Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Адвокат [PERSON], яка діє від імені та в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 29 липня 2016 року померла [PERSON], яка була спадкоємцем до майна свого чоловіка, померлого 25 лютого 2004 року [PERSON], спадщину вона прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є дочка [PERSON] , син [PERSON] , та в порядку статті 1266 Цивільного кодексу України, онук спадкодавця [PERSON] . Після смерті [PERSON] та [PERSON] крім іншого майна, залишився житловий будинок за адресою вул. Комарова, буд. 56, с. Новоберислав, Бериславського району, Херсонської області. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на вищезгадане майно спадкоємці звернулися до нотаріальної контори, але отримали відмову, у звязку з відсутністю у померлих правовстановлюючого документу на зазначений будинок. Спадщину Позивачі прийняли, спадкова справа нотаріусом відкрита. Інши спадкоємців не має. Просять суд визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] (в порядку ст. 1266 ЦК України) право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], яка померла 29 липня 2016 року, а саме: по 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою вул. Комарова, буд. 56, с. Новоберислав, Бериславський район, Херсонської області кожному. Від позивача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи без її участі, підтримав позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Бериславського району Херсонської області у судове засідання не зявився, згідно наданої заяви позов визнав, просив справу розглянути у їх відсутність. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має праве звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового праві та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 195І року. Першого протоколу та протоколів № 2. 4. 7 та 11 до Конвенції», закріплені принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти- користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. ст. 1216. 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1217 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповіднодо ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що 29.07.2016 року померла [PERSON] (а.с. 22), мати [PERSON] (дошлюбне прізвище «Бондарь» (а.с. 9)), [PERSON](згідно рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 20.09.2017 року по справі № 647/1891/17 встановлено факт, що він є сином померлої 29.07.2016 року [PERSON] а.с.15), [PERSON], який помер 24.05.2015 року (згідно рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 20.09.2017 року по справі № 647/1892/17 встановлено факт, що він є сином померлої 29.07.2016 року [PERSON] а.с.21). Згідно рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 20.09.2017 року по справі № 647/1892/17 встановлено факт, що [PERSON] є сином померлого 24.05.2015 року [PERSON] ( а.с.21). В порядку ст. 1266 ЦК України [PERSON] також претендує на частку у спадщині. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого, статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлого 25.02.2004 року чоловіка [PERSON], але право власності на спадкове майно не оформила. З технічного паспорту на садибний житловий будинок № 56 по вулиці Комарова в селі Новоберислав вбачається, що власником даного будинку є [PERSON], документи не оформлені, житловий будинок (літера А) з прибудовою (літера а),л/ кухнею (літера Б), туалетом (літера Е) побудовані в 1965 році , прибудова (літера б), сарай (літера В), сарай (літера Г), вхід у погріб(літера Д), погріб(літера п/г) побудовані у 1967 році.(а.с.25-29). З книги погосподарського обліку [PERSON] сільської ради вбачається, що в будинку № 56 по вулиці Комарова в селі Новоберислав з 1983 року були зареєстровані [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] та прослідковується факт їхнього спільного проживання. З витягу з державного реєстру земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 6520684400:01:001:0081 вбачається, що дана земельна ділянка розташована на території [PERSON] сільської ради за адресою вул. Комарова, буд. 56, с. Новоберислав, Бериславський район, Херсонської області, належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради від 22.12.1993 року № 51(а.с.31-34). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. З зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності Цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. Згідно листа приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області від 23.01.2018 року №54/02-14 заведена спадкова справа №112/2016 після смерті померлої 29.07.2016 року [PERSON] за заявою доньки [PERSON] [INFO], сина [PERSON] [INFO], та в порядку ст. 1266 ЦК України онук померлої - [PERSON] [INFO]. Онук спадкодавця в порядку ст. 1266 ЦК України [PERSON], [INFO] відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON]. Тобто у встановлений законом строк позивачі звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийняли, однак свідоцтво про спадщину на житловий будинок не видавалось, оскільки відсутній оригінал документу, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, тому позивачі вимушені були звернутися до суду з цим позовом. [PERSON] було спадкоємцем до майна свого чоловіка, померлого 25.02.2004 року [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Враховуючи викладені обставини справи та вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у звязку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстав для відмови у задоволенні позову у суду немає.

Outcome: approved