Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що водій [PERSON] 01 травня 2019 року приблизно о 12:39год., керуючи автомобілем марки «ВАЗ 210930», реєстраційний номер [NUMBER] , по вул. Шевченка у с. Мамаївці не впорався з керування та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , внаслідок чого пасажирка автомобіля «ВАЗ 210930» [PERSON] зазнала тілесних ушкоджень. В ході досудових слідства було призначено та проведено судово-медичну експертизу та згідно висновку № 439мд від 29.05.2019р. у [PERSON] яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено. Кримінальне провадження за № 12019260110000283 від 02.05.2019р. закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Постановою судді Кіцманського району Чернівецької області від 20.08.2019р. [PERSON] визнаний винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, однак адміністративну справу щодо нього за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, зазнав значних механічних пошкоджень. Вказаним автомобілем користувався позивач [PERSON] тесть [PERSON] . Згідно висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ МВС України від 18.06.2019р. за № 231-Р вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, станом на 29.05.2019р. становить 33098,76 гривень. Посилаючись на ст.ст.1166, 1172, 1187, 1188, 1192 ЦК України, позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] 33098,76 гривень завданої матеріальної шкоди, витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень, сплачений судовий збір в сумі 768,40 гривень. Позивач [PERSON] внаслідок ДТП зазначав моральної шкоди, яку оцінює у 20000 гривень, яка полягає у негативному впливі на психологічний та моральний його стан, у позбавленні можливості реалізовувати свої повсякденні плани, оскільки цей автомобіль він використовував для обслуговування сім`ї [PERSON] (дружини та дітей, так як вони проживають на окраїні міста Чернівці, де відсутній постійний рух громадського транспорту, у тривалому перебуванні автомобіля у ремонті, та у зв`язку з ним у незручностях вимушеного користування громадським транспортом або таксі, у душевних стражданнях через бездіяльність відповідача щодо добровільного відшкодування збитків. З підстав, передбачених ст.ст.23, 1167 ЦК України, позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON] 20000 гривень завданої моральної шкоди, витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень, сплачений судовий збір в сумі 768,40 гривень. Представник позивачів [PERSON] підтримав заявлені вимоги з наведених підстав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позову не визнали, заперечуючи тим, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди 01.05.2019р. він керував належним йому забезпеченим транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність була застрахована ПрАТ СК «Галицька», що підтверджується страховим полісом № А0894405, ліміт відповідальності страховика, у відповідності до страхового полісу становить: 100000,00грн. за шкоду спричинену майну та 200000,00грн. за шкоду спричинену здоров`ю, а тому обов`язок з відшкодування шкоди повинен бути покладений на страховика і він не повинен відповідати за цим позовом. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Позивачем [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів спричинення йому моральної (майнової) шкоди внаслідок пошкодження чужого майна, на надано доказів необхідності та фактичного, постійного користування належним [PERSON] автомобілем та громадським транспортом і таксі (зокрема, квитки, квитанції про оплату тощо). Вважає, що позов в частині стягнення з нього на користь [PERSON] коштів в сумі 20000грн., що становить фактично більше 60% вартості відновлюваного ремонту належного [PERSON] автомобіля є недоведеним та необгрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню. Заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 01 травня 2019 року приблизно о 12:39год. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 210930», р.н. [NUMBER] , по вул. Шевченка у с. Мамаївці не впорався з керування та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , внаслідок чого пасажирка автомобіля «ВАЗ 210930» [PERSON] зазнала тілесних ушкоджень. Відповідно до проведеної під час досудового розслідування судово-медичної експертизи № 439мд від 29.05.2019р. у [PERSON] яких-небудь тілесних ушкоджень не виявлено. Кримінальне провадження за № 12019260110000283 від 02.05.2019р. закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Постановою судді Кіцманського району Чернівецької області від 20.08.2019р. [PERSON] визнаний винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, однак адміністративну справу щодо нього за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Renault Megane», р.н. [NUMBER] , що належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, зазнав значних механічних пошкоджень. Згідно висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ МВС України від 18.06.2019р. за № 231-Р вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «Renault Megane», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП, станом на 29.05.2019р. становить 33098,76 гривень. На момент вчинення адміністративного правопорушення цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП була застрахована у ПрАТ СК «Галицька» відповідно до полісу № АО/0894405 від 23.04.2019 року. Відповідно до\~ст.11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК \~власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Стаття 395 ЦК України \~визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Відповідно до ст..396 ЦК України \~правила про захист права власності, які встановлені\~ главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно з вини третіх осіб завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі\~ статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Отже спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України\~власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно ст.22 ЦК України \~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України \~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України \~під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України). Пунктом 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що особами, відповідальність яких застрахована є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст.37), або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п.56 постанови ВП ВС від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц (№ в ЄДРСР 75296543) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (п.57 постанови ВП ВС від 04.07.2018р. у справі № 755/18006/15-ц, № в ЄДРСР 75296543). Аналогічних висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.10.2019р. у справі № 730/125/16-ц, № в ЄДРСР 85033442). Отже, враховуючи те, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] керував та правомірно володів забезпеченим транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність була застрахована ПрАТ СК «Галицька», розмір спричинених збитків не перевищує ліміт відповідальності страховика (200\~000 гривень), то обов`язок з відшкодування шкоди повинен бути покладений на страховика. Стосовно заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України \~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Згідно із частиною 2 статті 1187 ЦК України \~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Позивачі не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення ними моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру у зв`язку із протиправною поведінкою щодо них зі сторони відповідача, а тому підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні. Згідно ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати,\~зокрема,\~ на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи викладене, ст.ст.11, 22, 23, 386, 395, 396, 1166. 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст.1, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Outcome: dismissed