Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. В обґрунтування позову позивачі зазначають, що їм на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Чернявщина, вул.\~Тараса Шевченка,\~буд.\~41. У вказаному житловому приміщенні зареєстровані [PERSON] та [PERSON], однак, останній у будинку не проживає з 03.01.2007 р., при цьому, в добровільному порядку знятись з реєстрації місця проживання відмовляється, чим створює перешкоди позивачам у реалізації права власності на нерухоме майно. На підставі викладеного, [PERSON] та [PERSON] змушені звернутись до суду та просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Чернявщина, вул.\~Тараса Шевченка,\~буд. 41. Ухвалою від 29 жовтня 2018 року позов залишено без руху, позивачам встановлено строк для усунення недоліків. У визначений строк [PERSON] та [PERSON] недоліки позовної заяви усунули та надали до суду необхідні документи. Ухвалою суду від 28 листопада 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 18 грудня 2018 року. 18.12.2018 р. підготовче судове засідання відкладено в звязку з неявкою відповідача. 02.01.2019 р. підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд цивільної справи на 15.01.2019 р. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, а також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачу у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання направлено позовну заяву з доданими документами та ухвалу про відкриття провадження, якою повідомлено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, а також розяснено право подати відзив на позовну заяву. Однак, поштова кореспонденція повернулась на адресу суду з відміткою «адресат не проживає» (а.с.\~62,63). 18 грудня 2018 року [PERSON] за місцем проживання направлено повістку про виклик до суду, але відомості про вручення йому судової повістки у суду відсутні. Окрім того, 18.12.2018 р. та 02.01.2019 р. на офіційному веб-сайті судової влади розміщено оголошення про виклик відповідача до суду. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 190, п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку/копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, вважається днем вручення судової повістки/судового рішення. З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак, ні в підготовче засідання, ні в судове засідання не зявився, відзиву на позов, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав, про причини неявки суд не повідомив, у звязку з чим зі згоди позивачів та на підставі ст.\~280\~ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши повно, всебічно та обєктивно обставини справи та докази, суд доходить таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються власниками житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Чернявщина, вул.\~Калініна,\~буд. 41, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 09.12.1994 р., зареєстрованим у реєстрі за № 3293 (а.с. 9). Згідно зі свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 161722, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м.\~Дніпропетровська Дніпропетровської області 21.06.2002 року, [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на «Лоза» (а.с. 41). За довідкою № 708, виданою Чернявщинським старостинським округом Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області 17.10.2018\~р., рішенням виконавчого комітету Чернявщинської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області № 20 від 15.12.1993 р. найменування вулиці \~Калініна в с.\~Чернявщина змінено на «Леніна», а розпорядженням сільського голови Чернявщинської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської № 07 від 16.02.2016\~р. на «Тараса Шевченка» (а.с.\~18). Таким чином, позивачам на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Чернявщина, вул.\~Тараса Шевченка,\~буд. 41. Згідно з довідкою № 708, виданою Чернявщинським старостинським округом Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області 17.10.2018\~р., у вказаному житловому будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON], при цьому останній з моменту реєстрації, тобто з 2007 року, у будинку не проживає (а.с.\~17). З актів обстеження фактичного проживання [PERSON] у вищезазначеному домоволодінні, складених 17.10.2018 р. депутатом Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області [PERSON] в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON], та 22.12.2018 р. депутатом Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області [PERSON], відповідач не проживає у житловому приміщенні з 2007 року (а.с. 19, 65). Як встановлено під час судового розгляду, відповідач спільного господарства з сімями позивачів ніколи не вів, з моменту реєстрації не проживає у спірному житловому приміщенні. Позивачі ніяких договорів тимчасового користування житлом (оренди, найму чи піднайму) з [PERSON] не укладали та ніяких обовязків перед ним не мають. Отже, відповідач не належить до членів сімї позивачів, тривалий час не проживає у будинку, проте добровільно знятись з реєстраційного обліку місця проживання відмовляється, чим перешкоджає [PERSON]\~та [PERSON] у здійсненні ними права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним нерухомим майном. В той же час, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачі чинять перешкоди відповідачу у здійсненні ним права користування житловим приміщенням, а також, що [PERSON]\~ звертався до суду чи інших органів влади за захистом своїх житлових прав. Також суду не представлено доказів на підтвердження участі відповідача у здійсненні витрат на утримання будинку. Викладені обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР та передбачають правомочності щодо використання житла для особистого проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16\~листопада 2016 р у цивільній справ № 6-709цс16. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не належить до членів сімї позивачів, не проживає в житловому будинку протягом тривалого часу, суд вважає\~необхідним задовольнити\~позов та\~визнати[PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Чернявщина, вул.\~Тараса Шевченка,\~буд. 41. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачками сплачено судовий збір, тому відповідно до ч.\~1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1409,60 грн., тобто по 704,80 грн. кожній.

Outcome: approved