Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - «Відповідач») про стягнення з відповідача-боржника [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на користь стягувача боргу [PERSON] (ІПН [NUMBER]) суму заборгованостиі у урахуванням перерахунку розміру боргу за індексом інфляції та 3-х відсотків річних в загальній сумі 180927,02 грн., у тому числі за договором позики в сумі 175927,02 грн. та завдану моральну шкоду 5000,00 грн. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 січня 2016 року закрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) суму заборгованості за договором позики в сумі 117245,60 грн. та завдану моральну шкоду 5000,00 грн. - на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги в частині стягнення на користь Позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат мотивовані тим, що у зв'язку з тим, що боржник [PERSON] не сплатив суму боргу в загальному розмірі 122 245,60 грн., яку з нього стягнуто Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі № 344/11259/2014 від 24 жовтня 2014 року, Позивачем перераховано даний борг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за період з 24 жовтня 2014 року по 01 листопада 2015 року, а, відтак, загальна сума донарахування становить 58 681,42 грн. Відповідач - [PERSON], - в судове засідання повторно не з'явився, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання Відповідача та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву Позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання Позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві пояснення Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2014 року у справі № 344/11259/14-ц позов задоволено частково; стягнуто з [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], ідентифікаційний номер - [NUMBER], на користь [PERSON], жителя [ADDRESS], ідентифікаційний номер - [NUMBER], заборгованість за договором позики в розмірі 117245 грн. 60 копійок, що в доларовому еквіваленті за курсом НБУ станом на 22.07.2014 року складає 10064 долари США; стягнуто з [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], ідентифікаційний номер - [NUMBER], на користь [PERSON], жителя [ADDRESS], ідентифікаційний номер - [NUMBER], завдану моральну шкоду в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень; стягнуто з [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], ідентифікаційний номер - [NUMBER], в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок 31214206700002, отримувач коштів УДКСУ в м. Івано-Франківську Івано-Франківської обл., код за ЄДРПОУ 37952250, банк отримувача ГУДКС України в Івано-Франківській області, код банку отримувача (МФО) 836014, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ суду 02891693 - 1222 грн. 25 коп. судового збору; в задоволенні решти заявлених вимог - відмовлено. На виконання вищевказаного рішення Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 20 листопада 2014 року видано виконавчі листи. Посилаючись на невиконання [PERSON] вищевказаного судового рішення, яке набрало законної сили, [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь суму заборгованості з урахуванням перерахунку розміру боргу за індексом інфляції та 3-х відсотків річних в загальній сумі 180927,02 грн., у тому числі за договором позики в сумі 175927,02 грн. та завдану моральну шкоду 5000,00 грн. Як вже було зазначено, Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 січня 2016 року закрито провадження в даній цивільній справі в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості за договором позики в сумі 117245,60 грн. та завдану моральну шкоду 5000,00 грн. - на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України було закрито у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду з приводу того самого спору, між тими ж сторонами та з тих же підстав. В частині стягнення з Відповідача на користь Позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат Суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відтак, обставини, встановлені заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 жовтня 2014 року у справі № 344/11259/14-ц, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи № 344/16768/15-ц, у якій беруть участь ті самі особи. Так, як встановлено у вищевказаному рішенні суду, 28.06.2005 року позивач надав за розпискою відповідачу суму 8000 доларів США, терміном повернення всієї суми до 31.12.2005 року. Факт підписання відповідачем розписки, свідчить про отримання позичальником всієї грошової суми. Оскільки, примірник оригіналу розписки позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики, суд дійшов висновку, що позика не повернута. Отже, в цивільній справі № 344/11259/14-ц суд з врахуванням не повернення 8 000 доларів США, та 3% річних, дійшов висновку, що заборгованість [PERSON] перед [PERSON] становить станом на 22.07.2014 року за курсом НБУ 11.65 грн. за 1 долар, за договором позики - 117245.6 грн. В той же час, відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи зазначене, Позивач просить стягнути з Відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 24 жовтня 2014 року по 01 листопада 2015 року в загальному розмірі 3599,44 грн. Проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і, на відміну від пені, не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. За розрахунком Позивача, який не спростовано належними засобами доказування, сума 3% річних від простроченої суми за період з 24 жовтня 2014 року по 01 листопада 2015 року становить 3599,44 грн. За таких обставин позов у частині стягнення з Відповідача 3% річних в розмірі 3599,44 грн. є обгрунтованим та підлягає до задоволення. Стосовно стягнення з відповідача інфляційних втрат в загальному розмірі 55 081,98 грн., Суд звертає увагу на наступне. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. При цьому офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, визначення в договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті. Як встановлено Судом, [PERSON] та [PERSON] в договорі позики зобов'язання було визначено в іноземній валюті - в доларах США, а не кошти в національній валюті, і судом в цивільній справі № 344/11259/14-ц при перерахунку суми з іноземної валюти на національну було враховано офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним банком України станом на час звернення з позовом до суду. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства України, при вирішенні питання про повернення боргу може враховуватись індекс інфляції, який установлений відносно гривні, а не іноземної валюти, відтак, в спірних правовідносинах правові підстави для стягнення інфляційних сум відсутні. Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат в загальному розмірі 55 081,98 грн. є безпідставною та не підлягає задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши доводи Позивача, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є частково обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково, а стягненню з [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) підлягає сума 3-х відсотків річних в розмірі 3599,44 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до пункту 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, стягненню з [PERSON] на рахунок Державного бюджету України підлягає сума судового збору в розмірі 36,00 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: partial