Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася у квітні 2021 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона 25.05.2018 надала відповідачу [PERSON] позику у розмірі 18 235 грн, що підтверджується оригіналом розписки, в якій час повернення позики визначено 05.06.2018. Зазначає, що вона надсилала письмову вимогу-претензію про повернення боргу в повному обсязі від 27.12.2018, проте відповідач ігнорує вимоги щодо повернення боргу. У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути із [PERSON] на свою користь борг у рахунок повернення боргу за розпискою від 25.05.2018 у розмірі 18 235 грн. Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав 28.09.2021 до суду відзив, у якому заперечував проти позовних вимог. Зазначив, що ним було повернуто грошові кошти у розмірі 18 235 грн за розпискою від 25.05.2018. При цьому, повідомляє, що в день повернення коштів оригінал розписки було знищено, а тому не визнає ту обставину, що станом на дату подання позову існує заборгованість. Крім цього, 19.11.2021 відповідач надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позивач в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на всіх своїх позовних вимогах. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі- ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, врахувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: 25 травня 2021 року відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 18 235 грн (в еквіваленті 700 доларів США), на підтвердження чого надав позивачу власноручно складену розписку, згідно якої кошти зобов`язувався повернути до 05.06.2018 (а.с.7). Відповідно до ст.ст. 1046 - 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка, складена власноручно відповідачем [PERSON] , відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України є письмовою формою договору позики, яка підтверджує факт укладення такого договору і передачі грошових коштів відповідачу. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як слідує із розписки, борг відповідачем мав бути повернутий в строк до 05 червня 2018 року. Строк повернення коштів за договором позики минув, однак, відповідачем грошове зобов`язання в строк, передбачений розпискою, не виконано. Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлений розпискою строк не повернув, то таку суму боргу за невиконання грошового зобов`язання слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку. Суд відхиляє доводи відповідача про необґрунтованість заявлених позовних вимог, так як ним було повернуто грошові кошти у розмірі 18 235 грн за розпискою від 25.05.2018 та в день повернення коштів оригінал розписки було знищено. Відповідно до ч. 2 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові.У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Згідно з ч.3 цієї статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідач не надав суду жодного доказу відповідно до вимог ч.2 ст. 545 ЦК України про повернення ним коштів за розпискою. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про неповернення йому грошових коштів відповідачем, вказав на наявність у нього розписки про їх отримання від боржника, оригінал якої було досліджено судом. Обгрунтованих сумнівів у достовірності цього документа у суду не виникає та відповідачем не спростовано. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідач у строк, що встановлений договором позики від 25.05.2018, борг не повернув, то суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача за договором позики від суми боргу у розмірі 18 235 грн, а тому позов є законним та обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено розмір ставок - за позовну заяву майнового характеру подану фізичною особою -1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час подачі позовної заяви становить 908 грн. Позивачем [PERSON] судовий збір при зверненні до суду з позовом сплачено не було, оскільки остання від сплати судового збору звільнена у відповідності до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача мають бути стягнуті 908 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: approved