Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 17.06.2015 року звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивували тим, що позивачі є подружжям, відповідач є їх донькою. 06.01.1987 року [PERSON] розпорядженням №59 по Вінницькому управлінню меліорації та водного господарства надано право на вселення сімєю з 4-х осіб в 105 квартирний малосімейний будинок [ADDRESS], житловою площею 24,7 кв.м, загальною площею 46,5 кв.м. Сімя в повному складі вселилася в квартиру, всі члени сімї зареєструвалися в ній. Особовий рахунок №200654 відкритий в ТОВ «ЖЕО» на імя [PERSON], яка є основним квартиронаймачем до даного часу. 27.09.1991 року в позивачів народилася донька [PERSON] (відповідач по справі), яка від народження була внесена в особовий рахунок і проживала в квартирі разом з позивачами. Деякі члени сімї вибули з квартири та зняті з паспортної реєстрації, з 2009 року в квартирі залишилися проживати та зареєстровані в ній лише позивачі по справі та відповідач. В листопаді 2014 року між позивачами та відповідачем виникла конфліктна ситуація, після чого 20.11.2014 року відповідач залишила спірну квартиру, забрала всі свої речі. З того часу вона в квартирі не зявлялася, квартирою не цікавиться, не підтримує родинні звязки з батьками (позивачами), місце перебування та проживання доньки позивачам невідоме. Оскільки відповідач без поважних причин понад 6 місяців не проживає в квартирі, позивачі вважають, що вона втратила право користування квартирою №59, що розташована в будинку №7 по вул. Збишка в місті Вінниці. На відповідача нараховуються комунальні платежі, які позивачі змушені оплачувати, не маючи змоги оформити житлову субсидію без довідки про доходи відповідача. З причин фактичної відсутності відповідача за місцем реєстрації позивачі не мають змоги реалізувати своє право на приватизацію житла. Викладене стало підставою для звернення позивачів до суду з даним позовом. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали до суду заяву, в якій позов підтримали, просили його задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечили. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на позицію позивачів по справі, які не заперечували проти заочного розгляду позовної заяви, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що Вінницьким управлінням меліорації та водного господарства розпорядженням №59 від 06.01.1987 року [PERSON] надано право на вселення її сім»ї в складі 4 осіб в 105 квартирний малосімейний будинок [ADDRESS] (а.с.7). В ТОВ «ЖЕО» на [PERSON] відкрито особовий рахунок №200654 на квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією особового рахунку (а.с.8), виданого ТОВ «ЖЕО», в якій [PERSON] зазначена квартиронаймачем (дата прибуття 27.03.1987 р.), [PERSON] чоловіком (дата прибуття 27.03.1987 р.), [PERSON] донькою (дата прибуття 29.10.1991 р.). З довідки №2386, виданої ТОВ «ЖЕО» 21.05.2015 року, яку долучено до справи (а.с.9) вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], форма власності квартири державна, особовий рахунок відкрито на [PERSON] Актами комісії у складі інженера та юриста ТОВ «ЖЕО» в присутності сусідів - мешканців будинку №7 по вул. Збишка в м. Вінниці від 23.03.2015 року та 27.05.2015 року, встановлено, що на момент обстеження квартири №59 за адресою: м. Вінниця, вул. Збишка, 7, з 20.11.2014 року по даний час не проживає зареєстрована [PERSON] (а.с.10-11). Суд приймає вказані докази до уваги, та вважає, що в судовому засіданні факт непроживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS], понад 6 місяців, знайшов своє підтвердження, однак остання залишається зареєстрованою за даною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 163 Житлового кодексу Української РСР у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно положень ст. 71 Житлового кодексу Української\~\~РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п'яти років перебування на дійсній військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. 4) виїзду у зв'язку з виконанням обов'язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов'язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім'ї. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи те, що факт непроживання відповідача за місцем своєї реєстрації понад 6 місяців встановлений, а визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням має для позивачів важливе юридичне значення та ніким не оспорюється, суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачами вимоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З огляду на вказане положення суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] сплаченої суми судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved