Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

[PERSON] у березні 2014 року звернулася в суд з позовом до Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку (пай). В позові вказала, що на підставі рішення Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області № 354 від 14 грудня 2002 року покійній тітці позивачки - [PERSON] виділена у власність земельна ділянка (пай) загальною площею 7,2873 га., про що 27.12.1996 видано сертифікат серія ПЛ № 0215216. В подальшому вказана земельна ділянка виділена в натурі, як пай[NUMBER] на полі [NUMBER] про що оформлений відповідний державний акт про право приватної власності на землю. При оформленні договору оренди виявлено, що вказана земельна ділянка була виділена двічі, а саме: покійній [PERSON] та іншій особі. Спеціалістами КП «Землеустрій» було перенесено земельну частка (пай) загальною площею 7,6329 га. на вільну ділянку - поле [NUMBER] пай [NUMBER] на території Березоворудської сільської ради Пирятинського району. Позивачем повторно була виготовлена технічна документація на земельну ділянку (пай), однак Державною реєстраційною службою Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, з посиланням на те, що фактична площа заново виділеної земельної ділянки - 7,6329 га. є більшою у порівнянні з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та Державним актом про право приватної власності на землю - 7,2873 га. В судовому засіданні представник позивача вимоги викладені її довірительницею у позовній заяві, підтримала з підстав викладених у ній і просить позов задовольнити Представник відповідача Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області не заперечує проти задоволення позову та визнання за [PERSON] право власності на земельну ділянку, розташовану на території Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, кадастровий № 5323880700:00:034:0065, площею 7,6329 га. в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] Представник третьої особи у судовому засіданні не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Судом установлено, що [INFO] року померла тітка [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від [INFO] (а.с. 16). Згідно заповіту складеного і підписаного [PERSON] 24.12.2002, посвідченого державним нотаріусом першої Полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4-2884, заповідач на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, належну їй на праві приватної власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, заповіла [PERSON] (а.с. 54) Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 23.09.2009 року державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Реп’ях Т.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3461, спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO], а саме: земельної ділянки. площею 7,2873 га. розташованої на території Березоворудської сільської ради, Пирятинського району, Полтавської області, переданої спадкодавцеві у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і належної їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 № 613613, виданого Березоворудською сільською радою, Пирятинського району, Полтавської області 17 грудня 2002 року, і зареєстрованого в Книзі записів держаних актів на право власності на землю за № 112, є [PERSON] (а.с. 8). На підставі рішення Пирятинської районної державної адміністрації Полтавської області № 354 від 14 грудня 2002 року покійній тітці [PERSON] - [PERSON] виділений у власність земельна ділянка (пай) загальною площею 7,2873 га, про що 27.12.1996 видано сертифікат серія ПЛ № 0215216. В подальшому вказана земельна ділянка виділена в натурі, як пай[NUMBER] на полі [NUMBER] про що оформлений відповідний державний акт про право приватної власності на землю (а.с. 8, 9, 10). При оформленні договору оренди виявлено, що вказана земельна ділянка була виділена двічі покійній [PERSON] та іншій особі. Спеціалістами КП «Землеустрій» було перенесено земельну частка (пай) загальною площею 7,6329 га. на вільну ділянку - поле [NUMBER] пай [NUMBER] на території Березоворудської сільської ради. Позивачем повторно виготовлена технічна документація, на земельну ділянку на полі [NUMBER], пай [NUMBER], загальною площею 7,6329 га., для отримання у власність в порядку спадкування. Такий розподіл повність відповідав сертифікату серії ПЛ № 0215216, оскільки покійній [PERSON] виділена земельна ділянка, що відповідала 7,52 умовним кадастровим гектарам; поле [NUMBER] поділено виходячи з однакової кількості умовних кадастрових гектарів на кожну ділянку, що відображено у розпорядженні голови Пирятинської РДА від 16 вересня 2005 року № 335. Заново виділеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 5323880700:00:034:0065. Право власності на названу земельну ділянку після відповідної перевірки було зареєстроване Відділом Держземагенства у Пирятинському районі про що 27.08.2013 виданий витяг НВ-5300636072013. Після реєстрації земельної ділянки у Відділі Держземагенства у Пирятинському районі [PERSON] звернулася до Державної реєстраційної служби Пирятинського районного управління юстиції Полтавської області за видачею свідоцтва про право власності, однак їй було відмовлено, з посиланням на те, що фактична площа заново виділеної земельної ділянки - 7,6329 га. є більшою у порівнянні з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та Державним актом про право приватної власності на землю - 7,2873 га. Таким чином в наслідок неправомірних дій позивачка не може належним чином скористатися успадкованим майном. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 01.01.2013 Реєстраційною службою видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved