Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

Адвокат Жук Л.Б, яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є власником будинку за адресою [ADDRESS] . В будинку зареєстрований сам власник, його дружина та син [PERSON] [INFO] . Однак останній не проживає в будинку з 2000 року. Прохання позивача щодо виписки та зняття з реєстрації місця проживання відповідачем повністю ігноруються. Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються але нараховуються за нього, чим об`єктивно порушуються права позивача (втратив право на отримання субсидії), тому він змушений звернутись за захистом до суду. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, а саме будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом надіслання повісток на адресу. Від представника позивача Жук Л.Б. до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи до суду також не з`явився, про час та місце розгляду справи був також повідомленим. У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.11.2007 року серія САВ №212188 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16877993 від 02.12.2007 року серія ССЕ №731948, а також Відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно довідки Невицької сільської ради Ужгородського району від 18.02.2019 року №68/02 у вищевказаному будинку до зареєстрованих у житловому приміщенні осіб виданої уповноваженому власнику будинку [PERSON] за адресою [ADDRESS] до складу сім`ї входять: [PERSON] (уповноважений власник) [INFO] та [PERSON] , дружина, [INFO] . За вказаною адресою зареєстрований, але фактично не проживає більше року [PERSON] , син, 1976 року народження. Згідно акту комісії, затвердженого головою Невицької сільської ради у складі Депутата сільської ради Панкулич Ю.Ю, спеціаліста ІІ категорії сільської ради Угрин Л.М., депутата сільської ради Лабецької Н.І. в присутності [PERSON] та понятих - сусідів: [PERSON] та [PERSON] у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , гр.. [PERSON] не проживає більше року, спільного господарства не веде. Вказане також підтверджується актом від 10.09.2019 року в.о Невицького сільського голови Н.І.Лабецька, де також зазначено, що [PERSON] фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.ч.1,2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Виходячи з аналізу наведених вище норм матеріального права та враховуючи те, що [PERSON] є законним власником вищевказаного будинку і факт реєстрації [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] перешкоджає позивачці у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй будинком, суд приходить до висновку, що поданий позов є обґрунтований і підлягає до задоволення.

Outcome: approved