Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Адвокат Федак Л.Р, яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Херсонської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, мотивовано тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , останнім її місцем реєстрації та проживання була адреса [ADDRESS] . Позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , позивач постійно проживала в будинку по теперішній час. 04.06.2020р. позивач звернулась до першої Херсонської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності на нерухоме майно. У зв`язку із чим просить визнати за [PERSON] , право власності на 13/100 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після померлої матері [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.10.2020р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на будівництво від 12.06.1968року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів працюючих №123/11 від 21.05.1968р. за [PERSON] належить 28/100, що складає 31% житлового будинку літ. «А», який розташований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради депутатів №429/20 від 09.07.1982р. про зміну ідеальних часток співмешканців будинку [ADDRESS] [PERSON] належить 13/100, що складає 28% житлового будинку літ. «А», за обміном свідоцтво про право на власність від 12.06.1968р. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] , батько записаний [PERSON] , мати - [PERSON] , про що зроблений актовий запис №756. Відповідно до свідоцтво про шлюб [NUMBER] виданого 10.12.1966р.міським ЗАГС м. Херсона 10.12.1966 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації якого прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », про що зроблений актовий запис №2096. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 04.04.1963р. міським бюро ЗАГС м .Херсона [PERSON] померла [INFO] , про що зроблений актовий запис №958. Відповідно до листа роз`яснення №1660/02-14 від 16.06.2020р. державний нотаріус першої Херсонської нотаріальної контори Герасименко А.В. повідомлено [PERSON] , що відсутній документ, що підтверджує право власності на 13/100 частки житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року (п.1). Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (п. 4). Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом (п. 5). Згідно з Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Цивільного і Цивільного процесуального кодексів Української РСР» від 09.12.1963 року №1990-06 Цивільний кодекс Української РСР застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після введення його в дію, тобто з 1 січня 1964 року. По договірних та інших цивільних правовідносинах, які виникли до 1 січня 1964 року, Цивільний кодекс Української РСР застосовується до тих прав і обов`язків, які виникнуть після введення його в дію. У випадках, коли правила, які містяться в Цивільному кодексі Української РСР, були раніше встановлені Основами цивільного законодавства Союзу РСР і союзних республік, Кодекс застосовується з часу введення в дію відповідних правил Основ (п.2) (Основи цивільного законодавства Союзу РСР і союзних республік були затверджені Законом СРСР від 08.12.1961 року і введені в дію з 01.05.1962 року). Дія статей 524-564 Цивільного кодексу Української РСР поширюється і на спадщину, що відкрилася до введення в дію Цивільного кодексу Української РСР, але не прийняту ніким із спадкоємців і якщо вона не перейшла за правом спадкоємства у власність держави до 1 січня 1964 року (п.16). Спадкові відносини до введення в дію ЦК УРСР 1963 року та Основ законодавства СРСР і союзних республік 1961 року були врегульовані ЦК УРСР 1922 року, який набрав чинності з 01.02.1923 року. Статтею 416 ЦК УРСР 1922 року (у ред. Постанови ЦВК УРСР від 07.07.1926 року) допускалося спадкоємство за законом і за заповітом. Згідно ст.418 ЦК УРСР 1922 року (у ред. Указу Президії ВР УРСР від 17.12.1945 року) спадкоємцями за законом є діти (в тому числі усиновлені), дружина та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Якщо хто-небудь з дітей спадкодавця помре до відкриття спадщини, його спадкова частка переходить до його дітей (внуків спадкодавця), а в разі їх смерті - до їх дітей (правнуків спадкодавця). В разі відсутності зазначених спадкоємців або неприйняття ними спадщини, спадкоємцями за законом є працездатні батьки, а при їх відсутності - брати і сестри померлого. Відповідно до ст.ст.429, 430 ЦК УРСР 1922 року (у ред. Указу Президії ВР УРСР від 17.12.1945 року) якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмову від спадщини, він вважається таким, що прийняв її. Спадкоємці, відсутні в місці відкриття спадщини, можуть прийняти спадкове майно особисто або через повірених на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з приміткою до ст.431 ЦК УРСР 1922 року місцем відкриття спадщини вважається останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України 2003 року, спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, або визнання його недійсним тощо. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Статтею 1268 ЦК України 2003 року, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.1266 ЦК України2003 року, племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину своєчасно в установленому законом порядку. Згідно листа №1660/02-14 від 16.06.2020року державний нотаріус першої Херсонської нотаріальної контори Герасименко А.В. повідомлено [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно. Відповідно до ст.392 ЦК України, 2003 року власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Матеріалами справи підтверджено, що після смерті [PERSON] фактично спадщину прийняла [PERSON] в порядку спадкування за законом, яка є єдиним спадкоємцем. Згідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, 2003 року спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (Постанова Пленум Верховного Суду України в № 7 від 30.05.2008року «Про судову практику у справах про спадкування»). Таким чином суд приходить до переконання, про наявність права власності на вказаний житловий будинок померлої [PERSON] під час життя, що зазначена частина житлового будинку входить до складу спадщини, на яку у позивача виникло право після смерті спадкодавця [PERSON] , а тому є всі законні підстави для визнання за нею права власності на це майно в порядку спадкування. Враховуючи зазначені вище обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 13/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , після померлого [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved