Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначив, що 30 листопада 2018 року між ним та відповідачем укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачеві грошові кошти у розмірі 40 000,00 грн, які відповідач зобов`язався повернути в строк до 25лютого 2019 року. Та 11 серпня 2019 року відповідач позичив ще кошти у розмірі 30 000,00 грн, які зобов`язався повернути до 11 серпня 2019 року. У встановлені сторонами строки відповідач не повернув позивачу вказані кошти. Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 23.02.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явився, просив розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причину неявки суд не сповістив, відзив на позов не надав. За положеннями ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно матеріалів справи, 30 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 40 000, 00 грн, які відповідач зобов`язався повернути в строк до 25 лютого 2019 року. Факт укладення договору та передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 30.11.2018 року (арк. с. 4). Також 11 серпня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 30 000, 00 грн, які відповідач зобов`язався повернути в строк до 11 серпня 2019 року. Факт укладення договору та передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 11.08.2019 року (арк. с. 5). Як зазначив позивач, у встановлені сторонами строки відповідач суму позики не повернув. Таким чином, позикодавець належним чином виконав взятий на себе обов`язок із передачі грошових коштів. Разом з тим, за відсутності доказів протилежного, судом встановлено невиконання відповідачем у повному обсязі обов`язку з повернення суми позики у встановлений сторонами строк. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи відсутність доказів щодо належного виконання відповідачем взятого на себе обов`язку з повернення суми позики, відсутність заперечень щодо позовних вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення суми позики в розмірі 70 000,00 грн. Відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норми частини другої ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Згідно пункту 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року вбачається, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Позивачем обраховано суму інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості та розмір 3 % від простроченої суми заборгованості, які складають 6 490,00 грн та 3 884,37 грн відповідно. Вказані суми підлягають стягненню з відповідача разом з процентами від суми позики. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved