Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись в суд з позовом до [PERSON], в якому просять постановити рішення, яким визнати відповідачку такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що знаходиться по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивували тим, що колишня дружина позивача [PERSON] - [PERSON], яка з 1999 року була зареєстрована в будинку, збудованому батьками її чоловіка [PERSON] та [PERSON], з 2006 року не проживає за місцем своєї реєстрації, вона перебралась в будинок своєї матері в [ADDRESS]. Відповідачка не приймає участі у витратах по утриманні житлового господарства, всі витрати по сплаті комунальних платежів несе [PERSON], що підтверджується абонентською книжкою по сплаті за використаний газ та рахунками РЕМу. Будинок по [ADDRESS] був збудований протягом 1968-1989 років, та оформлений за чоловіком позивачки - [PERSON], як головою колгоспного двору, про що свідчить свідоцтво про право власності від 01.04.1990 р. [PERSON] помер [INFO] р. Після його смерті спадкоємцями першої черги за законом є дружина [PERSON] та син [PERSON], які постійно проживали разом з спадкодавцем та вступили в управління та володіння спадковим майном. Як власники, вони на свій розсуд володіють та користуються належним їм майном. Рішенням Городенківського районного суду від 13.11.2013 р. шлюб між [PERSON] та відповідачкою розірваний, неповнолітній син [PERSON] залишений проживати з батьком. Хоча відповідачка не проживає в будинку позивачів, однак добровільно знятись з реєстрації не бажає. Покликаючись на ст. 405 ЦК України, ст.ст. 72, 116, 150,156, 157 ЖК України позивачі просять задовольнити їх позов. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, одночасно зазначила, що позов підтримує. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов з наведених в ньому підстав. Суду пояснив, що будинок, в якому він проживає разом з своїм сином та матір'ю, збудований його батьками. Після смерті батька, який помер в 1997 р., позивачі прийняли спадщину, продовжують проживати в житловому будинку по [ADDRESS]. Протягом останніх семи років відповідачка (колишня дружина позивача) не проживає у згаданому житловому будинку. Так як вона зареєстрована його будинку, з різних банків на цю адресу приходять листи з вимогами повернути взятий нею кредит. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання була повідомлена відповідно до вимог ст.74 ЦПК України. Від відповідачки не надійшло повідомлення про причини неявки чи про відкладення розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в справі даних та доказів. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок (а.с. 10), виданого 01.04.1990 р. виконавчим комітетом Городенківської районної ради, жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Останній був чоловіком позивачки [PERSON] та батьком позивача [PERSON]. Довідкою Луківської сільської ради № 1017 від 10.09.2013 р. стверджено, що станом на 01.07.1991 р. в господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: батько - [PERSON], мати - [PERSON] та син - [PERSON] (а.с. 25). За час шлюбу з чоловіком [PERSON] набула права власності на житловий будинок. Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах, видане на підставі рішення виконкому Городенківської районної ради від 12.07.1967 р., акт відведення в натурі земельної ділянки від 29.05.1968 р. свідчить про те, що будівництво будинку розпочато в 1968 р. (а.с. 16-17). Технічний паспорт на будинок був складений 06.10.1989 р. (а.с. 11-15). [PERSON] помер [INFO] р., що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER](а.с. 19). Після його смерті позивачі прийняли спадщину, тому вони мають право порушувати в судовому порядку питання про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] з відповідачкою [PERSON] перебували в шлюбі з 30.09.1999 р., Рішенням Городенківського районного суду від 13.11.2013 р. шлюб між сторонами розірваний, неповнолітнього сина [PERSON] залишено проживати біля батька [PERSON] (а.с. 8, 20). Довідкою виконкому Луківської сільської ради № 1018 від 10.09.2013 р., виданою позивачу [PERSON] стверджено, що до складу його сім'ї входять: мати [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], дружина [PERSON],[INFO] Про те, що витрати по сплаті комунальних платежів по утриманню житлового будинку за адресою [ADDRESS] несе позивачка [PERSON], свідчать додані до матеріалів справи квитанції про оплату електроенергії та газу (а.с. 21-24). Згідно з ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання. В судому засіданні встановлено, що відповідачка тривалий час, протягом останніх семи років не проживає в будинку по [ADDRESS], хоча зареєстрована в ньому. Про те, що відповідачка не проживає в будинку, де живуть позивачі на неповнолітній [PERSON], в судовому засіданні ствердили свідки [PERSON] та [PERSON], жителі с. Лука. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 71 ЖК встановлено, що право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців. У разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї) цей строк може бути продовжено судом. Згідно з ст. 163 ЖК України - у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Те, що відповідачка, колишня дружина позивача [PERSON], фактично не проживаючи в будинку є зареєстрованою в ньому, перешкоджає позивачам належно реалізовувати свої права власників об'єкта нерухомості. Тому при вищенаведених доказах і обставинах справи суд приходить до висновку, що [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, розташованим в [ADDRESS]. На підставі ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. ст. 71,72,150, 163 Житлового кодексу України,

Outcome: approved