Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON], який діє на підставі довіреності, звернулась до суду з позовною заявою, яку в подальшому було уточнено та позивач просила визнати неправомірними дії приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І., яка діє як спеціальний суб'єкт та здійснює функції державного реєстратора, що мали місце 20.07.2016 при здійсненні реєстрації права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на трикімнатну квартиру, загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка раніше належала [PERSON]; скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І., яка діє як спеціальний суб'єкт, що здійснює функції державного реєстратора, № 30555455 від 20 липня 2016 року, відповідно до якого зареєстровано право власності на трикімнатну квартиру, загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»; зобов'язати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахову Г.І., яка діє як спеціальний суб'єкт, що здійснює функції державного реєстратора, Департамент державної реєстрації, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області поновити запис про реєстрацію права власності за [PERSON] на трикімнатну квартиру, загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.10.2016 до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, [PERSON] на підставі заяви його представника [PERSON], який діє на підставі довіреності. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 25.07.2007 між позивачем та ВАТ «Кредобанк» укладено кредитний договір № Ф2176/11-06, відповідно до умов якого Банк надав, а позичальник отримала кредит у розмірі 237350 грн, який зобов'язалася повернути у строк до 24.07.2027. У якості забезпечення виконання зобов'язань за укладеним кредитним договором було укладено договір Іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира, загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та яка належить іпотекодавцеві на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. До 2012 року [PERSON] сплачувала кредит та відсотки за вказаним кредитним договором. Однак, приблизно у березні 2012 року позивач отримала лист від ТОВ «ФК «Приватні інвестиції», зі змісту якого позивач зрозуміла, що її кредит було продано. У відповіді на вказаний лист позивач запропонувала ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» надати їй докази переходу прав вимоги, проте таких доказів їй надано не було. 15.08.2016 позивач, звернувшись до нотаріуса [PERSON], дізналася про те, що право власності на трикімнатну квартиру загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 25.07.2007, було зареєстровано за ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на підставі іпотечного договору, відповідно до рішення приватного нотаріуса Малахової Г.І., яка діяла як спеціальний суб'єкт та здійснювала функції державного реєстратора. В подальшому вказану квартиру продано на підставі договору купівлі-продажу [PERSON]. Позивач зазначила, що ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» при вчиненні реєстраційної дії не надало документів, а нотаріус вчинив без наявності документів, передбачених п. 57 Постанови КМУ № 1127 від 25 грудня 2015 року «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень»; реєстратором при проведенні державної реєстрації переходу прав на нерухоме майно не був з'ясований факт виконання умов договору та дата його виконання. При цьому позивач посилається на те, що строк виконання основного зобов'язання наступає 24 липня 2027 року та, на її думку, такі дії можна вчинити тільки після настання вказаної дати; ні старим, ані новим кредитором, за словами позивача, не надано, як їй, так і нотаріусу, доказів того, що до нього перейшли права за основним зобов'язанням, а тому, позивач вважає, що має право не виконувати вимоги ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» до надання таких доказів; посилаючись на положення пунктів 5.2., 5.3. та 5.4. договору іпотеки від 25.07.2007, реєстровий номер № 1603 вважає, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя між нею та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» відсутній, а тому нотаріус не мав права реєструвати право власності на квартиру за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції». В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 11.12.2014, позовну заяву підтримали у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на вказані у заяві обставини. Представник відповідача ПН ХМНО Малахової Г.І. - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 02.06.2016, проти позову заперечував, посилаючись на йогонеобґрунтованість. Представник відповідачів управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області та Департаменту державної реєстраціїї Міністерства юстиції України [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 31 від 18.01.2016, проти позовних вимог заперечувала, просила в позові до її довірителів відмовити, оскільки вони не є належними відповідачами. Представник третьої особи ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» [PERSON], який діє на підставі довіреності № 307 від 01.09.2016, проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити, оскільки ні при вчиненні реєстраційних дій ПН ХМНО Малаховою Г.І., ні при укладенні договору купівлі-продажу із [PERSON] вимоги законодавства порушені не були, що є підставою для відмови в позові. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 04.10.2016, проти позову заперечував, посилаючись на його недоведеність, надав суду письмові заперечення проти позовних вимог. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, вислухавши пояснення сторін та їх представників, повно, всебічно та неупереджено дослідивши матеріали справи і представлені в суд докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу квартири від 25.07.2007, зареєстрованого в реєстрі за № 1599, [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат, загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м (а.с. 13). 25 липня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Кредобанк» укладено кредитний договір № Ф2176/07-07 (А020149), відповідно до якого Банком видано позивачеві кредит у сумі 237350 грн на строк до 24.07.2017. Кредит видано на придбання нерухомості - трикімнатної квартири, загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-19). Цього ж дня, 25.07.2007, з метою забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавця та вимог іпотекодержателя за вищевказаним кредитним договором, між Банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, який зареєстровано в реєстрі за № 1604, та відповідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира, загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю, тобто [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 20-22). Як вбачається з повідомлення-вимоги № 240 за вих. № 10-120112 від 12.01.2012, адресованого [PERSON], ТОВ ФК «Приватні інвестиції» повідомило позивача, що між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ ФК «Приватні інвестиції» 29.11.2011 укладено договір факторингу, відповідно якому відбулося відступлення права вимоги всіх грошових зобов'язань за кредитним договором № А020149 від 25.07.2007. Та, у зв'язку з тривалим строком невиконання позивачем своїх зобов'язань за кредитним договором, ТОВ ФК «Приватні інвестиції», станом на 11.01.2012, вимагало протягом 30 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, але не пізніше 45 календарних днів, дострокового повернення кредитної заборгованості, сплати нарахованих процентів, а також штрафні санкції у сумі 254739,28 грн (а.с. 100). Цей лист позивач отримала 22.02.2012, про що вона зазначила у своєму листі від 17.03.2012, адресованому ТОВ ФК «Приватні інвестиції», в якому [PERSON] просила надати їй докази відступлення ТОВ ФК «Приватні інвестиції» права грошової вимоги, а саме: витягу з договору факторингу з обов'язковим позначенням дати укладення договору, сторін договору, предмета договору, терміну дії договору, прав та обов'язків ТОВ ФК «Приватні інвестиції», ціни договору (а.с. 98). З листа ТОВ ФК «Приватні інвестиції» за вих. № 168 від 01.10.2014, адресованого [PERSON], вбачається, що на підтвердження переходу прав вимоги за кредитним договором № А020149 (Ф2176/07-07) від 27.07.2007 ТДВ «Інтер-ріск Україна» направило на адресу позивача копію Договору факторингу шляхом купівлі прав грошової вимоги, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ ФК «Приватні інвестиції» від 29.11.2011, копію Договору про відступлення прав за договорами іпотеки від 16.12.2011, відповідно яких до ТОВ ФК «Приватні інвестиції» перейшло право вимоги за кредитним договором № А020149 (Ф2176/07-07) від 27.07.2007. Додатково позивача повідомлено, що станом на 01.01.2014 заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором без врахування штрафних санкцій складає 254739,27 грн та попереджено позивача, що у випадку непогашення заборгованості в зазначені терміни, буде ініційоване примусове стягнення суми боргу відповідно до умов кредитного договору в судовому порядку або у спосіб, передбачений ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 110). Однак, вказаний лист було повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 111). 07.06.2016 [PERSON], що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення відправлення (а.с. 97), одержала від ТОВ ФК «Приватні інвестиції» повідомлення про намір звернення стягнення на предмет іпотеки від 30.05.2016 за вих. № б14 (а.с. 94-95). В повідомленні зазначено, що у зв'язку з порушенням позивачем умов кредитного договору № Ф2176/07-07 (А020149) від 25.07.2007 ТОВ ФК «Приватні інвестиції» було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке забезпечує даний кредитний договір, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 38,5 кв.м, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу іпотеки від імені кредитора будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку». Також, ТОВ ФК «Приватні інвестиції» просило позивача та осіб, що зареєстровані та проживають у встановлений Законом місячний строк з дати отримання цього листа-повідомлення звільнити вказане житлове приміщення, яке є предметом іпотеки (а.с. 94-95). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2016 ТОВ ФК «приватні інвестиції» передало у власність [PERSON], а [PERSON] прийняв квартиру [ADDRESS], житловою площею 65,5 кв.м, загальною площею 38,5 кв.м та сплатив за неї обговорену суму (а.с. 61). Суд зазначає, що позивачем не доведено того факту, що нотаріусом при вчиненні реєстраційної дії було порушено норми чинного законодавства, що на її думку, є підставою для визнання незаконним рішення № 30555455 від 20 липня 2016 року ПН ХМНО Малахової Г.І. Натомість судом встановлено в судовому засіданні на підставі письмових доказів, долучених до справи та досліджених в судовому засіданні, що нотаріус при вчиненні оскаржуваного рішення вимоги законодавства не порушувала. Так, відповідно до пункту 61 Постанови Кабінету міністрів України № 1127 від 25.12.2015 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). З договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Кредобанк» від 25.07.2007, вбачається, що іпотечним договором заставна не передбачена (а.с. 20-22). Інші документи, котрі необхідні для реєстрації права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому п. 61 Постанови КМУ № 1127 від 25.12.2015, не передбачені. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, позивач отримала листа № 10-120112 від 12.01.2012, котрий містить стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про його усунення у 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі ухилення від виконання цього обов'язку. Вказаний лист [PERSON] отримала 22.02.2012, про що свідчить її лист, адресований ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» та датований 17.03.2012, в якому позивач зазначає, що листа № 10-120112 вона отримала 22.02.2012. Реєстраційна дія нотаріусом була вчинена 20 липня 2016 року, тобто з моменту отримання вимоги та до моменту звернення стягнення в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» сплинуло більше 30-днів, оскільки вимога іпотекодержателя була залишена позивачем без задоволення. Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Виходячи з приписів частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. З аналізу вказаних норм закону вбачається, що приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. не було порушено норми матеріального права при постановленні рішення № 30555455 від 20 липня 2016 року, а тому відсутні підстави для його скасування. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно абзацу другого частини першої пункту 5.1. договору іпотеки від 25.07.2007, реєстровий номер 1603, право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває якщо у момент настання терміну виконання зобов'язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строк суми відсотків, комісій, неустойки (штрафу, пені). Відповідно до пункту 5.2. Договору іпотеки № 1603 від 25.07.2007, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, забезпеченим цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 30-ти днів, - звернути стягнення на предмет іпотеки … у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, в тому числі при не застрахуванні предмету іпотеки… З аналізу пункту 4.1. кредитного договору № Ф2176/07-07 (А020149) вбачається, що повернення кредиту здійснюється рівними частинам по 989 гривень щомісяця. Проаналізувавши вказані вимоги договору іпотеки, кредитного договору та закону, суд приходить до висновку, що у іпотекодержателя виникає право на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі порушення Іпотекодавцем кредитного договору або договору іпотеки, що вважається порушенням договору іпотеки. Таке право виникає не залежно від строку настання виконання основного зообов'язання, оскільки згідно вимог кредитного договору зобов'язання виконується частинами, а в разі порушення термінів сплати частини платежу (платежів) має право на звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Відповідно до пункту 5.4. договору іпотеки від 25.07.2007 року, за рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватися наступним чином (договір про задоволення вимог іпотекодержателя). Згідно пункту 5.4.1. Договору іпотеки від 25.07.2007, у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки…. Рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що він надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки. Проаналізувавши вказані докази, суд приходить до висновку, що на момент звернення стягнення на предмет іпотеки не було необхідності укладати новий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки це суперечить умовам домовленості сторін, котрі викладені в договорі іпотеки від 25.07.2007. Позивач вказувала, що вона не виконувала свої зобов'язання перед ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» оскільки ні ПАТ «Кредобанк», ні ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» не надано їй доказів переходу прав за договором позики та договором іпотеки до нового кредитора, однак суд таке обґрунтування позивача вважає безпідставним, виходячи із наступного Відповідно до положення частини статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно частини другої статті 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Крім того, 08.02.2016 до ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» [PERSON] направила примірник мирової угоди від 08.02.2016, котра була підписана зі сторони [PERSON], в котрій остання визнавала заборгованість перед ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» в розмірі 254739 (двісті п'ятдесят чотири тисячі сімсот тридцять дев'ять) грн 27 коп. станом на 08.02.2016. Проте, в подальшому вказана угода так і не була затверджена керівництвом ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» та не набрала чинності (а.с. 106-109). Однак до моменту реєстрації за ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» права власності на предмет іпотеки позивач заборгованість не сплатила, хоча з дня підписання нею мирової угоди пройшло більше 6 місяців. З аналізу вказаного доказу вбачається, що у лютому 2016 року позивач визнавала ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» своїм кредитором, оскільки мала намір укласти морову угоду із ним. Тому суд вважає, що позивач знала і могла знати про зміну кредитора у зобов'язанні. Відповідно до положення частини другої статті 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. При цьому позивач не надала доказів того, що вона виконала свої зобов'язання перед ПАТ «Кредобанк», а значить остання ухилялась від виконання своїх обов'язків, що було підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач також зазначала, що виходячи із приписів статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстраційна дія мала бути вчинена разом із нотаріальною. Частиною третьою статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, який вчинив таку дію. Суд вважає, що вказана норма закону стосується випадків, коли в результаті вчинення нотаріальної дії здійснюється реєстраційна дія, в цьому разі нотаріус, що посвідчив договір, угоду, правочин, вчиняє в результаті нотаріальної дії реєстраційну. Згідно ж частини першої статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заява про державну реєстрацію прав та оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав щодо відмови у задоволенні позову за його недоведеністю.

Outcome: dismissed