Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

[PERSON] зврнулася до суду із позовною заявою, в якій зазначає, що вона та відповідач по справі являються співвласниками домоволодіння за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Ананьїв Другий, вул.Вишнева (бувша Пушкіна) №1, в рівних частинах, а саме по ? кожний. Зазначає, що відповідач по справі є її колишнім чоловіком, оскільки шлюб між ними розірвано за рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 13 липня 2017 року №491/642/17, тому відповідно членом її родини він не являється. Позивачка вказує, що [PERSON] постійно чинить їй перешкоди в користуванні спільним майном та заважає у здійсненні права володіння та користування майном. Між ними постійно виникають конфлікти і сварки щодо порядку користування спільним майном. На її звернення до органів поліції отримуються відповіді щодо необхідності вирішення питання в судовому порядку. Суть позовних вимог полягає у визначення порядку користування спільним майном, а не у виділенні частки із спільного майна, оскільки за віком, станом здоровя та матеріальним положенням вона не має можливості здійснювати перебудову будинку таким чином, щоб вийшло два окремих приміщення. [PERSON] зазначає, що проживає у житловому будинку літ. «А» на схематичному плані, а відповідач проживає у літній кухні літ. «Б», згідно схематичного плану технічного паспорту на домоволодіння. Також безпосередньо біля будинку розташований погріб літ. «И», а безпосередньо біля літньої кухні розташовані сараї: літ. «В», «Д», «Е», «З» та гараж літ. «Г». Вважає, що найбільш оптимальним варіантом встановлення наступного порядку користування співвласниками спільним домоволодінням буде таким, щоб позивачеві передати у користування житловий будинок літ. «А», з верандою літ. «а» та терасою літ. «а1», загальною площею 74,6 кв.м., а також погріб літ. «И», відповідно до схематичного плану технічного паспорту. Відповідачу по справі слід передати у користування літню кухню літ. «Б», з верандою літ.«б», загальною площею 37,4 кв.м., сараї літ.«В», «Д», «Е», «З» та гараж літ. «Г», згідно схематичного плану технічного паспорту. При цьому вважає, що в спільному користуванні слід залишити водопровід №4 та дворову вбиральню літ. «Ж», згідно схематичного плану технічного паспорту. Оскільки між сторонами мають місце непорозуміння та сварки, в тому числі і щодо користування спірним будинком, відповідач чинить перешкоди їй у користуванні будинком, тому вважає, що її порушене право підлягає захисту у судовому порядку шляхом визначення порядку користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, в звязку з чим звернулася до суду та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач, в судове засідання на розгляд справи не зявилася, однак надала на адресу суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.45). Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з?явився, причину своєї неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, що відповідає вимогам ст.128, 130 ЦПК України, про що свідчать поштові повідомлення, які повернулися на адресу суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання» (а.с.29,35). Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В звязку з наведеним 14 листопада 2018 року та 05 грудня 2018 року на офіційному веб-сайті судової влади України були розміщені оголошення про виклик [PERSON], останнє відоме місце проживання якого: Одеська область, Ананьївський район, с.Ананьїв Друга дільниця, та запропоновано у строк до 05 грудня 2018 року та відповідно до 27 грудня 2018 року подати відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст.178 ЦПК України (а.с.68). Відповідач [PERSON] в установлені ч.7 ст.178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про розгляд вказаної цивільної справи та необхідністю подання відзиву, в судове засідання на розгляд справи не зявився, будучи повідомленим належним чином про день, час та місце розгляду справи, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України. Враховуючи те, що сторони по справі в судове засідання не з'явилися, а розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не зявилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії паспорту позивач [PERSON], [INFO], уродженка та зареєстрована за адресою: [INFO] (бувша Пушкіна), 1, (а.с.4-5). Згідно копії рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2008 року №2-710/2008 р., позовні вимоги позивачів задоволено. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право особистої приватної власності в рівних частках на житловий будинок з розташованими біля нього будівлями та спорудами, розташований в с.Ананьїв 2-га дільниця Ананьївського району Одеської області, вулиця Пушкіна, 1, (згідно з інвентаризаційною вартістю)…, який належав [PERSON] ,яка померла 11 квітня 1998 року (а.с.7). Вказане право власності зареєстровано Ананьївським районним бюро технічної інвентаризації, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20950053 від 17 листопада 2008 року (а.с.6). З копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №125251876, виданої 25 травня 2018 року Центром надання адміністративних послуг Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, вбачається, що ? частина житлового будинку по вул.Пушкіна, 1, в с.Ананьїв Другий, Ананьївського району Одеської області належить на праві приватної власності [PERSON] та ? частина вказаного будинку належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.8). Відповідно до копії рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 13 липня 2017 року №491/642/17, позовні вимоги [PERSON] задоволено. Шлюб\~\~ між\~ [PERSON],\~\~ [INFO], уродженцем [INFO] та мешканцем с.Ананьїв Друга дільниця Ананьївського району Одеської області, паспорт серії КК №752070, виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 15 листопада 2001 року, та [PERSON] (дошлюбне прізвище «Пазиченко»), [INFO], уродженкою та мешканкою с.Ананьїв Друга дільниця Ананьївського району Одеської області, паспорт серії КМ №595368, виданий Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області 30 березня 2009 року, ідентифікаційний номер [NUMBER], який зареєстрований 28 травня 1987 року Ананьївською Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №4 - розірвано. Після\~\~ розірвання\~\~ шлюбу\~\~ [PERSON] залишено прізвище «Площанська» (а.с.9). Згідно копії довідки №251, виданої 25 червня 2018 року Ананьївською Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області, власниками житлового будинку за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Ананьїв Другий, вул.Вишнева (бувша Пушкіна), 1,являються [PERSON] та [PERSON] в рівних долях по ? частині. Земельна ділянка загальною площею знаходиться в користуванні в рівних долях 0,36 га, із них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,11 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.10). Відповідно до копії довідки №97, виданої 16 квітня 2018 року Ананьївською Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області, [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрована за адресою: [INFO] (бувша Пушкіна),1 (а.с.11). Також зясовано, що замовниками технічного паспорта на житловий будинок по вул.Пушкіна, 1, в с.Ананьїв Другий, Ананьївського району Одеської області є [PERSON] та [PERSON], до якого також додається схематичний план вказаного будинку, схематичний план земельної ділянки та експлуатація внутрішніх площ до плану житлового будинку, копія характеристики житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.12-19). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування спільним майном підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК). Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Приписами ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За статтею 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ч.1-3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. У Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року зазначено, що ст.358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування приміщенням (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Така правова позиція виражена у Постанові Верховного Суду України від 03.04.2013р. у цивільній справі №6-12цс13. У судовому засіданні встановлено, що сторонам у справі на праві приватної спільної часткової власності належить житловий будинок по вул.Вишнева (бувша Пушкіна), 1 в с.Ананьїв Другий, Ананьївського району, Одеської області, який їм належить на підставі рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2008 року №2-710/2008 р. Однак самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності вони не можуть, оскільки частки у спірному нерухомому майні в натурі не виділені. Право власності ними набуто на законних підставах, у відповідності до ст.328 ЦК України. Оскільки між сторонами не узгоджено порядок користування і володіння житловим будинком, відповідно до їх часток у спільній частковій власності, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved