Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Акціонерне товариство [PERSON] банк «Приватбанк» 01.06.2018р. звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.06.2013р. у розмірі 52\~064,62 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до вказаного кредитного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки, однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів позивачу. В судове засідання представник позивача не зявився, про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином. У позовній заяві просив суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач фактично ухвалу про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими до неї документами не отримав, проте за змістом ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, оскільки викликався через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність заперечень позивача проти ухвалення заочного рішення судом відповідно до ст.ст.280, 281 ЦПК України постановлено проводити розгляд справи у заочному порядку. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 04.06.2013р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н (далі Договір), згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, а відповідач зобовязався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором. (а.с.9). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2016р., яке набрало законної сили 20.09.2016р., у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договором, з останнього стягнута заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.06.2013р. станом на 31.03.2016р. у розмірі 18\~162,16 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 1 599,27 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 12\~171,83 грн., заборгованості з пені та комісії 3050 грн., штрафу (фіксованої частини) 500 грн., штрафу (процентної складової) 841,06 грн. (а.с.4-5). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи, що відповідач умови Договору належним чином не виконував, позивач використав право дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, штрафу та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни, а відтак право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Аналогічні правові позиції викладені в постанові [PERSON] Верховного Суду у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04.07.2018р. та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду №\~564/2199/15-ц (провадження № 61-2404св18 від 14.02.2018р. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідачів відсотки, штраф та пеню які нараховані виключно відповідно до умов Договору за період після ухвалення вищевказаного рішення суду та по 28.02.2018р. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що банк повторно звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором, виходячи із загальних положень виконання зобов'язань, а не з наслідків порушення грошового зобов'язання, які передбачені статтею 625 ЦК України, а також те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. За змістом ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позовних вимог судові витрати покладаються на позивача у справі.

Outcome: dismissed