Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

[PERSON], що діє в інтересах позивача [PERSON], звернулася до суду із зазначеним позовом, просила суд зобовязати відповідача [PERSON] придбати [PERSON] однокімнатну квартиру в Лівобережному районі м.Маріуполя. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 21.12.2009 року [PERSON], як власник будинку №176 по вул.2-й Кальчик в м.Маріуполі, продав його [PERSON], вартість будинку на час укладення договору складала 88000 грн. Гроші від продажу знаходились у відповідача [PERSON], який обіцяв покласти гроші до банку на імя позивача та потім, з урахуванням отриманих процентів, придбати для позивача однокімнатну квартиру в Лівобережному районі м.Маріуполя. Про наведене між позивачем та відповідачем існувала усна домовленість. Своєї обіцянки відповідач не виконав, фактично позбавив [PERSON] житла, внаслідок чого на теперішній час останній перебуває у пансіонаті для ветеранів війни та праці №1 у м.Маріуполі. З цього питання позивач звернувся до правоохоронних органів. Позивні вимоги обґрунтовані нормами матеріального права: ст.ст.6,202,205,206 ЦК України, з посиланням на те, що : Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків; усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність; правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це суперечить договору або закону. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні наполягали на задоволені позову, за обставинами наведеними в позовній заяві. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав суду заяви про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи. Третя особа: [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON], оскільки 21.12.2009 року вона з чоловіком у [PERSON] купила будинок №176 по вул.2-й Кальчик в м.Маріуполі, що є самочинним будівництвом. Будинок знайшла користуючись послугами представників агентства нерухомості, які були вписані в якості свідків в договір купівлі-продажу, посвідчений головою квартального комітету №3 м.Маріуполя. Участь у продажі будинку приймав [PERSON], який представився племінником [PERSON] Перед укладенням договору вона [PERSON] передала завдаток, а безпосередньою при укладені договору передала ще 11000 доларів США у присутності [PERSON], котрий не заперечував проти цього. Всього за будинок було передано біля 12\~000 доларів США. До укладення договору [PERSON] вже знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою, майно з будинку вивіз. При укладені договору ніхто нічого не поясняв, щодо подальшої долі отриманих грошей та де буде проживати [PERSON] Зі згоди позивача та його представника про заочний розгляд справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що [PERSON] у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» судом були витребувані правова та інвентарна справа на будинок №176 по вул.2-й Кальчик в м.Маріуполі. Надійшла тільки інвентарна справа №14093, з якої вбачається, що будинок є самочинним будівництвом, в справі містяться відомості про звернення [PERSON] у 2001 році до БТІ з приводу внесення змін до технічної документації, але відсутні будь-які правовстановлюючі документи на будинок, внаслідок наведеного відсутня правова справа на будинок. Підтвердженням наведеному, є інформаційна довідка відносно будинку №176 по вул.2-й Кальчик в м.Маріуполі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за №67905411 від 13.09.2016 року за якою відсутні будь-які дані щодо особи на вказаними параметрами запиту. (а.с.50) Згідно копії паспорту позивача [PERSON] серії ВН №723694 та довідки від 8.09.2015 року, він з 23.12.2009 року знаходиться на повному державному забезпеченні у Маріупольському пансіонаті для ветеранів війни та праці №1 і значиться зареєстрованим з 6.01.2010 року за адресою: м.Маріуполь, вул.Лютнева №104/2. (а.с.3,5) За договором купівлі-продажу від 21.12.2009 року, укладеного у присутності свідків, продавець [PERSON], отримавши від [PERSON] 11000 доларів США, продав покупцю [PERSON] будинок №176 по вул.2-й Кальчик в м.Маріуполі, передавши їй домову книжку та ключі від будинку. Підписи свідків у договорі посвідчила голова квартального комітету №3 м.Маріуполя. В договорі не міститься будь-якого застереження відносно взяття [PERSON] на себе зобовязань перед позивачем, а саме покласти гроші до банку на імя [PERSON], а потім, з урахуванням отриманих процентів, придбати для позивача однокімнатну квартиру в Лівобережному районі м.Маріуполя. (а.с.13) Постановою слідчого Центрального ВП ГУ НП України в Донецькій області від 30.12.2015 року кримінальне провадження №12015050790000322, внесене 3.02.2015 року до ЄРДР за заявою [PERSON] відносно свого племінника [PERSON], який після продажу будинку заволодів його грішми, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, закрите у звязку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. (а.с.68-69) Будь-яких інших доказів в підтвердження позовних вимог позивачем суду не надано. При вирішенні спірних правових відносин суд перш за все керується наступними вимогами норм матеріального, процесуального права. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа\~\~має\~\~право в порядку,\~\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст.15 ЦК України: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється\~\~ на\~\~ всі правовідносини, що виникають у державі. Наведеним правом скористався позивач, звернувшись до суду з позовною заявою, але треба враховувати, що способи захисту свого цивільного права чітко визначені ст.16 ЦК України, якими є: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже такого способу захисту порушеного права, як зобовязання відповідача вчинити певну дію, повязану із придбанням для позивача квартири Законом не передбачено, при цьому враховується та обставина, що таке зобовязання не встановлене договором між позивачем та відповідачем або прямо законом, тому посилання позивача на ст.ст.6,202,205,206 ЦК України у даному випадку є неспроможним, оскільки позивачем крім його особистого твердження не надано жодного належного доказу про існування правочину в вигляді вказаного зобовязання, а тягар доказування його існування покладається на позивача. За результатами дослідження фактичних обставин справи, письмових доказів, що наявні в матеріалах справи, судом встановлена відсутність факту існування зобовязання відповідача [PERSON] вчинити певну дію, повязану із придбанням квартири для позивача [PERSON] однокімнатну квартиру в Лівобережному районі м.Маріуполя, отже за таких обставин позивачу слід відмовити у задоволені позову. Оскільки позивач на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає необхідним віднести судові витрати на рахунок держави.

Outcome: dismissed