Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

[PERSON], ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ», ПАТ «Лізинг інформаційних технологій», ТОВ «Лізинг ІТ Сервіс» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію. Позовні вимоги вмотивовані тим, що в січні-лютому 2015 року [PERSON] при розгляді справи №759/18958/14-ц в Святошинському районному суді м. Києва за позовом [PERSON] до [PERSON], розповсюдив серед заявлених учасників цивільного процесу недостовірну негативну інформацію, зміст якої [PERSON] також виклав в тексті своїх заперечень до позову в зазначеній справі, а саме: «...[PERSON] ввів в омануінвесторів, зокрема, всупереч закону розмістив кошти, отримані від інвесторів не за призначенням, передбаченим проспектом емісії облігацій», «...промова [PERSON], якою він особисто підтверджує той факт, що залучені від розміщення облігацій грошові кошти з самого початку не планувалось використовувати за призначенням...», «...для ухилення від виконання рішення суду про арешт рахунків ТОВ «Лізирнг ІТ-СПВ» спеціально було створене ТОВ «Лізинг ІТ Сервіс», щоб на нього виводити кошти, оминаючи арештовані рахунки ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ» та ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій», «Крім цього, на цей час органами МВС України спільно з СБУ здійснюється досудове слідство по кримінальному провадженню №12014100090006031, що порушено за ознаками злочину, передбаченого ст.190 КК України (шахрайство), де фігурантом виступає позивач (коментар: позивачем по справі №759/18958/14-ц є [PERSON])», «...зокрема судом накладені арешти на рахунки одного з позивачів (коментар: єдиним позивачем по справі №759/18958/14-ц є [PERSON])». Ця інформація стосується його діяльності як в.о. директора ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ», в.о. генерального директора ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» та директора ТОВ «Лізинг ІТ Сервіс». Така інформація є недостовірною. Вона також була поширена в усній формі серед наступних власників облігацій ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ»: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (представник ТОВ «Капітал Таймс»), [PERSON] (представник «Мастер брок»), [PERSON] (представник ПрАТ «Лізинг ІТ») та [PERSON] (представник ІТТ-інвест). Категорично стверджує, що він, [PERSON], ніколи не вводив в в оману інвесторів, взагалі до 13.03.2014 року не був керівником жодних з вказаних товариств, ніколи не стверджував, що залучені від продажу облагіцій кошти начеб-то не планувалось використовувати заа призначенням та взагалі ніколи не укладав договорів щодо залучення грошових коштів від інвесторів. Крім того, він не є фігурантом жодного кримінального провадження, жодні арешти на його рахунки не накладались, останній є контролюючим акціонером ПрАТ «Лізинг ІТ» та ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ» та захищає їх майнові права від незаконних посягань, жодного відношення до виготовлення дублікатів печаток підприємств та до виводуу активів цих підприємств не має. Отже, викладена [PERSON] недостовірна інформація принижує честь, гідність таа ділову репутацію [PERSON], а також ділову репутацію ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ», ПАТ «Лізинг інформаційних технологій», ТОВ «Лізинг ІТ Сервіс. На підставі вищенаведеного, [PERSON], ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ», ПАТ «Лізинг інформаційних технологій», ТОВ «Лізинг ІТ Сервіс» звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію та просять суд ухвалити рішення, яким визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], ділову репутацію ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ», ПАТ «Лізинг інформаційних технологій», ТОВ «Лізинг ІТ Сервіс», яка була поширена [PERSON] в листопаді 2014 року - лютому 2015 року серед власників облігацій ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ» в усній формі, а також викладена письмово в запереченні до суду за справою №759/18958/14-ц, а саме: «...[PERSON] ввів в омануінвесторів, зокрема, всупереч закону розмістив кошти, отримані від інвесторів не за призначенням, передбаченим проспектом емісії облігацій», «...промова [PERSON], якою він особисто підтверджує той факт, що залучені від розміщення облігацій грошові кошти з самого початку не планувалось використовувати за призначенням...», «...для ухилення від виконання рішення суду про арешт рахунків ТОВ «Лізирнг ІТ-СПВ» спеціально було створене ТОВ «Лізинг ІТ Сервіс», щоб на нього виводити кошти, оминаючи арештовані рахунки ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ» та ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій», «Крім цього, на цей час органами МВС України спільно з СБУ здійснюється досудове слідство по кримінальному провадженню №12014100090006031, що порушено за ознаками злочину, передбаченого ст.190 КК України (шахрайство), де фігурантом виступає позивач (коментар: позивачем по справі №759/18958/14-ц є [PERSON])», «...зокрема судом накладені арешти на рахунки одного з позивачів (коментар: єдиним позивачем по справі №759/18958/14-ц є [PERSON])», та зобов'язати [PERSON] спростувати вказану інформацію шляхом публічного повідомлення в усній форміі в приміщенні ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» в кімнаті переговорів в присутності наступних осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (представник ТОВ «Капітал Таймс»), [PERSON] (представник «Мастер брок»), [PERSON] (представник ПрАТ «Лізинг ІТ») та [PERSON] (представник ІТТ-інвест) та надати цим особам копію судового рішення по даній справі, а також стягнути з відповідача на користь ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ» судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити,посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позовних вимог категорично заперечували. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та його представника, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшовдо висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході судового розгляду даної цивільної справи встановлено, що [PERSON] в листопаді 2014 року звертався до Святошинського районного суду ум. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних та моральних збитків. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовлено. Вказане рішення суду 17 лютого 2015 року набрало законної сили (а.с.32 - копія рішення суду). Як встановлено в ході розгляду справи та не заперечується відповідачем, дійсно в ході розгляду вищевказаної цивільної справи відповідач надавав письмові заперечення проти позову [PERSON], однак, як пояснив відповідач в судовому засіданні, у вказаному запереченні останній пояснював ситуацію, в якій відбувалась розмова з [PERSON], обставини, що її супроводжували, однак він не мав наміру розповсюджувати неправдиву ситуацію. Крім того, відповідач в судовому засіданні наголосив на тому, що сторонами вищевказаного судового процесу були лише [PERSON] та він, [PERSON], а ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ», ПрАТ «Лізинг інформаційних технологій» та ТОВ «Лізинг ІТ Сервіс» не були учасниками вказаного процесу, а тому права чи інтереси вказаних Товариств жодним чином не порушувались. Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з наступного. Згідно ч.1 ст.200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та ( або ) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного ( ч.2 ст.277 ЦК України ). Виходячи зі змісту ч.6 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. У відповідності до ст.299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Виходячи зі змісту ч.2 ст.302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Чинне законодавство України не містить чіткого визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Як роз'яснює Верховний Суд України, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, які здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Отже, на думку позивача, поширена відповідачем вищезазначена інформація, викладена останнім у вигляді заперечень в ході розгляду цивільної справи позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальних та моральних збитків, є недостовірною, стосується діяльності [PERSON] як в.о. директора ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ», в.о. генерального директора ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» та директора ТОВ «Лізинг ІТ Сервіс», крім того, позивач пояснив, що дана інформація також була поширена в усній формі серед власників облігацій ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ». Таким чином, позивач вважає, що викладена [PERSON] недостовірна інформація принижує його честь, гідність та ділову репутацію, та ділову репутацію ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ», ПрАТ «Лізинг ІТ», ТОВ «Лізинг ІТ Сервіс». Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно абзацу п'ятого пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені ). Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатир. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У статті 30 Закону України «Про інформацію» (зі змінами та доповненнями станом на 21.05.2015 року) визначено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Суб'єкти інформаційних відносин звільняються від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно необхідною. Додаткові підстави звільнення від відповідальності засобів масової інформації та журналістів встановлюються законами України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» ( 2782-12 ), «Про телебачення і радіомовлення» ( 3759-12 ), «Про інформаційні агентства» ( 74/95-ВР ) та іншими. Із роз'яснень п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вбачається, що, відповідно до ст.277 ЦК України, не є предметом судового розгляду оціночні судження, думки, переконання критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів ) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. Виходячи зі змісту ст.10 Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Разом з тим, Верховний Суд України роз'яснюює, що інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі таділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому поцесуальним законом. З посилань вище, під поширенням інформації слід розуміти опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Як встановлено в ході розгляду даної цивільної справи, автором письмових заперечень [PERSON] в ході розгляду вищевказаної цивільної справи, де останній приймав участь в процесуальному статусі «відповідач», у відповідності до ст.10 ЦК України подавались письмові заперечення проти позову [PERSON], і, як пояснив відповідач в даному судовому засіданні, у вказаному запереченні він пояснював ситуацію, в якій відбувалась розмова з [PERSON], обставини, що її супроводжували, однак він не мав наміру розповсюджувати неправдиву інформацію. У запереченнях викладена критична оцінка ситуації, в якій відбувалась розмова, обставин, що її супроводжували, які будуються на вираженні суб'єктивної думки і погляді з-боку автора, а також - викладені саме оціночні судження, які не можуть розцінюватися, як викладення фактів та не потребують спростування. Отже, провівши системний аналіз діючого законодавства України, взявши до уваги відповідну судову практику та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, вивчивши пояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків, що в ході судового розгляду не доведено факту вчинення відповідачем правопорушення, яке полягало саме в поширенні інформації, яка у відповідності до вимог закону може мати статус «недостовірної», такої, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Крім того, в ході розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження посилання позивача на те, що вказана у запереченні відповідача інформація в усній формі була поширена серед власників облігацій ТОВ «Лізинг ІТ-СПВ», або невідомим чином останні ознайомлювались з матеріалами цивільної справи та власне із запереченнями відповідача, викладеними письмово. На підставі вищенаведеного, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: dismissed