Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Адвокат Усова К.В. в інтересах [PERSON] 13 листопада 2020 року звернулася до суду із позовом, який вона уточнила 01 лютого 2021 року /а.с.184-190/, в обґрунтування якого посилається на те, що після смерті [INFO] батька позивача [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . В установлений законом строк вона звернулася до нотаріуса спочатку із заявою про прийняття спадщини за законом, але постановою державного нотаріуса Коваленко Г.П. від 05 лютого 2020 року їй в цьому було відмовлено на підставі відсутності відомостей про прийняття спадщини її батьком після смерті [INFO] [PERSON] , якій відповідно до правовстановлюючих документів належить на праві власності цей будинок. За життя її батько проживав разом з [PERSON] однією сім`єю та її доглядав, вона склала на його ім`я заповіт. Тому просить суд встановити факт проживання їх однією сім`єю та визнати за нею право власності на вказаний будинок. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої вимоги. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала та суду пояснила, що її чоловік [PERSON] постійно проживав з [PERSON] по день її смерті у вказаному у позові будинку, який належить останній на праві власності. Вона не претендує на нього та просить визнати за позивачем право власності на цей будинок. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] /а.с.34-40/, яка з лютого 2010 року проживала в ньому без реєстрації /а.с. 30/. В цьому будинку разом з його власником на постійній основі проживав та був зареєстрований [PERSON] /а.с.28, 60, 103/, що підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] 24 листопада 1988 року склала заповіт на свого племінника [PERSON] , відповідно до якого вона заповіла йому вказаний вище будинок./а.с.105/. [PERSON] померла [INFO] /а.с.31/, а [PERSON] помер [INFO] /а.с.10/. Після смерті останнього сторони прийняли спадщину та поділили спадкове майно /а.с.24-27, 92, 106-107, 147, 149, 151, 153, 155, 157, 159, 162, 169/. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 47/02-31 від 05 лютого 2020 року державний нотаріус Рубіжанської державної нотаріальної контори Коваленко Г.П. вказав, що [PERSON] того ж дня звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на буд. [ADDRESS] після смерті [INFO] свого батька [PERSON] , який належить померлій [INFO] [PERSON] . Їй було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини з підстав реєстрації [PERSON] за іншою адресою та відсутності відомостей про прийняття спадщини [PERSON] протягом шести місяців з часу відкриття спадщини після смерті власника будинку /а.с.8-9/. У\~статті 1216 ЦК України\~визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України. Згідно з частиною другою\~статті 1220 ЦК України\~часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми\~статті 1268 ЦК України\~порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою\~статті 29 ЦК України\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями\~2,\~3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір\~місця проживання в Україні»\~передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, наявність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем фактичного проживання спадкодавця та проживання з ним є абсолютним підтвердженням обставин того, що вони проживали разом на час відкриття спадщини і ці обставини регулюються частиною третьою\~статті 1268\~ЦК України та підтверджені належними і допустимими доказами. З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку\~\~про встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] у будинку [ADDRESS] , де був зареєстрований [PERSON] , оскільки встановлення цього факту необхідне позивачу для вирішення спадкових прав. Але в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] в період з лютого 2010 року (а не з 24 листопада 1988 року, як зазначено у позові) по 21 січня 2012 року, тобто по день смерті останньої. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1296 вказаного Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з п. 23 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду. Наявність реєстрації права власності на будинок, на який ніхто не претендує, крім позивача, а також відсутність у [PERSON] відомостей про наявність заяви про прийняття спадщини, а також свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця не є перешкодою для реалізації права на прийняття спадщини після смерті батька, оскільки виникнення у позивача права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті батька, який за життя не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію цього права, але фактично прийняв спадщину, оскільки проживав зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю на час смерті останньої. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц. Тому суд вважає вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно такими, які підлягають задоволенню.

Outcome: partial