Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON] мотивувала позов тим, що з відповідачем [PERSON] мають спільного сина [PERSON], [INFO] 08.04.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. З того часу відповідач участі у вихованні та утриманні сина не бере, звязку з ними не підтримує. Дитина проживає із нею та знаходиться на її утриманні. В даний час з`явилась можливість разом із сином [PERSON] поїхати на відпочинок та оздоровлення до Туреччини, однак для оформлення виїзду дитини потрібна нотаріально посвідчена згода батька, яку відповідач безпідставно не надає. Позивач просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON] в супроводі матері [PERSON], в період з 01.06.2016 року до 31.12.2016 року до Туреччини, Єгипту, Німеччини без згоди та супроводу батька [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник органу опіки і піклування [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, при ухваленні рішення просила врахувати та захістити інтереси дитини [PERSON], [INFO] В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно через оголошення в газеті «Вінниччина» від 20.05.2016 року №39, позов не оспорив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] народився 10 жовтня 2008 року в м. Вінниці (а.с. 8). Його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, про що [PERSON] 18.01.2011 року отримала свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 9). Позивач [PERSON] із донькою [PERSON], [INFO] та сином [PERSON], 2008 року зареєстровані та проживають в [INFO] (а.с. 10). Із інформації, наданої Вінницьким відділом поліції, вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO], обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч. 1 КК України, у даний час переховується від органу досудового розслідування (суду) (а.с. 17). Обґрунтовуючи позов [PERSON] повідомила, що вона забронювала туристичний тур на відпочинок до Туреччини з 20.06.2016 року по 01.07.2016 року із сином [PERSON], [INFO] (а.с. 18) і ця поїздка в період літніх канікул буде позитивно впливати на здоров`я, світогляд та виховання дитини. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У статті 10 Конвенції про права дитини визначено право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Вирішуючи питання про надання дозволу на виїзд дитини за кордон суд враховує наведені обставини і вважає, що тимчасові поїздки [PERSON] в період літніх канікул до Туреччини в супроводі матері [PERSON], без згоди його батька [PERSON], будуть відповідати інтересам дитини.

Outcome: dismissed