Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач), діючи через свого представника [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «Дельта Банк» (надалі - відповідач), в якій просить зобов'язати відповідача привести дані обліку по кредитному договору від 16 листопада 2005 року за №132/Кв-05 до фактичних обставин справи, тобто провести по даним обліку суму заборгованості станом на 23 березня 2013 року у розмірі 2 152 долари США 10 центів, в тому числі суми заборгованості за тілом кредиту - 1 008 доларів США 35 центів та провести нарахування процентів з 23 березня 2013 року з урахуванням даного факту. Позовну заяву мотивує тим, що між ним та ТОВ «Укрпромбанк» в особі Рівненської філії ТОВ «Укрпромбанк» 16 листопада 2005 року був укладений кредитний договір за №132/Кв-05 на відкриття відновлювальної кредитної лінії в межах ліміту 14 000 доларів США зі строком дії з 16 листопада 2005 року до 15 листопада 2010 року. На виконання умов вказаного договору ним фактично було отримано 3 000 дол. США, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 25 березня 2013 року. Даним судовим рішенням також встановлено, що сума заборгованості включаючи заборгованість за тілом кредиту та відсотками становить 2 152,10 дол. США, в тому числі 1 008,35 дол. США - тіло кредиту та 1 143,75 дол. США - проценти за кредит, або 17 201 грн. 74 коп. за курсом НБУ. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», зокрема до ПАТ «Дельта Банк» перейшов обов'язок щодо ведення обліку по споживчому кредитному договору. Позивач та представник зверталися до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк», однак жодної відповіді не отримали. В той же час, в ході слухання справи №569/10990/14-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки представником банку була надана довідка, в якій зазначена сума заборгованості у розмірі 19 237,09 дол. США, в тому числі 9 967,52 дол. США - тіло кредиту, 9 269,57 дол. США - проценти (за вирахуванням сплачених ним 5 000 грн. по справі №1715/8983/12). Таким чином, вважає, що такі дії грубо порушують його право споживача на отримання інформацію та не дають можливості повністю реалізувати його право на погашення споживчого кредиту у повному обсязі та зняти обмеження з предмету іпотеки, та завдає додаткових збитків у вигляді відсотків, які і досі нараховуються на неіснуюче тіло кредиту. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Окрім того вказав, що позивач на виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості по кредитному договору від 16 листопада 2005 року №132/Кв-05 сплатив в загальному 7 000 грн. Представник відповідача Тарасюк Ю.М. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки ні позивач, ні представник позивача не вказали на жодне порушення, яке було вчинено ПАТ «Дельта Банк» відносно позивача. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та НБУ було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», на підставі якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №132/Кв-05 від 16 листопада 2005 року, однак ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» не були передані в повному обсязі документи, які б підтверджували видачу [PERSON] кредиту в розмірі 14 000 дол. США. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 25 березня 2013 року встановлено, що сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №132/Кв-05 від 16 листопада 2005 року становить 17 201 грн. 74 коп., які на даний час ним в повному обсязі не погашені. Який розмір заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на час розгляду справи обліковується ПАТ «Дельта Банк» йому невідомо. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено судом 16 листопада 2005 року між ТОВ «Український промисловий банк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 132/Кв-05 у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом кредитування 14000 дол. США під 15 % річних строком до 15 листопада 2010 року. Для видачі кредиту банк зобов'язався відкрити позичальнику позичковий рахунок № 2202380150442. Надання кредиту було передбачено здійснювати шляхом видачі коштів готівкою через касу банку. 30 червня 2010 року між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український промисловий банк» і Національним Банком України було укладено договір про передачу ПАТ «Дельта Банк» активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк», на підставі якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 132/Кв-05 від 16 листопада 2005 року. 28 квітня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 132/Кв-05 від 16 листопада 2005 року. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 листопада 2005 року між ТОВ «Укрпромбанк» та відповідачем був укладений кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 14000 дол. США під 15 % річних строком до 15 листопада 2010 року. Оскільки позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, позивач, посилаючись на договір від 30 червня 2010 року про передачу йому активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк», просив суд стягнути з відповідача допущену кредитну заборгованість у сумі 107044,17 грн. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 25 березня 2013 року, яке набрало законної сили з моменту його проголошення, позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково та стягнуто з останнього на користь ПАТ «Дельта Банк» 17201,74 грн. кредитної заборгованості. За змістом дослідженого судом рішення апеляційного суду встановлено, що у справі належними і допустимими законом доказами ПАТ «Дельта Банк» безспірно доведено, що відповідач отримав від банку 3000 дол. США кредиту, які погасив лише частково, письмових банківських документів, які б підтверджували факт отримання [PERSON] 11000 дол. США ПАТ «Дельта Банк» суду не надав, а тому позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про отримання [PERSON] 11000 доларів США, передбачених кредитним договором є недоведеними. Тому кредитна заборгованість відповідача, зважаючи на межі заявлених у справі банком позовних вимог, який просив суд стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту та за відсотками за користування кредитом, за вирахуванням сплачених відповідачем 1991,65 доларів США, у кінцевому результаті буде становити 3000+1143,75-1991,65=2152,1 доларів США, або за курсом НБУ 2152,1х7,993=17201,74 грн. Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, встановлені рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 25 березня 2013 року в справі №1715/8983/12, яке вступило в законну силу і є чинним на час розгляду справи, вищенаведені обставини не потребують доказування в даній справі. Як вказано в судовому засіданні представником позивача на виконання даного рішення суду [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 132/Кв-05 від 16 листопада 2005 року сплачено лише 7 000 грн. 14 липня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог, вказувало, що був укладений кредитний договір № 132/Кв-05, згідно якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 14000 дол. США, з розрахунку 15% річних, на строк з 16.11.2005 року і до повного погашення кредиту. З метою виконання кредитних зобов'язань між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір № 132/Zквіп-05 від 16.11.2005 року, згідно якого предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Позичальник не виконував належним чином умови кредитного договору, в зв'язку з чим станом на 19.06.2014 року у нього утворилася заборгованість в сумі 197 981,35 грн., яка складається з: 118 113,89 грн. - тіло кредиту; 79 867,46 грн. - відсотки. Із цих підстав просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 197 981,35 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 15 червня 2016 року, яке набрало законної сили з моменту його проголошення, в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. За змістом дослідженого судом рішення апеляційного суду встановлено, що оскільки є чинним рішення Апеляційного суду Рівненської області від 25 березня 2013 року, згідно якого на час винесення рішення заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк» по кредитному договору № 132/Кв-05 від 16.11.2005 року по тілу кредиту та відсотках становить 2152,10 дол. США, що еквівалентно 17201 грн. 74 коп., будь-який розрахунок заборгованості по кредитному договору № 132/Кв-05 від 16 листопада 2005 року, складений із врахуванням вищевказаного рішення апеляційного суду, в матеріалах справи відсутній, в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» має бути відмовлено за недоведеністю фактичного розміру заборгованості за кредитним договором, в рахунок погашення якої мало б відбутись звернення стягнення на предмет іпотеки, з врахуванням рішення Апеляційного суду Рівненської області від 25 березня 2013 року. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. 11, ст. 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст. 16 ЦК України. Як встановлено судом, вищенаведеними рішеннями Апеляційного суду Рівненської області захищені права [PERSON] як позичальника по кредитному договору № 132/Кв-05 від 16 листопада 2005 року з приводу необґрунтованого нарахування заборгованості по кредитному договору з врахуванням тіла кредиту у розмірі 14 000 доларів США. На час розгляду даної справи жодних позовів ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] з приводу укладеного кредитного договору № 132/Кв-05 від 16 листопада 2005 року, окрім вищевказаних, пред'явлено не було, що визнано в судовому засіданні представником позивача. Доказів, що дані обліку ПАТ «ДельтаБанк» по кредитному договору від 16 листопада 2005 року суперечать обставинам справи, які встановлені рішеннями судів, та проводяться без врахування рішення Апеляційного суду Рівненської області від 25 березня 2013 року, позивач та його представник суду не надали. Враховуючи наведене відсутні обґрунтовані підстави передбачати можливість порушення прав позивача як позичальника по кредитному договору від 16 листопада 2005 року №132/Кв-05. Побоювання позивача щодо неможливості реалізувати його право на погашення споживчого кредиту у повному обсязі та зняти обмеження з предмету іпотеки є лише припущеннями про можливе в майбутньому порушення його прав, оскільки як вказано представником позивача [PERSON] не в повному обсязі сплачена заборгованість на виконання рішення суду про стягнення з нього заборгованості по кредитному договору від 16 листопада 2005 року №132/Кв-05 в розмірі 17 201 грн. 74 коп., сплачено в загальному лише 7 000 грн., і не можуть бути підставою для задоволення позову. Окрім того, суд не може втручатися в господарську діяльність відповідача та примушувати його вносити певні зміни до бухгалтерського обліку. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів слід відмовити.

Outcome: dismissed