Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що входить до складу спадщини, а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 17 в с. Садів Луцького району; земельну ділянку площею 0,5411 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Луцького району за межами населених пунктів, кадастровий номер 0722886000:03:000:1009; земельну ділянку площею 2,19 га в межах згідно з планом для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Луцького району, вказавши, що після смерті батька [PERSON], який помер 24 вересня 2010 року, відкрилась спадщина за заповітом. Спадкоємцем за заповітом на вище вказану спадщину є позивач [PERSON] Фактично позивач прийняла спадщину після смерті батька, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте в держнотконторі вона не може належним чином оформити своє право, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Просила визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, після смерті батька [PERSON] В судове засідання представник позивача [PERSON] подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання подав суду заяву, в якій заперечень щодо задоволення позову не має, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями по вул. Шевченка, 17 в с. Садів Луцького району належить на праві приватної власності [PERSON], даний факт підтверджено довідкою № 677 від 28.11.2014 року виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Луцького району (а.с. 9), з якої вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі № 2 за 2006-2010 роки [PERSON] сільської ради Луцького району по особовому рахунку № 120 будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 17 в с. Садів Луцького району, рік побудови 1969, належить [PERSON] (а.с. 8), де він проживав до смерті. Судом встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,5411 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Луцького району за межами населених пунктів, кадастровий номер 0722886000:03:000:100, згідно Розпоряджень Луцької районної державної адміністрації № 471 від 13.11.2009 року «Про надання дозволу громадянину [PERSON] на складання технічної документації на виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку» та № 542 від 25.12.2009 року «Про затвердження технічної документації та передачу у власність земельної ділянки громадянину [PERSON] (а.с. 18-19). Судом встановлено, що [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,19 га в межах згідно з планом для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Луцького району, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.12.2004 року (а.с. 17). Таким чином, суд прийшов до висновку, що спірне домоволодіння та земельні ділянки належали [PERSON], який помер 24 вересня 2010 року, згідно свідоцтва про смерть (а.с. 6), на праві власності. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватись моральних засад суспільства. 03 листопада 2004 року [PERSON] вчинив на імя своєї дочки [PERSON] заповіт, який був посвідчений секретарем Садівської сільської ради Луцького району [PERSON] (а.с. 7), до відкриття спадщини він не змінювався та не скасовувся, згідно з яким заповіла позивачу [PERSON] належне йому на праві власності майно. Згідно ст. 1222 ЦК України, позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерті батька [PERSON] за заповітом, що стверджується копією заповіту (а.с. 7). В судовому засіданні встановлено, що спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час смерті та звернення до нотаріальної контори із відповідною заявою. На сьогоднішній день позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] Згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку у шість місяців, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач [PERSON] відмову від спадщини не заявляла. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати право власності на спадкове майно за позивачем.

Outcome: approved