Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Департаментом «Центр надання адміністративних послуг у м. Луцьку» Луцької міської ради від 27.12.2018р. № 36733 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] [INFO] , яка є власником квартири, та її син [PERSON] , [INFO] . Останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та (або) речей повсякденного використання, які б належали [PERSON] у вказаній квартирі немає. З моменту добровільної зміни відповідачем свого місця проживання, починаючи з 2010 року та до цього часу, вона неодноразово зверталась з вимогою знятися з реєстраційного обліку у її квартирі, так як їй доводиться зайво сплачувати кошти по рахунках за комунальні платежі, проте відповідач відмовляється знятись з реєстраційного обліку. Починаючи з 2010 року вона самостійно, безперервно сплачує всі комунальні платежі за електроенергію, газ, водопостачання, вивіз сміття та несе інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності вказаної квартири, без участі та допомоги [PERSON] Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач - [PERSON] не проживає більше 8 років , у неї, як у власника квартири, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, а також вона не має права на отримання субсидії, що порушує право вільно користуватись та розпоряджатися належним їй майном. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно з якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві. Відповідач надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно з якою позовні вимоги визнає. Суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке. Як встановлено судом, позивач є власником квартири [ADDRESS] , про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 16.02.1994р.(а.с.7) З матеріалів справи випливає, що відповідач [PERSON] є сином позивача [PERSON] (а.с.7) Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] з 26.10.1994р. по даний час, що стверджується записом у будинковій книзі для прописки (реєстрації ) громадян, які проживають у квартирі [ADDRESS] . (а.с.8-9) Судом встановлено, що [PERSON] з 2010 року за вищевказаною адресою не проживає, про що свідчить висновок про результати розгляду звернення громадян Луцького відділу поліції Національної поліції у Волинській області №3/717 від 12 лютого 2019 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні більше восьми років без поважних причин. Крім того, як вбачається з договору дарування частки квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Білоус Л.А., зареєстрованого в реєстрі за № 10, [PERSON] (дарувальник), передав безоплатно у власність [PERSON] (обдарованій), 1/3 частки спірної квартири. В силу вимог ст. 41 Конституції України, позивач має право володіти, користуватися і розпоряджатися житловим приміщенням на власний розсуд. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено зняття з реєстрації місця проживання особи на підставі судового рішення. За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений останньою судовий збір в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved