Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він є наймачем кімнати [ADDRESS] на підставі договору найму житлового приміщення №1217, укладеного 24.10.2019 року між ним та Департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради. Під час приватизації кімнати, дізнався що за даною адресою з 16.04.2008 року зареєстрований відповідач [PERSON] , який не проживав ніколи та не значиться у списках мешканців. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.02.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Херсонської міської ради не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, судом встановлені наступні обставини справи. Відповідно до ордеру №103 від 14.01.2016 року, виданого виконавчим комітетом Херсонської міської ради, [PERSON] є наймачами кімнати [ADDRESS] . Відповідно до договору найму житлового приміщення №1217 від 24.10.2019р. укладеного між Департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради та [PERSON] , останній є наймачем житлового приміщення [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] з 16.04.2008 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради №16-21/236 від 06.02.2020 року. З акту від 25.03.2021 року, складеного ЖЕК №1 Суворовського району, вбачається, що за адресою [ADDRESS] [PERSON] ніколи не проживав та не значиться у списках мешканців гуртожитку з 16.04.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно із ч. 4\~ст. 9 Житлового кодексу Української РСР\~країни ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом ст. 71 ЖК Української РСР, яка встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання.\~\~\~\~\~ Таким чином, системний аналіз ст.ст.71,\~72 ЖК Української РСР\~дозволяє дійти висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за наявності двох обов`язкових умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такої відсутності.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Даний висновок суду відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом в постановах від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц та від 22 листопада 2018 року у справі №760/13113/14-ц, що відповідно до положень ч.4\~ст.263 ЦПК України\~має враховуватись судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Згідно\~зі ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідно до\~ст.2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову [PERSON] та визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою [ADDRESS] . Також у зв`язку з тим, що від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п.13 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 908,00грн.за вимоги немайнового характеру.

Outcome: approved