Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] (місце проживання: 93200, [ADDRESS]) звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] (місце проживання: 93200, [ADDRESS]), якою просить розірвати шлюб зареєстрований між ними 29 червня 1991 року Первомайським відділом РАЦС Луганської області, актовий запис № 169. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Медовкіна». Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились. Позивач подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення, а також вказувала на те, що правові наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі, а їх розяснення судом вона не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 08 травня 2018 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило, причини неявки ним не повідомлені, відзив на позовну заяву не поданий, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України занесена до протоколу судового засідання. Позиція позивача полягала у тому, що під час спільного проживання у неї з [PERSON], появились сварки, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. У звязку з цим з січня 2016 року вони припинили шлюбні відносини та перестали вести спільне господарство. І як наслідок вважає, що шлюб слід розірвати. А суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) уклали шлюб, який зареєстровано між ними 29 червня 1991 року Первомайським відділом РАЦС Луганської області, актовий запис № 169. При цьому під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила своє прізвище з «Жак» на «Медовкіна» (а.с.4). Разом з цим, у звязку із сварками між подружжям спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із таких мотивів: Частина 1 статті 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). А частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. При цьому, одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач втратила бажання знаходиться у шлюбі з відповідачем, який ґрунтується на вільній згоді їх обох, суд вважає, що їх подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливими, позаяк у протилежному випадку це буде суперечити інтересу позивача, що має істотне значення щодо знаходження у шлюбі при наявності вільної згоди, тобто у добровільному порядку, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позовні вимоги в частині залишення їй, після розірвання шлюбу, права і надалі іменуватись прізвищем «Медовкіна», задоволенню не підлягають, у зв`язку із наступним. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тобто питання зміни прізвища, за загальним правилом, вирішується позивачем у позасудовому порядку, а той факт, що позивач має які-небудь складнощі у цьому, перед судом не доведено. З огляду на те, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704 гривні 80 копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.2), з урахуванням положень частини 1 статті 141 ЦПК України, вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача. Таким чином,

Outcome: partial