Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишина Світлана Станіславівна, третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Кріпкий Юрій Васильович про визнання недійсним заповіту складеного 29.04.2013 року, посилаючись на ч.1 ст.225 ЦК України, вказуючи, що при укладанні заповіту бабуся не усвідомлювала значення своїх дій. При житті бабуся позивачки обіцяла переписати майно на неї, тому вчинок бабусі як то заповіт на ім`я відповідача був дивний і несподіваний для неї, тому вважає заповіт вчинений особою, яка не усвідомлювала свої дії. Позивач та її представник підтримала позовні вимоги. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, пояснивши, що договір укладений правомірно. Треті особи до суду не з`явилися про час розгляду справи належно повідомлялися , надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Ухвалою судді від 10.04.2017 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду. Ухвалою судді від 11.04.2017 року заяву про забезпечення позову повернуто. Ухвалою судді від 07.09.2017 року відповідно до розпорядження керівника апарата позовну заяву прийнято суддею Павелко І.Л. Ухвалою суду від 19.02.2018 року за клопотанням представника відповідача витребувані документи від приватного нотаріуса. Ухвалою суду від 16.04.2018 року призначена посмертна психіатрична експертиза та зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 02.07.2018 року відновлено провадження по справі. Ухвалою суду від 20.12.2018 року продовжено проведення призначеної посмертної психіатричної експертизи та зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 03.04.2019 року відновлено провадження по справі. Ухвалою суду від 16.08.2019 року призначена посмертна психіатрична експертиза за клопотанням представника відповідача та зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 05.11.2019 року відновлено провадження по справі за клопотанням експерта для надання додаткових документів. Ухвалою суду від 27.02.2019 року продовжено проведення призначеної посмертної психіатричної експертизи та зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 17.07.2020 року відновлено провадження по справі. Заслухавши пояснення представників сторін , свідків експерта. дослідивши матеріали справи суд находить позов який задоволенню не підлягає. Встановлено, що 29 квітня 2013 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Панчишиною С. С. було посвідчено заповіт від імені [PERSON] за реєстром № 2073. Підставою для визнання правочину недійсним може бути лише абс неспроможність особи у момент вчинення правочину розуміти значення свой керувати ними. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 2 ст. 1257 ЦК України визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. В судовому засіданні були допитані свідки. Так свідок [PERSON] пояснила, що приходила до позивачки додому часто ,знає її з дитинства. Мама [PERSON] померла у 2013 році. Після її смерті [PERSON] перестала впізнавать людей, часто викликали швидку допомогу. Відповідач часто не приїзджав. [PERSON] казала, що будинок буде належать [PERSON] . При житті [PERSON] погано чула, користувалася окулярами. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] її сваха. Після смерті доньки у 2013 році у [PERSON] були провали в пам`яті, вона не впізнавала осіб які до неї приходили, [PERSON] читала газети казала, що житло залишить внучці [PERSON] . Останній час [PERSON] вночі ходила по кімнатам, палила сірники. Свідок [PERSON]. пояснив, що за місяць до смерті відвідувала [PERSON] , з [PERSON] бачилась рідко.Коли була в неї в гостях у 2009 році то [PERSON] казала, що залишить будинок внучці. Хто вступив у спадщину їй не відомо. Доглядали [PERSON] внучка [PERSON] та [PERSON] пояснив,що він є батьком [PERSON] . З [PERSON] не спілкувався. [PERSON] перенесла декілька інсультів, щоб вона зрозуміла треба було декілька разів говорити. Після смерті доньки стан здоров`я [PERSON] погіршився, скаржилася на головні болі. Дільничий лікар вже не знала, що приписувати, бо багато ліків вже використовувалися.Після смерті дружини спадщину прийняла донька. [PERSON] готувала їжу і передавала кошти [PERSON] бо та давала кошти на їжу. Родичів впізнавала, сама питала про них. [PERSON] пояснив, що у червні 2014 року за домовленістю з [PERSON] приходили до [PERSON] додому. До цього вони не бачилися 5 років. [PERSON] їх впізнала, а [PERSON] з ними не привіталася. [PERSON] варила на кухні суп самостійно, спілкувалися з нею близько години. [PERSON] пояснила ,що [PERSON] хворіла, скаржилася на біль у ногах. Приходила до неї раз на місяць. Привозив її [PERSON] . Після смерті доньки [PERSON] сама готувала пакетики з солдощами і казала кому треба віддати. Займалася її доглядом [PERSON] . [PERSON] пояснила ,що [PERSON] лікувалася в кардіологічному відділенні. Була в свідомості, не мала порушень психічного стану. Підстав, щоб викликати психіатрів не було. Приходили її відвідувати сестра та її чоловік. Знаходилася в середньої тяжкості захворювання, мала анемію. Відомості зазначені в епікризі повністю відповідають реальній обстановці. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 в редакції, чинній на час ухвалення місцевим судом оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи сладеного експертами Кіровоградської обласної психіатричної лікарні № 100 від 19 березня 2019 року де зазначено, що [PERSON] , не була здатна правильно сприймати обставини, що мали відношення до складання та підписання заповіту від 29.04.2013 року. Зі змісту висновку судово-психіатричної експертизи, зокрема в розділі обґрунтування та пояснення даних про психічний стан особи та фактів, які встановлені та виявленні при дослідженні об`єктів експертизи вказано, що [PERSON] 1922 року народження в похилому віці перенесла тяжку втрату, смерть своєї доньки, що є значимою стресовою подією для матері викликає загальний дистрес, спричиняє стан психічного напруження і в умовах незворотної стресової події, продовження перебування стресогенній ситуації викликає розлади психічного і фізичного функціонування призводить докомпенсації афективних механізмів регуляції і можливості адекватно сприймати і оцінювати оточуючу дійсність при збереженості зовнішніх відпрацьованих протягом життя форм поведінки та навичок. Вказані обставини є припущенням оскільки не підтверджуються жодними письмовими доказами. Також експертами було досліджено медичні картки хворої [PERSON] , яка перебувала на лікуванні в період з 27.02.2013 року по 19.03.2013 року, з 17.12.2013 року по 06.01.2014 року, з 03.01.2014 року по 24.01.2014 року, з 22.09.2013 року по 13.10.2014 року та з 13.05.2015 року по 02.06.2015 року. Слід зазначити, що під час лікування [PERSON] у лікарів не виникало питання щодо сумнівів чи питання щодо залучення психіатра або психолога, для огляду [PERSON] , також хвора [PERSON] не скаржилася на психічний стан, та в картці хворої, щоденниках спостереження лікарями та в записках (епікриз) не відображався психічний стан [PERSON] , що свідчить про те, що у лікарів не виникало питання щодо адекватності останньої, що викликає сумніви в правильності висновку судово-психіатричної експертизи. Також в висновку судово-психіатричної експертизи вказано, що [PERSON] тривалий час, ще до смерті дочки, страждала на тяжкі соматичні (фізичні) хвороби, перебіг яких значно погіршився після стресової події, не зважаючи на постійний прийом підтримуючої терапії, що не підтверджується доказами які були витребувані та дослідженні експертами, оскільки експертами не було досліджено стан [PERSON] за попередні роки до дня смерті дочки останньої, що знов ж таки ставить під сумнів висновок експертів, оскільки зазначені обставини є припущенням, та не підтверджуються жодними письмовими доказами. Аргументація експертного висновку щодо наявності у [PERSON] психічного розладу на момент вчинення нею оспорюваного заповіту є непереконливою, а також з висновку експертів не зрозуміло якими саме психічними захворюваннями хворіла [PERSON] . Окрім того, слід зазначити, що [PERSON] підписала заповіт 29.04.2013 року, тобто не відразу після смерті дочки [PERSON] , яка померла [INFO] , та не в період перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні в наслідок погіршення свого здоров`я, а саме: з 27.02.2013 року по 19.03.2013 року, та була виписана з поліпшенням, а лише через деякий час. Не зрозуміло з якою метою експертами досліджувалися періоди лікування [PERSON] , які мали місце через значний відрізок часу після посвідчення заповіту в 2014-2015 роках. Очевидно, що таким чином експерти намагалися обґрунтувати свій висновок щодо неспроможності [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та придати йому більш вірогідний характер, але яким чином відносяться ці обставини до моменту посвідчення заповіту. Щодо пояснень свідків, експертами вказано, що покази свідків відображають загально-побутові, зовнішні форми поведінки, що є тими обставинами, які об`єктивно утруднюють розпізнавання істинної глибини інтелектуально - мнестичного розладу. З вказаного можна зробити висновок, що пояснення свідків не дають підстави вважати, що остання хворіла на якісь психічні хвороби і, відповідно в побуті вела себе абсолютно прогнозовано, послідовно і зрозуміло для оточуючих. Також, [PERSON] не скаржилася на психічний стан, та в нікого не виникало питання щодо адекватності останньої, оскільки остання рішення по побутовим питанням, щодо вживання ліків, приготування їжі, сплати комунальних платежів, та інше, приймала сама, що викликає сумніви в правильності висновку судово-психіатричної експертизи. Більше того, ці обставини, при наданні пояснень в судовому засіданні підтвердила і позивач [PERSON] , яка також повідомила суду, що [PERSON] часто спілкувалася з нею та її подругою, відтворювала минулі події свого життя, пам`ятала своїх близьких, їх статус в сенсі родинних стосунків, а також інше оточення, розповідала про обставини своєї молодості та більш пізні події, тощо. З наведеного вбачається, що експерти не взяли до уваги обставини визнані позивачем і це також ставить під сумнів обґрунтованість висновку експертів. Крім того, слід зазначити, що померла [PERSON] 29 квітня 2013 року зробила не лише заповідальне розпорядження (заповіт), а ще й відмовилася від прийняття спадщини після померлої дочки [PERSON] на користь дочки померлої - [PERSON] , [INFO] . Так, заповіт був підписаний заповідачем [PERSON] 29.04.2013 року о 13 годинні 55 хвилин, а заява про відмову в прийнятті спадщини на користь [PERSON] підписана [PERSON] 29.04.2013 року о 14 годинні 30 хвилин, що також ставить під сумнів висновок судово-психіатричної експертизи, оскільки вона в цей же день вчиняла юридично значимі дії, які залежали від її волі і ця обставина мала б також бути врахована експертами Також слід зазначити, що нотаріусу статтею 44 Закону України «Про нотаріат» надано право та встановлений обов`язок щодо визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної недієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Глава 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року , яка діяла на момент посвідчення заповіту, встановлює, що дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, піо підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. У разі наявності сумнівів і щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. Відповідно до висновку від 21.05.2020 року експертами Київського міського центру судово-психіатричної експертизи експертами Васильєвою Н.Ю., Тищенко С.А., Петроченко О.Е. було виконано висновок № 296, згідно якого зазначено, що під час підписання заповіту 29.04.2013 року [PERSON] , виявляла ознаки «Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з церебрастенічним синдромом» (F 07.8 за МКХ-10) і за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, а також під час складання та підписання заповіту 29.04.2013 року [PERSON] , виявляла ознаки «Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з церебрастенічним синдромом» (F 07.8 за МКХ-10) і за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т.3 а.с.88-92). У висновку експерта виконаного за клопотанням позивача Кіровоградською обласною психіатричної лікарні №100 від 19.03.2018 року було зазначено, що пояснення свідків не дають підстави вважати, що остання хворіла на якісь психічні хвороби і, відповідно в побуті вела себе абсолютно прогнозовано, послідовно і зрозуміло для оточуючих. Твердження сторони позивача, що експертами були проігноровані показники свідків з протилежною інформацією про її стан здоров`я, а саме: в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснювала, що були випадки коли бабушка ( [PERSON] ) мене не узнавала. Приймала ліки, хворіла, їсти сама не готувала, свідок [PERSON] пояснювала, що є родичкою [PERSON] та [PERSON] . Були випадки коли бабушка ( [PERSON] ) мене не узнавала, перепитувала хто це, також не знаходять свого підтвердження, оскільки у пункті 22 висновку експерта зазначено, що «... посилання свідка [PERSON] , що підекспертна її «перестала узнавать», свідка [PERSON] - «пам`яттю страждала» - фрагментарні, не можуть свідчити про суттєві порушення когнітивних функцій [PERSON] , крім того, спростовуються іншими зауваженнями цих же свідків про те, що [PERSON] «подій не плутала» ( [PERSON] ), «все розуміла» ( [PERSON] ), «родичів пізнавала» ( [PERSON] ). Крім того могла контролювати свої фінансові справи (перераховувала разом із сестрою по чекам витрачені гроші), читала, цікавилася справами родичів ( [PERSON] », тобто можна дійти до висновку, що експерти у своєму висновку дали повну оцінку обставинам справи, та зокрема поясненням вказаних свідків. Також сторона позивача зазначає, що висновок експертів необгрунтований, оскільки покази свідків не узгоджені з медичною документацією, з чим суд не можна погодитися, оскільки у висновку було описано надані медичні матеріали та пояснення свідків, та зокрема у п. 22 висновку розписано узгодженість медичної документації з показами свідків, зокрема в період посвідчення заповіту. Твердження сторони позивача про те, що експерти фактично погодилися з висновком первинної експертизи Комунального закладу «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» про те, що вона дійсно мала психічні розлади, які узгоджується з медичною документацією арк. 9 абз. 2 експертизи, знаходить своє підтвердження в частині наявності ознак психічного розладу, але експерти Київського міського центру судово-психіатричної експертизи зазначили, що вказані психічні розлади виникли на тлі соматичної патології судинного характеру (гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, дисциркуляторна енцефалопатія), та вони не впливають суттєво на її пам`ять, мислення, критичну здатність, не супроводжувалися порушенням свідомості, будь-якими психічними симптомами, не позбавляли її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Проаналізувавши обидва висновки експертів, можна стверджувати, що пояснення свідків були враховані експертами при складанні висновку № 296 від 21.05.2020 року. Враховуючи вищевикладене, можна дійти до висновку, що висновок Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 296 є правильним, повним, достатньо обґрунтованим, та таким що узгоджується з поясненнями позивача, свідків, матеріалами справи та медичною документацією. Посилання відповідача та на те , що при складанні заповіту були присутні інші особи крім нотаріуса та заповідача, які б могли вплинути на волю заповідача, є неправдивий, оскільки таких доказів не надано. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто, в результаті аналізу правових норм, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків. Позивачем було доведено належними та допустимим доказами те, що на час складення та підписання оспорюваного заповіту [PERSON] могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, тобто щодо відсутності підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним. Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що заповіт [PERSON] , склала задовго до своєї смерті - більше ніш за три роки (склала заповіт [INFO] , померла [INFO] ) і мала змогу в разі зміни своєї волі його змінити чи взагалі скасувати, звернувшись до будь-якого нотаріуса. Але вона цього не зробила, що підтверджує той факт, що свій вибір стосовно спадкоємця свого майна [PERSON] , зробила в заповіті від 29 квітня 2013 року. Відповідно ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача по фактично понесеним витратам. На підставі ст.ст. 225,1224,1257 ЦК України постанова Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,,

Outcome: dismissed