Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON] , третя особа: Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що він зареєстрований як син та онук позивачів, однак не проживає за вказаною адресою тривалий час, а тому втратив право користування вищевказаним житлом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно зі свідоцтвом про право власності, виданим 12.06.1997 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, позивачі є власниками квартири [ADDRESS] . В квартирі також зареєстрований неповнолітній [PERSON] , який є сином [PERSON] , законним представником якого є його матір - [PERSON] . В 2015 році через погіршення шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON] , остання з неповнолітнім сином [PERSON] добровільно залишила вказане житлове приміщення та по теперішній час не проживають, спірним житлом не цікавляться, ніяких розходів не несуть, всі обов`язки, що випливають з утримання житлового приміщення виконують позивачі. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Позивач [PERSON] в позові зазначив клопотання про розгляд справи в його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, викликалася належним чином, поштове повідомлення повернулося з зазначенням «адресат відсутній». В силу вимог ч.8 ст.128 та ч.10 ст.130 ЦПК України, суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності відповідача. Третя особа в судове засідання не з`явилася, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 08.12.2020р.. За згодою позивачів справу розглянуто в заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справ, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.06.1997 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстрованого та записаного в реєстраційну книгу за №І2-І0943, [PERSON] та [PERSON] в рівних долях належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Розпорядженням органу приватизації від 12.06.1997р. за №97489, [PERSON] та [PERSON] приватизовано житло за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси 01.11.2006р., актовий запис №1427 (а.с.12). Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації , виданою дільницею № 7 КП ЖКС «Північний», за адресою: [ADDRESS], зареєстровано 3 особи: [PERSON] ,[INFO]., [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] [INFO] (.а.с.3). Факт не проживання [PERSON] , [INFO] , на спірній житловій площі за адресою: [ADDRESS] , більше п`яти років підтверджується актом про не проживання, складеним сусідами [PERSON] (кв.71) та [PERSON] (кв.75), підписи яких завірені посадовою особою товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Суворовський» Г.М. Жабоприцькою (а.с.4). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з нормами ст.405 ЦК України чени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). Згідно з ч.3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до частини другоїстатті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Як судом встановлено батько дитини є співвласником житла і його місце проживання зареєстровано в квартирі. Малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. З огляду на зазначене, не може бути підставою для зняття з реєстрації в квартирі дитини не проживання матері, а право користування жилим приміщенням за малолітньою дитиною надасть їй у майбутньому визначити свої місце проживання самостійно відповідно до положень частини четвертої статті 29 ЦК України. Зібрані по справі докази в їх сукупності вказують на те, що не проживання [PERSON] на спірній житловій площі вважається з поважних на те причин. Відтак, пред`явлені позовні вимоги є необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed