Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] в жовтні 2014 року звернулися до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи втратившей право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, згідно останніх уточнень, вказали, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва на нерухоме майно видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 06.04.2009 року. В спірному домоволодінні зареєстрованими значаться: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Син - [PERSON] фактично мешкає з жінкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Вони неодноразово пропонували [PERSON] в добровільному порядку зареєструватись за фактичним місцем проживання, однак [PERSON] не погоджується вирішити питання мирним шляхом. З [PERSON], [PERSON] проживає разом, ведуть спільне господарство, виховують її дітей. Більше року [PERSON] не проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS], не утримує житло. На підставі вищевикладеного позивач просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності більше одного року за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити. В судове засідання представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не з'явився, належним чином повідомлений. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння, [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 06.04.2009 року. /а.с.7/ Свідоцтво про право власності [NUMBER] від 22.04.2009 року видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської міської ради. /а.с.8/ Також, встановлено, [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 02 лютого 1994 року Ленінським районним відділом ЗАГС м. Дніпропетровська./а.с.57/ Згідно довідки №3197 від 18.11.2014 року виданої Управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу вбачається, що зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] значаться: [PERSON], [INFO], чоловік - [PERSON], [INFO] син - [PERSON], [INFO]./а.с.85/. Згідно Акту від 26 листопада 2014 року [PERSON] , не проживає за адресою: [ADDRESS] більше року, приблизно з жовтня 2013 року. Зі слів [PERSON] відомо, що він проживає з жінкою за адресою: [ADDRESS] та за даною адресою знаходяться його речі./а.с.27/ Також, допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснили, що є сусідами позивачів, а також вказали, що [PERSON] не проживає в спірному домоволодіння більше року. В судовому засіданні відповідач [PERSON]., пояснив , що проживав по [ADDRESS] 3 місяці: січень, лютий, березень 2014 року. В виплаті по обслуговуванню спірного домоволодіння участі не приймає. Також, вказав, що речі знаходяться у його дівчини, а за зареєстрованим місцем проживання, а саме [ADDRESS] залишилась лише шуба. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю./а.с.15,16/ За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 3 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає понад один рік, а також враховуючи, що відповідач покинув спірне домоволодіння добровільно, участі в утримання житла не приймає,отже є достатні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги задоволено, тому з відповідача необхідно стягнути судові витрати понесені позивачами, а саме судовий збір у сумі 243,60 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved