Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 02.04.2018р. звернулися до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про визнання [PERSON]. такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Вимоги обгрунтовані тим, що позивачі є власниками вказаної квартири. Відповідач є матір'ю [PERSON] та бабусею [PERSON] В 2000 році [PERSON] заявила, що проживати в Україні не бажає, зробила відчуження своєї частки, забрала свої речі, виїхала проживати до Росії, однак не знялася з реєстраційного обліку в квартирі. Наявність реєстрації відповідача в квартирі приводить до додаткових витрат по сплаті комунальних платежів та порушує права позивачів щодо розпорядження та користування належним майном на свій розсуд. Позивачі в судове засідання не з'явилися, надали клопотання про розгляд справи в їх відсутності. На адресу суду надійшла нотаріально посвідчена заява [PERSON] про визнання позовних вимог та слухання справи у її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд прийшов до наступного. Згідно договору дарування від 24.10.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єсіною Л.М., зареєстрованому в реєстрі за №4932, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину квартира [ADDRESS]. (а.с.3). Відповідно до договору дарування від 04.12.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., зареєстрованому в реєстрі за №4976, [PERSON] подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар в рівних частках 1/2 частину квартира [ADDRESS]. (а.с.4), який зареєстровано 07.12.2000р. в КП ОМБТІ та РОН в кн..372пр.-стр. 151-р337 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2018р., [PERSON], з урахуванням 1/2 частки, від якої відмовилась донька померлого 01.08.2012р. [PERSON], є спадкоємицею 1/4 частки квартири [ADDRESS] (а.с.5). 14.02.2013р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано відділом ДРАЦС у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, внаслідок якого змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) на житловій площі в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON]- відповідальна, [PERSON]-донька, та [PERSON]-мати, яка зареєстрована за вищевказаною адресою з 09.02.1970 р. (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з актом про не проживання особи за місцем реєстрації, складеним 24.03.2017р. сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], підписи яких завірені керівником дільниці №7 КП «ЖКС «Північний» [PERSON], відповідач [PERSON] в 1994 році виїхала на постійне проживання до Росії, а тому не проживає в квартирі [ADDRESS]. Згідно з нормами ч.1 ст.156 ЖК України, члени сімї власника квартири, які проживають разом з ним в квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди користування цим приміщенням. Частина 4 цієї же статті вказує, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло нерушиме та гарантовано статтею 47 Конституції України. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.7 Закона України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивача того факту, що відповідач по справі понад один рік не проживає на спірній житловій площі без поважних на те причин, надала до суду заяву про визнання позовних вимог, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним житлом.

Outcome: approved