Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не дбає про забезпечення необхідного харчування, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей. Відповідач усвідомлюючи свої дії не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки, про що повідомив на засіданні комісії органу опіки та піклування. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з [PERSON] , [INFO] уродженця с. В.Карабчіїв, Городоцького району, Хмельницької області, аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 09.01.2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 18.05.2020 року справу призначено до розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просить його задовольнити. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, причини неприбуття суд не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника позивача, третьої особи, вивчивши матеріали справи в повному обсязі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно з п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток; поважати дитину; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 цього ж Кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , видане Кам`янець-Подільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовим записом про народження №803 від 16.09.2009 року. Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 22.06.2011 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Дитина залишилась проживати з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини [PERSON] від 18.10.2019 р., довідкою виданою КП «УК «Господар» №1240 від 08.10.2019 р. про склад сім`ї. Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 1240 від 08.10.2019 р. [PERSON] [INFO] зареєстрована разом з бабусею та матір`ю за адресою [ADDRESS] . Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] в кв . [ADDRESS] від 18.10.2019 р. вихованням [PERSON] займаються мати дитини [PERSON] та бабуся [PERSON] , дбають про матеріальне забезпечення дитини. Згідно інформації ЦПМСД № 242/01-11 від 16.10.2019 р. мати дитини [PERSON] піклується про здоров`я дитини [PERSON] , дитина відвідує лікаря у супроводі матері. [PERSON] навчається в НВК №13 з 2014 р. Впродовж навчання дитини мати та бабуся брали активну участь у навчанні дитини, громадському житті класу та школи, завжди відвідували батьківські збори та позакласні заходи. З часу навчання неповнолітньої [PERSON] в НВК №13 відповідач не спілкується з дитиною, не провідує її в навчальному закладі, не цікавиться життям дитини під час навчання в школі, батьківські збори не відвідував, що підтверджується довідкою НВК № 13 від 18.10.2019 р. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Проте, головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином зібраними у справі доказами підтверджується, що що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки відносно неповнолітньої доньки, безпричинно та свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, матеріально не допомагає, не цікавиться її фізичним, духовним, моральним розвитком, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини не піклується про стан її здоров`я, хоча б мав це робити, що дає підстави суду розцінювати такі дії відповідача як ухилення від виховання дитини у зв`язку із свідомим нехтуванням ним своїми обов`язками. У зв`язку із карантинними заходами та перебуванням дитини на навчанні, думка дитини не заслуховується. Як пояснила в судовому засіданні представник органу опіки та піклування на засідання комісії з захисту прав дітей неповнолітня [PERSON] не заперечила проти позбавлення батька його батьківських прав. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] . Згідно з висновком органу опіки і піклування Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 12 грудня 2019 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради № 1334 від 12 грудня 2019 року, орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , який ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітньої доньки [PERSON] , не цікавиться її життям, здоров`ям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує матеріально. Суд з таким висновком погоджується. Відповідно до ч. 3-5 ст. 167 СК України дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною 5 ст. 183 СК України визначений мінімальний розмір аліментів на одну дитину - ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку . Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХП від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи наведені вимоги закону, суд вважає, що з відповідала слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини малолітньої дитини в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем не наведено доказів, які б звільняли його від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача

Outcome: approved