Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] (відповідач) про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві та у судовому засіданні позивач посилається на те, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 19 березня 2011 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 147; від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, між подружжям відсутні взаєморозуміння, повністю втрачено почуття поваги та любові. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена, просила шлюб розірвати (а.с.2-3). В судовому засіданні 21.05.2014 року позивач наполягала на розірванні шлюбу, оскільки вважає збереження сім'ї неможливим та таким, що суперечить її інтересам (а.с.11). Відповідач в судові засідання не з'явився, надіслав до суду заяву в якій визнає позовні вимоги в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 15). З огляду на викладене та згідно правил ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі 19 березня 2011 року, який був зареєстровано Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 147 (а.с. 5). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Сторони разом не проживають з вересня 2013 року, сумісне господарство не ведуть, не підтримують шлюбні відносини. Їх сім'я розпалася з причини різних поглядів на життя та відсутності взаєморозуміння, які виникали між подружжям, що в результаті послужило підставою до того, що між сторонами були втрачені почуття любові та поваги та призвело у підсумку до остаточного розпаду сім'ї. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з позивачем, про що сторони дійшли згоди. Спір про розподіл майна між сторонами відсутній. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача у судовому засіданні 21.05.2014 року та у позовній заяві. Статтями 21, 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушувати жінку та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Дотримуючись ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. При постановлені рішення, суд враховує те, що між сторонами втрачене взаєморозуміння та почуття любові, примирення та збереження шлюбно-сімейних стосунків між сторонами не можливе і суперечить інтересам подружжя, враховуючи, що сторони наполягали на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Норма ст.113 Сімейного Кодексу України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ст.235 ч.8 ЦПК України, які на підставі ст.8 ч.8 ЦПК України застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не заявлено суду про намір зміни свого прізвище на попереднє, яке вона змінила під час укладення та реєстрації шлюбу з відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення прізвища позивача без змін - «[PERSON]». Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума понесених витрат, у вигляді судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved