Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: Україна, [ADDRESS]) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-53 від 19 січня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенко О.М. В спірної квартирі зареєстрований онук позивача, відповідач [PERSON], який з 2016 року не проживає в спірній квартирі без поважних причин. У зв'язку із викладеним позивач просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. На електронну адресу суду надійшла заява від відповідача про визнання позову, але електронна форма даної заяви не містить електронного підпису. Стосовно оригіналу такої заяви суд зазначає, що вона відправлена з поштового відділення у м. Рубіжне Луганської області, в той час як відповідач згідно із відомостями, викладеними у позовні заяві та заяві про визнання позову проживає в Російській Федерації. У зв'язку із викладеним суд вважає, що заява від імені відповідача направлена іншою особою з території України, а тому вказана заява не береться судом до уваги, адже відповідач має самостійно чи через уповноваженого представника направляти заяви до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судовому засіданні було встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-53 від 19 січня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенко О.М., копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27436547 від 24 вересня 2010 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №130134273 від 09 липня 2018 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. З копії довідки № 25964 виданої відділом адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради від 22 травня 2018 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO], невістка позивача [PERSON], [INFO], син позивача [PERSON], [INFO], онук позивача [PERSON], [INFO], онук позивача - відповідач [PERSON], [INFO]. Копією акту про встановлення факту проживання/не проживання № 796 від 05 червня 2018 року, виданим КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» підтверджується, що в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], фактично проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], окрім вказаних осіб з 2016 року в квартирі ніхто не проживає. Враховуючи вищевикладені норми, а також те, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2016 року без поважних причин, тобто більше одного року, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що позивач в письмовій заяві просила не стягувати з відповідача судові витрати, у зв'язку із чим суд вважає справедливим не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved