Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

[PERSON], що помер 28.10.2002р., згідно із державним актом на право власності на землю серія ЯБ № 129682, виданого 14.10.2004р. на підставі розпорядження голови Городоцької районної державної адміністрації від 13.05.2004р. №313, належала земельна ділянка площею 2,6564 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачка [PERSON] 13.07.2018р. звернулась з позовом до Бартатівської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. про визнання за нею права власності на вищеозначену земельну ділянку, в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька [PERSON] Вимоги мотивувала тим, що 28.10.2002р. помер її батько [PERSON], після смерті останнього, вона прийняла спадщину в порядку ст. 549 ЦК УРСР, шляхом вступу в управління спадковим майном, у травні 2018р. звернулась до нотконтори для прийняття спадщини, але нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що державний акт виданий після смерті спадкодавця [PERSON] В інший спосіб, як звернутись до суду, вона оформити спадщину не може. Просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, з мотивів у ньому наведених, просить позов задовольнити, від стягнення судових витрат із відповідача відмовилась. Представник відповідача в судове засідання не зявився, 24.10.2018р. сільський голова подав лист, в якому просив про розгляд справи за відсутності їх представництва (а.с. 24). Представник Городоцької РДА Львівської обл. в судове засідання не зявився. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд задоволює позову. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.\~16\~ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно норм гл.84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст.\~328\~ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У пункті 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~від 30.05.2008\~р.\~№ 7 зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серія І-ЯР № 316883 і свідоцтва про одруження серія І-АБ № 098793, [PERSON] є донькою спадкодавця [PERSON] (а.с. 6, 7). Із копії свідоцтва про смерть І-СГ №239690 (а.с. 5) видно, що [PERSON] помер 28.10.2002р. Так, згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р., у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР (ЦК УРСР). Відповідно до положень ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР від 18.07.1963р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За вимогами ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст.ст.373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч дарування, прийняття спадщини, тощо. Відповідно до положень ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як видно із пояснень позивачки і довідки Бартатівської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. № 521 від 13.07.2018р. (а.с. 12), [PERSON] на часі смерті [PERSON], проживала разом із спадкодавцем, після смерті останнього прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. З копії заповіту, посвідченого 11.04.2002р. державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори (а.с. 13) убачається, що [PERSON] заповів доньці [PERSON] належний йому земельний пай, що розташований на території Бартатівської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в т.ч. на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6564 га на території Бартатівської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл., що належала останньому на підставі державного акту серія ЯБ №129682 від 14.10.2004р. Позивачка [PERSON], як убачається із її пояснень та постанови приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу [PERSON] від 11.07.2018р. (а.с.11), звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на спадщину з тих підстав, що державний акт на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця. Аналізуючи вищенаведене та зібрані у справі докази, суд вважає, що [PERSON] за життя вчинив увесь обсяг дій для набуття у передбаченому законом порядку у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчить той факт, що Городоцька районна державна адміністрація, видаючи державний акт про право приватної власності на землю [PERSON] у 2004 році, тобто після його смерті, фактично визнала право останнього на отримання у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Означений державний акт зареєстрований у встановленому порядку, ніким не оспорюється, а отже дійсний. Той факт, що бланк державного акта про право приватної власності на землю був заповнений та виданий після смерті [PERSON] не може слугувати підставою для звуження та обмеження прав спадкодавця на землю, на яку він мав право. За наведеного, суд приходить переконання, що [PERSON] правомірно володів земельною ділянкою площею 2,6564 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бартатівської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл., що після його смерті [PERSON] в порядку ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, а тому визнає за позивачкою право власності на означену земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved