Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Одеської області, згідно якого просять визнати за ними по 1/2 частини за кожним право власності на земельну ділянку площею 5.87га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області по праву спадкування за заповітом, яка належала [PERSON], померлому 23 липня 2014 року. Свої вимоги мотивували тим, що після смерті [PERSON], який помер 23.07.2014 року, відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 5.87га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Земельна ділянка належала останньому на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії Р1 № 486821 від 02.12.2002 року. За життя [PERSON] склав заповіт на спадкоємців [PERSON] та [PERSON], яким заповідав вказану земельну ділянку в рівних долях. При зверненні до Роздільнянської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом в рівних частках на земельну ділянку їм було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, у звязку з чим вони звернулися до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі, пояснила, що померлий [PERSON] приходився їй дідусем. За життя дідусь склав заповіт, згідно якого вона та її дядько [PERSON], є спадкоємцями за заповітом в рівних частках на земельну ділянку площею 5,87га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії Р1 №486821 від 02.12.2002 року. Вона та дядько [PERSON] вчасно звернулися до нотаріальної контори, але їм відмовили, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, т.я. право власності померлим не було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав та земельному кадастрі. Просила суд, позовні вимоги задовольнити для можливості оформити спадщину за заповітом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про підтримання своїх позовних вимог, просив задовольнити їх у повному обсязі та справу розглянути за його відсутністю.(а.с.52-53). Третя особа [PERSON], син померлого [PERSON], який також звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька, в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про згоду з позовними вимогами [PERSON] та [PERSON] та слухання справи у його відсутність.(а.с.54). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області про час та місце слухання по справі був сповіщений належним чином рекомендованим листом,\~ надав суду заяву в якій позовні вимоги [PERSON] та [PERSON]\~ визнав повністю та просив слухати справу у відсутність представника відповідача.(а.с.51). Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши представлені докази, оглянувши спадкову справу, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.07.2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 373107, виданим 06.08.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 513 (а.с.4). При житті [PERSON] була передана в приватну власність земельна ділянка в розмірі земельної частки(паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель переданих в колективну власність колишньому КСП «Хлібороб» громадянам, що підтверджується архівним витягом Роздільнянської РДА з рішення [PERSON] сільської ради від 15.04.2002р.(а.с.5). На підставі рішення І сесії VVIV скликання [PERSON] сільської ради від 15.04.2002 року №7, «Про передачу земельних часток(паїв) в натурі із земель колективної власності колишнього КСП «Хлібороб» було проведено встановлення меж земельної ділянки власнику сертифіката серії ОД № 0105554 [PERSON], що підтверджується актом про перенесення в натурі меж земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків від 19.04.2002 року.(а.с.6;7). Право приватної власності на землю [PERSON], підтверджується державним актом, виданим на підставі рішення 1 сесії ХХІV скликання [PERSON] сільської Ради народних депутатів Роздільнянського району Одеської області від 05.04.2002 року №7 на земельну ділянку, площею 5,87га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області та зареєстрованої в Книзі записів держаних актів на право приватної власності на землю за № 152.(а.с.6-8). Крім того, при житті [PERSON] звертався до Роздільнянського районного суду Одеської області з вимогами встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документа, а саме: державного акту, про видачу якого прийнято на сесії [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області 15 квітня 2002 року, а не як було вказано 05.04.2002 року, які 29.05.2014 року були задоволені(а.с.9). Нормативна грошова оцінка земельної частки(паю) площею 5,87га розташованої за адресою: Роздільнянський район, [PERSON] сільська рада, з урахуванням індексації станом на 01.01.2015 року становить 135414,50грн., що підтверджується довідкою відділу Держземагенства у Роздільнянському районі за №2201/2-15 від 05.06.2015 року.(а.с.11). За життя [PERSON], 21.07.2014 року склав заповіт, яким державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №486821 виданий [PERSON] сільською радою Роздільнянського району Одеської області та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №152 заповів [PERSON], [PERSON], в рівних долях. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області та зареєстровано в реєстрі за №9.(а.с.10). Позивач [PERSON], та [PERSON] прийняли спадщину, своєчасно звернувшись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за заповітом, на підставі яких була заведена спадкова справа № 9/2015. З огляду спадкової справи № 9/2015 заведеної після смерті [PERSON] померлого 23 липня 2014 року, встановлено, що [PERSON], та [PERSON] також своєчасно звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, являючись єдиними спадкоємцями за законом. В склад спадкового майна входить: - житловий будинок за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с. Старокостянтинівка. Крім цього, згідно матеріалів справи, [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями померлого за заповітом в рівних частках . В склад спадкового майна за заповітом входить: - земельна ділянка, за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, [PERSON] сільська рада. Питання щодо спадкування житлового будинку судом не вирішується. Однак, право власності на вищезазначений обєкт нерухомості не було зареєстровано в установленому законом порядку, а саме: - щодо земельної ділянки, за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, [PERSON] сільська рада, - рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.05.2014 року, не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі,що і було підставою для відмови нотаріусом у видачі свідоцтва на право власності по праву спадкування за заповітом . У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищезазначену земельну ділянку позивачам неможливо отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадкуванням згідно ст.1216 ЦК України є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Ст.1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно вимог ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом із тим суд звертає увагу на те, що приватну форму власності на землю було запроваджено в Україні ще з 30.01.1992р. з прийняттям Закону України №2073-ХІ «Про форми власності на землю», а 13.03.1992р. Верховна Рада України прийняла Постанову №2201-ХІІ «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею». З того часу і фактично до 02.05.2009р. документом, який посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття цього права, був державний акт на право власності. Хоч форма державного акта неодноразово змінювалась, юридична сила посвідченого ним права зберігається й дотепер незалежно від дати видачі акта. Прийнятий 05.03.2009р. Закон №1066-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» дещо спростив процедуру підтвердження права власності фізичної особи на земельну ділянку, але таке спрощення стосувалось лише тієї ділянки, що була набута у власність за цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки та в порядку спадкування. Так, ст.126 ЗК України було викладено в новій редакції, згідно якої право власності на земельну ділянку посвідчувалось державним актом або цивільно-правовою угодою або свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правової угоди або свідоцтва про право на спадщину державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про відчуження земельної ділянки із зазначенням документа, на підставі якого відбулося відчуження. Таким чином, а також з огляду на приписи ст.ст.81,116,118,122,125,126 ЗК України, ст..ст.1,4,4-1,5,15,18 Закону України №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з урахуванням положень Порядку державно реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р. №703 і державний акт на право власності на земельну ділянку, і свідоцтво про право власності на земельну ділянку є такими документами, що посвідчують факт проведення державної реєстрації права власності. Більш того, спеціальний закон - Закон України №1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. у ст.2 визначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Необхідно розрізняти такі поняття як «підстава» і «момент» виникнення права власності на землю та враховувати, що вжита у ст.125 ЗК України конструкція «право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав» означає, що до моменту офіційного визнання і підтвердження державою цього права (шляхом проведення реєстрації) власник не може здійснювати в повному обсязі увесь комплекс правомочностей власника земельної ділянки - володіти, користуватись та розпоряджатися земельною ділянкою. Здійснюючи державну реєстрацію права, компетентний державний орган фактично перевіряє наявність передбачених законом підстав для виникнення права власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, дослідивши надані позивачами докази, суд прийшов до висновку, що право власності [PERSON], на земельну ділянку за життя було набуте правомірно. А оскільки позивачі [PERSON], [PERSON], при оформленні спадщини дотримувалися вимог діючого законодавства, і на теперішній час у них не має іншого шляху захисту їх права на спадщину, ніж звернення до суду з вказаним позовом, суд вважає за можливе позовну заяву задовольнити та визнати за ними право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку після смерті [PERSON] в рівних частках. Судові витрати позивачами сплачено при зверненні з позовом до суду у повному обсязі.

Outcome: approved