Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

[PERSON], інтереси якого на підставі договору №16\\12\\20-02 про надання правової допомоги від 20.12.2016р. представляє адвокат [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи - [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 9500,00 Євро, шляхом звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 січня 2015 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] позичив [PERSON] 9500,00 Євро, які відповідач зобов'язався повернути повністю до 31.12.2015 року. Крім того, 25.01.2015 року між [PERSON] та [PERSON]Р укладено договір застави майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору. Однак, відповідач [PERSON] своїх зобовязань не виконала, грубо порушила норми чинного законодавства. У зв'язку з цим просить суд визнати за ним право власності на частину депозитного вкладу у розмірі 9500,00 Євро по депозитному договору від 22 січня 2015 року №2110716 «строкового банківського вкладу (депозиту) без попов\-нення; стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні, представник позивача - адвокат [PERSON], заявлені вимоги підтримав, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити у повному обсязі. Крім того, просить стягнути з відповідача на його користь 6000,00 грн. витрат за надання правової допомоги з врахуванням практики Європейського суду з прав людини при ви рішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу. Відповідач в судове засідання не зявилась, подала клопотання про слухання справи у її відсутності; вимоги позову визнала повністю, а тому згідно ст.169ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін, та ухвалити по справі рішення. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, повідомив суд про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини, дослідивши матеріали та зясувавши дійсні обставини, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 25 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, оформлений розпискою від 25 січня 2015 року. Згідно умов вказаного договору [PERSON] передав у безпроцентну позику [PERSON] грошові кошти у розмірі 9 500,00 Євро, з терміном повернення до 31 грудня 2015 року. Крім того, 25.01.2015 року, з метою належного виконання [PERSON] своїх зобов'язань перед [PERSON], укладено між [PERSON] та [PERSON] договір застави майнових прав на отримання грошових коштів по депозитному договору. За умовами вказаного договору [PERSON] передано у заставу [PERSON] майнові права на отримання частини грошових коштів у розмірі 9500,00 Євро по депозитному договору від 22.01.2015 №2110716 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках Пакету послуг «ПУ «Социальный», укладеному між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра», із загальної суми вкладу по цьому договору в розмірі 15776,17 Євро. Право власності [PERSON] на вказаний депозитний вклад в сумі 15776,17 Євро підтверджується депозитним договором та квитанцією від 22.01.2015 року №134 відділення №1324 ПАТ КБ «Надра» про перерахування [PERSON] коштів в сумі 15\~776,17 Євро із свого поточного рахунку №81175872 на свій депозитний рахунок №2110716. Проте, взятих на себе договірних зобовязань за договором позики відповідач [PERSON] не виконала, спірною сумою позивача в розмірі 9 500,00 грн. безпідставно користується. За статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно статті 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Оскільки, за договором позики відповідач отримав 9 500,00 євро, які позивачу не повернув, а тому до задоволення підлягає вказана сума. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязань, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст.11 закону України про іпотеку - майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У відповідності до пункту 18 Договору застави звернення стягнення і реалізація майнових прав здійснюється шляхом відступлення Заставодавцем [PERSON] права вимоги, що випливає з заставленого права. Відступлення права вимоги здійснюється, за вибором [PERSON], згідно з договором про відступлення права вимоги (цесії) або згідно закону в судовому шляхом визнання права власності на Предмет застави в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання Позичальника за Договором позики. Тому враховуючи наведене та невиконання відповідачем своїх зобовязань суд вважає, що заборгованість за договором позики віл 25.01.2015 року слід стягнути звернувши стягнення на належний [PERSON], на праві власності предмет застави, - частину грошових коштів у розмірі 9 500,00 Євро по Депозитному договору, шляхом визнання за [PERSON] права власності на цей предмет застави. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Що стосується вимог адвоката [PERSON] щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить із диспозиції ст. 84 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як встановлено в судовому засіданні, Між [PERSON] та адвокатом [PERSON] укладено Договір №16/12/20-02 від 20.12.2016 року про надання правової допомоги, предметом якого є надання [PERSON] правової допомоги у представництві і захисті його прав та законних інтересів у правовідносинах, які є предметом спору в цивільній справі №461/8494/16-ц Галицького районного суду м. Львова. До того ж, суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно якої в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов'язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved