Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON], надалі позивач, звернувся в суд з позовом до [PERSON], надалі відповідач, за участю третьої особи Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, в якому просить розірвати зареєстрований 24.08.1997р. між ними шлюб та визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом із батьком. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримує, в їх обґрунтування зазначає, що шлюб між сторонами існує формально, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, тривалий час проживають окремо, мають різні погляди на життя, подальше життя із відповідачем вважає неможливим, що суперечить його інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Також вказує, що від шлюбу у них народилися двоє дітей, які є неповнолітніми. Враховуючи ті обставини, що мати часто виїжджає за межі території України, не виявляє піклування та турботи про дітей, які постійно проживають разом із ним, і бажають проживати із батьком, відсутність будь-якої домовленості про місце проживання дітей після розірвання шлюбу, для захисту їхніх інтересів позивач просить визначити місце їхнього проживання разом із батьком. В нього на праві власності є квартира, має постійну роботу і дохід, що забезпечить належне утримання та вихованні його дітей. Відповідач в судове засідання не з'явилася, однак попередньо подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей визнає, щодо задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, згідно заяви від 10.11.2015р. просить справу розглядати без його участі, наданий Службою у справах неповнолітніх та дітей висновок підтримує. Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини справи. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 1999 року, актовий запис №318, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24.04.1999р., виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Між подружжям склалися неприязні відносини, сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних стосунків, тривалий час проживають окремо. Сумісне життя подружжя є неможливим, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. З врахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Щодо заявлених [PERSON] позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом із батьком, суд зазначає наступне. Стаття 160 Сімейного кодексу України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У відповідності до статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Для повного та всебічного з'ясування обставин матеріали справи були направлені в Опікунську ради при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради для надання відповідного висновку. Із наданих Службою у справах неповнолітніх та дітей ТМР матеріалів вбачається наступне. При обстеженні умов проживання за адресою [ADDRESS], встановлено, що по даній адресі зареєстрований та проживає [PERSON] разом із дітьми [PERSON] та [PERSON]. Квартира з усіма зручностями, умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам. Діти мають окремі кімнати, які облаштовані необхідними меблями та предметами для проживання, виховання, відпочинку, проведення дозвілля. Мати [PERSON] на засідання комісії не з'являлася, оскільки подала відповідну заяву про розгляд справи у її відсутності. Працівниками Служби у справах неповнолітніх та дітей проведена бесіда з дітьми [PERSON] та [PERSON], в ході якої встановлено, що діти проживають з батьком. Дітям комфортно проживати з батьком, разом проводять вільний час, оскільки мати часто перебуває за межами України. Діти бажають і надалі залишатися проживати з батьком. Висновком Органу опіки і піклування, який затверджений рішенням Виконавчого комітету ТМР від 21.10.2015р. №984, враховуючи встановлені обставини та бажання дітей, захищаючи їх інтереси, рекомендовано визначити місце проживання [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Як вбачається із доданих позивачем матеріалів, він є співвласником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки про доходи [PERSON] займає посаду менеджера ТОВ «Агросвіт», має стабільний дохід, який за період з 01.03.2015р. по 31.08.2015р. становить 25200,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, враховуючи встановлені Службою у справі дітей обставини, бажання дітей щодо місця їхнього проживання та вимоги положень Сімейного кодексу України, для захисту прав та інтересів неповнолітніх, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання дітей підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір не підлягає до відшкодування. На підставі наведеного та

Outcome: approved