Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON], з урахуванням уточнень позовних вимог (т. 1 а.с. 155-156) звернулась до суду з позовом про визнання доручення та договору дарування недійсними, посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить на праві власності ? частка житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вул. Жовтнева, 65 в с. Михайлівка Скадовського району Херсонської області. Інша частина будинку належить [PERSON] В квітні 2010 року позивачці стало відомо, що за позовом [PERSON] з належної їй частини будинку був виселений її зять [PERSON], також стало відомо, що на підставі доручення від 28.10.2002 року, яке начебто було видане позивачкою сину [PERSON] [PERSON], останній від імені позивачки уклав з [PERSON] договір дарування від 03.12.2002 року належної їй частини вказаного житлового будинку. Позивачка вважає, що як доручення від 28.10.2002 року, так і договір дарування від 03.12.2002 року, є недійсними, оскільки вона доручення на дарування належної їй частини житлового будинку [PERSON] не видавала і бажання дарувати своє майно [PERSON] у неї ніколи не було, а підпис на дорученні є підробленим. З наведених підстав просила визнати недійсними доручення від 28.10.2002 року та договір дарування ? частки житлового будинку, розташованого по вул.. Жовтневій, 65 в с. Михайлівка Скадовського району Херсонської області від 03.12.2002 року, стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] понесені нею судові витрати. Ухвалою суду від 30.10.2014 року по справі залучено в якості співвідповідачів приватного нотаріуса [PERSON] та Михайлівську сільську раду Скадовського району Херсонської області (т. 1 а.с. 130). Позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в уточненій позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні заявлених вимог, зазначивши, що [PERSON] та [PERSON] являються рідними сестрами. В 1994 році померла їх мати й після смерті залишила спадщину у виді будинку № 65 по вул. Жовтневій в с. Михайлівка Скадовського району, який вони успадкували в рівних частинах. Будинок був занедбаний, деякий час в ньому проживали квартиранти, а коли помер чоловік [PERSON], вона з 2000 року переїхала жити до вказаного будинку, в якому зробила ремонт. З сестрою, [PERSON], в неї була домовленість про те, що вона їй купує коняку, а та в свою чергу відмовляється від своєї частини будинку. В звязку з чим [PERSON] оформила довіреність на сина відповідачки й таким чином вони оформили договір дарування належної [PERSON] частини будинку. При цьому [PERSON] пояснила, що оформляти доручення [PERSON] ходила до сільради разом з [PERSON] Також представник відповідачів вважала, що позивачкою пропущено строки звернення до суду, тому просила при вирішенні справи по суті застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Голова Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області заявлені вимоги не визнав, пояснив, що знав матір [PERSON] та [PERSON], після смерті якої сестри добре спілкувалися. Зазначив, що з квітня 2002 року обіймає посаду голови Михайлівської сільської ради, на момент посвідчення спірного доручення, всі нотаріальні дії виконувала секретар сільської ради, на той час [PERSON] Вважав, що підписи в дорученні від 28.10.2002 року та журналах про вчинення нотаріальних дій виконані від імені [PERSON] не можуть бути підробленими. Від приватного нотаріуса [PERSON] надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі, позиції щодо заявлених позовних вимог не висловив (т. 1 а.с. 143). Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, розглянувши подані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами ст.ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Скадовської районної державної нотаріальної контори 03.10.1994 року за реєстровим № 3970, [PERSON] та [PERSON] являються власниками по ? частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вул. Жовтнева, 65 в с. Михайлівка Скадовського району Херсонської області (т. 1 а.с. 6). В матеріалах інвентарної справи на житловий будинок по вул. Жовтнева, 65 в с. Михайлівка Скадовського району Херсонської області міститься копія доручення від 28.10.2002 року, виконане частково рукописним текстом, за змістом якого [PERSON] уповноважила [PERSON] здійснити переоформлення належної їй ? частини вказаного житлового будинку на імя її сестри [PERSON], та виготовити технічну документацію на будинок. Копію вказаного доручення долучено до матеріалів справи (т. 2 а.с. 71). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з дитинства знайома з [PERSON] та [PERSON], добре знає сина останньої. Мати [PERSON] та [PERSON] проживала в [INFO], після її смерті в будинку ніхто не проживав, потім в ньому почала проживати [PERSON] Якось до неї прийшла [PERSON] і повідомила їй, що [PERSON] купила їй коня з бричкою за належну їй частину будинку, який залишився після смерті матері. Через деякий час [PERSON] сказала їй, що відсудить половину будинку. Як вбачається з договору дарування від 03.12.2002 року, [PERSON] на підставі доручення, посвідченого секретарем виконкому Михайлівської сільської ради за реєстровим № 4742 подарувала [PERSON] належну їй ? частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого по вул. Жовтнева, 65 в с. Михайлівка Скадовського району Херсонської області. Договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Скадовського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 4336 (т. 1 а.с. 7). В матеріалах нотаріальної справи за реєстровим № 4336, завірена копія якої витребувана судом з Державного нотаріального архіву Херсонської області, міститься доручення від 28.10.2002 року, виконане друкованим текстом, за змістом якого [PERSON] уповноважила [PERSON] здійснити переоформлення належної їй ? частини вказаного житлового будинку на імя її сестри [PERSON], та виготовити технічну документацію на будинок (т. 1 а.с. 166, 178). При цьому [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечувала таке своє волевиявлення, та стверджувала, що підпис, який стоїть в зазначеному дорученні виконаний не нею. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Оскільки оспорювані доручення та договір дарування були укладені до 1 січня 2004 року дня набрання чинності ЦК України (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу), то до вказаних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Зокрема, згідно зі ст. 386 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується виконати від імені й за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Відповідно до ч. 1 ст. 62 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють. Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Відповідно до висновків проведеної по справі судової почеркознавчої експертизи від 21.04.2015 року № 4141, підпис в графі «ПІДПИС», наданого на експертизу Доручення від 28.10.2002 року виконаний не [PERSON], а іншою особою, як і підпис в обліковій книзі по Михайлівській сільській раді № 7 в графі під номером 4742 від 28.10.2002 року, (т. 2 а.с. 34-48). Відповідно до роз'яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», який діяв на момент посвідчення оспорюваної довіреності, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. За змістом ч. 1 ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Таким чином, одностороння угода довіреність від імені [PERSON] є недійсною, як така, що не відповідає вимогам закону, і підлягає визнанню недійсною рішенням суду, оскільки свідчить про відсутність волевиявлення позивачки на відчуження належної їй частини будинку, як підлягає визнанню недійсним і договір дарування частини житлового будинку. Не спростовують таких висновків покази свідка [PERSON] Будь-яких інших належних та допустимих доказів про повне або часткове спростування позовних вимог позивача, відповідачами суду не надано і судом таких доказів не здобуто. А заяву від 22.08.2002 року суд не приймає як доказ через відсутність в ній підпису [PERSON] (т. 1 а.с. 31). Також суд не приймає доводи представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвоката [PERSON] про наявність підстав у задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском позовної давності з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 71 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст. 76 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Частиною 1 ст. 261 ЦК України також передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як зазначила позивачка, про порушення своїх прав вона дізналася у квітні 2010 року у звязку з розглядом Скадовським районним судом Херсонської області цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], за результатами розгляду якої 26.04.2010 року ухвалено рішення про визнання останнього таким, що втратив право користування житловим будинком № 65 по вул. Жовтневій в с. Михайлівка Скадовського району Херсонської області (т. 1 а.с. 5), що не спростовано відповідачами по справі. За захистом порушених прав [PERSON] звернулася з позовом до Скадовського районного суду Херсонської області 11.10.2010 року. Ухвалою суду від 20.08.2012 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, яку ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 22.09.2014 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 1 а.с. 94, 121). Наведені обставини свідчать про те, що позивачка звернулася до суду в межах строку позовної давності. Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню повністю. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом [PERSON] 22.05.2014 р. укладено договір про надання правової допомоги (т. 1 а.с. 103). За надання правової допомоги [PERSON] сплачені кошти в розмірі 3000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 2215 від 22.05.2014 р. (т. 2 а.с. 66). Статтею 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Таким чином, з урахуванням задоволених позовних вимог, з [PERSON] та [PERSON] пропорційно підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 51 грн. (т. 1 а.с. 1), витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу в розмірі 120 грн. (т. 1 а.с. 2), витрати, повязані з проведенням експертизи в розмірі 2 250,24 грн. (т. 2 а.с. 27) та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. (т. 2 а.с. 66).

Outcome: approved