Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 79/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 21/100 частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що позивачі добросовісно, відкрито, безперервно, тривалий час володіють відповідними частками будинку, а тому вважають, що в них виникло право власності на будинок у відповідних частках за набувальною давністю. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху оскільки вона подана з порушенням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України. 19.03.2021 року представник позивачів, адвокат Акуліч Олексій Олександрович звернувся до суду з заявою про усунення недоліків позовної заяви (на виконання ухвали судді від 16.03.2021 року) та надав квитанції про сплату судового збору. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 31.03.2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2021 року за клопотанням представника позивачів у зв`язку зі смертю первісного відповідача - [PERSON] залучено до участі у справі правонаступники - [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.09.2021 року підготовче провадження по справі закрито, та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі,проти заочного розгляду справи не заперечував. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі до судового засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Вислухавши представника позивачів, свідків[PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] з 10.01.1986 року по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання у її паспорті громадянина України. Вказаний житловий будинок було побудовано [PERSON] згідно з договором про право забудови від 12.05.1948 року. Як вбачається з рішення Київського районного суду м. Одеси у справі №2-2578 від 15.03.2005 року після смерті [PERSON] його онук, [PERSON] оформив спадкові права на будинок. Будинок фактично був поділений на два самостійних будинки з окремими входами. Одна частина будинку складається фактично із наступних приміщень: циф. «1» - коридор, площею 2,1 кв.м, циф. «2» - житлова, площею 5,5 кв.м, циф. «3» - житлова, площею 14,3 кв.м, циф. «4» - кухня, площею 3,5 кв.м, циф. «5» - сан.вузол, площею 3,5 кв.м., що становить 21/100 частку будинку; інша частина будинку складається фактично із наступних приміщень: циф. «6» - житлова, площею 13,5 кв.м, циф. «7» - житлова, площею 10,4 кв.м, циф. «8» - житлова, площею 14,4 кв.м, циф. «9» - кухня, площею 14,3 кв.м., циф. «10» - сан.вузол, площею 3,2 кв.м та становить 79/100 часток будинку, що відображено у технічному паспорті № [NUMBER] від 16.02.2005 року. 21.06.2005 року [PERSON] подарував 21/100 частку будинку [PERSON] , що підтверджується Договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луцях Т.М. 21.06.2005 року за реєстровим №1594. Після підписання вказаного договору [PERSON] виїхав з будинку та передав свою частку будинку [PERSON] . 12.01.2006 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №296511 розміром 0,10 га, яка вільна від забудови. Решта земельної ділянки площею 0,0268 залишилась для обслуговування будинку [ADDRESS] . Як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. за реєстровим №У-261 від 13.12.2006 року [PERSON] продала належну їй на праві власності земельну ділянку [ADDRESS] [PERSON] . Вказана земельна ділянка є суміжною з земельною ділянкою розміром 0,0268, на якій розташований спірний житловий будинок. Як встановлено під час розгляду справи [PERSON] не здійснювала відчуження належної їй 21/100 частки житлового будинку [ADDRESS] , що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості №246093500 від 26.02.2021 року. В житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані позивачі та члени їх сім`ї, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] , що підтверджується Витягом з будинкової книги №18 від 18.01.2021 року. В користуванні позивача, [PERSON] знаходиться 79/100 часток вказаного будинку, в користуванні [PERSON] 21/100 частка житлового будинку. Позивачі не мають іншого житла для постійного проживання для себе та членів своєї сім`ї, окрім спірного будинку, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості №246449079 від 01.03.2021 року та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості №246448175 від 01.03.2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Абзацом 2 п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року визначено при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Outcome: approved