Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя. Позивач зазначала, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 09 жовтня 1982 року у відділі РАЦС Мінського району міста Києва, актовий запис №1812. Від спільного подружнього життя мають повнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Подружнє життя у них з відповідачем не склалося, оскільки у них виявились несумісні характери та різні погляди на життя, в результаті чого виникають постійні сварки та непорозуміння, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть протягом шести років. З цих причин вважає, що примирення між ними неможливе, термін на примирення не потрібен, тому просить шлюб між ними розірвати. Між ними існує майновий спір, оскільки під час шлюбу вони набули у власність земельну ділянку і житловий будинок, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного, позивач просила суд шлюб між ним розірвати та поділити спільне сумісне майно подружжя, яке складається із: земельної ділянки і житлового будинку, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Мамаєв Д.Ю. не з`явилися, про місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Направили до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримали, просили про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюб між сторонами було укладено 09 жовтня 1982 року у відділі РАЦС Мінського району міста Києва, актовий запис №1812 (а.с.3). Від спільного подружнього життя мають повнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] . Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть протягом останніх шести років. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню. 30 липня 2008 року на підставі договору купівлі-продажу відповідачем [PERSON] набуто у власність земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер 3210600000:00:059:1170, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с.14). На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок загальною площею 182,9 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., власником якого є [PERSON] що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.16-17). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що земельна ділянка площею 0,0500 га, кадастровий номер 3210600000:00:059:1170, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок, який знаходиться на ній, були набуті сторонами у власність під час перебування в шлюбі, право власності на дане нерухоме майно зареєстровано на одного з подружжя - відповідача [PERSON] , а тому вищевказані земельна ділянка та житловий будинок є об`єктом спільного сумісного майна подружжя. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того,

Outcome: approved