Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON] свої позовні вимоги мотивує тим, що 21 травня 2018року Апеляційним судом Волинської області прийнято постанову по справі №161/15567/17 за його позовом до КП «Луцьке підприємство електротранспорту» про перерахунок заробітної плати, виплату вихідної допомоги, компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні з роботи та моральної шкоди, згідно з якою суд постановив стягнути з відповідача на його користь недораховану заробітну плату за відпрацьовані дні в період з 01 червня по 14 липня 2017 року в сумі 498 (чотириста дев'яносто вісім) грн. 21 коп., вихідну допомогу в сумі 25 942 (двадцять пять тисяч дев'ятсот сорок дві) грн. 20 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5000 (пять тисяч) грн. та 500(пятсот) грн. моральної шкоди, а всього : 31940грн.41коп. 23 травня 2018року він звернувся до відповідача з листом у добровільному порядку виконати постанову суду. Листом від 31 травня 2018 року відповідач повідомив його, що у зв'язку зі складним матеріальним становищем він не може виконати постанову суду одночасно і проведе повний розрахунок на протязі червня 2018року, виплачуючи заборговані кошти частинами. З листа відповідача від 23 липня 2018року (вих. №03-25) і доданих до нього копій платіжних доручень йому стало відомо, що виконання постанови апеляційного суду Волинської області від 21.05.2018року ним розпочато 30 травня 2018року, а закінчено 03 липня 2018року. Таким чином, з дня набрання законної сили постановою апеляційного суду Волинської області (21.05.2028р.) затримка повного розрахунку становить 29 робочих днів з 22.05.2018р. по 03.07.2018р.). В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпПУкраїни, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власника або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування, в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України). Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Згідно довідки про доходи його середньоденний заробіток становить 411грн. 78коп. (8615,4грн.(лютий 2017р.+8679,4грн. (березень 2017р.) : 42(кількість робочих днів у лютому і березні 2072р.) = 411,78грн.). Відповідно за затримку повного розрахунку після вступу в силу постанови апеляційного суду Волинської області відповідач зобовязаний сплатити йому середній заробіток за період з 22.05.2018р. по 03.07.2018р., тобто за 29 робочих днів, що становить 11 941грн.91коп. (411,78грн. х 29дні = 11 941,91грн.). Посилаючись на вищенаведене, позивач просив суд стягнути з відповідача в його користь 11 941,91грн. (одинадцять тисяч девятсот сорок одна грн. 91коп.) середнього заробітку за 29 робочих днів затримки повного розрахунку (з 22.05.2018р. по 03.07.2018р.). Представником відповідача подано відзив, який обґрунтовує тим, що постанова Апеляційного суду Волинської області від 21 травня 2018 року у справі №161/15567/17 не містить застереження щодо негайного виконання рішення суду. КП «Луцьке підприємство електротранспорту» в добровільному порядку виконало постанову Апеляційного суду Волинської області від 21 травня 2018 року у справі №161/15567/17, сплативши [PERSON] не донараховану заробітну плату в сумі 498,21 грн.; вихідну допомогу в сумі 25 942,20 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5000 грн. та 500 грн. моральної шкоди. Орган виконавчої служби не залучався позивачем до процесу виконання рішення суду. Оскільки КП «Луцьке підприємство електротранспорту» перебуває у складному фінансовому становищі, вони письмово повідомили [PERSON] про те, що «з 30 травня 2018 року підприємство розпочало добровільне перерахування коштів. Враховуючи фінансові можливості, кошти будуть перераховуватись частинами». Підприємство запевнило [PERSON], що повний розрахунок з ним буде проведений в червні місяці у найкоротший термін. Даний факт підтверджується позивачем, який додав до позову їхній лист від 31 травня 2018 р. № 06-06/829. Будь-яких заперечень до такого порядку розрахунку від [PERSON] не надходило. КП «Луцьке підприємство електротранспорту» здійснювало перерахування коштів на банківську картку [PERSON] частинами в період з 30.05.2018р. по 03.07.2018 р., що також підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучені позивачем. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав з мотивів, наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, подавши відзив на позовну заяву, згідно з яким просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, установив таке. Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 22 лютого 2018 року задоволено позов [PERSON] до комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» про перерахунок заробітної плати, виплату вихідної допомоги, компенсації за затримку повного розрахунку при звільненні з роботи та моральної шкоди. Ухвалено: стягнути з комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» в користь [PERSON] недораховану заробітну плату за відпрацьований період з 01.12.2016 року по 14.07.2017 року в розмірі 4\~216 (чотири тисячі двісті шістнадцять) грн.. 47 коп., 697 (шістсот девяносто сім) грн. 70 коп. відпускних, невиплачену вихідну допомогу в розмірі 28\~303 (двадцять вісім тисяч триста) грн., компенсацію за затримку розрахункових при звільненні в сумі 68\~735 (шістдесят вісім тисяч сімсот тридцять пять) грн. 25 коп. та моральну шкоду в розмірі 500 (пятсот) грн., а всього 102 452 (сто дві тисячі чотириста пятдесят дві) грн. Постановою апеляційного суду Волинської області від 21.05.2019р. апеляційну скаргу відповідача комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду від 23 лютого 2018 року в даній справі в частині розміру стягнутих сум недорахованої заробітної плати, вихідної допомоги та компенсації за затримку розрахунку при звільненні з роботи та судових витрат змінити, виклавши абзаци другий та третій його резолютивної частини в такій редакції: стягнути з комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» в користь [PERSON] недораховану заробітну плату за відпрацьовані дні в період з 01 червня по 14 липня 2017 року в сумі 498 (чотириста девяносто вісім) грн 21 коп., вихідну допомогу в сумі 25 942 (двадцять пять тисяч девятсот сорок дві) грн 20 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5 000 (пять тисяч) грн. та 500 (пятсот) грн. моральної шкоди. Стягнути з комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту» в дохід держави 3 144 (три тисячі сто сорок чотири) грн.. 04 коп. судового збору». З матеріалів справи випливає, що 23 травня 2018 року [PERSON] звернувся до КП «Луцьке підприємство електротранспорту» з проханням виплатити йому на виконання постанови Апеляційного суду Волинської області від 21 травня 2018року у справі №161/15567/17, наступні кошти: 498,21грн. - недораховану заробітну плату з 01.07.2017р. по 14.07.2017р., 25942,20грн. вихідної допомоги, 5000грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 500грн. моральної шкоди, а всього: 31940,41грн. Кошти перерахувати на його рахунок №26255000056522 в АТ «Ощадбанк» в м. Луцьку. У разі відмови добровільно виконати постанову суду, він буде змушений звернутись із заявою до Державної виконавчої служби про примусове її виконання , що призведе до додаткових витрат підприємства у вигляді судового збору та витрат на виконавче провадження у розмірах, встановлених Законом України «Про виконавче провадження». 31.05.2018р. повідомлено [PERSON] про те, що з 30.05.2018р. КП «Луцьке підприємство електротранспорту» розпочало добровільне перерахування коштів на виконання постанови Апеляційного суду Волинської області від 21 травня 2018року у справі №161/15567/17. Враховуючи фінансові можливості комунального підприємства «Луцьке підприємство електротранспорту», відповідач повідомив , що кошти будуть перераховуватись частинами на картковий рахунок [PERSON], зазначивши при цьому, що повний розрахунок з позивачем буде проведено в червні місяці, в найкоротший термін. Судом встановлено, що постанову Апеляційного суду Волинської області від 21 травня 2018року виконано в повному обсязі 03.07.2017р., про що свідчать платіжні доручення, які додані позивачем до позовної заяви та досліджені в судовому засіданні. Позивач звернувся в суд із позовною заявою, яка розглядається , посилаючись на норми КЗпП України, а саме: ст.ст.116, 117 цього Кодексу, які регулюють строки проведення розрахунку з працівником при звільненні, а також відповідальність за затримку розрахунку. Відповідно до ч.1ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, підставою для відповідальності роботодавця заст.\~117\~КЗпП України є заборгованість по платежах, які належали працівникові при звільненні. Суд дійшов висновку, що між сторонами у справі, яку суд розглядає , склались правовідносини у звязку з невиконанням рішення суду. Судом встановлено, що відповідачем у липні 2018 року було фактично проведено остаточний розрахунок з позивачем, а тому з цього часу заборгованість перед позивачем по виплаті усіх сум по заробітній платі було погашено. Водночас, [PERSON] у позовній заяві просить суд стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні, посилаючись при цьому на статті\~116,\~117 КЗпП України, не зважаючи на те, що вищевказаними рішеннями судів йому уже присуджено середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, тобто до відповідача уже застосовано відповідальність, що передбачена вказаною нормою закону, а тому статті\~116,\~117КЗпП\~України більше не можуть застосовуватися у цій справі вдруге. Таким чином, фактично позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки виплати середнього заробітку, стягнутого рішенням суду від 21.05.2018р., що діючими нормами трудового законодавства не передбачено. Несвоєчасне виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати середнього заробітку не може бути підставою для повторного стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. А тому, посилання позивача на те, що відповідач затримав виплату заборгованих сум при звільненні і зобовязаний сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку є помилковим та до задоволення не підлягає. Підпунктом 1 п. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. З огляду на те, що позивач за законом при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні позову йому відмовлено, суд вважає, що судові витрати по справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed