Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася у вересні 2018 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про зміну способу присудження аліментів та стягнення аліментів на третю дитину, а саме стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, та подав письмові пояснення 14.11.2018р. за якими просив в позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 10.10.2008р. у справі №2-3633/2008 було вирішено стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 часткивід його доходів щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину до досягнення ними повноліття, з 22.09.2008р. (а.с.5-6). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.12.2015р. шлюб між сторонами розірвано (а.с.13-14). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила що за період дії рішення суду про стягнення аліментів, народився третій син [PERSON],\~ але відповідач на утримання третьої діти за усною домовленістю кошти не надає. Разом з тим, аліменти стягнуті за рішенням суду на двох дітей, є щомісяця досить мінливими, а тому вона просить в інтересах дітей змінити спосіб стягнення на 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач зазначив що аліменти повинні залишитися у частці від його доходу, оскільки він є працюючим, а вимога про твердий грошовий розмір аліментів у вигляді\~ 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (хоча він вважає що має бути чітка сума визначена позивачем у гривнях і не до відсотків прожиткового мінімуму) буде суперечити інтересам двох старших дітей, так як в середньому вони отримували близько 1130грн. кожен. Щодо даних правовідносин слід зазначити таке. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як слідує з норм ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, за даною нормою вибір присудження коштів у частці від доходу її батька або у твердій грошовій, належить матері, з якими проживають троє дітей. Тому доводи відповідача про неможливість обрання позивачем такого способу як стягнення у вигляді 50% прожиткового мінімуму на дитину, не заслуговують на увагу суду. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України (в редакції зі змінами від 03.07.2018р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналогічно за ч.3 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ЦПК України передбачає і звернення з позовною заявою у порядку спрощеного провадження за вибором позивача. З врахуванням даної норми та інтересів трьох дітей, позивач вибрала мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач заперечуючи позовні вимоги з підстав визначення твердої грошової суми, та не відповідності інтересам двох дітей при задоволенні таких позовних вимог, а саме зменшення аліментів на двох дітей, надав довідку про доходи №57 від 19.10.2018р. , з якої вбачається що з квітня 2018р. по вересень 2018р.його дохід коливався від чотирьох до чотирнадцяти тисяч грн.., а розмір аліментів відповідно становив від 550грн. до 1900грн. на одну дитину (стягнення відбувалось щодо двох дітей). Відповідно до ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімумом - це є вартісна величина набору продуктів харчування та мінімального набору непродовольчих товарів, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя та мінімальна вартість послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Однак, суд враховує те, що щорічно Законом\~ України визначається прожитковий мінімуму на дитину відповідного віку, який в рівних обовязках повинен забезпечуватися обома батьками. Так, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (ст.7) прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Отже, з врахуванням наявності двох дітей від 6 років та однієї дитини до 6 років на час подання позову, сума визначена позовними вимогами як мінімальна величина гарантована державою в інтересах дитини. Відповідач з врахуванням його доходів спроможний до виплати аліментів у вибраний спосіб їх стягнення позивачем. Позивач звернулась до суду про зміну способу присудження аліментів та стягнення аліментів з частки на тверду грошову суму. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А за ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved