Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

[PERSON] у поданій ним до суду 06.04.2015 р. позовній заяві просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном шляхом визнання [PERSON], 19.08.1983 р. н. такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS], пославшись на таке: 18 березня 2003 року ним було приватизовано квартиру за адресою: [ADDRESS]. 08.05.2012 р. шлюб між ним і відповідачкою було розірвано. Вспірному житловому приміщенні відповідачка не проживає з лютого 2012 року, в ньому відсутні речі відповідачки, за комунальні послуги вона не сплачує. Положення ст.ст.317,319 Цивільного кодексу України передбачають право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.155 ЖК України, ст.321 ЦК України громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно чи обмежений в його здійснення. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійснення права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали, просили заявлені позовні вимоги задовольнити. Відповідачка, допитана з приводу заявлених позовних вимог в порядку судового доручення, позов не визнала, пославшись на те, що свого житла вона не має, зареєструватися їй нема де. Її відїзд є тимчасовим. Після повернення їй нема де жити. Заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази у справі, суд дістає таких висновків: Спірне житло розташоване у квартирі [ADDRESS], яка є власністю позивача внаслідок приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18.03.2003 р., видане відділом приватизації при міському комунальному підприємстві ЖЕУ, яке зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.06.2003 р., а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.06.2003 р. (копії в матеріалах справи на а.с.8,9). Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.07.2002 р. 08.05.2012 р.шлюб між сторонами було розірванорішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області (а.с10). В належній позивачу квартирі відповідачка зареєстрована (а.с.15), проте вспірному житловому приміщенні не проживає з травня 2012 року, за комунальні послуги не сплачує, що підтверджують акти КП «СЕЗ» від 30.08.2012 р., від 01.11.2012 р., від 28.11.2013 р., 02.04.2015 р. і що не спростовано відповідачкою, та на поважність причин чого нею не зазначено. За вимогами ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню за тих підстав, що відповідач не користується спірним житловим приміщенням понад встановлений діючим законодавством строк без поважних причин, про що свідчить сукупність наданих доказів по справі, у зв'язку з чим на підставі ст.405 ЦК України має бути визнаний таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved