Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду, просила встановити юридичний факт належності [PERSON] на праві приватної власності нерухомого майна - трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 70,4 кв.м, у тому числі житловою 48,1 кв.м, яка була придбана 04 грудня 1992 року за Договором купівлі-продажу на товарній будівельно-паливній біржі «Українська біржа» за реєстраційним №3/1237-881. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, заявник [PERSON] посилається на наступне, що [PERSON] набула права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого Товарною будівельно-паливною біржею «Українська біржа» 04 грудня 1992 року №3/1237-881, право власності на цей об'єкт нерухомого майна зареєстровано за [PERSON] Київським міським бюро технічної інвентаризації. Однак з часом, оригінал договору купівлі-продажу було втрачено, у зв'язку з чим заявниця звернулась до Дніпровського районного управління поліції, у відповідь на своє звернення отримала відповідь від 18.08.2016 року №ЖЕО-65555, разом з висновком від 12.08.2016 року про те, що за результатами перевірки ознак вчинення кримінального правопорушення не виявлено, для відновлення документів рекомендовано звернутись за місцем попередньої видачі втраченого документу. Відновити втрачений правовстановлюючий документ на квартиру шляхом отримання дубліката не виявляється за можливе, оскільки товарна біржа ліквідована, а вся документація передана в Державний архів. При зверненні до Державного архіву м. Києва заявниці видали копію договору купівлі-продажу від 04 грудня 1992 року, так як відповідно до Закону України «Про національний архівний фонд та архівні установи», архівні установи видають тільки архівні копії, витяги, довідки, однак копія договору купівлі-продажу квартири не має силу дублікату та не є правовстановлюючим документом, що унеможливлює реалізацію права владності на належне заявниці нерухоме майно згідно із законом. Представник заявник [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує та просить ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Заінтересована особа - Київська міська рада, в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки представника суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Статтею 234 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. (п.6 ч.1 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України) У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. (ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України) Судом встановлено, що 04 грудня 1992 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, за умовами договору [PERSON] набула права приватної власності на квартиру [ADDRESS], цей договір на підставі ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» зареєстрований на Товарній будівельно-паливній біржі «Українська біржа» на виконання біржового контракту №3/1237 від 03 грудня 1992 року, який в копії долучено до матеріалів справи (а.с.14-15) Відповідно до ст. 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції чинній на дату укладання договору купівлі-продажу), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР, 1963 року, право продажу майна належить власнику. Виходячи з положень ст. 227 Цивільного кодексу УРСР, нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов'язковою. Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного, за здійсненням угоди, дня. Угода вважається укладеною, з моменту її реєстрації на біржі. Як роз'яснено у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Заяви про встановлення факту володіння будинком на праві власності не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, якщо будівництво не було закінчено і будинок не був прийнятий в експлуатацію або його було збудовано самовільно (ст.105 ЦК чи зареєстровано за іншою особою. Аналізуючи наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що заявник [PERSON] правомірно набула право власності на квартиру [ADDRESS], факт набуття права власності на об'єкт нерухомого майно підтверджується копією Договору купівлі-продажу від 04 грудня 1992 року, зареєстрований на Товарній будівельно-паливній біржі «Українська біржа» на виконання біржового контракту №3/1237 від 03 грудня 1992 року, право власності за [PERSON] на вказаний об'єкт нерухомого майна зареєстрований в Київському міському бюро технічної інвентаризації, цей договір передано на зберігання до Державного архіву м. Києва, у зв'язку з ліквідацією Товарної будівельно-паливної біржі «Українська біржа». В той же час, в силу положень ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» архівна копія договору купівлі-продажу не є документом, який може бути підставою для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON], заінтересована особа Київська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Встановлення факту належності [PERSON] права власності на об'єкт нерухомого майна має для заявника юридичне значення та необхідно для здійснення реалізації прав власника на володіння, користування та розпорядження цим майном. Відповідно до положень ч.7 ст.235 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved