Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Адвокат [PERSON], яка діє на підставі доручення від імені та в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою 10 будинку 23/27 по вулиці Пашковського в місті Маріуполі. В обґрунтування позову зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], [INFO] є сином позивача, зареєстрований у квартирі з 22.04.2008 року по теперішній час. У липні 2013 року відповідач забрав свої речі та виїхав з квартири позивача. З цього періоду відповідач не бере участі в оплаті комунальних послуг. Місце перебування відповідача позивачу не відоме. Факт не проживання відповідача у квартирі підтверджується актом КСН «Маркохім» від 19.06.2018 року. У добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку. З метою захисту права власності позивач була вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом та просить суд задовольнити позовні вимоги, та визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою 10 в будинку 23/27 по вулиці Пашковського в місті Маріуполі. Позивач та її представник до судового засідання не зявились, надали суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Згідно з ч.2 ст.247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.\~280,\~281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20 грудня 2007 року виданого відділом приватизації управління міського майна міської ради, зареєстрованого за № 41920 належить квартира [ADDRESS], що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського бюро технічної інвентаризації № 17589721 від 01.02.2008 року. Згідно інформації про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні від 14.06.2018 року наданої Лівобережним відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно акту від 19.06.2018 року складеного головою КСН «Маркохім» [PERSON] за підписом сусідів, за адресою: [ADDRESS] зареєстрований проте не проживає з липня 2013 року [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаному домоволодінні, але фактично там не проживаючи без поважних причин, перешкоджає користуванню та розпорядженню нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов та визнати відповідача таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням. На підставі викладено,

Outcome: approved