Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право власності на присадибну земельну ділянку площею 0,1485 га за адресою: [ADDRESS] , по 1 [ADDRESS] частці за кожним. До суду надійшла заява представника позивачів адвоката Кравченка С.П. про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо підтримання позовних вимог в повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Від директора ТОВ «ФК «Вектор Плюс» Шалай А.В. до суду надійшла заява про визнання позовних вимог та розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 24.04.2019 приватним нотаріусом Малаховою Г.І. ХМНО за р.№ 1298, позивачами [PERSON] та [PERSON] , як придбано у власність по 1/2 частці за кожним житловий будинок загальною площею 478,40 м2, житловою площею 114 м2, що розташований за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] ) у Товариства з обмежено відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»; право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.04.2019. Вказаний житловий будинок належав продавцю на праві приватної власності на підставі Іпотечного договору № 2008/0208/45-013-2-1, посвідченого ПН ХРНО Клопотовим С.Д. 27.02.2008 за реєстровим № 648, яке було зареєстровано в Держаному реєстру речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності 16020064, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1006310663101. Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,1485 га, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] адреса [ADDRESS] ). Земельна ділянка площею 0,1485 га \~ \~ \~ \~за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса [ADDRESS] ) в \~ \~ \~ \~цілому належить ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі: Іпотечного договору № 2008/0208/45-013-2-1, посвідченого ПН ХРНО Клопотовим С.Д. 27.02.2008 за реєстровим № 648, право на яке зареєстроване за ним в Державному реєстрі речових прав індексний номер: 142398757; реєстраційний номер об`єкту: 1006382163101; номер запису про право власності: 16021376. З дати посвідчення Договору купівлі-продажу житлового будинку 24.04.2019, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не вирішує питання щодо переходу прав власності на вказану вище земельну ділянку за позивачами, порушуючи їх права на володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою та відповідно придбаним у власність житловим будинком У відповідності до ст. 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до частини 1 статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: ґ) при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. № 997-У - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувану. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. № 1702-VI; (Підпункт «ґ» пункту 18 із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2). Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові №6-2цс15 від 11.02.2015, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved