Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

[PERSON] предявила в суд позов до [PERSON] міської ради, в якому просить ухвалити рішення про визнання за нею в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] права власності на житловий будинок, площею 165,4 кв.м, який позначений на плані земельної ділянки під літерою «В-1» та знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Брюховицька,258-а. В обгрунтування своїх вимог зазначала, що 17 лютого 2016 року померла її мати [PERSON]. 27 квітня 1996 року вона, позивач, одружилась з [PERSON] та після укладення шлюбу змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно. При житті мати склала заповіт, згідно якого заповіла належний їй будинок №258 по вул. Брюховицькій в м Львові доньці [PERSON], а належні їй грошові кошти доньці [PERSON]. Також покійній належав житловий будинок, площею 165,4 кв.м, який позначений на плані земельної ділянки під літерою «В-1» та знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Брюховицька,258-а (колишня адреса: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне, вул. Брюховицька,46-а). Вищевказаний будинок мати давно фактично подарувала їй, [PERSON], та після цього вона, позивач, за власні кошти завершила внутрішні та зовнішні упорядкувальні роботи та привела будинок в придатний для проживання стан. На вказаний будинок не претендує жоден зі спадкоємців першої черги. Зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживали разом з покійною [PERSON] на день її смерті, написали заяви про відмову від прийняття у спадщину за законом після смерті [PERSON] належного їй житлового будинку, площею 165,4 кв.м, який позначений на плані земельної ділянки під літерою «В-1» та знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Брюховицька,258-а (колишня адреса: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне, вул. Брюховицька,46-а). Інші спадкоємці не зверталися в установленому порядку із заявами про прийняття у спадщину зазначеного майна. Зазначений вище житловий будинок був побудований за наступних обставин. Рішенням виконавчого комітету Рясненської сільської Ради народних депутатів від 21 березня 1988 року №36 було дозволено її, позивача, дідусеві [PERSON] добудувати кімнату і веранду до літньої кухні і переобладнати будівлю під житлове приміщення для внучки [PERSON] та присвоїти номер 46-а по вул. Брюховицькій в с. Рясне Яворівського району Львівської області. Покійний [PERSON] за життя здійснив реконструкцію будинку за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне, вул. Брюховицька,46-а, однак передача вказаного будинку у власність [PERSON] не відбулась. Згідно довідки ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 06.09.2016 року інвентаризація та реєстрація обєкта нерухомого майна за адресою: м. Львів, вул. Брюховицька,258-а не проводилася. Після смерті дідуся [PERSON] належне йому майно успадкувала його донька, а її, позивача [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11 грудня 1991 року, згідно якого вона успадкувала житловий будинок №258 по вул. Брюховицька в м. Львові. Житловий будинок за адресою: м. Львів, вул. Брюховицька,258-а (колишня адреса: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне, вул. Брюховицька,46-а) [PERSON] успадкувала шляхом вступу в управління цим будинком у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), яким було передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він вступив в управління або володіння спадковим майном. Вона, позивач, після смерті своєї матері [PERSON]О фактично успадкувала вищевказаний житловий будинок за адресою: м. Львів, вул. Брюховицька,258-а (колишня адреса: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне, вул. Брюховицька,46-а) відповідно до положень ч.3ст 1268 ЦК України, так як на час смерті матері проживала разом з нею та не відмовлялась від прийняття спадщини, а навпаки, виявила бажання успадкувати вказаний будинок при цьому інші спадкоємці відмовились від успадкування цього будинку на її, позивача, користь. У відповідності до приписів ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Раніше державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, «Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Покійна [PERSON] фактично набула право власності на житловий будинок за адресою: м. Львів, вул. Брюховицька,258-а (колишня адреса: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне, вул. Брюховицька,46-а), однак не отримала на нього відповідне свідоцтво про право на спадщину, що позбавляє її, позивача, реалізувати свої спадкові права шляхом звернення до нотаріальної контори, а тому вона, [PERSON], змушена звернутись в суд. В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 11 квітня 2018 року о 16.30 год., позивач [PERSON], її представник [PERSON] та представник [PERSON] міської ради [PERSON] не зявились, хоч про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, та представники учасників справи - [PERSON] і [PERSON] подали заяви, з яких убачається, що представник позивача позов підтримує і просить його задовольнити, представник відповідача у вирішенні спору покладається на розсуд суду з урахуванням норм чинного законодавства та вони просять проводити розгляд справи без їх участі. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 11 квітня 2018 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), [INFO], зареєстрована в [INFO], де крім неї, також є зареєстрованими: батько [PERSON], [INFO], сестра [PERSON], [INFO], сестра [PERSON], [INFO], син [PERSON], 2121 жовтня [INFO], племінниця [PERSON], [INFO]. Раніше у вищевказаному будинку була також зареєстрована мати позивача [PERSON], яка померла 17 лютого 2016 року. Після смерті матері позивача [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. При житті мати склала заповіт, згідно якого заповіла належний їй будинок №258 по вул. Брюховицькій в м Львові доньці [PERSON], а належні їй грошові кошти доньці [PERSON]. Також покійній належав житловий будинок, площею 165,4 кв.м, який позначений на плані земельної ділянки під літерою «В-1» та знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Брюховицька,258-а (колишня адреса: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне, вул. Брюховицька,46-а). Зазначений вище житловий будинок був побудований за наступних обставин. Рішенням виконавчого комітету Рясненської сільської Ради народних депутатів Яворівського району Львівської області від 21 березня 1988 року №36 було дозволено [PERSON] (дідусеві позивача по материній лінії) добудувати кімнату і веранду до літньої кухні і переобладнати будівлю під житлове приміщення для внучки [PERSON] та присвоїти номер 46-а по вул. Брюховицькій в с. Рясне Яворівського району Львівської області. Покійний [PERSON] за життя здійснив реконструкцію будинку за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне, вул. Брюховицька,46-а, однак передача вказаного будинку у власність [PERSON] не відбулась. Згідно довідки ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 06.09.2016 року інвентаризація та реєстрація обєкта нерухомого майна за адресою: м. Львів, вул. Брюховицька,258-а не проводилася. Після смерті [PERSON] належне йому майно успадкувала його донька, а її, позивача [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11 грудня 1991 року, згідно якого вона успадкувала житловий будинок №258 по вул. Брюховицька в м. Львові. Житловий будинок за адресою: м. Львів, вул. Брюховицька,258-а (колишня адреса: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне, вул. Брюховицька,46-а) [PERSON] успадкувала шляхом вступу в управління цим будинком у відповідності до вимог п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), яким було передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він вступив в управління або володіння спадковим майном. Вищевказаний будинок №258-а [PERSON] при житті фактично подарувала своїй доньці - позивачу [PERSON], яка після цього за власні кошти завершила внутрішні та зовнішні упорядкувальні роботи, привела будинок в придатний для проживання стан та фактично проживає в ньому з членами своєї сімї. На вказаний будинок не претендує жоден зі спадкоємців першої черги. Зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживали разом з покійною [PERSON] на день її смерті, написали заяви про відмову від прийняття у спадщину за законом після смерті [PERSON] належного їй житлового будинку, площею 165,4 кв.м, який позначений на плані земельної ділянки під літерою «В-1» та знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Брюховицька,258-а (колишня адреса: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне, вул. Брюховицька,46-а). Заяви вищевказаних осіб містяться як в матеріалах спадкової справи №189/2016, що була заведена державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] (копія якої долучена до матеріалів справи), а також такі заяви подані на адресу суду і долучені до матеріалів Інші спадкоємці не зверталися в установленому порядку із заявами про прийняття у спадщину зазначеного майна. Позивач [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON]О фактично успадкувала вищевказаний житловий будинок за адресою: м. Львів, вул. Брюховицька,258-а (колишня адреса: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне, вул. Брюховицька,46-а) відповідно до положень ч.3ст 1268 ЦК України, так як на час смерті матері проживала разом з нею та не відмовлялась від прийняття спадщини, а навпаки, виявила бажання успадкувати вказаний будинок при цьому інші спадкоємці відмовились від успадкування цього будинку на її, позивача, користь. У відповідності до приписів ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Раніше державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як «Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, «Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Мати позивача [PERSON] - [PERSON], яка померла 17 лютого 2016 року, фактично набула право власності на житловий будинок за адресою: м. Львів, вул. Брюховицька,258-а (колишня адреса: Львівська область, Яворівський район, с. Рясне, вул. Брюховицька,46-а), однак не отримала на нього відповідне свідоцтво про право на спадщину, що позбавляє її, позивача, реалізувати свої спадкові права шляхом звернення до нотаріальної контори. Вищевказані обставини підтверджуються долученими до справи письмовими поясненнями представника позивача [PERSON], письмовими доказами, копією спадкової справи №189/2016, що була заведена державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] та ці обставини ніким з учасників справи не оспорювались. В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст. 321 ЦК України. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Тому спадкування є однією з підстав виникнення права власності. Згідно ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. ст. 1222,1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За правилами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є підставним, обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved