земельна ділянка, на якій розташовані будівлі (споруди), які належать іпотекодавцю на праві власності, така земельна ділянка підлягає передачі в іпотеку разом з будівлями (спорудами), на якій вони розташовані. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом; недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Статтею 573 Цивільного кодексу України передбачено, що заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до частини 4 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Згідно з ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до відповіді приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 7 квітня 2014 року приватному нотаріусу було надано довідку. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Частиною 3 ст. 12 зазначеного Закону врегульовано, що органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Також, вказані положення підтримуються листом Міністерства юстиції від 25 липня 2006 року № 19-50-556 «Щодо отримання згоди органів опіки та піклування», яке адресовано Асоціації Українських Банків. Отже, надані письмові докази, які містяться в матеріалах справи вказують, що на момент укладання зазначеного іпотечного договору, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] постійно проживали та мали право користуватися домоволодінням [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що позовну заяву [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved