Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки. З уточненням позовних вимог позивач просила стягувати з відповідача ? від всіх видів його заробітку починаючи з дня розірвання шлюбу і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 08 серпня 2005 року по 17 вересня 2012 року. Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька проживає та перебуває на утриманні позивача. Відповідач надавати добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відмовляється, а тому просить стягувати аліменти. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги повністю, просила їх задоволити, додатково відмітила, що відповідач протягом останніх місяців оплачував за перебування дитини в дитячому садку, приносив цукерки та деякі подарунки, однак цього не достатньо, так як дитині потрібні кошти на харчування, одяг, лікування, нести самостійно витрати по утриманні дитини вона не в змозі, відповідач є працездатним, працевлаштованим, а отже має можливість сплачувати аліменти. Досягнути домовленості щодо розміру та порядку сплати аліментів сторони не можуть, а тому змушена звертатися до суду. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти доводів позивача, про те, що він не надавав матеріальної допомоги дитині, вказав, що у жовтні 2012 року передав позивачу через свого товариши гроші в розмірі 300 американських доларів, подарунки для дитини. Крім того, на початку 2013 року через сестру позивача знову передав 300 американських доларів для дитини, протягом шести останніх місяців оплачував за перебування доньки в дитячому садку, що підтверджується квитанціями про оплату. Додатково відмітив, що створив нову сім'ю, дружина перебуває у стані вагітності, а тому може платити мінімальний розмір аліментів встановлених законом. Також відповідач вказав, що намагався досягнути домовленості з позивачем щодо подальшого утримання доньки, однак сторони не змогли порозумітися з даного приводу. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, доводи та заперечення, оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено судом, 08 серпня 2005 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Віньковецького районного управління юстиції, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 42, свідоцтво серії [NUMBER]. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане 24 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Віньковецького районного управління юстиції. Відповідно до рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2012 року, яке набрало законної сили 01.11.2012 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON], дану обставину визнали та не заперечили сторони по справі. Як вбачається з довідки № 55 від 12 лютого 2014 року, яка видана ТОВ «Агропрогрес -В» відповідач працює в товаристві з 06 листопада 2013 року, займає посаду слюсара, загальна сума доходу за період з листопада 2013 року по січень 2014 року включно становить - 4620, 57 грн. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН «Про права дітей» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства передбачено, що держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язками батьків є піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В силу приписів частини 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим за 30% прожиткового мінімуму на одну дитину Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що сторони не досягли домовленості з приводу участі відповідача в подальшому утриманні малолітньої дитини, ті обставини, на які вказує відповідач, а саме: про створення ним нової сім'ї, яку утримує, перебування дружини відповідача в стані вагітності, про часткове визнання позову, разом з тим суд враховує, що [PERSON] є фізично здоровою та працездатною особою, обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, а тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно є обґрунтованими. Водночас суд не бере до уваги твердження позивача, про те, що відповідач не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, оскільки як встановлено в судовому засідання [PERSON] протягом останніх пів року оплачував перебування дитини в дошкільному дитячому закладі, передавав кошти на утримання дитини, що підтверджується показами свідка [PERSON], який вказав, що разом з відповідачем перебував на заробітках в Москві, свідок їхав додому і відповідач передав йому 300 американських доларів та подарунок для доньки. Гроші і подарунок свідок передав позивачу. Тай самим позивачем в судовому засіданні не заперечувались ті обставини, що відповідач оплачував за дитячий садок, передавав грошові кошти, купував подарунки. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано, а судом не здобуто належних та допустимих доказів того, що сторони визначили розмір аліментів, які зобов'язувався щомісячно сплачувати відповідач, а також, що [PERSON] вживала заходи щодо одержання аліментів від відповідача, а останній ухилявся від їх сплати. Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки за минулий період , тобто з дня розірвання шлюбу слід відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Outcome: partial