Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] Іннеса Леонтіївна звернулась до суду з заявою, в якій посилається на те, що 27 травня 2015 року померла її мати [PERSON], [INFO], яка народилась в ст. Акуличи Клетнянського району Брянської області, постійно проживала в [INFO]. Причина смерті (мовою оригіналу): «Раковая интоксикация. Меланома коржи верхней трети правого плеча ». Місце смерті Республіка Крим, м. Керчь. Для отримання поховання матері в м. Керчь, необхідно отримати свідоцтво про смерть. Лікарське свідоцтво про смерть № 0042398 від 27.05.2015 року та довідка про причину смерті видані : «Государственным бюджетным учреждением здравоохранения Республика Крым «Керченская городская больница № 3» , були віддані до Керченського міського відділу записку актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим. В м. Лисичанську знаходиться належна заявнику квартира за адресою [ADDRESS], де зареєстровані її батьки [PERSON] та [PERSON]. Для зняття з реєстрації матері, [PERSON], їй необхідно отримати свідоцтво про смерть українського зразка. 20.04.2016 року отримала відмову відділу ДРАЦС Лисичанського міського управління юстиції про видачу свідоцтва про смерть матері з посиланням на те, що документ про смерть [PERSON] виданий на території , де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Державна реєстрація смерті [PERSON] не проведена. Тому просить встановить факт смерті [PERSON] Заявник [PERSON] у судовому засіданні не була присутня, просила розглядати справу без її участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину нявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] Іннеса Леонтіївна, зареєстрована в [INFO] ( а.с.4-5). Із довідки від 20.07.2016 року № 2777/10-00 про склад сім»ї вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] ( а.с.6) Документами підтверджуючими факт смерті [PERSON], [INFO] є (мовою оригіналу): «Справка о смерти № 1025 о том, что [PERSON], 21.12.1934 г. р. умерла 27 мая 2015 года, о чем составлена запись акта о смерти № 1027 от 27.05.2015 г. Причина смерти: маленома кожи верхней трети правого плеча. Место смерти г. Керчь, Республика Крым, Российская Федерация (а.с.7); копия медицинского свидетельства о смерти , серия № 004298 от 27.05.2015 года ( а.с.8); копия свидетельства о смерти серия I-АЯ № 527457 ( а.с.9) Відділом ДРАЦС Лисичанського міського управління юстиції від 20.04.2016 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред»явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження ( а.с.10) Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів,як документи, що видані органами та установами та тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, практикою Європейського суду з прав люди, а саме висновком суду у справі Намібії так званого намібійського винятку», який полягає у тому, що не може визнаватися недійсними всі документи,видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органами державної реєстрації актів цивільного стану є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); виконавчі органи сільських, селищних і міських (крім міст обласного значення) рад. Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть українського зразка. Таким чином, суд доходить висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення заяви, надані докази достатніми та переконливими. На підставі викладеного,

Outcome: approved